sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — 313–318. pris därmed inte omfattas av den effektiva räntan. Ett exempel är olika försäkringsavtal. Att på det sättet kombinera kreditavtalet med andra produkter är ett sätt för kreditgivaren att kompensera ett intäktsbortfall för krediten genom en högre prissättning av tilläggs- tjänsten. Leder räntetak till minskad konkurrens på kreditmarknaden?47 I anses det osannolikt att räntetak leder till en minskad konkurrens på marknaden. Dock uttryckte tillfrågade intressenter farhågor för att räntetak kan innebära sämre konkurrens, eftersom antalet kreditgivare troligen minskar. visade en gjord studie i att konkurrensen på ett visst segment av marknaden (korta krediter med höga kostnader, se avsnitt 10.3.2) inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Eftersom det vid tiden för inte fanns något räntetak i kan den bristande konkurrensen i anses tala emot att det finns en koppling mellan konkurrensförhållanden och räntetak. Den studie av data från banksektorn som gjordes i visade inte på något samband mellan räntetak i de olika medlemsstaterna och en bristande konkurrens. Medför ett räntetak att alla räntor hamnar strax under taket?48 hänvisar dels till en annan undersökning av räntesätt- ningen i , dels till insamlade data avseende räntenivåerna i och . Undersökningen av den franska ränte- sättningen visade på att räntevillkoren för vissa kreditformer i var likartad för samtliga kreditgivare och att räntan som erbjöds också låg precis under räntetaket för den aktuella kredit- typen. Detta talar för att ett räntetak kan få en sådan effekt på kreditgivarnas räntevillkor. Å andra sidan visade data från och inte på att kreditgivarnas räntesättning ligger samlad strax under taket. Resultatet, ansåg författarna av EU- a. s. 319–322. a. s. 323 f. studien, visar alltså att det inte kan anses finnas tillräckliga bevis för att finna hypotesen vare sig rimlig eller osannolik. Författarna till påpekar dock i detta sammanhang att risken för en homogen räntesättning som utgår från räntetaket är mindre om räntetaket bestäms utifrån en genomsnittlig marknads- ränta. 10.4.2Erfarenheter av det finska räntetaket Statistik om lånevolym, antal krediter och kostnader49 Sedan räntetaket infördes i har snabblånemarknaden minskat i omfång både när det gäller antalet kreditgivare och antalet be- viljade krediter. Antalet snabblånebolag har sjunkit med nästan hälften, från drygt 80 stycken till drygt 50.50 Antalet nya krediter har också sjunkit. Som flest nya krediter beviljades drygt 400 000 stycken . Hela det föregående året (från fjärde kvartalet 2011) låg antalet nya krediter på en nivå över 370 000 krediter i kvartalet. har antalet krediter sjunkit. Som lägst var antalet nya beviljade krediter 70 000 stycken . Fjärde kvartalet 2015 var antalet nya krediter nästan 120 000 stycken. Från fjärde kvartalet 2011 till och med låg volymerna för nya beviljade krediter per kvartal mellan och . Mellan tredje kvartalet 2013 och fjärde kvartalet 2015 har volymen per kvartal varierat mellan 25 miljo- ner och , med ett undantag då volymen var nästan , alltså nästan i nivå med kvartalsvolymerna före lagändringen. Det går dock knappast att se någon klar trend uppåt när de gäller lånevolymerna. En annan faktor av betydelse som visas av statistiken i är kostnaderna för snabblånen. Kostnaderna för krediterna har 49Finlands officiella statistik (FOS), Kreditbeståndet [e-publikation] 4:e kvartalet 2015 och Kreditbeståndet 4:e kvartalet 2014, Statistikcentralen. I publikationerna ingår också mellan- liggande kvartal och kvartalen från Q4 2011. 50I det finska kreditgivarregistret fanns 53 företag. Samtliga torde dock inte vara snabblåneföretag. Flera av företagen har, med utgångspunkt endast från deras namn, svenska motsvarigheter, varav flera ger ut snabblån men andra också ger andra former av konsumentkrediter. finns tillgängligt på hem- sida, /sv/ Fjärde kvartalet 2011 var kostnaderna som hän- förde sig till nya krediter . Tredje kvartalet 2015, då lånevolymen var nästan lika stor som 2011 (jämfört med 90 miljoner) var kostnaderna för nya beviljade krediter endast . Uttryckt i procent var kost- naderna av lånevolymen 2011 och låg därefter på en nivå fram till och med . Därefter har kostnadsandelen sjunkit och har legat mellan för nya beviljade krediter. Snabblånebolagens utlåning i utgör en liten del av den totala utlåningen av konsumtionskrediter. Den utestående kredit- volymen (kreditbeståndet) har varierat mellan 70 och nästan . Kreditvolymen för samtliga be- viljade konsumtionskrediter har under stigit från 2 miljar- der euro till 2,2 miljarder euro.51 En generell iakttagelse som framgår av den offentliga statistiken är att lånebeloppen i princip ökat i storlek.52 Det finska räntetaket har också fått till följd att återbetalningstiden för snabblån har ökat från 2011 . Det har också visat sig att marknadskrafterna inte har hindrat att även krediter har kunnat erbjudas med höga räntor, som alltså inte har omfattats av räntetaket. Produkter har också utvecklats för att utnyttja undantaget i den finska regleringen för s.k. nyttighetskrediter, som kan liknas vid kreditköp.54 Utredningen har för egen del tittat på några hemsidor för kredit- givare som finns upptagna i det finska kreditgivarregistret. Man hittar då exempel på att mindre krediter, från 100–, med 51Finlands officiella statistik (FOS), Kreditbeståndet [e-publikation] 4:e kvartalet 2015 Statistikcentralen. Enligt publikationen är uppgifterna för och framåt inte helt jäm- förbara p.g.a. en ny sektorsindelning, varför tidigare uppgifter inte redovisas. 52De genomsnittliga beloppet för ett lån har dock varierat ganska kraftigt , var det genomsnittliga beloppet exempelvis , mindre än de genomsnittliga beloppen , medan det genomsnittliga lånebeloppet var och tredje kvartalet . 53Finlands officiella statistik (FOS), Kreditbeståndet [e-publikation] 4:e kvartalet 2015 och Kreditbeståndet 4:e kvartalet 2014, Statistikcentralen. I publikationerna ingår också mellan- liggande kvartal och kvartalen från Q4 2011. 54Finnish Consumer Ombudsman´s Newsletter 6/2015 och 6/2014. korta återbetalningstider, mellan en månad och , fort- farande erbjuds på marknaden. Den effektiva räntan i dessa fall ligger maximalt någon procentenhet under räntetaket. Det finns också exempel på årslånga krediter med effektiva räntor på den nivån. En faktor som låg till grund för den finska regleringen var det höga antalet ansökningar till domstol avseende utebliven betalning för snabblån. Effekterna av räntetaket i detta avseende har studerats av forskare vid . De har studerat mål vid dom- stol för att undersöka räntetakets effekt i detta avseende. Antalet domstolsansökningar till följd av obetalda snabblån har minskat efter räntetakets införande. Vad som däremot ökat är de genom- snittliga skuldbeloppen som ansökningarna avser.55 Detta resultat överensstämmer också väl med den övriga statistiken, som visar att skuldernas storlek i genomsnitt ökat. När man ska beskriva ränteläget på den svenska snabblånemarkna- den kan man inte generellt utgå från den ränta som kredit- givarna anger i sin marknadsföring. Många kreditgivare anger att hela kostnaden för krediten är ränta, trots att de naturligtvis har sådana kostnader för krediten som de skulle kunna ta ut som avgif- ter i enlighet med 18 § konsumentkreditlagen. Att beteckna kost- naden som en ränta och inte en avgift kan vara fördelaktigt för kreditgivaren. En ränta innebär för det första att konsumenten kan göra ett skatteavdrag vilket kan användas som ett säljargument (kostnaden blir ”rabatterad”). För det andra behöver kreditgivaren inte bli utsatt för tillsyn när det gäller avgiftens lagenlighet. Införs ett räntetak är det däremot troligt att kreditgivarna lägger om sin prissättning så att en större del av kreditkostnaden än anges 55 Majamaa, , , och , , The nature of Debt Problems and the Effects of the reform on Instant , , , report 9/2016. En sammanfattning på engelska finns tillgänglig på helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/159642/9_2016_English_Summary.pdf?sequence=6 vara en avgift. I bilaga 5, tabell 1, ges exempel på krediträntor som de anges av kreditgivarna. Enligt denna uppställning varierar kredit- räntorna mellan till . förekommer avgifter i storleksordningen 75–för 30-dagars krediter. För de allra minsta krediterna, runt , är det därför särskilt svårt att säga något om ränteläget. De flesta kreditgivare som erbjuder 1 000-kronors krediter har ett pris som understiger den högsta avgiften på marknaden. Om alla kredit- givare hade kostnader för kreditgivningen i den storleksordningen, skulle alltså kreditgivningen innebära en förlust. Det förefaller alltså troligt att de flesta kreditgivare inte har så höga kostnader för kreditgivningen som motsvarar marknadens högsta avgift. Det är dock knappast möjligt att dra slutsatsen att är en mer rättvisande bild av kostnadsläget, eftersom bolag som anger detta som avgift fortfarande kan anse att det är fördelaktigt att ange en lägre avgift än vad som motsvaras av de faktiska kostnaderna. När granskade ett antal bolags avgiftssättning kon- staterade verket att den högsta avgift som ett bolag kunde motivera med en redogörelse för faktiska kostnader låg runt . Om man tänker sig en avgift i den storleksordningen och sätter den i relation till en ungefärlig medianintäkt på marknaden (för en 1 000-kronorskredit) visar den på en kreditränta om 90 pro- cent. För krediter från blir det än tydligare att ränte- läget är tämligen högt, även om man räknar med den högsta avgif- ten som förekommer på marknaden, . Om man sätter en sådan avgift i relation till medianpriset () är krediträntan . I bilaga 5, tabell 1, finns en sammanställning av priser och ränte- satser som kreditgivarna angett på sina hemsidor. Utifrån angivna lånevillkor är spannet för kreditränta så stort som mellan cirka 20 till för 30-dagarskrediter. Om man laborerar med möjligheten för kreditgivare som endast anger att de tar ut ränta, att också ta ut en avgift motsvarande den högsta som före- kommer på marknaden , skulle spannet i stället vara mellan . För kreditbelopp från är dock den lägsta räntan . För större krediter som erbjuds med avbetalning ligger kredit- räntorna, även med beaktande av att alla bolag eventuellt skulle kunna ta ut högre avgifter än , från till . 10.6.1Allmänna skäl för och emot ett tak för krediträntan Generellt om syftet med en reglering av krediträntan Syftet med att begränsa krediträntan kan vara både att skapa rim- ligare villkor på marknaden (billigare krediter) och att begränsa till- gången till krediter för konsumenter som löper en hög risk att hamna i betalningssvårigheter. Teorin bakom att ett räntetak kan begränsa utlåningen till sådana konsumenter, som utredningen kallar högriskkonsumenter, är att bolagen genom höga räntor har möjlighet att låna ut med större kreditrisker. Med höga ränteintäkter har kreditgivande bolag möjlighet att täcka även höga kreditförluster. En ökad restriktivitet i kreditgivningen får i huvudsak ses som efter- strävansvärt enligt utredningens uppfattning. Restriktivare utlåning torde kunna leda till att färre konsumenter får problem att betala tillbaka sina lån. Frågan är dock om ett räntetak i praktiken kan leda till en önskvärd restriktivitet, eller om det i stället leder till andra effekter. En fråga är om utredningens underlag ger stöd för att det på marknaden finns en koppling mellan höga ränteintäkter och höga kreditrisker, och i förlängningen kreditförluster. I avsnitt 7.4 har preliminära uppskattningar av bl.a. kreditvolym, ränteintäkter och kreditförluster gjorts, utifrån den inrapportering som kommit in från konsumentkreditinstituten . Av dessa siffror går det dock inte att dra någon egentlig slutsats om utlån- ingen är mer riskfylld än annan utlåning, eftersom banker och andra kreditinstitut inte rapporterar på ett motsvarande sätt till Finans- inspektionen och det därmed inte går att göra några jämförelser. Det kan i vart fall konstateras att snabblånebolagen rapporterar tämligen stora kreditförluster. Kreditförlusterna motsvarar ungefär en femtedel () av ränteintäkterna. Ett sätt att behålla marginalen mellan ränteintäkter och kreditförluster om ränte- intäkterna sänks, är att försöka minska kreditförlusterna. Att räntetak minskar utlåningen till högriskkonsumenter stöds generellt av resultat – räntetak kan generellt sägas ha den effekten att utbudet av och tillgången till krediter minskar och att det i första hand är krediter med höga kostnader, som ofta tas av konsumenter med sämre kreditvärdighet, som försvinner från marknaden. Utvecklingen i stöder också antagandet att ett räntetak kan ha en sådan effekt på marknaden. I har kostnaderna för nya beviljade krediter sjunkit efter räntetakets införande. Även antalet beviljade krediter har sjunkit. Det tycks alltså som om färre konsumenter beviljas lån och det framstår som troligt att detta beror på prisregleringen och inte på att efterfrågan minskat. Att kredit- beloppen i genomsnitt är större tyder också på att kreditgivningen inriktas på konsumenter med bättre kreditvärdighet – kreditgivaren riskerar mer vid utlåning av större belopp. Ett osäkerhetsmoment i tolkningen av den finska statistiken är dock att den endast visar antalet lån, inte antalet konsumenter som tar lån. Det skulle kunna vara så att det är samma kon- sumenter som tar lånen, men att de numera tar färre lån och med högre belopp. Utredningen återkommer till denna fråga i nästa av- snitt. Även utvecklingen i visar på att ett räntetak kan antas få effekten att utbudet av högkostnadskrediter minskar på marknaden, se vidare avsnitt 6.9. har utredningen fått synpunkter från branschen om att ett räntetak kommer att bli verkningslöst av flera orsaker. En är att produktutvecklingen kommer att gå emot dels kontokrediter dels större lånebelopp och längre löptider för krediterna, vilket kommer öka skuldsättningen och kostnaderna för konsumenterna. En annan är att det inte finns någon sådan koppling mellan ränte- intäkterna och kreditförlusterna, som är den teoretiska utgångs- punkten för ett räntetak. Alltså kommer utlåningen kunna fortgå på i princip samma villkor som , förutom när det gäller den avtalade krediträntan i sig. Utredningen anser att det inte går att utesluta att utlåningen, även med ett räntetak, kan komma att fortgå till samma konsumen- ter som . Ett räntetak kan dock även anses befogat att in- föra bara av den anledningen att dagens räntesättning framstår som oskälig. Som anförts i avsnitt 8.2 anser utredningen att det finns tillräckligt underlag för att dra slutsatsen att den nuvarande utlån- ingen riktar sig mot konsumenter i en utsatt ekonomisk situation. Det handlar i huvudsak om konsumenter som har förlorat tillgång till andra kreditformer, kreditformer som ofta erbjuds med rimligare Detta kan bero på att de har relativt sett lägre inkomster eller tidigare haft svårt att få ekonomin att gå ihop och därmed fått betalningsanmärkningar. Att dessa konsumenter ska betala höga priser för krediter som andra, mer välbeställda konsumenter, kan erhålla ibland utan några kostnader alls, är inte skäligt ur ett sam- hällsperspektiv. Även om ett räntetak inte skulle få effekten att begränsa utlåningen, skulle man kunna hävda att det i vart fall får till följd att krediträntorna pressas ned till mer rimliga nivåer. Leder ett räntetak till noggrannare kreditprövningar? I våra utredningsdirektiv anges att ett räntetak kan leda till att kredit- givarna blir mer noggranna med vem som får låna pengar. Som tidi- gare nämnts finns det skäl som talar för att bolagen, om ett räntetak införs, kommer att bli mer restriktiva med att låna ut till konsu- menter som innebär de högsta riskerna för att hamna i betalnings- dröjsmål. Detta kommer dock troligen inte innebära att bolagen bli mer noggranna i den kreditprövning som görs enligt 12 § konsu- mentkreditlagen. Bolagens beslut att bevilja eller avslå en kredit- ansökan är i första hand baserad på en riskbedömning som beror på en sammanvägning av olika faktorer, bl.a. betalningsanmärkningar, inkomster och ålder (se vidare om scoring, avsnitt 9.2.2). Om bola- gen vill ta mindre kreditrisker över lag i sin verksamhet kommer de troligen att ändra sin utlåningspolicy utifrån den riskbedömning som scoringen innebär. Att bolagen på så sätt minskar sina kredit- risker uppfyller i och för sig syftet att skapa en mer restriktiv utlån- ing. Man får dock vara medveten om att restriktiviteten kommer att baseras på generella riskbedömningar och inte på noggrannare prövningar i varje enskilt fall. Det kommer därmed säkerligen finnas konsumenter som förlorar tillgången till kredit, trots att de faktiskt hade kunnat klara av att betala tillbaka enligt avtalet. En viktig fråga när det gäller kreditprövningen, som också lyfts fram av branschen, är möjligheten att kunna kontrollera konsu- menternas kreditengagemang. Som utredningen utvecklat i föregå- ende kapitel kommer utredningen inte att lämna några förslag som avser kreditupplysningsverksamhet. ska erinras om att kreditgivare som får tillstånd att bedriva verksamhet med konsu- mentkrediter också kommer att ha lagliga förutsättningar att ut- byta information om kreditengagemang med varandra och med kreditinstituten.56 En utökad kreditupplysningsverksamhet skulle medföra kostnader för branschen. Om ett räntetak medför ekono- miska incitament att ta mindre kreditrisker skulle detta kunna verka för att kreditgivarna utnyttjar möjligheten till ett bättre informa- tionsutbyte om konsumenternas övriga skuldsättning för att få ett bättre underlag för sin kreditprövning. Detta gäller särskilt om ut- låningen kommer att inriktas mot högre kreditbelopp, vilket kom- mer att diskutera i nästa stycke. Blir effekten av ett räntetak ett bättre konsumentskydd? Som vissa kreditgivare påpekat kan ett räntetak orsaka en produkt- utveckling mot högre utlånade belopp och längre löptider. Detta stöds också av den utveckling som skett i . En sådan ut- veckling innebär inte per automatik ett bättre konsumentskydd. Större lånebelopp innebär givetvis större skuldsättning och även större kostnader för krediten, särskilt om ett större belopp lånas ut . Å andra sidan bör större lånebelopp och innebära något större risker för kreditgivarna, vilket skulle kunna ha en tillbakahållande effekt på utlåningen. Enbart det faktum att antalet lån bör kunna minska anser utredningen vara en positiv effekt. En särskild fara med den svenska marknaden är möjlig- heten att söka mindre lån hos flera olika kreditgivare. Detta mins- kar konsumentens möjlighet att ha överblick över sina ekonomiska förutsättningar och minskar kreditgivarnas möjligheter att få in alla uppgifter som är relevanta för kreditprövningen. Det finns också exempel, som ofta tagits fram i media, på att konsumenter tar upp en mängd mindre lån från många kreditgivare och därmed drar på sig en sammanlagt mycket stor skuld. innebär det en viss nackdel ur konsumentskydds- perspektiv att en stor kredit delas upp i många små avbetalningar, som resultatet kan bli om lånebeloppen blir större och löptiden längre. Det finns då en särskild fara för att konsumenten under- 56 Företag som får tillstånd enligt lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsument- krediter har, liksom kreditinstitut, tystnadsplikt när det gäller enskildas förhållanden till företaget, 13 §. Tystnadsplikten hindrar dock inte att upplysningar under vissa förutsätt- ningar utväxlas för kreditupplysningsändamål, 5 a kreditupplysningslagen (1973:1173). skattar skuldsättningens belastning på ekonomin (jfr avsnitt 4.3.4.) Med en sådan inriktning på kreditgivningen skulle det alltså kunna finnas en risk för att konsumenterna blir mer riskbenägna när de ansöker om lån. En annan liknande synpunkt som utredningen fått från branschen är att konsumenternas lånebenägenhet också kan öka generellt om priserna på krediterna sjunker. Även om utlån- ingen då skulle vara på rimligare villkor för konsumenten, skulle detta givetvis kunna resultera i en större skuldproblematik. Å andra sidan förutsätter ett sådant scenario att tillgången till kapital för utlåning också skulle kunna öka i samma utsträckning som efter- frågan. Om detta är ett möjligt scenario är svårt att bedöma. För att en ökad kreditvolym ska kunna anses vara ett konsumentskydds- problem skulle det ju också förutsätta att utlåningen till högrisk- konsumenter kan fortsätta, trots att intäktsmöjligheterna inte längre skulle vara lika goda. Utredningen anser att denna farhåga visserli- gen bör tas på allvar, men inte kan utgöra ett tillräckligt skäl att avstå från en reglering av krediträntan. Utvecklingen på marknaden måste givetvis följas noga om ett räntetak skulle införas. Emot det skydd som kan uppnås för vissa konsumenter måste man också ställa de negativa konsekvenser det kan få för en del konsumenter att förlora tillgången till kredit. Som tidigare berörts garanterar inte ett räntetak att kreditprövningen i det enskilda fallet blir mer noggrann eller mer rättvisande. Även konsumenter som faktiskt inte skulle fått svårigheter att betala tillbaka kreditfordran, kan alltså komma att förlora tillgången till kredit därför att de generellt sett bedöms som utgörande en högre risk. Dessa konsu- menter har då en minskad möjlighet att planera sin ekonomi . Utredningen återkommer till denna fråga i avsnitt 15.2. En svart marknad för konsumentkrediter? Ett argument emot ett räntetak som ofta framförts är risken för en (ökad) svart kreditmarknad. Utredningen anser inte att detta argu- ment i sig är tillräckligt för att avstå från en räntereglering. EU- studien visar inte någon säker slutsats i detta avseende. Brittiska FCA har ansett att risken för en svart kreditmarknad inte framstår som överhängande. En viktig faktor i snabblånens genomslagskraft är just lättillgängligheten och snabbheten i hanteringen. svart marknad skulle kunna nå ut till konsumenterna på samma sätt och därmed erbjuda ett alternativ till den legala marknaden fram- står inte som särskilt troligt. Minskar konkurrensen på kreditmarknaden? Införs ett räntetak för snabblån bör man räkna med att vissa bolag kan komma att försvinna från marknaden. Detta har skett i och även i . Brittiska FCA har också ansett att detta kommer att bli en effekt av regleringen där. Att antalet aktörer minskar får visserligen anses ge upphov till en sämre konkurrens. kan produktutvecklingen i vissa fall leda till att en del snabblånebolag i stället erbjuder krediter som mer liknar kreditavtal som erbjuds av andra konsumentkreditinstitut, t.ex. olika former av kontokrediter, eller större lån med längre löptid. I så fall kan konkurrensen, om man endast ser till antalet aktörer på en viss del av marknaden, anses ha blivit större. Man måste också fråga sig om antalet aktörer i sig är avgörande för om konkurrensen fungerar på ett bra sätt. Prissättningen och villkoren på snabblånemarknaden är ganska likartade. Att det finns tämligen många aktörer innebär risker i sig för att konsumenter tar upp flera snabblån av olika bolag , vilket är negativt både för bolagen och konsumenterna. Konkurrensen på marknaden tycks heller inte utgå enbart från prissättning eller avtalsvillkor, utan lika mycket utifrån vilken kreditgivare som lättast beviljar krediter eller vilket kreditupplysningsföretag som används (jfr av- snitt 7.8).57 Lagstiftningsåtgärder som sätter högre press på marknadens aktörer kan alltid få till effekt att vissa bolag inte klarar kraven och därmed upphör med sin verksamhet. Sådana effekter kan anses godtagbara om de positiva effekter som kan uppnås överväger nack- delarna.58 57Vilket kreditupplysningsföretag som används kan ha betydelse för möjligheten att få kredit bl.a. som en följd av hanteringen av s.k. omfrågningar.