sou · H4B351 · 2016-08-17 00:00:00 — Vad gäller vissa möjliga överträdelser av lagens bestämmelser är det dock inte möjligt att genom jämkning eller ogiltigförklarande av avtalsvillkoret uppnå det skydd direktivet föreskriver, exempelvis vid avsaknad av villkor för uppräkning. Det kan också till exempel vara fråga om en arbetsgivare som inte fullgör sitt informationsansvar. I stället för jämkning kan det då bli aktuellt med ekonomiskt skadestånd. I likhet med flertalet arbetsrättsliga regleringar bör även allmänt skadestånd kunna utgå. Vid bedömning av om och i vad mån någon ideell skada uppkommit ska på sedvanligt sätt särskilt beaktas intresset av att lagens bestämmelser iakttas. Hänsyn ska också tas till övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Skadeståndet bör också kunna sättas ned eller helt falla bort om det är skäligt. Genomförande av direktivet i De tvister som kan tänkas uppkomma i anslutning till den föreslagna lagen kommer främst att röra frågan om villkoren för intjänande och bevarande av arbetstagares tjänstepension är förenliga med lagens bestämmelser. Tvist mellan arbetsgivare och arbetstagare om pension som har sin grund i ett pågående eller avslutat anställningsförhållande handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Det innebär bland annat att talan väcks eller överklagas hos Arbetsdomstolen. En tvist som ska handläggas enligt lagen får dock i stället genom avtal hänskjutas till avgörande av skiljemän. En tvist enligt lagen mellan arbetsgivare och arbetstagare bör handläggas på samma sätt, det vill säga enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Av förarbeten till lagen om rättegången i arbetstvister (prop. 1974:77 s. 140) framgår att lagen inte endast är tillämplig på tvister mellan arbetsgivare och arbetstagare utan även om genom avtal mellan arbetsgivaren och arbetstagaren eller deras rättsinnehavare skapats en rätt för tredje man som inte själv är part i avtalet (jfr också rättsfallet AD 1971 nr 25). Då det genom ett avtal om tjänstepension skapas en rättighet även för en efterlevande bör denna princip vara tillämplig vid en tvist mellan arbetsgivare och arbetstagares efterlevande. En tvist om lagens tillämpliga delar om vilande efterlevandeförmåner bör därmed handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister. 11.11Författningsförslag avseende avgående arbetstagare Utredningens förslag: En lag som gäller avgående arbetstagare ska i huvudsak motsvara utredningens författningsförslag som gäller alla arbetstagare. En avgående arbetstagare ska vara skyldig att underrätta arbetsgivaren om sin flytt till en annan medlemsstat. Det ska också införas ytterligare definitioner. Av avsnitt 11.5 framgår att utredningens förslag är att en ny lag ska i sin helhet gälla alla arbetstagare och inte begränsas till endast avgående arbetstagare. Enligt kommittédirektiven ska vi dock Genomförande av direktivet i lämna författningsförslag för både en reglering som omfattar alla arbetstagare och en reglering som omfattar endast avgående arbetstagare. I detta avsnitt framgår överväganden för en sådan sistnämnda reglering. I avsnitt 11.5.1–11.5.2 har vi redogjort för skäl för och emot en reglering som helt eller delvis omfattar endast avgående arbetstagare och vissa effekter av sådana förslag. Dessa redovisas därför inte också här. Där framgår också att utredningens bedömning är att direktivets bestämmelser om information gäller samtliga arbetstagare, varför bestämmelser om information inte bör begränsas till avgående arbetstagare. En reglering som därutöver helt eller delvis endast omfattar avgående arbetstagare bör utformas i huvudsak i enlighet med det förslag som utredningen lämnar för samtliga arbetstagare. Av respektive bestämmelse bör det framgå om den endast gäller avgående arbetstagare. Det bör också definieras vad som avses med aktiv arbetstagare, avgående arbetstagare och blivande förmånstagare. En sådan reglering skulle innebära att det vore tillåtet att ställa upp helt andra villkor för andra arbetstagare än för avgående arbetstagare. Även om olika villkor för dessa grupper inte förekommer , bör en reglering som tillåter olika villkor utformas utifrån möjligheten att det faktiskt också kan förekomma. För att arbetsgivaren ska kunna veta vem som blir avgående arbetstagare kan därför en underrättelseskyldighet för den avgående arbetstagare vara lämplig i sammanhanget. Av skäl 7 i direktivet framgår att en medlemsstat får kräva att avgående arbetstagare som flyttar till en annan medlemsstat underrättar sina kompletterande pensionssystem om detta. har begränsat reglerna om samtycke vid utbetalning av ett engångsbelopp till att enbart gälla för avgående arbetstagare. Samtycke krävs om en arbetstagare efter anställningsförhållandets upphörande underrättat sin arbetsgivare om sin flytt. Även om en sådan anmälningsskyldighet framstår som särskilt lämplig just i en sådan situation, det vill säga att den arbetstagare som inte underrättar sin arbetsgivare kan komma att få ett engångsbelopp oavsett om denna samtycker till det eller inte, bör ett sådant krav tillämpas i ett författningsförlag som omfattar enbart avgående arbetstagare. Därigenom kan eventuella långt- Genomförande av direktivet i gående retroaktiva effekter minskas. Den tidsgräns valt inom vilken en anmälan ska ske framstår väl avvägd. Utöver frågan om engångsbelopp bör en utebliven underrättelse få betydelse även för skadeståndsskyldigheten som föreslås i avsnitt 11.10. Den arbetstagare som inte anmält sin flytt och senare gör gällande att ett villkor står i strid med den föreslagna lagens bestämmelser, bör inte kunna få ersättning för skada som beror på att arbetsgivaren inte tidigare fått uppgift om att arbetstagaren blivit en avgående arbetstagare. Författningsförslaget för avgående arbetstagare framgår av bilaga 3. 11.12 Särskilt om förordningsreglerad tjänstepension Utredningens bedömning och förslag: Förordningen (1984:1042) om pensionsvillkor för icke-svenska medborgare som är lokalanställda vid svenska utlandsmyndigheter behöver ändras med anledning av direktivet. För författningsreglerad tjänstepension införs en bestämmelse i förordningen (1997:909) om handläggning av ärenden om statliga tjänstepensionsförmåner som ger motsvarande informationsansvar förutom vad gäller information till efterlevande. De tjänstepensioner som regleras i förordningsform omfattas inte av den föreslagna lagens bestämmelser då denna endast reglerar avtal om tjänstepension. Vi kan konstatera att direktivets bestämmelser får betydelse för den gällande förordningen om pensionsvillkor för icke-svenska medborgare som är lokalanställda vid svenska utlandsmyndigheter. Förordningens krav anställning för rätt till ålderspension, som gäller samtliga arbetstagare som omfattas av förordningen, står i strid med direktivets bestämmelser såvitt gäller arbetstagare som flyttar till en annan medlemsstat. Även direktivets krav på samtycke vid en engångsutbetalning uppfylls inte av förordningen. En ändring i dessa delar i förordningens bestämmelser skulle dock få följdverkningar för förordningens övriga bestämmelser och dess systematik. Med hänsyn därtill, samt att förordningen av andra skäl inom en Genomförande av direktivet i snar framtid kommer att bli föremål för en översyn, har vi inte utarbetat något författningsförslag till ändrad förordning. Bestämmelserna om information skiljer sig från bestämmelserna om villkoren för tjänstepensionen då informationsansvaret inte på samma sätt är en naturlig del av vad som regleras i en utfästelse om tjänstepension utan är en självständig förpliktelse som följer av utfästelsen. Enligt vår bedömning bör därför informationsansvaret även för förordningsreglerad tjänstepension regleras särskilt. En reglering bör motsvara bestämmelsen i den föreslagna lagen. Då ingen förordningsreglerad tjänstepension innehåller bestämmelser om vilande efterlevandepensioner finns dock ingen anledning att reglera informationsansvaret i denna del. All förordningsreglerad tjänstepension handläggs av SPV. Det får därför anses naturligt att SPV även åläggs det informationsansvar som följer av direktivet gällande den förordningsreglerade tjänstepensionen. Det finns härvid huvudsakligen två alternativ för hur en sådan reglering kan ske. Antingen kan informationsskyldigheten föras in i de tre förordningar som innehåller tjänstepensionsbestämmelser för arbetstagare, det vill säga förordningen om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning, förordningen om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning och förordningen om pensionsvillkor för icke-svenska medborgare som är lokalanställda vid svenska utlandsmyndigheter, eller så kan en informationsskyldighet regleras i förordningen om handläggning av ärenden om statliga tjänstepensionsförmåner, som är den förordning som reglerar SPV:s handläggning av tjänstepensionsärenden. För att få en sammanhållen reglering av SPV:s ärendehandläggning och ansvar är det vår uppfattning att det i förordningen om handläggning av ärenden om statliga tjänstepensionsförmåner bör föras in en hänvisning till den föreslagna lagens bestämmelser om information, som alltså ska gälla för SPV:s hantering av aktuella förordningar. Detta innebär att SPV kommer att åläggas ett informationsansvar motsvarande den föreslagna lagens bestämmelser för de tre förordningar som reglerar tjänstepension för arbetstagare. Då SPV har uppgett att myndigheten ger den information som omfattas av direktivets bestämmelser medför en reglering inga praktiska svårigheter för SPV:s hantering av tjänstepensioner. 12 Ikraftträdande och konsekvenser 12.1Lagens ikraftträdande och övergångsbestämmelser Utredningens förslag: Lagen träder i kraft och omfattar arbetstagares anställningsperioder som infaller från och med dagen för ikraftträdandet. Lagen gäller inte avtal till vilka arbetstagare inte kunde anslutas efter . Direktivet ska enligt artikel 8 införlivas i svensk rätt , vilket innebär att den föreslagna lagen måste träda i kraft senast samma datum. I direktivets artikel 2.4 anges att direktivet gäller anställningsperioder som infaller efter dess införlivande. Med anställningsperiod avses en period av en arbetstagares anställning och således inte anställningar som påbörjas efter införlivandet. För att underlätta tillämpningen av lagen föreslår vi att den träder i kraft . Detta innebär att det blir en tydlighet i vilka anställningsperioder som omfattas, det vill säga alla perioder från och med årets början. Det innebär också till exempel att eventuella justeringar av villkoren för värdeutvecklingen kan göras med som tidpunkt. Vi föreslår därför att tidpunkten för lagens ikraftträdande förläggs /2018. Av ikraftträdandebestämmelserna bör således framgå att lagen träder i kraft och omfattar arbetstagares anställningsperioder som infaller från och med dagen för ikraftträdandet. Av artikel 2.2 a framgår att direktivet inte gäller kompletterande pensionssystem som för direktivets ikraftträdande inte längre tar emot nya aktiva deltagare och som kommer att förbli stängda för nya deltagare. Direktivet trädde i kraft . Av ikraftträdandebestämmelserna bör därför framgå att lagen inte Ikraftträdande och konsekvenser SOU 2016:51 gäller avtal till vilka arbetstagare inte kunde anslutas efter . Vad gäller enskilda avtal innebär detta att lagen inte gäller avtal som tecknats innan , eftersom dessa aldrig tar emot nya deltagare. För kollektivavtal blir det avgörande om arbetstagare som inte tidigare omfattats av ett aktuellt kollektivavtal kunnat anslutas efter . Om inga sådana nya deltagare kunnat anslutas innebär det att lagen inte omfattar ett sådant kollektivavtal. Att lagen inte gäller avtal till vilka arbetstagare inte kunde anslutas efter betyder att även om tidigare anslutna arbetstagare har anställningsperioder som infaller efter lagens ikraftträdande, gäller inte lagen dessa avtal. Enligt utredningens kommittédirektiv ska en analys ske om direktivet kräver att de nya bestämmelserna, eller vissa av dem, ska påverka redan ingångna avtal och vid behov lämna förslag till övergångsbestämmelser i de författningsförslag som lämnas. Bestämmelsen i direktivets artikel 2.2 a, att direktivet inte gäller avtal till vilka arbetstagare inte kunde anslutas efter , innebär en avgränsning av vilka avtal om tjänstepension som omfattas. Den visar att redan ingångna avtal som är öppna ska omfattas av införlivade bestämmelser. Några övergångsbestämmelser förutom vad gäller stängda avtal framgår inte av direktivet. Direktivet ska genomföras och omfattar anställningsperioder som infaller efter införlivandet. Som framgår av avsnitt 11.5.2 har vi övervägt om de nya bestämmelserna enbart borde omfatta avgående arbetstagare i redan ingångna avtal för att minimera effekten på ingångna avtal. Vid dessa överväganden har vi dock funnit att det inte vore en lämplig lösning. Enligt vår bedömning ger inte direktivet utrymme för några andra former av övergångsbestämmelser för redan ingångna avtal. uttalar att stater som en allmän regel ska avhålla sig från att ändra innehållet i slutna kollektivavtal.21 De representanter för arbetsmarknadens parter som utredningen varit i kontakt med har samstämmigt uppgett att bestämmelserna i deras kollektivavtal inte står i strid med direktivets bestämmelser. Utredningen har inte heller identifierat några andra kollektivavtal som har bestämmelser som står i strid 21 se Digest of decisions and principles of the Freedom of . med direktivets bestämmelser. Vi ser därför inte att lagens bestämmelser kommer att påverka redan ingångna kollektivavtal i någon egentlig mening. Kollektivavtalsparterna ges dessutom i den föreslagna lagen visst utrymme att avvika från lagens bestämmelser. Vår bedömning är därför att förslagen inte medför något problem i förhållande till föreningsrättskommittés ståndpunkt. 12.1.1Vissa effekter av villkor vid ikraftträdandet Att lagen omfattar anställningsperioder från och med en bestämd tidpunkt betyder att lagens bestämmelser kan komma att omfatta en del av en arbetstagarens tjänstepension enligt ett tjänstepensionsavtal. Det har framförts till utredningen att det finns risk för tillämpningssvårigheter när olika regelverk gäller för olika delar av en tjänstepension. Denna risk framstår dock som låg enligt vår mening eftersom gällande kollektivavtal redan synes uppfylla direktivets krav, och därmed den föreslagna lagens krav. Följande effekter är dock värda att lyftas fram. Om det vid lagens ikraftträdande skulle förekomma avtal med villkor för intjänande i strid med den föreslagna lagen, kommer lagens bestämmelser ha störst betydelse för relativt nyanställda arbetstagare inom avtalsområdet. Det beror på att lagens bestämmelser om villkor för intjänande tar sikte på anställningsförhållandets början. Här kan följande exempel ges. I ett avtal uppställs villkor om att en arbetstagare måste vara anställd för att börja omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension. Arbetstagaren har påbörjat sin anställning före lagens ikraftträdande. När lagens bestämmelser träder i kraft får ett sådant villkor om anställningstid uppgå till högst . Ett sådant villkor bör genom möjligheten till jämkning kunna sättas ner till , det vill säga året mellan anställningens början och lagens ikraftträdande, plus inom ramen för lagens tillämpning. Detsamma bör gälla för eventuella villkor om anställningstid gällande ackumulerade pensionsrättigheter, som uppställts före lagens ikraftträdande. Enligt den föreslagna lagen ska intjänade pensionsrättigheter för anställningsperioder efter ikraftträdandet som huvudregel bevaras fram till dess att den blivande förmånstagaren uppnår pensionsåldern enligt avtalet. Avsteg från bevarandet genom utbetalning av engångsbelopp får enligt direktivet ske med arbetstagarens samtycke. Detta har i den föreslagna lagen reglerats på det sättet att avtalet får medge utbetalning av ett engångsbelopp, förutsatt att arbetstagaren gett sitt samtycke. När det redan genom regleringen i avtalet får anses att arbetstagaren har samtyckt till en engångsutbetalning, antingen direkt eller till exempel genom en hänvisning till att försäkringsvillkoren ska gälla, krävs inget inhämtande av samtycke vid utbetalningen. Om ett vid ikraftträdandet redan ingånget avtal inte alls reglerar frågan om engångsutbetalning betyder det att arbetstagaren inte heller har lämnat samtycke till en sådan utbetalning. Om arbetsgivaren har tecknat en försäkring för pensionsåtagandet med villkor att återköp kan ske på försäkringsgivarens initiativ och utan arbetstagarens samtycke kommer detta inte uppfylla direktivets krav på samtycke för engångsutbetalning. Arbetsgivaren bör här se till att en reglering om engångsutbetalning i avtalet och frågan om återköp i försäkringsvillkoren, för anställningsperioder efter ikraftträdandet, korresponderar. En konsekvens av att lagen enbart omfattar anställningsperioder är att skyldigheten att tillhandahålla information också endast omfattar sådana anställningsperioder. För arbetstagare med anställningsperioder hos arbetsgivaren före ikraftträdandet kommer informationen, om den gäller värdet av intjänade pensionsrättigheter, följaktligen inte visa hela värdet av arbetstagarens intjänade pensionsrättigheter. Enligt våra förslag ska lagens bestämmelser om information endast tillämpas om information inte tillhandahålls på annat sätt. Den arbetstagare som inte tillhandahålls information på annat sätt, och därmed ska ges information enligt lagen, får genom lagen i vart fall rätt till information i högre utsträckning än . I praktiken kan också förutsättas att en arbetstagare i de allra flesta fall kommer att få tillgång till information rörande hela värdet av de intjänade pensionsrättigheterna. 12.2Konsekvenser enligt kommittéförordningen och internationella åtaganden Utredningens bedömning: Den föreslagna lagen bedöms inte ge några ökade pensionskostnader för arbetsgivarna. Arbetsgivaren måste sätta sig in i en ny reglering vilket i sig kan antas medföra viss tidsåtgång och vissa kostnader. Lagens informationsskyldighet bedöms inte medföra mer än obetydligt ökade kostnader för arbetsgivarna. För en arbetsgivare som inskränker rättigheter enligt den föreslagna lagen kan denna medföra ökade kostnader bland annat i samband med en eventuell tvist. Den föreslagna lagen bedöms inte stå i strid med internationella åtaganden. En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redovisa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i en rad olika avseenden. I förordningens 14 § föreskrivs att om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt så ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för det allmänna ska utredaren föreslå en finansiering. Enligt 15 § i förordningen ska vidare redovisas eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Detsamma gäller eventuella konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företag, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska – enligt 15 a § kommitté- förordningen – förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konsekvenserna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 12.2.1Kostnadsmässiga och administrativa konsekvenser för arbetsgivarna Den föreslagna lagen berör alla arbetsgivare som avtalar om tjänstepension till arbetstagare. Huruvida arbetsgivaren är privat eller offentlig saknar betydelse. Den föreslagna lagen innebär inte en skyldighet i sig för arbetsgivare att utfästa tjänstepension. Ur den aspekten medför lagen inte några ökade pensionskostnader för arbetsgivarna. När tjänstepension utfästs måste dock lagens bestämmelser beaktas. synes tjänstepension i inte annat än i undantagsfall villkoras på sådana sätt att den föreslagna lagen innebär att i avtal uppställda tids- eller åldersvillkor måste sänkas, med följden att arbetsgivarens pensionskostnader kan öka. För att ett sänkt villkor om att få rätt till ackumulerade pensionsrättigheter ska medföra att arbetsgivarens pensionskostnader ökar, krävs dessutom att arbetstagaren slutar anställningen innan villkoret är uppfyllt. I annat fall uppstår inga ökade kostnader till följd av det sänkta villkoret. Även vad gäller lagens bestämmelser om villkor för värdeutvecklingen förefaller svenska tjänstepensionsavtal i mycket hög utsträckning redan uppfylla lagens krav. Förslagen bedöms därför inte heller i det avseendet ge svenska arbetstagare pensionsrättigheter i högre grad än och därmed uppstår inte heller några ökade pensionskostnader för de arbetsgivare som avtalar om en rätt till tjänstepension. Den förslagna lagen innebär att det arbetsrättsliga regelverket ökar i omfattning. Arbetsgivaren måste sätta sig in i en ny reglering vilket i sig kan antas medföra viss tidsåtgång och vissa kostnader. Det finns inte förutsättningar för att närmare kunna beräkna en sådan kostnad, men då tjänstepensionsvillkor i stor utsträckning bestäms i kollektivavtal förhandlade av centrala organisationer kommer merparten arbetsgivare endast behöva sätta sig in i lagens bestämmelser översiktligt. Vid utgången av 2015 fanns enligt cirka 680 kollektivavtal om löner och allmänna villkor inkluderande pension. Det kan naturligtvis inte helt uteslutas att det bland dessa kan förekomma avtal, eller att det förekommer individuella avtal, som inte uppfyller lagens samtliga krav för intjänande och bevarande av tjänstepension. Vissa arbetsgivare kan behöva vidta åtgärder gällande lagens krav på arbetstagarens samtycke vid utbetalning av engångsbelopp. En sådan åtgärd framstår dock inte vara tids- eller kostnadskrävande. Eftersom det emellertid inte framkommit annat än att de största kollektivavtalen om tjänstepension uppfyller direktivets krav kommer förslagen om intjänande och bevarande inte att medföra några större konsekvenser totalt sett för arbetsgivarna. Den föreslagna lagens villkor om högsta tillåtna anställningstid för intjänande kan i någon utsträckning komma att påverka arbetsgivarnas val av lösningar för att säkerställa utfästelsen, exempelvis vid så kallad direktpension. Det är svårt att bedöma storleken på denna påverkan, men efterfrågan på kapitalförsäkringar som pant för direktpension och kringtjänster till sådana lösningar kan alltså tänkas påverkas i minskande riktning med anledning av den nya regleringen. Den föreslagna lagen ger rätt till information om inte informationen motsvarande lagens bestämmelser tillhandahålls på annat sätt. Förekommer inte villkor i avtalet för intjänande i lagens mening, inte rätt till engångsbelopp eller rätt till vilande efterlevandeförmåner aktualiseras ingen rätt till information i dessa delar. Det kan antas att för många arbetsgivare föreligger endast en informationsskyldighet gällande värdet av intjänade pensionsrättigheter och information om villkoren för värdeutvecklingen av intjänade pensionsrättigheter för tid efter anställningsförhållandets upphörande. Om denna information lämnas av annan, av exempelvis försäkringsföretag eller valcentral, föreligger inte någon informationsskyldighet för arbetsgivaren.