sou · H4B319 · 2016-03-11 00:00:00 — Det är därför nödvändigt att processen är verkligt seriös. betonar möjligheten att vid bedömningarna av barnets bästa involvera yrkespersonal med expertis om barns och ungdomars utveckling och med egen konkret erfarenhet av att arbeta med barn. Den påpekar vidare att om ett barns bästa ska bedömas av en domstol eller motsvarande behöver barnet som regel ett rättsligt ombud. Om det finns risk för konflikt mellan parterna när barnets bästa ska fastställas är det särskilt viktigt att barnet får ett juridiskt ombud. Beslut vid intressekonflikt mellan barnets bästa och andra hänsyn Principen om barnets bästa testas när det råder en intressekonflikt. Det kan handla om en spänning mellan vad som bedöms vara bäst för barnet och till exempel föräldrars, lärares, bilisters eller allmänhetens ekonomiska intressen. Diskussionerna inom har visat att det främst är tre typer av konflikter som kan uppstå: Ett barns bästa står mot andra barns intresse. Barnets bästa är oförenligt med en eller bägge föräldrars eller vårdnadshavares önskan. Barnets bästa står i motsats till ”samhällsintresset”. (i)Att olika barns intressen står mot varandra är förstås vanligt. Tillåts större grupper på dagis får fler barn en chans att gå där, men det inkräktar på de tidigare barnens möjlighet att få personlig uppmärksamhet från personalen. I sådana situationer handlar det om att göra rimliga avvägningar, också med ledning av konventionens betoning av vikten av att inget barn diskrimineras och att de särskilt utsatta barnens behov uppmärksammas. Den generella slutsats som kan dras är att vid sådana svåra beslut det blir särskilt viktigt att själva processen före beslutet genomförs med stor omsorg. (ii) Att barns och föräldrars intressen krockar är inte heller ovanligt, även om samstämmighet är det vanliga av det enkla skälet att de flesta föräldrar älskar och månar om sina barn. Konventionen utgår från att föräldraskap och vårdnadsansvar ska utövas enligt vad som är bäst för barnet (artikel 18). Samhället kan ingripa för att separera ett barn från dess vårdnadshavare – om detta är ”nödvändigt för barnets bästa” (artikel 9). Den hållningen motsvarar den syn som utvecklats i vårt land. Utmaningen ligger i att skapa instrument och metoder att upptäcka svåra missförhållanden och verkligen lyssna till barnet , att genomföra en nödvändig separation så att barnet inte tar ytterligare skada och att skapa förutsättningar för en god omstart. (iii) Vad som är bra för ett enskilt barn eller barn i allmänhet står ibland också i motsättning till vad som anses vara viktigt för samhället som helhet. Inte sällan handlar det då om ekonomi. Kostnaderna för att tillgodose barnets intresse kan ibland bli höga, till exempel när behovet handlar om avancerad sjukvård. I sådana fall måste besluten bygga på rimliga avvägningar. Men det måste påpekas att konventionen även i sådana lägen kräver att barnintresset ska ses som viktigt. Konventionen kräver dessutom i en annan artikel att staten ska säkerställa att rättigheterna förverkligas med utnyttjande ”till det yttersta av sina tillgängliga resurser” (artikel 4). Det är en artikel som blivit särskilt relevant i tider av budgetåtstramningar. har i sin tolkning av konventionen anammat den syn på finansieringen av mänskliga rättigheter som utvecklats inom FN-systemet. Medan den indirekt medger att kostnadsskäl kan förhindra ett genomförande av vissa rättigheter, kräver den tydliga bevis för att den ansvariga regeringen seriöst strävar mot det målet. Själva rörelseriktningen ska vara tydlig: vidgad respekt för barns intressen. Sådant stegvis genomförande gäller förstås inte minst beslut som berör kollektivet barn i samhället. Här inträder dessutom en annan dimension med särskild relevans, nämligen att bedöma de långsiktiga, framtida effekterna av beslut som berör gruppen barn. En seriös sammanvägning av de olika intressena kan också kräva en närmare analys av de hänsyn som uppges stå emot barnets bästa. Migrantbarn med funktionsnedsättning har nekats tillstånd att stanna i landet med argumentet att ett uppehållstillstånd skulle skapa ett prejudikat för flera sådana invandrade fall. Självklart finns skäl för likabehandling, men prejudikatsargumentet kan också missbrukas. I det enskilda fallet är det konsekvenserna för det individuella barnet som ska bedömas och komma i främsta rummet, snarare än de eventuella följdeffekterna för andra likartade situationer . En seriös process för att avgöra hur en intressekonflikt bör avgöras kan också uppmuntra sökandet efter kompromisser eller alternativa lösningar. Oavsett utgång är det viktigt att beslutsgrunderna kan redovisas i efterhand. Om beslutet inte överensstämmer med det som bedömts bäst för barnet eller barnen bör anledningen till detta tydligt anges. Det åligger beslutsfattarna att visa att de verkligen satt barnets bästa i främsta rummet trots den valda lösningen. Till syvende och sist handlar det om en meningsfull process och en klok avvägning byggd på seriösa konsekvensanalyser. I praktiken krävs ofta en bedömning av grader av nytta-skada. Andra intressen får större svängrum när barnets intressen drabbas minimalt, men kan få maka på sig om skadan beräknas bli större. Det är viktigt att myndigheterna vid sådana avvägningar går tillbaka till själva avsikten med principen om barnets bästa: att betydande vikt läggs vid vad som ligger i barnets intresse och att detta ges mer tyngd än vad som ofta varit fallet . har genom ett riksdagsbeslut ratificerat FN:s konvention om barnets rättigheter och därmed gjort en utfästelse om att dess principer och specifika normer ska återspeglas i såväl lagstiftning som politiska beslut och administrativa åtgärder på alla nivåer i samhället. Konventionen föreskriver att konventionsstaterna ska ”vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i denna konvention” (artikel 4, första meningen). I har principen om barnets bästa införts i vissa lagtexter, i flera fall i form av en så kallad portalparagraf. anger i kapitel 6 att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningar av konkreta situationer ska särskilt avseende fästas vid risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Lagen understryker också barnets behov av en nära och god kontakt med bägge föräldrar. Socialtjänstlagen (2001:453) anger att hänsynen till barnets bästa ska beaktas särskilt vid åtgärder som berör barn och att vad som är bäst för barnet i vissa fall ska vara avgörande. Lagen om vård av unga (LVU) (1990:52) föreskriver att vad som är bäst för den unge ska vara avgörande vid beslut. Lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade (LSS) (1993:387) anger att vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa beaktas. Skollagen (2010: 800) föreskriver att vid all utbildning som rör barn ska barnets bästa vara en utgångspunkt. Namnlagen (1982:670) föreskriver att domstolars prövning av efternamn ska grundas på vad som är barnets bästa. Utlänningslagen (2005:716) säger att hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt ska beaktas särskilt. Även vid sidan om lagstiftningen har vissa framsteg gjorts. Åtgärder i barns intresse har getts högre politisk prioritet. Politiska strategier har utarbetats, diskuterats och beslutats på ett meningsfullt sätt. Detta har påverkat beslut och åtgärder inom såväl statlig som . Detta har också konstaterats av den som tillsatts för att granska tillämpningen av konventionen. har den granskning som gjorts av barnrättighetskommittén inom några relevanta samhällssektorer visat att en djupare kunskap om den verkliga innebörden av principen om barnets bästa i vissa fall saknas bland ansvarig personal. Konsekvensanalyserna – när de ens genomförts – har inte sällan varit ytliga och mer fått karaktären av en åtgärd som skulle ”prickas av”. I sin första rapport till 1992 framhöll regeringen att principen om barnets bästa ska gälla för all samhällsplanering och genomsyra läroplaner, barnomsorgsplaner, stadsplaner, trafikplaner, etc. Det kräver en samlad strategi som omfattar i stort sett alla statliga, regionala och kommunala verksamheter. Kunskap om barns rättigheter – bland barnen själva, föräldrar och andra vårdnadshavare, personal inom skolan och förskolan liksom inom vårdsektorn och polis och rättsväsende – är en viktig aspekt av en sådan strategi. Konventionen kräver insatser för att sprida information om dess innebörd. När konventionen blir svensk lag kommer ytterligare insikt om konventionen som helhet och inte minst principen om barnets bästa att krävas av domare, åklagare, advokater och andra aktörer inom rättsväsendet. Viktigt är också att beslutsprocesser anpassas så att rum skapas för barns rättigheter, inte minst i politiska församlingar. En väsentlig dimension i en barnvänlig strategi är att utveckla ett meningsfullt system för insamlande av relevanta data som kan tjäna som underlag för välinformerade beslut. Frivilliga organisationer, NGO:s, på detta område spelar en viktig roll och bör få positiv uppmärksamhet från berörda myndigheter och organ. FN:s konvention om barnets rättigheter fångar upp det tidigare begreppet ”barnets bästa” och utvecklar det till en övergripande princip. Barnets intressen skall beaktas vid alla åtgärder av myndigheter och även privata institutioner som berör barn. Principen avses vara vägledande i tolkningen av konventionen som helhet. Den kan också underlätta beslut när olika rättigheter synes stå i motsatsställning eller när nya problem uppdagats som inte finns specifikt täckta i konventionstexten. , som övervakar konventionens tillämpning i de stater som ratificerat konventionen, betonar betydelsen av en process i samband med bedömningen av vad som faktiskt är barnets bästa i konkreta beslutssituationer. Det finns ett behov av konsekvensanalyser i det syftet. En modell för utarbetandet av sådana analyser i enskilda fall har presenterats av . Konventionen säger inte att barns intressen alltid ska vara totalt utslagsgivande vid beslutsfattandet. Andra hänsyn kan också vara viktiga och avvägningar nödvändiga. Det kan handla om att en åtgärd som vore positiv för ett barn eller en grupp av barn skulle få negativa konsekvenser för andra barn. Barns och föräldrars intressen kan krocka. Det som vore bäst barnet eller barn kan också strida mot ett bredare samhällsintresse, till exempel vara kraftigt resurskrävande. Sådana intressekonflikter måste lösas genom rimliga avvägningar. Själva poängen med principen om barnets bästa är att barnintresset ska väga tungt när beslut om olika alternativa lösningar ska fattas. Detta kräver en seriös process och ett beslutsunderlag som kan redovisas i efterhand. Om beslut tagits som inte återspeglar vad som bedömts som barnets bästa åligger det beslutsfattarna att trovärdigt redogöra för varför detta i det aktuella fallet inte var möjligt. har begreppet barnets bästa kommit till användning mest i samband med beslut i enskilda fall, till exempel vid vårdnadstvister eller situationer av bristande omsorg. Mer sällan har principen påverkat beslut som berör grupper av barn eller alla barn i samhället. Här saknas modeller för konsekvensanalyser. Den ökade förståelsen för barnets rättigheter har påverkat de politiska diskussionerna på en rad områden, till exempel vad gäller miljöfrågans betydelse för barn nu och . Men alltjämt saknas mer metodiska analyser av barnintressena i sådana överväganden. Den verkliga intressekonflikten handlar om ekonomiska resurser – när vad som vore bäst för barn ska vägas mot budgetresurser. Även för sådana situationer saknas mer utarbetade modeller för konsekvensbedömningar. föreskriver att staterna ska vidta åtgärder för att genomföra rättigheterna ”med utnyttjande till det yttersta av sina tillgängliga resurser” (artikel 4). Den reella innebörden av det kravet har i alltför liten grad analyserats systematiskt. Tolkningen av konventionen bör i hög grad baseras på principen om barnets bästa. Den ger inte alltid något entydigt besked om vilka beslut eller åtgärder som är de mest rimliga, men den anger en riktning: Vad som är bra för barn ska ges hög prioritet; ibland vara helt utslagsgivande och i andra fall väga mycket tungt i sammanvägningen av olika intressen. Konsekvenserna av olika handlingsalternativ ska analyseras seriöst och – när det gäller beslut av myndigheter och institutioner – kunna redovisas. I processen skall barnet/barnen få möjlighet att säga sitt. Dessa åsikter ska väga tungt i sammanvägningen. Föräldrar och vårdnadshavare är de som säkerställer att barnen får sina rättigheter respekterade. När hemmiljön inte fungerar till barnets bästa bör samhället erbjuda stöd och vid behov skydd. Tvister som berör barn och föreläggs en rättslig instans ska hanteras med barnets bästa som ledstjärna. Processerna ska anpassas så att barns åsikter kan komma fram, sammanställningen av fakta vara grundlig och möjligheten till överprövning finnas. Politiska organ och verkställande myndigheter har ett ansvar för att bygga ett barnvänligt samhälle. allmänna kommentar nr 14 (2013) om Barnets rätt att få sitt bästa satt i främsta rummet Översättning Originalspråk: Engelska FN:S KOMMITTÉ FÖR BARNETS RÄTTIGHETER CRC/C/GC/14 104 22 Telefon: Barnets bästa: en rättighet, en princip och ett tillvägagångssätt ......................................... Art och omfattning av konventionsstaternas skyldigheter .......................................................... Rättslig analys och samband till konventionens grundläggande principer............................. Rättslig analys av artikel 3.1.............................................................................................................. Barnets bästa och kopplingen till andra grundprinciper i konventionen ........................... V. Tillämpning: att bedöma och fastställa barnets bästa.................................................................. Bedömning och fastställande av barnets bästa ........................................................................ Rättsliga förfaranden för att garantera att barnets bästa tillgodoses ................................ ”Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i främsta rummet.” Konventionen om barnets rättigheter (3.1) Barnets bästa: en rättighet, en princip och ett tillvägagångssätt 1.Artikel 3.1 i konventionen om barnets rättigheter (konventionen) ger varje barn rätten att få sina intressen (barnets bästa) bedömda och satta i främsta rummet vid alla åtgärder och beslut som rör barnet, såväl i den offentliga som i den privata sfären. Här uttrycks en av konventionens grundläggande värderingar. rättigheter (kommittén) har identifierat artikel 3.1 som en av konventionens fyra grundprinciper för tolkning och genomförande av alla barnets rättigheter1. Barnets bästa är ett dynamiskt koncept, som kräver att man gör bedömningar anpassade till det specifika sammanhanget. 2.Begreppet ”barnets bästa” är inte nytt. Det är i själva verket äldre än konventionen, och fanns med Deklaration om barns rättigheter (punkt 2) och i Konventionen om avskaffandet av all slags diskriminering av kvinnor (art. 5 b och art. 16.1 d), liksom i regionala instrument, nationella och internationella lagar. 3.Konventionen refererar även uttryckligen till barnets bästa i andra artiklar: artikel 9, om åtskiljande från föräldrar; artikel 10, om familjeåterförening; artikel 18, om föräldraansvar; artikel 20, om berövande av familjemiljö och alternativ omvårdnad; artikel 21, om adoption; artikel 37c, om åtskiljande från vuxna vid frihetsberövande; artikel 40.2 b(iii), om skyddsmekanismer, bland annat om föräldranärvaro vid brottsmålsförhandlingar med barn åtalade. Referenser görs också till barnets bästa i det fakultativa protokollet till konventionen om handel med barn, barnpornografi och barnprostitution (inledning samt art. 8) och i det fakultativa protokollet till konventionen om en internationell klagomekanism (inledning samt art. 2 och 3). 4.Syftet med begreppet ”barnets bästa” är att säkerställa både fullt och faktiskt åtnjutande av alla de rättigheter som erkänns i konventionen och barnets helhetsutveckling.2 Kommittén har redan påpekat3 att ”en vuxen persons bedömning av barnets bästa [inte får] ha företräde framför skyldigheten att respektera barnets alla rättigheter enligt konventionen.” Kommittén påminner om att det inte finns någon rangordning av rättigheterna i konventionen – alla rättigheter som föreskrivs i den är för ”barnets bästa”, och ingen rättighet ska kunna inskränkas av en negativ tolkning av barnets bästa. 1Kommitténs allmänna kommentar nr 5 (2003) om allmänna åtgärder för genomförande av FN:s konvention om barnets rättigheter, punkt 12, och nr 12 (2009) om barnets rätt att bli hörd, punkt 2. 2Kommittén förväntar sig att konventionsstaterna uppfattar begreppet utveckling ”som ett helhetsbegrepp vilket omfattar barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling” (allmän kommentar nr 5, punkt 12). 3Allmän kommentar nr 13 (2011) om rätten till skydd mot alla former av våld, punkt 61. 5.En fullständig tillämpning av begreppet barnets bästa förutsätter ett rättighetsbaserat synsätt, och att alla aktörer engageras för att säkra barnets fysiska, psykologiska, moraliska och andliga integritet som en helhet, samt befästa barnets mänskliga värdighet. 6.Kommittén understryker att begreppet barnets bästa består av tre delar: a)En materiell rättighet: Rättigheten att få barnets bästa bedömt och satt i främsta rummet när olika intressen vägs mot varandra i beslut i som gäller barnet, samt garantin att denna rättighet alltid tillämpas när ett beslut ska fattas som rör ett enskilt barn, en grupp identifierade eller oidentifierade barn, eller barn i allmänhet. Artikel 3.1 skapar en reell skyldighet för staterna; den är direkt tillämplig (self- executing) och kan åberopas i domstol. b)En grundläggande rättslig tolkningsprincip: Om en rättsregel är öppen för fler än en tolkning ska den tolkning som mest verkningsfullt tillgodoser barnets bästa ha företräde. Tolkningsramarna är de rättigheter som värnas i konventionen och dess fakultativa protokoll. c)Ett tillvägagångssätt: När ett enskilt barn, en identifierad grupp barn eller barn i allmänhet kommer att påverkas av ett beslut, måste beslutsprocessen innehålla en utvärdering av eventuella positiva eller negativa konsekvenser för barnet eller barnen i fråga. Bedömning och fastställande av barnets bästa kräver ett rättssäkert förfarande. Dessutom måste beslutsmotiveringen visa att uttrycklig hänsyn har tagits till barnets bästa. Det betyder att konventionsstaterna ska förklara hur man har tagit hänsyn till barnets bästa i beslutet, det vill säga vad som har ansetts vara för barnets bästa, vilka kriterier detta grundas på, samt hur barnets intressen har vägts mot andra hänsynstaganden vare sig dessa handlar om övergripande policyfrågor eller enskilda fall. 7.I denna allmänna kommentar omfattar uttrycket ”barnets bästa” de tre dimensioner som beskrivits. 8.Denna allmänna kommentar omfattar endast artikel 3.1 i konventionen och täcker alltså inte artikel 3.2, som handlar om barnets välfärd. Den omfattar inte heller artikel 3.3, om konventionsstaternas skyldighet att säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för vård eller skydd av barn uppfyller fastställda normer, och att mekanismer finns för att säkerställa att normerna respekteras. 9.Kommittén anger syftena (kapitel II) med denna allmänna kommentar och redovisar arten och omfattningen av konventionsstarternas skyldighet (kapitel III). Den utför även en rättslig analys av artikel 3.1 (kapitel IV) och visar hur den relaterar till andra grundprinciper i konventionen. Kapitel V handlar om hur principen om barnets bästa omsätts i praktiken medan i kapitel VI finns riktlinjer för spridning av den allmänna kommentaren. Syftet med denna allmänna kommentar är att säkerställa att konventionsstaterna tillämpar och respekterar principen om barnets bästa. Kommentaren definierar vad som anses vara korrekt övervägande, särskilt i rättsliga och administrativa beslut och i andra åtgärder som rör barnet som individ, samt i alla faser i arbetet med lagar, policyer, strategier, program, planer, budgetar, lagstiftnings- och budgetinitiativ och riktlinjer – det vill säga alla genomförandeåtgärder – som rör barn i allmänhet eller som grupp i samhället. Kommittén förväntar sig att denna allmänna kommentar används som vägledning i beslutsfattande för alla som har hand om barn, inklusive föräldrar och omvårdare 11.Barnets bästa är ett dynamiskt begrepp och omfattar olika områden i ständig utveckling. Denna allmänna kommentar sätter upp ramar för bedömning och fastställande av barnets bästa. Den har inte som mål att föreskriva vad som är bäst för barnet i en viss situation vid ett givet tillfälle. 12.Det huvudsakliga syftet med denna allmänna kommentar är att öka förståelsen för och stärka tillämpningen av barns rätt att få sitt bästa bedömt och satt i främsta rummet, eller i vissa fall ses som helt avgörande (”främst beaktas” – se punkt 38). Den övergripande målsättningen är att arbeta för en verklig attitydförändring så att barn respekteras som rättighetsbärare fullt ut. Mer specifikt får detta följder för: a)Utarbetandet av alla genomförandeåtgärder som vidtas av statsförvaltningen b)Enskilda beslut som fattas av rättsliga eller administrativa myndigheter eller offentliga organ via deras ombud, och som rör ett eller flera identifierade barn c)Beslut som fattas av aktörer i civilsamhället och den privata sektorn, inklusive vinstdrivande och icke vinstdrivande organisationer, som erbjuder tjänster som berör eller påverkar barn d)Riktlinjer för åtgärder som vidtas av personer som arbetar med och för barn, inklusive föräldrar och omvårdare. III.Art och omfattning av konventionsstaternas skyldigheter 13.Varje konventionsstat måste respektera och tillgodose barnets rätt att få sitt bästa bedömt och satt i främsta rummet, och är skyldig att vidta de nödvändiga, övervägda och konkreta åtgärder som behövs för att denna rättighet ska implementeras fullt ut. 14.Artikel 3.1 fastslår ett ramverk i form av tre typer av skyldigheter för konventionsstaterna: a)Skyldigheten att säkerställa att barnets bästa på lämpligt sätt integreras och konsekvent tillämpas i varje åtgärd som vidtas av offentliga institutioner. Det gäller särskilt alla genomförandeåtgärder samt administrativa eller rättsliga förfaranden som direkt eller indirekt påverkar barn. b)Skyldigheten att säkerställa att alla rättsliga och administrativa beslut, samt policyer och lagstiftning som gäller barn, visar att barnets bästa har satts i främsta rummet. I denna skyldighet ingår att beskriva hur barnets bästa har prövats och bedömts och vilken vikt som lagts vid barnets bästa i beslutet. c)Skyldigheten att säkerställa att barnets bästa har bedömts och satts i främsta rummet i beslut och åtgärder inom den privata sektorn. I detta ingår de aktörer som levererar tjänster samt andra privata organ eller institutioner som fattar beslut som rör eller påverkar ett barn. 15.För att säkerställa att dessa skyldigheter efterlevs bör konventionsstaterna vidta ett antal genomförandeåtgärder i enlighet med konventionens artiklar 4.42 och 44.6, samt säkerställa att barnets bästa sätts i främsta rummet i alla åtgärder, inklusive följande. a)Granska och vid behov göra ändringar i nationell lagstiftning och andra rättskällor så att artikel 3.1 införlivas i dem.