sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Vidare finns krav på ömsesidigt erkännande av andra medlemsländers insolvens- skydd och krav på visst administrativt samarbete mellan medlems- länderna. När det gäller utformningen av insolvensskyddet har medlemsländerna getts en stor valfrihet. Detta beskrivs närmare i avsnitt 7. Utredningens överväganden i fråga om vilka förbättringar som kan och bör göras av det nuvarande systemet för insolvensskydd kommer emellertid att redovisas i utredningens slutbetänkande. Direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som antas enligt direktivet och ska vidta alla åtgärder som krävs för att de ska tillämpas. Beträffande utformningen av sanktionerna sägs endast att de ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Även med avseende på sanktionerna finns alltså ett stort utrymme för val. Utredningens överväganden i fråga om sanktioner behandlas i avsnitt 6.8 (paketreselagen) och avsnitt 7.6. (resegarantilagen). Begränsningar i valfriheten utanför direktivets tillämpningsområde På områden som faller utanför direktivets tillämpningsområde har direktivet ingen påverkan på medlemsstaternas lagstiftningsbehörig- het. Det följer av unionsrätten och en erinran härom har tagits in i skäl 21 i direktivet. Där förklaras att medlemsstaterna får behålla eller införa nationell lagstiftning som motsvarar bestämmelserna i direktivet, eller vissa av dessa bestämmelser, i förhållande till avtal som inte omfattas av direktivets tillämpningsområde. Direktivet lägger alltså inga hinder i vägen för medlemsstaterna om de vill behålla eller införa motsvarande bestämmelser t.ex. för vissa fristå- ende avtal om resetjänster avseende en enskild resa (som t.ex. hyra av semesterbostäder eller flygresor) eller för paketresor och samman- länkade researrangemang som erbjuds eller tillhandahålls tillfälligt på ideell basis och för en begränsad grupp resenärer, eller för paket- resor och sammanlänkade researrangemang som omfattar en tids- period på och som inte inbegriper inkvarte- ring. Medlemsstaternas behörighet att lagstifta på områden som faller utanför direktivets tillämpningsområde kan dock vara begrän- sad av annan EU-rättslig lagstiftning. Förutom och förordningar måste beaktas andra direktiv som kan innebära att delar av de rättsområden som det kan vara aktuellt att införa regler för kan vara harmoniserade. Som exempel på ett sådant direktiv kan nämnas det s.k. tjänstedirektivet (och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden). Tjänstedirektivet är enligt dess artikel 2.2 d inte tillämpligt på tjänster på transportområdet, inbegripet hamntjänster, som omfattas av avdelning 5 i EG-fördraget. Avdelning V i EG- fördraget återfinns numera i avdelning 6 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF, se jämförelsetabeller i konsolide- rade versionen av fördraget). Avdelning 6 i FEUF rör en gemensam transportpolitik och består av artiklarna 90–100. I artikel 100.1 FEUF anges att bestämmelserna i avdelningen ska gälla transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar. Vidare anges i artikel 100.2 FEUF att och rådet i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet får fastställa lämpliga bestämmelser för sjö- fart och luftfart. Artikel 2.2 d i tjänstedirektivet syftar på samtliga dessa transporter och de är alltså undantagna från tjänstedirektivets tillämpningsområde. Av skäl 21 i tjänstedirektivet framgår att även lokaltrafik, taxi och ambulanser samt hamntjänster undantas från direktivets tillämpningsområde. Tjänstedirektivet hindrar således inte medlemsstaterna från att införa regler rörande enskilda trans- porttjänster som tillhandahålls av resetjänstleverantörer. Andra tjänster, som tillhandahålls självständigt eller tillsammans med transporter, t.ex. uthyrning av semesterbostäder, motorcyklar och guidade turer, men som faller utanför paketresedirektivets tillämpningsområde, t.ex. därför att de varar än 24 tim- mar utan att övernattning ingår eller därför att de tillhandahålls på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer, kan dock omfattas av tjänstedirektivet. När det gäller frågan om rese- garanti kan föreskrivas för dessa tjänster är artiklarna 16.1 och 23 i tjänstedirektivet av intresse. Enligt artikel 16.1 är medlemsstaterna förbjudna att ställa upp krav för att tillåta tillträde till eller utövande av en tjänsteverksamhet på sitt territorium som inte är motiverade utifrån något av de fyra skälen allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd. I artikel 23, som enligt uppgift från Kommissionen ska ses som lex specialis i förhållande till artikel 16, regleras emellertid yrkesansvarsförsäkringar och garantier särskilt. Av artikel 23.1 framgår att medlemsstaterna får kräva att de tjänste- leverantörer vilkas tjänster utgör en direkt och särskild risk bl.a. för tjänstemottagarens ekonomiska trygghet, ska teckna en yrkesförsäk- ring eller erbjuda andra garantier. Med ekonomisk trygghet avses enligt artikel 23.5 förebyggande av väsentlig förlust av pengar eller egendomsvärde. Tjänstedirektivet torde alltså inte utgöra något hinder mot att ställa upp krav på resegaranti eller liknande, förutsatt att det är motiverat för att förebygga väsentlig förlust av pengar eller egendomsvärde hos dem som köper tjänsterna. Artikel 23.1 är, enligt uppgift från Kommissionen, tillämplig vid såväl gränsöver- skridande utövande av tjänsteverksamhet som när en tjänsteleveran- tör etablerar sig i en annan medlemsstat. Utredningens överväganden i fråga om lämpligheten av att ställa upp krav på säkerhet för dessa aktörer återfinns i avsnitt 7.2. 6.1.1Definitionerna i den nya lagen Utredningens bedömning och förslag: Direktivets definition av paketresa är vidare än motsvarande definition i den nu gäll- ande paketreselagen. Begreppet sammanlänkade researrange- mang finns över huvud taget inte i den nuvarande lagen. Defini- tioner som motsvarar dessa, och flera andra definitioner i direk- tivet, ska tas in i den nya lagen. Delar av andra bestämmelser i direktivet ska också införas som definitioner i den nya lagen. Direktivet innehåller också definitioner som i den nya lagen ska ersättas med andra begrepp, vilka skrivs ut direkt i de enskilda bestämmelserna. Skälen för utredningens bedömning och förslag: I artikel 2.1 anges att direktivet är tillämpligt på paketresor som erbjuds eller säljs av näringsidkare till resenärer och på samman- länkade researrangemang som underlättas av näringsidkare för rese- närers räkning. I artikel 2.2 anges vissa undantag från direktivets tillämpningsområde. Där framgår att direktivet inte är tillämpligt på paketresor och sammanlänkade researrangemang som omfattar en tidsperiod på , såvida inte inkvartering ingår. Vidare framgår att direktivet inte är tillämpligt på paketresor som erbjuds och sammanlänkade researrangemang som underlättas tillfälligt på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer. Direktivet är inte heller tillämpligt på paket- resor och sammanlänkade researrangemang som köps på grundval av ett allmänt avtal för anordnande av affärsresa mellan en närings- idkare och en annan fysisk eller juridisk person som agerar för ändamål som avser den egna näringsverksamheten. I den nu gällande paketreselagen anges i stället att lagen gäller för paketresor som arrangören, själva eller genom återförsäljare, säljer eller marknadsför (1 §). Därefter följer i paragraferna 2 och 3 definitioner av bl.a. begreppen arrangör, återförsäljare och paket- resa. Genom definitionerna avgränsas tillämpningsområdet bl.a. med avseende på kortvariga resor och ideella arrangemang. Utred- ningen har tidigare antagit ståndpunkten att direktivets struktur bör följas. Det innebär att paragraferna i den nya lagen inte bara kommer att få ett annat innehåll utan att de även i andra avseenden kommer att utformas annorlunda än paragraferna i den nu gällande paketreselagen. Artikel 2.1–2 i det nya direktivet föreslås i sin helhet föras in som paragraf 2 i den nya lagen. Definitionerna i artikel 3 föreslås däremot, för åskådlighetens skull, delas upp på tre paragrafer i den nya lagen. Nedan följer en redogörelse för de definitioner som tillämpas i direktivet och som enligt utredningens mening bör föras in i den nya lagen. Vilken skillnad de innebär för tillämpnings- området jämfört med den nu gällande lagen om paketresor samt vilka ytterligare definitioner som utredningen anser bör föras in i den nya lagen beskrivs också. För att ett researrangemang ska anses utgöra en paketresa enligt det nya direktivet (artikel 3.2) förutsätts till att börja med att det är fråga om en kombination av minst två olika typer av resetjänster avsedda för samma resa eller semester. Resetjänster kan bestå i passa- gerartransport, inkvartering som inte utgör en integrerad del av passagerartransport och som inte är för bostadsändamål, uthyrning av bilar, andra motorfordon i den mening som avses i artikel 3.11 i direktiv /46/EG (och rådets direktiv /46/EG av om fastställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon), eller motorcyklar som kräver körkort för kategori A i enlighet med artikel 4.3 c i direktiv /126/EG (och rådets direktiv /126/EG av om körkort) och alla andra turisttjänster som inte utgör en integrerad del av en sådan resetjänst som tidigare räk- nats upp (artiklarna 3.1 a–d). Med passagerartransport avses helt enkelt transport av passage- rare. Undantaget för inkvartering för bostadsändamål avser enligt skälen till direktivet att utesluta inkvartering vid t.ex. långvariga språkkurser (skäl 17). Bestämmelsen utgör en kodifiering av gäll- ande praxis från . Undantaget för inkvartering som utgör en integrerad del av en resetjänst avser, liksom undantaget för turisttjänster som utgör en integrerad del av en annan rese- tjänst, att undanta sådana resetjänster som egentligen utgör en del av en annan resetjänst och som därför inte bör betraktas som rese- tjänster i egen rätt (skäl 17). Som exempel nämns i skälen transport av bagage, mindre transporttjänster, t.ex. transport av passagerare som en del av en guidad tur eller transport till och från ett hotell, en flygplats eller en järnvägsstation, måltider, drycker och städning som ingår i inkvarteringen eller tillgång till utrymmen inom anlägg- ningen såsom simbassäng, bastu, spa eller gym för hotellgäster. Inkvartering som ingår som ett led i en transport med flyg, tåg eller båt anses inte som en resetjänst. Däremot anses en kryssning innefatta flera resetjänster. En transport, inkvartering eller turisttjänst som anses utgöra ett led i eller en integrerad del av en annan tjänst av dessa slag kan inte heller enligt nuvarande paketreselag medföra att kombinationen kvalificeras som en paketresa. I vilka fall t.ex. transfer till en guidad tur ska anses utgöra en integrerad del i den turisttjänsten eller transfer till flygplatsen ska anses utgöra ett led i den aktuella flygtransporten har emellertid inte alltid varit självklart i svensk praxis. Definitio- nerna i det nya direktivet, i förening med skälen, innebär ett för- tydligande men också i viss mån en begränsning i förhållande till nuvarande praxis, av vilka tjänster som ska anses utgöra separata resetjänster som sammantagna kan anses utgöra en paketresa. Uthyrning av bilar och vissa andra slag av motorfordon och motor- cyklar utgör enligt direktivet också sådana resetjänster som tillsam- mans med en annan turisttjänst kan utgöra en paketresa eller ett sammanlänkat researrangemang. Det innebär en väsentlig skillnad mot vad som gäller enligt nuvarande paketreselag. paketreselag måste uthyrning av motorfordon kombineras med transport eller inkvartering och utgöra en inte oväsentlig del av arrangemanget för att kombinationen ska anses utgöra en paketresa (2 § 1 paketreselagen). Enligt de definitioner som direktivet hänvisar till avses med motor- fordon färdigbyggda, etappvis färdigbyggda eller icke färdigbyggda motordrivna fordon som framdrivs av egen kraft och som har minst fyra hjul och en maximal konstruktionshastighet som överstiger /h (direktiv /46/EG artikel 3.11). De motorcyklar som avses är tvåhjuliga fordon med eller utan sidovagn som har en motor som, om den bygger på inre förbränning, har en slagvolym på över 50 cm³ och/eller är konstruerade för en högsta hastighet som över- stiger /h (direktiv /126/EG artikel 4.3 c och direktiv /126/EG artikel 1.2 b). Definitionerna i de hänvisade direkti- ven ligger nära definitionerna av motorfordonstyperna bilar och motorcyklar samt motorredskap klass I i lagen (2001:559) om väg- trafikdefinitioner men överensstämmer inte helt med dessa. I defi- nitionen i den nya lagen måste därför en hänvisning göras till rele- vanta EU-direktiv, på samma sätt som gjorts i direktivet. Med begreppet andra turisttjänster, som alltså också anses ut- göra resetjänster i direktivets mening, avses bl.a. inträden till kon- serter, idrottsevenemang, utfärder eller evenemangsparker, guidade turer, spabehandlingar, skidpass eller uthyrning av sportutrustning såsom skidutrustning. Enligt skälen till direktivet bör en sådan typ av resetjänst, om den kombineras med endast en annan typ av rese- tjänst, stå för av kombinationens värde för att den ska anses stå för en betydande del av värdet av kombinationen i den mening som sägs i artikel 3.2 andra stycket a, vilket är en förutsätt- ning för att den tillsammans med en annan resetjänst ska anses ut- göra en paketresa. Turisttjänsten kan dock, trots ett lägre värde än så, utgöra en av två resetjänster i en paketresa, om den marknads- förs som eller på annat sätt utgör ett väsentligt inslag i kombinatio- nen (skäl 18 i direktivet). För att ett researrangemang som består av någon av de före- skrivna kombinationerna av resetjänster ska anses utgöra en paket- resa krävs dessutom att arrangemanget har tillkommit på visst sätt. I det nya direktivet beskrivs två olika kategorier av paketresor ut- ifrån hur överenskommelsen om researrangemanget har träffats. Till den första kategorin av paketresor hör de fall då resetjänst- erna kombineras av en enda näringsidkare, inbegripet på begäran av resenären eller i enlighet med resenärens urval, innan ett enda avtal om alla tjänster har ingåtts (artikel 3.2 a). Det kan vara fråga om s.k. pre-arranged packages, dvs. förbestämda paketresor men även s.k. customized packages, dvs. kundanpassade researrangemang vars innehåll bestäms av arrangören och kunden tillsammans. En andra kategori av paketresor utgörs av arrangemang där sepa- rata avtal om resetjänster har ingåtts med flera resetjänstleverantörer (det förutsätts alltjämt att kombinationen av resetjänster är avsedd för samma resa eller semester). För att arrangemanget ska anses ut- göra en paketresa i dessa fall krävs enligt artikel 3.2. b att någon av följande fem särskilt angivna situationer är för handen. Den första situationen avser den då resetjänsterna köps från ett enda försäljningsställe och väljs ut innan resenären samtycker till att betala. Det spelar ingen roll om urvalet görs på ett kontor hos en resebyrå eller på en hemsida där ett företag erbjuder kunden att välja olika transportsätt och olika hotell innan betalning sker (skäl 8). Den andra situationen avser den då resetjänsterna erbjuds, säljs eller debiteras till ett allomfattande eller totalt pris. I den tredje situationen marknadsförs eller säljs resetjänsterna med beteckningen paketresa eller en liknande beteckning. Den fjärde situationen är den då resetjänsterna kombineras efter ingåendet av ett avtal enligt vilket en näringsidkare ger resenären rätt att välja bland ett urval av olika typer av resetjänster. Som exem- pel härpå nämns i skäl 11 paketresor i presentkortsform. Är det fråga om en kombination av endast en resetjänst i form av trans- port, inkvartering eller uthyrning av motorfordon och en eller flera andra turisttjänster är det inte fråga om en paketresa i de fall då turisttjänsten eller turisttjänsterna inte väljs och köps förrän efter fullgörandet av den andra resetjänsten har inletts. I skälen anges att det bör klargöras att det inte ska utgöra en paketresa när andra turisttjänster tillkommer, exempelvis till hotellinkvartering, som bokas som en fristående tjänst efter resenärens ankomst till hotellet. Vidare anges att detta inte får leda till att bestämmelserna i direkti- vet kringgås genom att arrangörerna eller återförsäljarna erbjuder resenären ett urval av ytterligare resetjänster i förväg och därefter erbjuder sig att ingå avtal om dessa tjänster först när fullgörandet av den första tjänsten har inletts (skäl 18). Den femte situationen är den då resetjänsterna köps från separata näringsidkare genom sammanlänkade bokningsprocesser online, s.k. click through där resenärens namn, betalningsuppgifter och e-post- adress överförs från den näringsidkare med vilken det första avtalet har ingåtts till en annan näringsidkare eller andra näringsidkare och det andra avtalet ingås timmar efter det att bokningen av den första resetjänsten har bekräftats. Utanför direktivets definition av paketresa faller alltså arrange- mang där resenären först efter att ett avtal om en resetjänst har in- gåtts kompletterar resan med ytterligare en resetjänst, och tillvalet varken har förutsatts i det ursprungliga avtalet eller har tillkommit efter att den näringsidkare med vilken det första avtalet ingåtts har överfört angivna uppgifter om resenären till den näringsidkare med vilken avtal om kompletterande resetjänster ingås. Det gäller oav- sett om det nya avtalet träffas med samma eller med en annan rese- tjänstleverantör. I en del fall kan sådana arrangemang dock utgöra sammanlänkade researrangemang, vilket vi återkommer till nedan. Utanför definitionen av paketresa faller också separata bokningar som görs efter att föreskrivna uppgifter har överförts men först efter att förflutit från det att bokningen av den första resetjänsten bekräftats. Dessa bokningar utgör inte heller sammanlänkade researrangemang. Det nya direktivets definition av paketresa är i vissa avseenden vidare än motsvarande definition i den nuvarande paketreselagen. Till skillnad från den nuvarande paketreselagen anses såväl avtal som träffas genom sammanlänkade bokningsprocesser, s.k. click through, och paketresor med delvis öppet innehåll, t.ex. presentkort utgöra paketresor. Dessutom kan vissa arrangemang anses utgöra en paketresa trots att de varken innefattar en inkvartering eller passagerartransport. I den nya lagen behöver definitionerna av be- greppen resetjänst och paketresa utformas så att de motsvarar direk- tivets definitioner. Benämningen paketresa behålls alltså, trots att den inte behöver omfatta någon resa. Definitionen av begreppet kopplade researrangemang Det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrange- mang är enligt sin ordalydelse tillämpligt på såväl paketresor som sammanlänkade researrangemang. Begreppet sammanlänkade rese- arrangemang är nytt. De krav som direktivet ställer på medlems- staternas skyddslagstiftning avseende sammanlänkade researrange- mang är dock mindre omfattande än motsvarande krav i fråga om paketresor. Medlemsstaterna ska se till att näringsidkare som under- lättar sammanlänkade researrangemang åläggs att ställa säkerhet för återbetalning av alla betalningar de mottar från resenärer i den mån en resetjänst som utgör en del av ett sammanlänkat researrange- mang inte fullgörs till följd av deras obestånd (artikel 19.1). Direk- tivet ställer också upp krav på att näringsidkare som underlättar sammanlänkade researrangemang ska åläggas en skyldighet att infor- mera resenären innan denne blir bunden av avtalet, bl.a. om att avtalet ifråga inte utgör ett paketreseavtal. Underlåtenhet att lämna föreskriven information ska vara civilrättsligt reglerad på så sätt att resenären i dessa fall ska tillerkännas en del av de centrala rättigheter som gäller för paketreseavtal. Vi återkommer till detta i avsnitt 6.6. Direktivet ställer samma krav på innehållet för att ett researrange- mang ska betraktas som ett sammanlänkat researrangemang som gäller för paketresor. Det krävs alltså att kombinationen av rese- tjänster består av minst två olika typer av resetjänster köpta för samma resa eller semester. Består kombinationen av endast två typer av resetjänster, varav den ena är en turisttjänst, måste turisttjänsten stå för en betydande del av tjänsternas sammanlagda värde, eller marknadsföras som eller på annat sätt utgöra ett väsentligt inslag i resan eller semestern för att kombinationen ska anses utgöra ett sammanlänkat researrangemang (artikel 3.5). Beträffande hur arrange- manget ska ha tillkommit krävs för det första att resenären har ingått separata avtal med de olika resetjänstleverantörerna. För det andra ska näringsidkaren ha underlättat för resenären att träffa dessa avtal på något av de två sätt som beskrivs i direktivet. I det första alterna- tivet har näringsidkaren underlättat resenärens separata urval och separata betalningar för var och en av resetjänsterna för ett enda besök hos eller en enda kontakt med dess försäljnings- ställe (artikel 3.4 a). I det andra alternativet har näringsidkaren på ett riktat sätt underlättat anskaffandet av minst en ytterligare rese- tjänst från en annan näringsidkare och ett avtal med en sådan näringsidkare har ingåtts timmar efter det att bokningen av den första resetjänsten bekräftats (artikel 3.5 b). Ett avgörande kriterium för ett sammanlänkat researrangemang är alltså att en näringsidkare ska ha underlättat anskaffandet av ytter- ligare en resetjänst som köps av en annan näringsidkare. Beträff- ande den första typsituationen kan underlättandet göras t.ex. genom att resenären i samband med en bokning på internet hos en rese- tjänstleverantör via ett s.k. pop-up fönster erbjuds att boka ytterlig- are resetjänster hos någon annan näringsidkare. Besöker resenären i stället en fysisk resebyrå kan underlättandet bestå av att resetjänst- leverantören efter det att resenären har köpt en resa erbjuder denne att t.ex. hyra en bil, varvid resenären ingår ett nytt avtal med en annan näringsidkare och genomför en ny betalningstransaktion. Har resetjänsterna valts ut innan resenären samtycker till att betala blir det emellertid i stället fråga om en paketresa (artikel 3.2 b, jämförd med artikel 3.5 a). När det gäller onlinebokningar har den situationen beskrivits som att tjänsterna har valts ut ”inom ramen för samma bokningsprocess” (skäl 10). Det blir också en paketresa om resenären betalar ett totalt pris för kombinationen eller redan det första avtalet ger honom eller henne rätt att välja vilka ytterlig- are resetjänster som ska ingå i arrangemanget. Ett researrangemang som uppfyller kriterierna för en paketresa kan inte vara ett sammanlänkat researrangemang (artikel 3.5). Avgörande för om det arrangemang som resenären har fått när denne kommer ut från försäljningsstället eller lägger på telefonluren eller lämnar hemsidan är att betrakta som en paketresa eller ett sammanlänkat researrange- mang är alltså om resenären har gått med på att betala för den första resetjänsten innan resenären får hjälp med ytterligare avtal om rese- tjänster. Den andra typsituationen varigenom ett sammanlänkat rese- arrangemang kan uppstå förutsätter dels att näringsidkaren på ett riktat sätt har underlättat anskaffandet av minst en ytterligare rese- tjänst från en annan näringsidkare, dels att resenären har ingått avtal med den andre näringsidkaren . I skälen nämns den situationen att en resenär tillsammans med bokningsbekräftel- sen för t.ex. ett flyg eller en tågresa får ett erbjudande om att boka ytterligare en resetjänst som finns tillgänglig på det valda resmålet, t.ex. en hotellinkvartering, med en länk till en annan tjänsteleveran- törs eller förmedlares webbplats där bokningen kan göras (skäl 13).