sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — Det kan enligt vissa forskare inte uteslutas att surrogatmödrarnas framhållande av altruistiska motiv är uttryck för vad som är socialt acceptabelt snarare än deras verkliga underliggande motiv.45 Vissa forskare har angett att surrogatmoderskapet kan få vissa kvinnor att känna sig speciella och utvalda genom att de får uppmärk- samhet av både surrogatagenturen och de tilltänkta föräldrarna.46 Det kan enligt dessa forskare bli ett problem för dessa surrogat- mödrar när de har lämnat över barnet och de inte längre står i centrum för uppmärksamheten. Surrogatmödrarnas upplevelse av surrogatmoderskap Det finns ett antal studier rörande surrogatmödrarnas egna upp- levelser av att vara surrogatmor. De flesta av surrogatmödrarna i studierna beskriver surrogatmoderskapet som en positiv upplevelse, men det finns också exempel på negativa erfarenheter. För känslan av tillfredsställelse verkar det inte spela någon roll om det rör sig om fullständigt eller partiellt surrogatmoderskap.47 Som ett exempel kan nämnas en brittisk studie . I studien tillfrågades 24 surrogatmödrar om sina upplevelser.48 Av dessa hade 15 surrogatmödrar lämnat över barnet vid tiden för undersök- ningen. Deras upplevelse av surrogatmoderskap beskrevs generellt som viktig och mycket positiv, men vissa negativa upplevelser rappor- terades också. De starkaste positiva känslorna var kopplade till den djupa vänskap som uppstod med de tilltänkta föräldrarna och möj- 43Einwohner (1989), Who becomes a surrogate: Personality characteristics. Ur Offerman- Zuckerberg (red. ), Gender in transition: A new frontier, s. 123–132. 44Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 45Cicarelli (2005), Navigating rough waters: an overview of psychological aspects of surrogacy. 46Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart. 47Se t.ex. Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A post-birth follow-up study. : ; och Imrie & Jadva (2014), The long-term experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online. (2014) 29 s. 424–435. 48Van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. 21, nr 2, s. 145–161. ligheten att hjälpa personer utan andra möjligheter. Svaren vari- erade mer när det gällde negativa aspekter. Vanliga svar handlade om uppmärksamhet från media, allmänhetens okunskap om och stigmatisering av surrogatmoderskap, fysiska symtom samt nega- tiva känslor kring betalningen (t.ex. skuldkänslor). Även i de flesta andra studier uttrycker en stor majoritet av surrogatmödrarna att de är nöjda med sin erfarenhet som surrogatmor och att de inte ångrar sitt beslut.49 I en annan brittisk studie publicerad intervjuade forsk- arna 34 surrogatmödrar ungefär efter det att de fött ett barn inom ramen för ett surrogatarrangemang.50 En majoritet av surrogat- mödrarna berättade att de hade en positiv relation till de tilltänkta föräldrarna under graviditeten och att de fortfarande höll kontak- ten. Vissa av surrogatmödrarna (ungefär en tredjedel) upplevde vissa svårigheter efter överlämnandet av barnet. angav 32 av surrogatmödrarna att de inte upplevde några svårigheter. Alla var nöjda med hur överlämnandet hade gått till och ingen av dem hade upplevt några tvivel eller svårigheter vid över- lämnandet. De få uppföljningar som har gjorts över tyder på att surrogatmödrarnas positiva upplevelse ofta är bestående. I en upp- följning av den nämnda brittiska studien intervjuades 20 av de 34 surrogatmödrarna omkring efter surrogatarrangemanget.51 Att vissa deltagare fallit bort berodde i huvudsak på att surrogat- mödrar hade flyttat och inte kunde nås. Vid intervjuerna framkom det bl.a. att ingen av de 20 kvinnorna ångrade sitt deltagande i surrogatarrangemanget och att alla upplevde att deras förväntningar i fråga om relationen till barnets föräldrar hade mötts eller över- 49Se bl.a. (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done some- thing with my life’”: Interviews with surrogate mothers in . 12, nr 3, s. 189–198; Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204; Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A post-birth follow-up study. : ; och Hohman & Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s. 61–84. 50Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204. 51Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well- being and relationships with the parents and child. Human Reproduction Vol. 30, nr 2, s. De hade normala testresultat i fråga om självkänsla och ingen av dem visade tecken på depression. Samma 20 kvinnor ingick i en annan studie från samma forskar- team.52 Där intervjuades, förutom dessa 20 kvinnor, ytterligare 14 f.d. surrogatmödrar. Totalt intervjuades 34 kvinnor som hade varit surrogatmor i sammanlagt 102 arrangemang, varav minst ett åt- minstone . Enligt surrogatmödrarna själva hade 87 pro- cent av surrogatarrangemangen varit positiva upplevelser, neutrala eller ambivalenta upplevelser och negativa upp- levelser. 5 kvinnor hade haft en negativ upplevelse. 3 av dessa hade genomfört ytterligare surrogatarrangemang, som de beskrev som positiva upplevelser. Resultaten visade inga statistiskt signifikanta skillnader mellan de surrogatmödrar som var genetisk förälder till barnet och de som inte var det. Liknande resultat framkommer i en amerikansk studie från år 1997.53 Där intervjuades 14 surrogatmödrar, varav hälften hade använt sina egna ägg, 5–efter surrogatmoderskapet. Alla kvin- norna i studien var nöjda med sitt beslut att vara surrogatmor och beskrev upplevelsen som berikande. Flera studier talar för att relationen till de tilltänkta föräldrarna och deras beteende både under och efter surrogatarrangemanget har stor betydelse för surrogatmoderns upplevelse. Om en surrogat- mor känner sig oviktig för eller sviken av föräldrarna kan det enligt studierna leda till missnöje.54 I det följande tar vi upp några studier som illustrerar det sagda. I den nämnda studien av Ciccarelli angav surrogatmödrarna att deras känsla av tillfredsställelse påverkades av upplevelser före och efter förlossningen, relationen med de tilltänkta föräldrarna och av om deras förväntningar beträffande arrangemanget uppfylldes. Sådana förväntningar kunde t.ex. handla om hur surrogatmodern behand- 52Imrie & Jadva (2014), The long-term experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s. 424–435. 53Ciccarelli (1997), The surrogate mother: A post-birth follow-up study. Opublicerad doctors- avhandling. 54Se t.ex. Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart; Reame m.fl. (1998), Long-term outcomes of surrogate pregnancy: A report on surrogate mothers’ satisfaction, life events and moral judgments ten years later. Fertility and Sterility Vol. 70 nr 3, suppl. 1, s. 28–29; och Hohman & Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s. 61–84. lades vid förlossningen och överlämnandet av barnet och vilken fram- tida kontakt hon skulle ha med de tilltänkta föräldrarna. Liknande iakttagelser gjordes i en amerikansk studie av Reame m.fl. från år 1998.55 I studien intervjuades 10 surrogatmödrar som hade fött barn inom ramen för ett surrogatarrangemang . Ingen av kvinnorna ångrade sitt beslut av vara surrogatmor, men mer än hälften av dem (6 surrogatmödrar) kände sorg och be- svikelse över förlusten av relationen med paret som inte höll kontak- ten som de hade lovat. Det fanns också olösta konflikter angående bl.a. upplevda skillnader i föräldrastil och olika uppfattningar om vilken information barnet skulle få. Problem i relationen till de tilltänkta föräldrarna, eller bristande förtroende för dem, gav upphov till känslomässigt lidande hos 4 av 14 surrogatmödrar i en brittisk studie av Baslington från år 2002.56 I studien var det fråga om informella surrogatarrangemang (”self help surrogacy”). Även Hohman & Hagan undersökte i en studie publicerad surrogatmödrars tillfredsställelse av ett surrogatarrangemang.57 Ingen av de 17 intervjuade surrogatmödrarna uttryckte sorg över att ha lämnat över barnet och ingen ångrade sig. De gav uttryck för konflikter och orosmoment som påverkade deras upplevelse av arrangemanget som helhet. Den faktor som starkast påverkade upp- levelsen var relationen till de tilltänkta föräldrarna. Nyare forskning tyder på att de flesta surrogatmödrar, i varje fall i , har viss kontakt med föräldrarna efter barnets födelse. I den tidigare nämnda brittiska studien , som omfattade totalt 102 surrogatarrangemang, hade surro- gatmödrarna kontakt av barnen, av de mottagande mammorna och av de mottagande papporna.58 55Reame m.fl. (1998), Long-term outcomes of surrogate pregnancy: A report on surrogate mothers’ satisfaction, life events and moral judgments ten years later. Fertility and Sterility Vol. 70, nr 3, suppl. 1, s. 28–29. 56Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 57Hohman & Hagan (2001), Satisfaction with surrogate mothering: A relational model. in the Social Environment Vol. 4, nr 1, s. 61–84. 58Imrie & Jadva (2014), The long-term experiences of surrogates: relationships and contact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s. 424–435. När det gällde kontakten med barnet sågs ingen skillnad mellan fullständigt och partiellt surrogatmoderskap. Det är möjligt att benägenheten att hålla kontakt med surrogat- modern varierar från land till land. I en liten kvalitativ grekisk studie omfattande sju kvinnor som fått barn med hjälp av en surrogatmor avbröt nästan alla tilltänkta mödrar kontakten med surrogatmodern direkt efter födseln eller efter en tid.59 Bara i ett fall höll parterna kontakten. Det handlade då om kvinnor som var vänner . Genomgående i flera studier är att surrogatmödrarna talar om barnet som de mottagande föräldrarnas barn. De talar alltså inte om barnet som sitt eget.60 Detta sätt att betrakta graviditeten och bar- net uppmuntras som regel av agenturerna, i de fall en sådan är in- blandad. Vissa har tolkat synsättet som något surrogatmödrarna tillägnar sig under processens gång.61 I en brittisk studie var det ingen av de 34 surrogatmödrarna, som hade lämnat över barnet , som kände att barnet var deras eget, fastän mer än hälften var barnets genetiska mor.62 Det finns ett fåtal studier där man undersökt frågan om surrogat- moderns anknytning till fostret under graviditeten. Enligt en studie , som omfattade 21 surrogatmödrar, uppvisade surrogat- mödrarna en svagare anknytning än jämförelsegruppen, vilken be- stod av 21 kvinnor som var gravida för sin egen räkning.63 I studien iakttogs det inga skillnader när det gäller sådana anknytningsbete- enden som handlar om att skydda fostret och att tillgodose dess 59Papaligoura (2015), Surrogacy: The experience of Greek commissioning women. 28, nr 4, s. e110–e118. 60Se t.ex. Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart; (1991), Surrogate motherhood. Attachment, attitudes and social support. 54, s. 13–20; van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. 21, nr 2, s. 145–161; och Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well- being and relationships with the parents and child. Human Reproduction Vol. 30, nr 2, s. 373– 379. 61van den Akker (2005), A longitudinal pre-pregnancy to post-delivery comparison of genetic and gestational surrogate and intended mothers. 26, nr 4, s. 277–284; och Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 62Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204. 63Fischer & Gillman (1991) Surrogate motherhood. Attachment, attitudes and social support. 54, s. 13–20. Skillnaderna handlade i stället om andra anknytningsbeteen- den. En skillnad var att surrogatmödrarna i lägre grad än andra gravida kvinnor interagerade med fostret eller betraktade fostret som en egen varelse skild från dem själva. I en relativt ny studie omfattande 44 surrogatmödrar från EU- länder och anglosaxiska länder uppvisade surrogatmödrarna en nästan lika stark anknytning som en jämförelsegrupp om 32 kvinnor.64 Kvaliteten på anknytningen var något lägre. Forskarna som ansvarade för studien anförde att det skulle kunna vara så att en kvinna, för att kunna genomgå en graviditet, måste engagera sig i barnet, och att de kvalitativa skillnaderna kunde vara det som krävdes för att hon inte skulle ha svårigheter att skiljas från det vid födseln. Det bör noteras att man i studien använde den s.k. Maternal Fetal Attachment Scale (MFAS), medan man i den senare studien använde den s.k. Maternal Antenatal Attachement Scale (), vilket gör det svårt att jämföra resultaten. Även andra forskare har diskuterat vilka olika mekanismer som kan spela in i fråga om surrogatmoderns känslor för barnet under graviditeten. Det har bl.a. föreslagits att kvinnor i viss utsträckning kan styra över sitt behov att knyta an till fostret och att kvinnorna kan påverka anknytningen genom sin inställning.65 Det har hävdats att en del surrogatmödrar som upplever känslor av anknytning tycks överföra känslorna på de tilltänkta föräldrarna.66 I en studie av van den Akker framkom det att surrogatmödrarna hade mindre känslor för fostret än de tilltänkta mammorna. Detta sågs som ett försök att undvika anknytning och på så sätt under- lätta det framtida överlämnandet av barnet.67 De flesta surrogatmödrar som tillfrågats om saken i olika studier beskriver överlämnandet av barnet till de tilltänkta föräldrarna som en positiv händelse. De kan beskriva ledsnad över för- lusten av barnet och kontakten med de tilltänkta föräldrarna.68 Nega- 64Lorenceau m.fl. (2015), A cross-cultural study on surrogate mother’s empathy and maternal– foetal attachment, Women and . 28, nr 2, s. 154–159. 65Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart. 66Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 67van den Akker (2007), Psychological trait and state characteristics, social support and atti- tudes to the surrogate pregnancy and baby. Human Reproduction Vol. 22, nr 8 s. 2287–2295. 68Se t.ex. Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart; van den Akker (2003), Genetic and gestational surrogate mothers’ experience of surrogacy. tiva känslor till följd av överlämnandet av barnet tycks dock i de flesta fall vara kortvariga, såvitt framkommer av studierna.69 I en studie från var det bara 2 av 34 surrogatmödrar som kände sig upprörda.70 I båda fallen handlade det om surrogatmödrar som var närstående till de tilltänkta föräld- rarna. Avvikelser förekommer dock i ett par studier. I en brittisk studie av intervjuades 17 kvinnor som hade varit surrogatmödrar.71 Av dessa ångrade 2 sitt beslut av vara surrogat- mor. Till skillnad från vad som framkommer i de övriga studierna upplevde en betydande minoritet, ca en fjärdedel, ett betydande känslomässigt lidande i samband med överlämnandet av barnet. Det är oklart varför en förhållandevis hög andel av just dessa kvinnor upplevde betydande lidande jämfört med vad som framkommit i de flesta andra studier. Cicarelli har föreslagit att en bidragande orsak skulle kunna vara att brittiska surrogatmödrar inte ges terapeutiskt stöd på samma sätt som amerikanska surrogatmödrar, eftersom kommersiella agenturer är förbjudna.72 I en amerikansk studie av Ragoné intervjuades 28 surrogatmödrar.73 De flesta av dem deltog i program där surrogatmödrarna och de tilltänkta för- äldrarna uppmuntrades till att ha kontakt med varandra. Några av dem deltog i stället i ett slutet program, där kontakterna var begrän- sade. Ingen av surrogatmödrarna från de öppna programmen ut- tryckte sorg eller ledsnad över att skiljas från barnet. Det gjorde däremot surrogatmödrarna från det slutna programmet, vilket dess- utom plötsligt lades ned. De gravida surrogatmödrarna i det slutna programmet lämnades därefter utan stöd. Resultatet synes ge ytter- ligare stöd åt iakttagelsen att relationen till de tilltänkta föräldrarna är viktig men kan också tyda på att stöd från en agentur eller lik- Infant Psychology Vol. 21, nr 2, s. 145–161; och Jadva m.fl. (2003), The experience of surro- gate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204. 69Se bl.a. Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 70Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204. 71Blyth (1994), “I wanted to be interesting. I wanted to be able to say ‘I’ve done something with my life’”: Interviews with surrogate mothers in . 12, nr 3, s. 189–198. 72Cicarelli (2005), Navigating rough waters: an overview of psychological aspects of surrogacy. 73Ragoné (1994), Surrogate motherhood: in the heart. nande kan ha betydelse för surrogatmödrarnas upplevelse och mående. En god relation till de tilltänkta föräldrarna tycks enligt viss forskning underlätta överlämnandet av barnet, medan en dålig rela- tion eller ett bristande förtroende tycks kunna öka risken för att surrogatmodern mår dåligt av överlämnandet eller rentav bestäm- mer sig för att behålla barnet.74 I den brittiska långtidsstudie där surrogatmödrar intervjuades ett respektive efter surrogatarrangemanget tillfrågades deltag- arna om sina känslor för det tillkomna barnet.75 I fas 1 av studien uppgav av kvinnorna (12 personer) att de inte kände något särskilt band till barnet. I fas 2 av studien kände av kvinnorna (11 personer) inget speciellt band till barnet. I den andra fasen var det betydligt vanligare att de surrogatmödrar som inte var barnets genetiska mor uppgav att de hade ett särskilt band till barnet. Bland de surrogatmödrar som var barnets genetiska mor kände bara en att hon hade ett särskilt band till barnet, medan det var en majoritet av de icke genetiska surrogatmödrarna som kände ett sådant band. Forskarna angav som en tänkbar förklaring till skill- naden att de genetiska mödrarna distanserade sig för att de inte ville störa barnets familj eller för att de ville dra en tydlig gräns mellan det tillkomna barnet och de egna barnen. I fråga om känslorna för barnet såg man i fas 2 ingen skillnad mellan surrogatmödrar som hade en föregående relation till familjen och surrogatmödrar som tidi- gare varit okända. Ingen av surrogatmödrarna upplevde barnet som sitt eget i någon av faserna. 74 Se t.ex. Baslington (2002), The social organization of surrogacy: Relinquishing a baby and the role of payment in the psychological detachment process. 7, nr 1, s. 57–71. 75 Jadva m.fl. (2003), The experience of surrogate mothers. Human Reproduction Vol. 18, nr 10, s. 2196–2204; och Jadva m.fl. (2015), Surrogate mothers 10 years on: a longitudinal study of psychological well-being and relationships with the parents and child, Human Repro- duction Vol. 30, nr 2, s. 373–379. Surrogatmödrarnas personlighetsdrag och psykiska hälsa Det finns viss forskning om surrogatmödrars personlighetsdrag. I en studie fick 43 kvinnor som ville bli surrogatmödrar fylla i ett standardiserat personlighetstest, MMPI-2.76 Resultatet jämfördes sedan med 40 kvinnor ur en s.k. normalpopulation. De presumtiva surrogatmödrarna visade sig vara modigare, mer fri- språkiga och mer tävlingsinriktade än jämförelsegruppen. De upp- visade också en lägre nivå av stress och upplevde mindre generell frustration. I en studie gick forskarna igenom testresultaten för alla presumtiva surrogatmödrar som varit aktuella vid en ameri- kansk klinik till december 2009.77 Kvinnorna hade genomfört MMPI-2. Totalt ingick 153 kvinnor i gruppen. Alla var gamla, talade flytande engelska och hade minst ett barn som fötts levande. Av kandidaterna fick 132 bli surrogatmor, medan 6 kvinnor nekades av medicinska skäl och 15 kvinnor nekades av psykologiska skäl. Resultaten indikerade att de presumtiva surro- gatmödrarna överlag var psykiskt välanpassade, men att de tenderade att framställa sig själva på ett överdrivet positivt sätt. Vidare tydde resultaten på att kvinnorna var något otraditionella i sitt könsrolls- beteende. Det finns ytterligare några studier som inte redovisas här.78 Det finns viss forskning om surrogatmödrars psykiska hälsa före och efter ett surrogatarrangemang. Den visar att en del surrogat- mödrar i haft psykiska hälsoproblem före surrogat- arrangemanget, inklusive förlossningsdepressioner.79 Studier visar också bl.a. att förlossningsdepression förekommer bland surrogat- 76Pizitz m.fl. (2012), Do women who choose to become surrogate mothers have different psycho- logical profiles compared to a normative female sample? 26, nr 1, s. e15– e20. 77Klock m.fl. (2015) Result of the Multiphasic Personality Inventory-2 among gestational surrogacy candidates. 130, nr 3, s. 257–260. 78Se bl.a. m.fl. (2013), Psychometric properties and norms for the Personality Assessment Inventory in egg donors and gestational . 95, nr 5, s. 495–499; och Dermout m.fl. (2010), Non-commercial surrogacy: an account of patient management in the first surrogacy from 1997 to 2004, Human Repro- duction Vol. 25, nr 2, s. 443–449. 79Se t.ex. Imrie & Jadva (2014), The long-term experiences of surrogates: relationships and con- tact with surrogacy families in genetic and gestational surrogacy arrangements. Reproductive BioMedicine Online (2014) 29 s. 424–435. mödrar och tyder på att en minoritet drabbas av andra psykiska problem till följd av sitt deltagande i ett surrogatarrangemang.80 har studerat surrogatmödrar före, under och efter graviditeten, och funnit bl.a. att surrogatmödrarna inte var särskilt ängsliga under graviditeten.81 Här kan särskilt nämnas en av de få långtidsuppföljningar som har gjorts avseende surrogatmödrar. I en brittisk studie undersöktes bl.a. surrogatmödrarnas psykiska hälsa.82 Studien omfattade 34 kvinnor som hade genomgått sammanlagt 102 surrogat- arrangemang, varav minst ett åtminstone . Det framkom att av surrogatmödrarna hade haft psykiska problem före surrogatmoderskapet, varav 7 hade haft förlossningsdepression efter födsel av egna barn och 3 hade haft någon annan form av depression. av surrogatmödrarna (8 kvinnor) hade upplevt psykiska problem efter surrogatarrangemanget. I 5 fall ansåg kvinnan själv att det fanns ett samband mellan problemen och surrogatarrange- manget. I 2 fall rörde det sig om förlossningsdepression, varav den ena kvinnan hade återhämtat sig vid datainsamlingen medan den andra – som hade drabbats senare – då genomgick behandling. 2 av de 5 kvinnorna beskrev att de hade drabbats av en annan typ av depression som de kopplade till surrogatarrangemanget. Den ena av dem hade återhämtat sig och den andra genomgick behandling vid tiden för datainsamlingen. En kvinna hade drabbats av ångest- problem som hon dock hade återhämtat sig från. Såvitt vi känner till finns det bara två studier om hur barn till surrogatmödrar har upplevt surrogatarrangemanget. I den ena stu- dien, som genomfördes av ett brittiskt forskarteam, ställdes frågor till 36 personer i åldrarna 12–vars mamma hade ställt upp som 80Se bl.a. Söderström-Antilla m.fl. (2002) Experience of in vitro fertilization surrogacy in .