sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — 2004 reviderade människohandelsbestämmelsen konstruerades straffansvaret genom angivande av att den som med användande av visst medel vidtog en handelsåtgärd och därigenom tog kontroll över personen i syfte att personen skulle utsättas för sexuella ändamål, utnyttjas i krigstjänst eller tvångsarbete eller annat sådant tvångstillstånd, utnyttjas för avlägsnande av organ, eller på annat sätt utnyttjas i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Vid den påföljande översynen av människohandelsbestämmelsen års ändringar konstaterade lagstiftaren, som ovan angetts, att syftena att exploatera offret för avlägsnande av organ, krigs- tjänst eller tvångsarbete även fortsättningsvis borde anges uttryck- ligen i lagtexten. Däremot ansåg lagstiftaren att begreppen utnytt- jande av annat sådant tvångstillstånd och av en situation som inne- bär nödläge för den utsatte kunde anses rymmas under begreppet annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Straffansvaret för människohandel har omfattat den som genom otillbörligt medel vidtar en handelsåtgärd med en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägs- nande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Enligt förarbetena avses med verksamhet någon form av åtgärd som offret ska utföra eller underkasta sig och med nödläge avses situationer där offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden.72 Gemensamt för situationer som innebär nödläge är enligt nämnda förarbeten att offret befinner sig i en verkligt svår situation som inte är helt tillfällig eller övergående. I förarbetena anges även att fall där en person, utan att det är fråga om tvångsarbete, förmås arbeta under synnerligen svåra förhållanden till en mycket låg lön, när en person förmås att tigga eller stjäla eller när en person förmås att avlägsna annat biologiskt material än organ (ex. hud och brosk) utgör exempel på en verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Någon enhetlig definition av arbetskraftsexploa- tering saknas dock. Vad som utgör utnyttjande får avgöras i varje enskilt fall (jfr dock sanktionsdirektivet som vi nämnt i avsnitten 4.2.1 och 4.2.3). Av nämnda förarbeten framgår alltså inte uttryckligen om be- greppet annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte omfattar alla exploateringsändamålen, dvs. även de som har uttryckligen nämns i paragrafen, men enligt vår tolkning av begreppet och dess bakgrund är det mycket som talar för att så är fallet. Detta innebär att sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst och tvångsarbete torde omfattas av begreppet liksom bl.a. tiggeri, brotts- lig verksamhet och avlägsnande av annat än organ. Detta får till följd att vi även tolkar vårt uppdrag på så sätt att samtliga nu nämnda 2009/10:152 s. 60 f. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel utnyttjandesituationer omfattas av vår översyn av det straffrättsliga skyddet även om vår uppdragsbeskrivning i övrigt är inriktad på utnyttjanden av utsatta personer för tvångsarbete, tiggeri eller annan ekonomisk . 4.6.4Dispositionen i följande avsnitt I avsnitten 4.7 och 4.8 nedan analyserar vi behovet av ett starkare straffrättsligt skydd mot utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel. Båda avsnitten har strukturerats på mot- svarande sätt. Vi inleder avsnitten med att gå igenom om förutsättningar för nykriminalisering finns (dvs. om det finns godtagbara skyddsintress- en, om utnyttjandena orsakar skada eller fara för skada på skydds- intressena, att endast den som varit klandervärd träffas av ett even- tuellt straffansvar, att något annat intresse inte talar emot en krimi- nalisering samt att alternativa metoder för att komma till rätta med det oönskade beteendet saknas). Härefter behandlar vi utformningen av straffansvaret, det straffbara området, straffskalor, uppsåt, kon- kurrensfrågor samt frågor som rör försök, förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja aktuellt brott. Vi avslutar respektive avsnitt med att behandla frågor om straffbestämmelsens placering, rubricering och, beträffande avsnitt 4.7, frågor om följdändringar i andra författningar. Frågor om i kraftträdande och övergångsbestämmelser behand- las i avsnitt 6. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 4.7Överväganden och förslag – tvångsarbete eller exploatering för annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte Bedömning: Det straffrättsliga skyddet bör förstärkas vid tvångs- arbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. I detta innefattas bl.a. utnyttjanden för sexuella ändamål, avlägsnande av organ och krigstjänst. 4.7.1Ett särskilt straffansvar bör införas73 Det är inte acceptabelt att personer som befinner sig i en utsatt situation utnyttjas Vid utnyttjande för verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte är syftet med en kriminalisering huvudsakligen att skydda enskildas personliga integritet, eller annorlunda uttryckt, deras frihet och frid i olika hänseenden. Utnyttjanden som avses här är utnyttjanden för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst och tvångsarbete, men även andra former av utnyttjanden. Exempel på sådana kan vara utnyttjanden i vissa fall för tiggeri, brottslig verksamhet och arbetskraftsexploatering. Utnyttjande för sexuella ändamål kan ta sig uttryck på olika sätt, bl.a. genom prostitution. Även utnyttjande för avlägsnande av organ kan beroende på omständigheterna se olika ut. Gränsdragningen är svår att dra mellan situationer där det är fråga om utnyttjande för avlägsnande av organ, som vi här diskuterar att kriminalisera, och andra fall som ligger utanför det straffbara området men som alltjämt är oetiska. I vissa fall utnyttjas människors utsatthet och fattigdom på ett oetiskt sätt i syfte att komma åt deras njurar eller andra organ. Inte sällan torde vuxna personer till följd av ekonomiska incitament i vissa fall fri- villigt ställa upp som organdonatorer, men luras sedan ofta på det utlovade beloppet. Som framgår nedan synes denna utnyttjande- form dock sällan förekomma i . 73 Som framgår i avsnitt 4.7.6 anser vi att en ny straffbestämmelse som ska benämnas utnytt- jande av annans nödläge ska införas i . För att underlätta förståelsen av detta avsnitt har vi valt att benämna den straffbara gärningen på detta sätt i hela avsnittet. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel När det gäller utnyttjande för krigstjänst bedömer vi att sådana utnyttjanden i regel förekommer som en del av ett människo- handelsförfarande. Det kan dock inte uteslutas att sådant utnytt- jande även kan förekomma i ett fristående förfarande. Som vi har redovisat tidigare anser vi att det straffbara utnytt- jandet av tvångsarbete i allt väsentligt bör kopplas till defini- tion av begreppet, dvs. ett arbete eller en tjänst som utförs ofri- villigt under hot om straff.74 Avgörande för om tvångsarbete före- ligger är således under vilka förhållanden arbetet eller tjänsten ut- förs, varför typen av arbete saknar betydelse. Även vid arbetskraftsexploatering utan att tvångsarbete före- ligger kan motsvarande skyddsintressen aktualiseras. I dessa fall har arbetstagaren visserligen vanligtvis en valfrihet att inte utföra arbetet, men inte sällan stannar arbetstagaren kvar i situationen eftersom arbetstagaren bedömer att alternativen är sämre. Villkoren som arbetstagaren erbjuds är i många fall bättre än de villkor de skulle erbjudas i sitt hemland. Vidare kan exempelvis olika typer av skuld- sättningsarrangemang (där viss skuld till arbetsgivaren ska regleras genom avbetalning från arbetstagarens lön) fungera som en meka- nism som i praktiken binder arbetstagaren till arbetsgivaren. Motsvarande resonemang gäller för övriga former av utnyttjan- den av annans nödläge. Gemensamt för samtliga nu aktuella ut- nyttjandeformer är att offret förmås att utföra eller underkasta sig någon form av åtgärd när han eller hon befinner sig i en verkligt svår belägenhet som inte är helt tillfällig eller övergående. Syftet med en kriminalisering av sådana gärningar som vi disku- terar här är, som tidigare nämnts, ytterst att skydda utsatta perso- ners frid och frihet. Anledningen till att någon befinner sig i en utsatt situation på sätt som avses här kan vara ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller att de utsatta personerna befinner sig i en beroendeställning. Ofta har de utsatta personerna även bristande kunskaper i svenska språket och saknar vanligtvis även kännedom om svenska förhållanden. Detta, ofta i kombination med att offren inte inser sitt människovärde, leder till sämre förutsättningar att hävda sin rätt i förhållande till det omgivande samhället. I de fall barn förekommer är de särskilt utsatta. Hos de utsatta personerna finns det dessutom ofta ett bristande förtroende för myndigheter 74 Artikel 2 Konventionen (nr 29) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel vilket medför att benägenheten att anmäla brott och andra missför- hållanden är låg. Offren som vistas illegalt i landet är ofta särskilt utsatta, eftersom de tvingas undvika kontakt med myndigheter för att inte riskera att få återvända till sina hemländer. Även arbets- kraftsinvandrare befinner sig generellt sett i en särskilt utsatt situa- tion på arbetsmarknaden, eftersom anställningen utgör grunden för deras rätt att vistas i . I vilken omfattning utnyttjande av utsatta personer sker i de former som har diskuterats är oklart. Det synes även endast finnas få fall i rättspraxis där utnyttjandet eller åtminstone någon del av det har varit uppe till prövning. De myndighetsrapporter som finns och de kontakter utredningen haft med olika aktörer på området ger dock enligt vår bedömning en samstämmig bild av problematiken med de utnyttjanden som vi diskuterar här, se av- snitt 4.2. Bilden ger uttryck för att det , vid sidan av utnytt- jande för sexuella ändamål (främst i form av prostitution), finns en ökande problematik med utnyttjande för tvångsarbete, arbete under exploaterade arbetsförhållanden, tiggeri och brottslig verksamhet. Vidare synes problematiken med olika krav på ekonomisk ersätt- ning för något som är vederlagsfritt eller för oskäliga kostnader öka. Exempelvis är krav på ersättning för att få sitta och tigga på allmän plats och krav på oskäliga kostnader för resan till allt vanligare. När det gäller övriga utnyttjandeformer som omfattas av vårt uppdrag synes de sällan förekomma i (jfr människo- handel). Omfattningen av antalet utsatta personer som utnyttjas i redo- visade situationer har inte kunnat klarläggas och mörkertalet kan befaras vara stort. Problematiken bör dock inte underskattas. Detta gäller både de utnyttjandeformer som aktörerna på området identi- fierat som ett växande problem och de utnyttjanden som, åtminstone , sällan synes förekomma . Efterfrågan på mark- naden och vinstintressen kan nämligen förändras . Utnytt- janden som vi diskuterar här medför att offret skadas på olika sätt i form av en kränkning av självbestämmanderätten jämte i vissa fall även en eventuell ekonomisk skada. Konsekvenserna av att utsatta personer utnyttjas kan således bli mycket allvarliga. Sådana ageran- den kan därför inte accepteras och de medför inte sällan stora pro- blem, lidande och kostnader för de inblandade. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel personer som befinner sig i en utsatt situation utnyttjas är således ett skyddsvärt intresse och en angelägen uppgift i samhället. Som vi redogör för nedan bedömer vi att det straffrättsliga skyddet i aktuella situationer bör kompletteras i vissa delar. Hur ett sådant kompletterande skydd bör utformas och avgränsas utvecklar vi nedan. Ett särskilt straffansvar för utnyttjande av annans nödläge kan antas bidra till ett starkare och mer ändamålsenligt straffrättsligt skydd mot utsatta personer i aktuella fall Som vi redovisat i avsnitt 3 har det vidtagits ett flertal insatser av olika aktörer i samhället mot människohandel i vilket ett utnyttjande för olika ändamål kan ingå. Frågan om straff- ansvaret för till människohandel fristående utnyttjanden har däremot inte uppmärksammats i lika stor utsträckning, åtminstone inte natio- nellt (se avsnitten 4.2.4 och 4.2.5). Det finns inte några internationella instrument som förpliktar att kriminalisera till människohandelsbrottet fristående ut- nyttjanden, men däremot har vissa internationella åtagan- den som tydligt ger uttryck för att det straffrättsliga skyddet på om- rådet, särskilt vad gäller tvångsarbete, bör stärkas (se avsnitt 4.2.3). Exempelvis anser den expertgrupp som övervakar tillämpningen av konvention om bekämpande av människohandel, , att bör förstärka insatserna mot människohandel för bl.a. tvångsarbete och arbetskraftsexploatering (se avsnitt 4.2.4). Vidare ställer konvention nr 29 angående tvångs- eller obliga- toriskt arbete och EKMR, som gäller som svensk lag, krav på att företeelser som tvångsarbete och annat påtvingat arbete motver- kas.75 Även EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna för- bjuder slaveri och tvångsarbete som den också föreskriver att varje arbetstagare har rätt till rättvisa arbetsförhållanden. Slut- ligen kan nämnas att bl.a. Palermoprotokollet, kon- vention om bekämpande av människohandel och sanktionsdirek- tivet innehåller en skyldighet att överväga kriminalisering av till 75 internationella arbetskonferens antog även ett protokoll och en rekommen- dation (nr 203) med syfte att stärka genomförandet av konventionen. Frågan om genomförande av protokollet och hantering av rekommendationen bereds inom , se avsnitt 4.2.5. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel människohandel efterföljande exploatering. Ett förstärkt straffrätts- ligt skydd kan således även motiveras av nämnda internationella instrument. Hur kriminaliseringen ska ske är däremot en fråga för medlemsstaterna att avgöra. Gällande rätt innehåller dock ett visst straffansvar för vissa av de fristående utnyttjandena som det är fråga om här eller åtminstone delar av moment av dem, se avsnitt 4.3. Antalet fällande domar på området är trots detta få och enligt vår bedöm- ning alltför få för att avspegla förekomsten av utnyttjanden av ut- satta personer i praktiken, se avsnitt 4.4. Att så är fallet beror enligt vår bedömning på att det nuvarande straffrättsliga skyddet inte alltid är adekvat och ändamålsenligt. Skyddet är, enligt vår uppfatt- ning, särskilt ineffektivt vid vissa utnyttjanden där utsatta perso- ners frihet och frid kränks. Skälen för vår bedömning i denna del utvecklar vi nedan i samband med att vi behandlar alternativen till ett förstärkt straffrättsligt skydd. Myndighetsrapporter och andra iakttagelser på området tyder, som tidigare anförts, på att åtminstone utnyttjande för tvångs- arbete, tiggeri och brottslig verksamhet har ökat , se avsnitt 4.2. Enligt vår bedömning riskerar även utvecklingen i sam- hället att medföra en ökning av antalet utsatta personer som ut- nyttjas för både dessa och andra former av utnyttjanden. För när- varande och tillbaka är det exempelvis ett stort antal ensamkommande flyktingbarn och andra flyktingar som kommer eller har kommit till , både personer som söker och beviljas uppehållstillstånd och de som inte gör det. Vidare har en tidsbegrän- sad lag om begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i införts, vilken begränsar uppehållstillstånd på grund av an- knytning i vissa fall.76 I dessa fall kan också tänkas att risken för utnyttjanden ökar, exempelvis genom handeln med arbetstillstånd (som ger rätt till anknytningsinvandring i vissa fall). Vidare kom- mer alltjämt även mycket fattiga och utsatta EU-medborgare till i hopp om att hitta försörjning. Några tecken på att antalet utsatta personer i kommer att minska finns inte. Ett förstärkt straffrättsligt skydd vid utnyttjande av annans nöd- läge, vilket bl.a. omfattar tvångsarbete, arbetskraftsexploatering i 76 Lag (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i . Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel vissa fall, tiggeri och brottslig verksamhet, kan därför antas bidra till ett starkare och mer ändamålsenligt straffrättsligt skydd för ut- satta personer. Ett särskilt straffansvar bör därför införas för ut- nyttjande av personer i dessa fall. Införande av ett sådant straff- ansvar kan enligt vår bedömning även bidra till att bättre synliggöra fenomenet utnyttjande av utsatta personer och markerar även tyd- ligt samhällets inställning till sådana utnyttjanden. Ett förstärkt straffrättsligt skydd mot utnyttjande av utsatta människor bör vara begränsat till klandervärda beteenden Som vi redogjort för tidigare anser vi alltså att ett särskilt straff- ansvar bör införas för fall då någon utnyttjar någon annans nödläge. Sådana utnyttjanden utgör klandervärda beteenden. En särskild kri- minalisering av dem innebär enligt vår bedömning således inte att risk finns att annan än den som visat skuld, dvs. som varit klander- värd, träffas av det straffansvar som föreslås, se nedan. Vid vissa fall av kriminalisering av klandervärda beteenden kan dock även värdefulla motstående intressen behöva beaktas. Några sådana hänsyn behöver dock inte tas i detta fall. Alternativ till ett kompletterande straffansvar saknas för vissa utnyttjanden av utsatta personer Enligt vår bedömning kan ett kompletterande straffansvar vid ut- nyttjande av utsatta personer vara ett viktigt verktyg för att mot- verka att personer i utsatta situationer utnyttjas. För att kunna ta ställning till om en sådan kriminalisering är befogad är det dock nödvändigt att undersöka om nuvarande lagstiftning räcker till eller om det finns något mindre ingripande och alternativt sätt att lösa problematiken på. I analysen nedan går vi igenom hur nuvarande lagstiftning kan tillämpas i de olika aktuella utnyttjandesituationerna. Vi går även igenom vilka alternativ till straffansvar som finns för att hantera problematiken på. Som vi tidigare konstaterat är i vissa fall aktuella utnyttjanden redan kriminaliserade som del av ett människohandelsförfar- ande. I de fallen är utgångspunkten att den påbörjade exploateringen Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel ska påverka straffvärdet i skärpande riktning. I dessa fall bedömer vi, med de ändringsförslag vi redovisat i avsnitt 3, att lagstiftningen ger ett tillräckligt starkt straffrättsligt skydd på området. I prak- tiken synes aktuella utnyttjanden dock sällan uppfylla samtliga rekvi- sit för människohandel, se avsnitt 4.4. Nedan fokuserar vi dock enbart på regleringen av fristående utnyttjanden. Vi behandlar dessa utnyttjanden under fem olika avsnitt nedan, dvs. utnyttjande för sexuella ändamål, utnyttjande för avlägsnande av organ, utnyttjande för krigstjänst, utnyttjande för tvångsarbete och arbetskraftsexploa- tering och utnyttjanden i vissa andra fall. Utnyttjande för sexuella ändamål I fråga om utnyttjande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnyttjande finns en rad olika straffrättsliga bestämmelser som redan kriminaliserar sådant utnyttjande eller åtminstone delar av det. Bestämmelser om sexualbrott finns i 6 kap. BrB, bl.a. i form av våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexu- ellt utnyttjande av person i beroendeställning och grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning (6 kap. 1−3 §§ BrB). Vidare är utnyttjandet av offer för prostitution straffbelagt genom bestäm- melserna köp av sexuell handling av barn77, köp av sexuell tjänst, koppleri och grovt koppleri (6 kap. 9, 11 och 12 §§ BrB). Det finns även ytterligare bestämmelser i som förbjuder utnytt- jande av barn för andra sexuella ändamål, bl.a. våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt över- grepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, sexuellt ofred- ande, kontakt med barn i sexuellt syfte, utnyttjande av barn för sexuell posering och grovt utnyttjande av barn för sexuell posering (6 kap. 4−6, 8, 10 och 10 a §§ BrB). Vid våra kontakter med de brottsbekämpande myndigheterna har vi även fått intryck av att bestämmelserna om koppleri och grovt koppleri, som är särskilt centrala för vår översyn i denna del, fungerar på ett bra och ändamålsenligt sätt. Detta skulle i sig kunna 77 Jfr SOU 2016:42 där bestämmelsen bl.a. föreslås benämnas utnyttjande av barn för köp av sexuell handling. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel tala emot att införa ett kompletterande straffansvar för sexuella ända- mål. Vidare har vi uppmärksammat att det i vissa fall är en otillfreds- ställande ordning att offer, åtminstone för koppleri av normal- graden, i vissa fall inte anses som målsägande med de rättigheter som följer därav. Risk finns även att liknande fall i detta avseende behandlas olika. Denna ordning, som i och för sig kan ge ett otill- fredsställande resultat i vissa fall, utgör dock enligt vår bedömning inte skäl för att ändra nuvarande kriminalisering på området, se av- snitt 4.3.1. Däremot anser vi, trots vad nu anförts, att det ändå finns starka skäl för att förstärka det straffrättsliga skyddet för utnyttjande för sexuella ändamål. Även om det, som vi redovisat ovan, redan finns ett omfattande straffrättligt skydd mot ett flertal utnyttjanden för sexuella ändamål är detta inte heltäckande. Exempelvis saknas ett straffrättsligt skydd mot hänsynslösa fall av utnyttjande av personer för sexuella ändamål i pornografiska sammanhang, t.ex. vid uppträdanden för publik eller vid medverkan vid framställ- ning av filmer. Andra utnyttjanden där det straffrättsliga skyddet inte är heltäckande kan vara exempelvis kontinuerliga sexuella ut- nyttjanden som ersättning för mat och logi samt barnäktenskap mot betalning. Sådana utnyttjanden kan dock vara straffbelagda om de sker inom ramen för ett människohandelsförfarande.78 Det kan inte uteslutas att andra former av straffvärda utnyttjanden för sexu- ella ändamål kan förekomma, som inte heller omfattas av nuvar- ande straffrättsliga skydd. Syftet med att förstärka det straffrättsliga skyddet på detta om- råde är således att harmonisera skyddet i förhållande till det straff- rättsliga skydd människohandelsbestämmelsen ger i vissa fall, men även att straffbelägga sådana utnyttjanden för sexuella ändamål som enligt gällande rätt inte är straffbelagda enligt 6 kap. BrB. Avsikten är dock att ett sådant straffansvar i första hand ska komplettera, men inte ersätta, straffansvaret enligt gällande rätt. 78 Jfr även 2 kap. 14 § ordningslagen (1993:1617) där det stadgas att offentlig tillställning som utgör pornografisk föreställning inte får anordnas. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Utnyttjande för avlägsnande av organ Utnyttjande för avlägsnande av organ tar enligt Palermoprotokollet sikte på situationer där en utsatt person är objektet för handeln som syftar till att komma åt hans eller hennes organ. Regleringen tar alltså inte sikte på handeln med organen i sig. Det finns dock en stor gränsdragningsproblematik kring begreppet, bl.a. om en utsatt person frivilligt tar sig till en klinik och säljer ett organ och om en utsatt person vilseleds om ersättningen. Transplantationslagen innehåller bestämmelser om när biologiskt material avsett för transplantation eller annat medicinskt ändamål får tas från en levande människa. Lagen föreskriver även straff- ansvar i form av böter i fall någon uppsåtligen utför ingrepp på eller tar biologiskt material från en levande eller avliden människa eller använder eller tar till vara vävnad från ett aborterat i strid mot lagen, se avsnitt 4.3.2.