sou · H4B351 · 2016-08-17 00:00:00 — Villkoret är inte otillåtet enligt lagen så längre arbetstagaren inte flyttar till annan medlemsstat. Om arbetstagaren däremot , när villkoret fortfarande inte är otillåtet, bestämmer sig för att flytta blir villkoret plötsligt otillåtet eftersom längsta tillåtna tid enligt direktivet är för avgående arbetstagare. En sådan situation kommer givetvis att medföra en rad praktiska problem. Om den avgående arbetstagaren i ovan nämnda exempel ska ha Genomförande av direktivet i rätt till intjänande i stället, får detta retroaktiva konsekvenser. Situationen visar även att en lag för enbart avgående arbetstagare skulle medföra att ett och samma villkor kan vara tillåtet och otillåtet vid en annan. Det skulle ge en otillfredsställande oförutsägbarhet vid uppställande av villkor för såväl arbetsgivaren som arbetstagaren. Detta gäller även villkoren för behandlingen av vilande pensionsrättigheter. Eftersom direktivets bestämmelser om behandlingen gäller pensionsrättigheter efter det att arbetstagaren avslutat anställningen skulle det i och för sig från den tidpunkten kunna tillämpas exempelvis olika metoder för uppräkningen för avgående arbetstagare respektive andra arbetstagare. Det skulle dock kräva olika systemlösningar för uppräkningen hos försäkringsgivare och administratörer, vilket skulle medföra ökade administrationskostnader. Direktivet uppställer endast krav på att arbetstagaren flyttar till annan medlemsstat. Något krav på att den avgående arbetstagaren ska få en ny anställning i medlemsstaten föreskrivs inte. Det kan konstateras att den arbetstagare som har mycket att vinna på att bli avgående arbetstagare skulle kunna välja att bli det genom att tillfälligt flytta, för att återvända till . För att undvika en sådan problematik skulle det krävas en omfattande detaljreglering vad gäller förutsättningarna för att klassificeras som avgående arbetstagare. Även om ovan nämnda effekter framstår som till största del teoretiska, eftersom det i vart fall inte i kollektivavtalen förekommer kvalifikationstider eller förvärvandetider som står i strid med direktivet, förespråkar inte utredningen ett regelverk som i sig medför komplexa gränsdragningar. Det kan vidare ifrågasättas om det är principiellt lämpligt att skapa olika system där arbetstagare som stannar i får ett sämre rättsligt skydd än de som väljer att flytta till en annan medlemsstat. Undvikandet av denna form av diskriminering var till exempel avgörande för att skulle låta bestämmelserna i stort omfatta samtliga arbetstagare. Även och har eller har för avsikt att ha en reglering som omfattar alla arbetstagare. Vid framtagandet av direktivet omfattade förslaget till en början även arbetstagare som flyttar inom en medlemsstat. Skrivningen att direktivet endast omfattar avgående arbetstagare var något som Genomförande av direktivet i tillkom sent i utformningen av direktivets bestämmelser. Om en lag enbart skulle omfatta avgående arbetstagare innebär det följaktligen att den inte omfattar arbetstagare som stannar inom inkluderat dem som har kommit från en annan medlemsstat till . Även om direktivets bestämmelser undanröjer vissa hinder för intjänande i den medlemsstat arbetstagaren lämnar kan det konstateras att arbetstagarnas rörlighet mellan medlemstaterna generellt sett inte torde vara betjänt av olika regelverk för arbetstagare som flyttar till en medlemsstat och arbetstagare som flyttar därifrån. Detta utrymme för olika regelverk kan innebära att arbetstagare som visserligen har fått rätt till intjänade pensionsrättigheter från en anställning i den lämnade medlemsstaten likväl kan drabbas av långa kvalifikationstider i den medlemsstat den flyttar till. Detta framstår inte helt konsekvent i förhållande till att direktivet torde omfatta villkor om kvalifikationstid för att förhindra långa kvalifikationstider vid varje nyanställning, som kan medföra att arbetstagaren går miste om många års intjänande under sitt arbetsliv, när det är först om arbetstagaren på nytt flyttar till en annan medlemsstat som direktivets begränsning får effekt. Enligt vår uppfattning vore det således olyckligt att införa ett system som skiljer på arbetstagarnas rättigheter beroende på om de väljer att flytta till en annan medlemsstat eller inte. Någon sådan uppdelning förekommer inte i avtalen om tjänstepension. De myndigheter utredningen haft kontakt med har inte heller i något fall sett några skäl mot att en reglering ska omfatta samtliga arbetstagare. Sammantaget anser vi alltså att betydligt starkare skäl talar för att en lag i huvudsak ska omfatta samtliga arbetstagare än vad som talar för att avgränsa lagen till endast avgående arbetstagare. Även om en lag i huvudsak ska omfatta samtliga arbetstagare finns det en bestämmelse i direktivet där det skulle framstå som mindre problematiskt att begränsa regleringen till att omfatta endast avgående arbetstagare. Vi föreslår i avsnitt 11.8.1 att avsteg från bevarande tillåts i form av engångsbelopp som med arbetstagarens samtycke kan betalas ut före uppnådd pensionsålder. Ett av skälet för detta är att inte hindra möjligheten till återköp av försäkring. I har man valt att låta regleringen om samtycke vid engångsbelopp endast omfatta avgående arbetstagare. Detta har gjorts för att minimera de Genomförande av direktivet i fall när samtycke krävs och därigenom så långt som möjligt kunna ha kvar rätten att kunna betala ut mindre belopp vid anställningens upphörande även utan arbetstagarens samtycke. I just det fallet har funnit skäl att frångå principen att likabehandla avgående arbetstagare och arbetstagare som stannar inom landet. Majoriteten av de aktörer i som utredningen har haft kontakt med har framfört uppfattningen att det inte föreligger skäl att tillåta engångsbelopp. De skäl har för sin begränsning synes därför inte göra sig gällande i . Då vi inte heller i övrigt ser skäl till en särreglering i denna del föreslår vi inte att lagens tillämpning vad avser samtycke vid engångsbelopp ska begränsas till att enbart omfatta avgående arbetstagare. Att införa en särreglering för avgående arbetstagare vad gäller själva möjligheten till engångsbelopp skulle medföra att därigenom avskärs möjligheten till återköp för andra än avgående arbetstagare. Även en reglering om möjligheten till engångsbelopp bör därför omfatta alla arbetstagare. Eftersom vi enligt kommittédirektiven ska lämna författningsförslag även för en reglering som omfattar endast avgående arbetstagare lämnas ett sådant förslag i avsnitt 11.11. 11.5.2Även för redan ingångna avtal ska lagen gälla samtliga arbetstagare I våra kommittédirektiv konstateras att en grundläggande princip inom civilrätten är att ingångna avtal inte bör påverkas av ny lagstiftning. Direktivets konstruktion är dock sådan att för anställningsperioder som infaller efter införlivandet ska lagens bestämmelser gälla fullt ut. En konsekvens av detta är att ingångna avtal om tjänstepension kan komma att påverkas om de innehåller bestämmelser som strider mot lagens bestämmelser. För att i möjligaste mån undvika sådana retroaktiva effekter har utredningen även övervägt om lagens bestämmelser om intjänande och bevarande för redan ingångna avtal borde begränsas till avgående arbetstagare. Det skulle innebära att för avtal ingångna efter lagens ikraftträdande skulle den omfatta alla arbetstagare och för avtal ingångna före lagens ikraftträdande skulle lagen omfatta avgående arbetstagare. Detta skulle minimera eventuella effekter på redan ingångna avtal, så länge arbetstagaren inte flyttar till en annan Genomförande av direktivet i Eftersom det inte framkommit att kollektivavtalen innehåller sådana villkor som står i strid med direktivets bestämmelser avses här i första hand effekter för individuella avtal. Enligt uppgift från företrädare för försäkringsbranschen förekommer dock inte heller sådana avtal med tider för intjänande överstigande i någon egentlig omfattning, även om det inte kan uteslutas att det kan förekomma i enstaka fall. Genom en begränsning skulle de individuella avtalen som träffas av lagens reglering i och för sig sannolikt bli ännu färre. Med hänsyn till vad vi ovan angivit om förhållandet mellan ”alla arbetstagare” och ”avgående arbetstagare” anser vi dock inte detta vara en lämplig lösning. Det skulle nämligen medföra att det vid lagens ikraftträdande inte går att avgöra om villkoren i ett individuellt avtal kommer att träffas av lagen eller inte, eftersom det i sin tur beror på om arbetstagaren väljer att flytta till annan medlemsstat. Utöver problematiken med begreppet avgående arbetstagare som sådant kan konstateras att en arbetstagare genom anställningsbyten kan röra sig fram och tillbaka mellan kollektivavtal ingångna före ikraftträdandet och avtal ingångna efter ikraftträdandet, och skulle således växelvis kunna komma omfattas av lagens bestämmelser. Det skulle alltså innebära att när arbetstagaren tillhör ett efter ikraftträdandet ingånget avtal är lagens bestämmelser tillämpliga. När arbetstagaren tillhör ett före ikraftträdande ingånget avtal är bestämmelserna inte tillämpliga, såvida inte arbetstagaren väljer att flytta till en annan medlemsstat. Då är bestämmelserna tillämpliga. En sådan utformad reglering, tillsammans med det förhållandet att lagen endast föreslås (se avsnitt 12.1) omfatta arbetstagarens anställningsperioder efter ikraftträdande, torde vara komplicerad att förstå för såväl arbetstagaren som för arbetsgivaren. Sammantaget anser vi att skälen för att en lag ska gälla samtliga arbetstagare även för redan ingångna avtal väger tyngre än skälen emot. Vi föreslår därför inte heller i denna del någon särreglering för avgående arbetstagare. Genomförande av direktivet i 11.6Lagens inledande bestämmelser och definitioner Utredningens förslag: Av lagen bör framgå att den har till ändamål att tillförsäkra arbetstagare och deras efterlevande vissa rättigheter gentemot arbetsgivare vid avtal om tjänstepension. Lagen ska tillämpas på tjänstepension som är avsedd att betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder samt, i vissa delar, vilande efterlevandepension. Ett avtal som inskränker en rättighet enligt lagen är utan verkan i den delen. Genom den förslagna lagen införs direktivets bestämmelser i svensk rätt. Av de skäl som framgår i avsnitt 11.5 föreslår vi att lagen ska omfatta samtliga arbetstagare, vilket är en utvidgning gällande bestämmelserna om intjänande och bevarande i förhållande till direktivets bestämmelser. Av lagens inledande bestämmelse bör framgå att ändamålet med lagen är att tillförsäkra arbetstagare och deras efterlevande vissa rättigheter. Dessa rättigheter avser de rättigheter som framgår av lagen om villkoren för intjänande och bevarande av tjänstepension, samt rätten till information. Lagen bör innebära att arbetsgivaren ansvarar för att villkoren som gäller för tjänstepensionen inte står i strid med den föreslagna lagens bestämmelser, samt att information lämnas om den inte tillhandahålls på annat sätt. Bestämmelsen om lagens ändamål bör därför uttryckas att lagen har till ändamål att tillförsäkra arbetstagare och deras efterlevande vissa rättigheter gentemot arbetsgivare vid avtal om tjänstepension. Direktivets bestämmelser omfattar kompletterande pensionssystem, vilket för svensk vidkommande inkluderar avtalad och författningsreglerad rätt till tjänstepension. För den övervägande majoriteten av arbetstagare är rätten avtalsreglerad. Endast för ett fåtal arbetstagare är rätten reglerad i författning. Det kan förutsättas att framtida förordningar om tjänstepension anpassas i särskild ordning. Genomförande av direktivet i Dessutom kan konstateras att gällande förordningar20 till sin konstruktion är utformade på sätt att dessa såvitt gäller ålderspension hänvisar till bestämmelserna i statliga pensionsavtal. Så länge avtalens bestämmelser om ålderspension uppfyller direktivets krav kommer även förordningarna, under förutsättning att den nuvarande konstruktionen behålls, att göra detsamma. En lag som omfattar tjänstepension och som riktar sig till arbetsgivare generellt föreslås därför omfatta villkoren i ett avtal om tjänstepension. Därigenom omfattar lagen såväl kollektivavtalad som individuellt avtalad tjänstepension. Vi har övervägt om en lag bör tillämpas på villkoren i en tjänstepensionsutfästelse. Direktivet omfattar dock kompletterande pensionssystem knutna till ett anställningsförhållande och gäller för deltagare i sådana system. Som framgår av kap. 7 tolkar vi direktivet på det sättet att det omfattar kollektivavtalet om tjänstepension, eller det individuella avtalet mellan arbetsgivaren och arbetstagaren som reglerar rätten till tjänstepension. Att låta den föreslagna lagen omfatta varje enskild arbetsgivares utfästelse, även vid rätt till kollektivavtalad tjänstepension, skulle ge ett snävare tillämpningsområde än direktivets. Direktivets artikel 4 om högsta tillåtna förvärvandetid och kvalifikationstid omfattar en sammanlagd anställningsperiod . Inom exempelvis det kommunala området är respektive kommun/arbetsgivare en egen juridisk person men samtliga omfattas av de kommunala pensionsavtalen (KAP-KL med flera). En lag som skulle reglera den enskilda pensionsutfästelsen skulle ge effekten att lagen tillåter att det ställs upp villkor om tre års anställningstid för intjänande vid varje anställning även om arbetstagaren byter arbetsgivare inom kollektivavtalets tillämpningsområde Att lagen reglerar villkor i avtal om tjänstepension betyder naturligtvis inte att exempelvis villkoren för värdeutvecklingen uttryckligen måste framgå av det skriftliga avtalet för att lagens krav ska vara uppfyllda. De bestämmelser som tillämpas får härvid anses vara en del av villkoren för den avtalade tjänstepensionen. 20 Detta gäller förordningen (2003:55) om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning och förordningen (2003:56) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning. Det gäller inte förordningen (1984:1042) om pensionsvillkor för icke-svenska medborgare som är lokalanställda vid svenska utlandsmyndigheter, vilken behöver ändras, se avsnitt 11.12. Genomförande av direktivet i Direktivet omfattar kompletterande pension, varmed avses ålderspension enligt avtalets bestämmelser. För att den föreslagna lagen ska ha motsvarande tillämpningsområde bör denna omfatta tjänstepension i form av ålderspension. För att tydliggöra att det är fråga om ålderspension även i de fallen en arbetstagare slutar sin anställning och ges rätt till ett fribrev bör i lagen uttryckas som att lagen omfattar tjänstepension som är avsedd att betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder. Med pensionsålder avses den pensionsålder som följer av bestämmelserna i avtalet. Det betyder att ålderspension kan utgå och under olika förhållanden, beroende på vad som anges i avtalet. Det är därför inte möjligt att ställa upp en angiven ålder som pensionsålder i lagen. Direktivet omfattar bestämmelser om efterlevandeförmåner, vilket även bör framgå uttryckligen av lagens tillämpningsområde. Direktivet föreskriver begränsningar för utformningen av villkor för kompletterande pensionssystem där rättigheterna intjänas på grund av ett anställningsförhållande. finns inga bestämmelser i svensk lagstiftning om hur intjänandet får villkoras. Genom den föreslagna lagen förändras detta på det sättet att därigenom begränsas, på de sätt som anges i lagen, möjligheten att villkora intjänandet av tjänstepension. Några andra begränsningar anger inte direktivet. Bestämmelser med villkor att rätten till ålderspension i sin helhet uppkommer vid en viss given pensionsålder, utan att det sker ett intjänande av pensionsrättigheterna, påverkas därför inte av lagen. Utredningens uppdrag är, förutom vad gäller frågan om endast avgående arbetstagare ska omfattas, att inte gå utöver vad direktivet kräver och har därför inte övervägt om det kan finnas skäl att lagen bör omfatta andra typer av villkor än de som uttrycks i direktivet och som kan begränsa rätten till tjänstepension. Direktivet tydliggör att engångsutbetalningar från en arbetsgivare till en anställd vid anställningsförhållandets upphörande som inte är att hänföra till ålderspension undantas från direktivet tillämpningsområdet. Någon sådan motsvarande bestämmelse behöver inte införas i den föreslagna lagen eftersom det i lagen anges att denna endast omfattar tjänstepension i form av ålderspension. Redan därigenom görs klart att övriga förmåner av olika slag, med undantag för efterlevandepension som bevaras som en vilande efterlevandepension fram till dess att den efterlevande Genomförande av direktivet i uppnår en viss ålder, faller utanför tillämpningsområdet. Inte heller andra pensionsförmåner som kollektivavtal om tjänstepension kan innehålla, till exempel sjukpension, ingår i lagens tillämpningsområde. Av direktivet framgår att det inte påverkar rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden. Direktivet gäller inte heller system för insolvensgaranti och kompensationssystem. Eftersom den föreslagna lagen omfattar villkor i de avtal som ger rätten till tjänstepension medför den föreslagna lagens bestämmelser inte några inskränkningar vad gäller regleringar som behandlar specifikt till exempel rekonstruktion eller likvidation. Därmed krävs inte heller ett införande av undantag i denna del från lagens tillämpningsområde. Lagen är av tvingande karaktär vilket bör framgå uttryckligen av lagtexten. Vi föreslår därför att det införs en bestämmelse som anger att ett avtal som inskränker en rättighet enligt denna lag är utan verkan i den delen. Bestämmelsen innebär att lagen är tvingande till förmån för den som omfattas av lagens rättigheter. Att ett avtal som innebär att någons rättigheter inskränks är utan verkan i den delen innebär att dess innehåll inte kan genomdrivas i domstol. Bestämmelsen medför dock inte att ogiltigheten av ett villkor i avtalet inträder automatiskt. Som framgår under avsnitt 11.10 ogiltigförklaras ett villkor först på begäran. 11.6.1Avvikelser från lagens bestämmelser Utredningens förslag: Genom ett kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får avvikelser göras under förutsättning att avtalet respekterar det skydd för arbetstagare och deras fria rörlighet som avses i och rådets direktiv /50/EU av om minimikrav för ökad rörlighet mellan medlemsstaterna för arbetstagare genom förbättrade villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter. Genomförande av direktivet i Enligt artikel 4.2 och 5.4 får medlemsstaterna välja att tillåta att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal fastställer avvikande bestämmelser i den mån dessa bestämmelser inte ger ett mindre förmånligt skydd och inte skapar hinder för arbetstagares fria rörlighet. I våra kommittédirektiv anges att den svenska arbetsmarknadsmodellen ska vara utgångspunkt för överväganden och förslag. Då denna modell bygger på parternas fria avtalsrätt är det naturligt att använda sig av direktivets möjlighet i denna del. Detta innebär en mindre påverkan på avtalsfriheten och det möjliggör också i viss utsträckning en anpassning till de förhållanden som råder inom ett visst avtalsområde. Som framgår av direktivet är en förutsättning för avvikelser att det inte skapar mindre förmånliga villkor eller utgör hinder för arbetstagares fria rörlighet. En bestämmelse om avvikelse måste därför utformas med detta som utgångspunkt. Då direktivet endast omfattar avgående arbetstagare blir en konsekvens av detta att det i praktiken blir möjligt för kollektivavtalsparterna att avtala om avvikande bestämmelser för arbetstagare som byter anställning inom landet utan någon begränsning av avtalsfriheten i denna del. Utredningen ser det inte som sannolikt att denna möjlighet kommer att utnyttjas och det kan inte anses föreligga skäl att begränsa kollektivavtalsparternas fria förhandlingsrätt i större utsträckning än vad som regleras i direktivet. Inom svensk arbetsrätt finns det i många fall möjligheter att göra avvikelser från lagens regler genom kollektivavtal. Vanligen uppställs krav på att ett sådant kollektivavtal ska slutas av en central arbetstagarorganisation för att garantera tillräcklig förhandlingsstyrka och nå viss enhetlighet i regleringen. Bestämmelser om tjänstepension är förhållandevis komplexa och förhandlas i allmänhet på central nivå. För att kunna garantera att avtalsfriheten används inom de krav som uppställs bör enligt utredningens uppfattning avvikelser från likabehandlingsprincipen endast kunna ske i centrala kollektivavtal. Avvikelser i lokala kollektivavtal bör dock kunna ske under förutsättning att den centrala arbetstagarorganisationen godkänt detta. Det bör noteras att ett sådant godkännande kan lämnas på förhand. Genomförande av direktivet i 11.6.2Definitioner i den föreslagna lagen Utredningens förslag: I den föreslagna lagen ska införas vissa definitioner. I lagen bör införas vissa definitioner för att tydliggöra några begrepp. Den föreslagna lagen omfattar alla arbetstagare och inte, såsom direktivet gör i vissa delar, endast avgående arbetstagare. Avgående arbetstagare bör därför inte användas som begrepp i den föreslagna lagen. Vi föreslår i stället att en arbetstagare som, utan att uppbära ålderspension enligt avtalet, slutat sin anställning hos arbetsgivaren benämns blivande förmånstagare. I lagen bör även begreppet vilande efterlevandepension definieras. Det i syfte att tydliggöra att därmed avses efterlevandepension som bevaras efter det att arbetstagaren avlidit och som betalas ut med anledning av att den efterlevande uppnår viss ålder. Ett ytterligare begrepp som bör definieras i lagen är begreppet ackumulerade pensionsrättigheter. Som framgår av avsnitt 11.7 har vi i den föreslagna lagen valt att inte införa begreppen förvärvandetid och miniålder för förvärvande, eftersom det framgått att dessa, även tillsammans med direktivets definitioner av begreppen, är svåra att förstå. Vi har i stället valt att skriva ut villkorens innebörd i respektive paragraf (se 5 och 6 §§ i den föreslagna lagen). Eftersom begreppet ackumulerade pensionsrättigheter ingår i direktivets definition av förvärvandetid finner vi ett värde av att definiera detta begrepp. Av lagens definitioner bör därför framgå att med ackumulerade pensionsrättigheter avses pensionsrättigheter som avser en retroaktiv period under vilken arbetstagaren omfattats av avtalets bestämmelser om ålderspension. Genomförande av direktivet i 11.7Lagens bestämmelser om villkor för intjänande Utredningens förslag: Det införs bestämmelser om att anställningstid som villkor för att arbetstagaren ska börja omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension eller för att tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter får sammanlagt högst uppgå till . Ålder som villkor för att tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter får högst vara . Vidare införs en bestämmelse som ger arbetstagaren rätt till återbetalning av sina erlagda avgifter, eller värdet av de investeringar som härrör från dessa, om arbetstagaren lämnar sin anställning under tid då hinder för intjänande förelegat och arbetstagaren till någon del finansierat tjänstepensionen. 11.7.1Anställningstid eller ålder som villkor Direktivets bestämmelser i artikel 4 om villkor för intjänande saknar motsvarighet i svensk rätt. Sådana bestämmelser bör därför framgå av den föreslagna lagen. Direktivet föreskriver i artikel 4.1 a att om det tillämpas en förvärvandetid eller en kvalifikationstid eller bådadera, får den totala sammanlagda perioden under inga förhållanden överskrida . Det har i våra kontakter med olika aktörer framgått att direktivets bestämmelser om förvärvandetid och om minimiålder för förvärvande är svåra att förstå. Det kan dels bero på att sådana villkor inte förekommer i de svenska kollektivavtalen, dels på att direktivets artiklar och definitioner i dessa delar är svårformulerade.