sou · H4B314 · 2016-03-01 00:00:00 — Vidare är det fler kvinnor än män som vanligtvis brukar snus med smak (66 pro- cent av kvinnorna mot av männen). Det finns en ålders- skillnad bland män – fler unga män använder smak – men inte någon sådan skillnad bland kvinnor. Antalet svarande i studien var 1 269 st.4 Enligt en undersökning som Helsedirektoratet låtit göra är det fler unga män än unga kvinnor som föredrar vanlig tobakssmak (60 pro- cent av männen i åldern 16–och av kvinnorna i samma åldersgrupp). De mest populära smakerna var, förutom ren tobakssmak (som föredrogs av av männen och 39 pro- cent av kvinnorna), mint (av männen och av kvinnorna), mentol (respektive ) och lakrits (respektive ). Antalet svarande i undersök- ningen var 276 st. Varje svarande kunde på frågan om vilken smak de föredrog ange flera svarsalternativ. 4Data inhämtat januari–i undersökningen ”Forsyningskilder for sigaretter, snus og e-sigaretter” genomfört av IPSOS för . 5Data inhämtat juni/i en undersökning om ungdom och snus, genomfört av Opinion för Helsedirektoratet. En ändamålsenlig reglering av snus 11.4Regleringen av snus och tuggtobak Snus och tuggtobak regleras av bestämmelser i både tobakslagstift- ningen och livsmedelslagstiftningen. Med tobakslagstiftningen avses bestämmelserna i tobakslagen, tobaksförordningen (2001:312) och föreskrifter om varningstexter på tobaks- varor samt innehållsdeklaration för och begränsning av halten av vissa beståndsdelar i cigarettrök (FoHMFS 2014:9). Med livsmedelslag- stiftningen avses bestämmelserna i livsmedelslagen, livsmedelsförord- ningen (2006:813) och föreskrifter om snus och tuggtobak (LIVSFS 2012:6). Tobakslagstiftningen innehåller materiella bestämmelser om tobaks- varor som är tillämpliga på snus och tuggtobak. Dessa bestämmelser reglerar hälsovarningar (9, 10 och 11 §§ tobakslagen), produktpresen- tation (9 a § tobakslagen), handel m.m. (12, 12 a och 12 c–13 §§ tobakslagen), marknadsföring (14–15 §§ tobakslagen), produktkon- troll m.m. (16–18 b §§ tobakslagen). Det rör sig alltså om bestäm- melser om hur snusförpackningar får se ut, hur försäljning av snus får ske, hur snus får marknadsföras och skyldigheter för tillverkare och importörer av snus att lämna information till Folkhälsomyndig- heten om dels innehållet i sina snusprodukter, dels sina kostnader för marknadsföring av sina varor. Bestämmelserna om produktkontroll m.m. innefattar ett bemyn- digande för regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om gränsvärden för skadliga ämnen som en tobaksvara får innehålla eller ge upphov till (18 §). I tobakslagstiftningen finns även bestämmelser om tillsynen över de materiella bestämmelserna. Den omedelbara tillsynen av merparten av bestämmelserna utövas av kommunen, eller kommunen och Polis- myndigheten. Den centrala tillsynen av de ovan angivna bestämmel- serna utövas av , förutom såvitt avser bestäm- melserna om produktpresentation och marknadsföring, där tillsynen utövas av KO. En ändamålsenlig reglering av snus I detta sammanhang kan också nämnas att snus omfattas av ett flertal av de förslag som vi lämnat i delbetänkandet. Vi har sålunda föreslagit att dagens varningstexter ska ersättas av särskilda hälso- varningar samt att märkningen på förpackningarna inte ska få hänvisa till smak, doft eller tillsatser. Vi har vidare lämnat förslag till utöka- de skyldigheter för tillverkare och importörer i fråga om rapporte- ring av ingredienser m.m. Våra förslag innefattar ett bemyndigande för regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, att med- dela föreskrifter om bl.a. vilka tillsatser i tobaksvaror som ska för- bjudas. Bemyndigandet omfattar formellt alla tobaksvaror, men är inte avsett att tillämpas på snus (se SOU 2015:6 s. 175–177). var bestämmelserna om livsmedel splittrade på ett stort antal författningar. Genom livsmedelsstadgan (1951:824) samordna- des i viss mån författningarna på livsmedelsområdet. Syftet med livsmedelsstadgan var att skydda konsumenterna mot livsmedel som var olämpliga från hälsosynpunkt och att hindra oredlighet i livs- medelshandeln. Livsmedel definierades i stadgan som varje ”till för- täring av människor avsedd vara som tillför kroppen näringsämnen”. Undantag gjordes i stadgan för läkemedel och vissa vegetabiliska rå- varor. Stadgan gällde dock för vissa njutningsmedel, t.ex. snus och tuggtobak. I samband med införandet av livsmedelslagen (1971:511) vidga- des livsmedelsbegreppet till att omfatta matvara, dryckesvara, njut- ningsmedel eller annan vara som är avsedd att förtäras av människor med undantag av vara på vilken läkemedelsförordningen (1962:701) är tillämplig. I propositionen angavs att definitionen skulle komma att omfatta också vissa varor som i dagligt tal inte brukar betecknas som livsmedel, t.ex. viss typ av tobak (prop. 1971:61 s. 182). När den nuvarande livsmedelslagen infördes knöts livsmedels- begreppet till den EU-rättsliga definitionen. Detta innebar bl.a. att begreppet ”livsmedel” generellt sett fick en något vidare omfatt- ning (prop. 2005/06:128 s. 188 f.). innebar detta att tobaksvaror uttryckligen undantogs från livsmedelsbegreppet. För att snus, i likhet med vad som gällde tidigare, skulle omfattas av En ändamålsenlig reglering av snus lagens bestämmelser infördes därför en bestämmelse som innebär att det som sägs om livsmedel i lagen i tillämpliga delar även ska gälla också bl.a. snus och tuggtobak. Som skäl för denna ordning uttala- de regeringen följande (prop. 2005/06:128 s. 194–195). ingår snus och tuggtobak i livsmedelslagens livsmedelsbegrepp. Detta innebär att livsmedelslagens bestämmelser generellt sett gäller snus och tuggtobak. För snus och tuggtobak gäller även tobakslagen (1993:581). I tobakslagen finns bl.a. bestämmelser om varningstexter och produktkontroll. Sistnämnda bestämmelser innefattar bl.a. gräns- värden för skadliga ämnen som tobaksvara får innehålla eller ge upp- hov till och om mätning och övervakning av sådana gränsvärden. har den centrala tillsynen över efterlevnaden av be- stämmelserna. Tobaksvaror exkluderas uttryckligen från den nya livsmedelsdefini- tionen. Om den nya lagen skall omfatta snus och tuggtobak måste detta därför – såsom föreslagits i promemorian – regleras särskilt. Remiss- instanserna är i allmänhet positiva till att den nya lagen omfattar snus och tuggtobak. Endast en kommun har ifrågasatt promemorians över- väganden. Vi delar promemorians bedömning att åtskilliga moment i produktionen av snus eller tuggtobak medför risker som kan jämföras med dem som finns vid livsmedelsberedning. Detta gäller främst mikro- biologiska risker genom kontaminering. Till detta kommer att det varken från konsumentupplysningssynpunkt eller i övrigt finns skäl att ställa lägre krav på innehållsmärkning av snus och tuggtobak än på andra produkter som omfattas av den nuvarande livsmedelslagstiftningen. Det skall också vägas in att för de delar av snusproduktionen som gäller tillverkningshygien, användningen av aromämnen eller tillsatser m.m. finns det i viss utsträckning en upparbetad kompetens hos vissa av till- synsmyndigheterna. Vi anser därför att starka skäl talar för att snus och tuggtobak även fortsättningsvis bör omfattas av livsmedelslagens bestämmelser. Lagtek- niskt anser vi att detta lämpligen bör lösas så att lagens bestämmelser generellt görs tillämpliga på produkterna. Med stöd av de bemyndigan- den som lagen föreslås innehålla och som beskrivs närmare i avsnitt 11.5 kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om bl.a. hantering, hygien och gränsvärden för främmande ämnen. Överträdelser av dessa föreskrifter innebär att produkterna inte får säljas i enlighet med den föreslagna bestämmelsen om förbud mot utsläppande på marknaden, se avsnitt 11.10. Den operativa kontrollen över snusproduktionen kan kräva viss spe- cialisering och expertkunskap hos inspektörerna. Detta bör dock kunna lösas genom samverkan. Det bör vidare kunna aktualiseras att branschen med stöd av och berörda kontroll- myndigheter utarbetar riktlinjer, vilka kan tjäna som underlag för risk- bedömning av verksamheten. En ändamålsenlig reglering av snus Grundläggande krav på livsmedelshantering Livsmedelslagen gäller alla stadier av produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel (3 §). Lagen kompletteras av livs- medelsförordningen (2006:813) och föreskrifter meddelade av Livs- medelsverket. I fråga om snus och tuggtobak innebär regleringen sammanfattningsvis följande. Verksamheter som utgör ett led i produktions- eller bearbetnings- kedjan för snus eller tuggtobak ska i fråga om hygien, uppfylla vissa krav i bilaga II till och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av om livsmedelshygien6. Kraven avser bl.a. utformningen av livsmedelslokaler, transporter, rengöring och utformning av tillverkningsutrustning och personalhygien. Livsmedelsföretagare har en skyldighet att informera behörig kontrollmyndighet om alla livsmedelsanläggningar som företagaren ansvarar för så anläggningarna kan registreras eller godkännas7. Den huvudsakliga skillnaden mellan ett godkännande och en registrering är att vid godkännande granskas anläggningen vid minst ett kontroll- besök på plats innan livsmedel tillåts släppas ut på marknaden från anläggningen. Vid registrering utförs denna granskning vid den första offentliga kontrollen på plats efter det att verksamheten har startat. Anläggningar som bereder, behandlar eller bearbetar snus eller tugg- tobak omfattas av krav på registrering.8 Regleringen av innehållet i snus och tuggtobak Materiella bestämmelser om innehållet i snus och tuggtobak har meddelats i föreskrifter om snus och tuggtobak (LIVSFS 2012:6). föreskriftsrätt grundas på att snus jämställs med livsmedel enligt 3 § andra stycket 2 livsmedels- lagen och på bemyndiganden i 5, 6 och 7 §§ livsmedelsförordningen (2006:813). Regleringen av tillsatser i snus i föreskrifter innebär en begränsning av vilka tillsatser som får användas i snus. Be- gränsningarna är följande. 6EUT L 226, 25.6.2004, s. 3, Celex 32006R0852. 7Artikel 6.2–3 i förordning (EG) nr 852/2004 om livsmedelshygien. 8Se 3 och 7 §§ föreskrifter (LIVSFS 2005:20) om livsmedelshygien. En ändamålsenlig reglering av snus •Endast de livsmedelstillsatser som framgår av bilagan till föreskrif- terna får användas i snus. I bilagan finns en lista över tillåtna livs- medelstillsatser, och i vissa fall anges även maximihalter för den enskilda tillsatsen i fråga (3–4 § föreskrifterna). •Endast de aromer och livsmedel med aromgivande egenskaper som får användas i livsmedel får ingå i snus för att ge eller förändra lukt eller smak (5 §). •Nya livsmedel och livsmedelsingredienser enligt Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 258/979 får ingå i snus endast om de är godkända enligt den förordningen (6 §). Föreskrifterna innehåller vidare bestämmelser som innebär bl.a. följande. Det vatten som används vid framställning och beredning av snus och tuggtobak ska uppfylla föreskrifter om dricksvatten (7 §). Snus och tuggtobak får inte innehålla bly och vissa aflatoxiner över vissa mängder (13 §). I ett förslag till ändring av föreskrifterna har också föreslagit att specifika gränsvärden ska införas för de främmande ämnen bens(a)pyren och de tobaksspecifika nitrosaminerna NNN och NNK.10 Krav på märkning av snus och tuggtobak I fråga om märkning gäller att förpackningar med snus eller tugg- tobak ska ange varans beteckning, nettokvantitet i gram, tillverk- ningsdag, förvaringsanvisning (om förvaringen har betydelse för håll- barheten) och namn på och adress till tillverkaren, förpackaren eller säljaren (9 § föreskrifter om snus och tuggtobak). 9Förordningen kommer att ersättas av och rådets förordning (EU) 2015/2283 av om nya livsmedel och om ändring av Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 och upphävande av och rådets förordning (EG) nr 258/97 och kommissionens förordning (EG) nr 1852/2001. 10Förslag till ändring i föreskrifter (LIVSFS 2012:6) om snus och tugg- tobak, . Förslaget har anmälts till kommissionen i enlighet med bestämmelserna i direktiv (EU) 1535/2015. En ändamålsenlig reglering av snus I livsmedelslagen har begreppen tillsyn och tillsynsmyndigheter i den gamla livsmedelslagen ersatts med begreppen kontroll och kontroll- myndighet. Med offentlig kontroll avses det som tidigare benämn- des operativ tillsyn. Det innebär att begreppet offentlig kontroll är snävare än begreppet tillsyn. Offentlig kontroll innebär rent praktiskt att en myndighet kon- trollerar att företaget uppfyller lagstiftningens krav i sin verksamhet. Om ett företag inte uppfyller lagstiftningens krav ska myndigheten ta till de åtgärder som krävs för att företagaren ska rätta till bristen. Vid kontrollerna undersöks olika områden – bl.a. företagens rutiner för rengöring, skadedjursbekämpning, personalhygien, per- sonalutbildning samt underhåll av lokaler och utrustning. Kontroller- na kan vara föranmälda eller oanmälda och gälla olika delar av den lagstiftning som gäller för den aktuella verksamheten. Den offentliga kontrollen ska baseras på hur stora riskerna i verk- samheten är. Kontrollen ska utföras regelbundet och antalet kontrol- ler ska stå i proportion till riskerna i den verksamhet som kontroller- as. Hänsyn ska tas till företagets egenkontroll. Riskklassificeringen av livsmedelsanläggningar beror dels på vilken/vilka risker som finns för olika typer av livsmedel, dels på produktionens storlek.11 De flesta myndigheter har bedömt att risken är mycket låg avseende snus- produktion, medan produktionen självklart kan variera beroende på snusanläggningens storlek. Att man bedömt risken som mycket låg kan bero på att snus ofta genomgår beredning vid hög temperatur . Huvudingredienserna i livsmedelskontrollen är revision av livs- medelsföretagens egenkontroll, inspektion i anläggningen och even- tuell provtagning. Vilken metod som används kan bland annat bero på anläggningens storlek, typ av verksamhet och kontrollmyndig- hetens erfarenheter från tidigare utförda kontroller. Om avvikelser från lagstiftningen har noterats följs de upp vid en senare kontroll. Om bristerna är allvarliga, t.ex. medför en uppen- bar risk för konsumenternas hälsa, eller företaget inte rättar till bristerna kan kontrollmyndigheten vidta sanktioner. 11 Se vidare Vägledning om riskklassning av livsmedelsanläggningar och beräk- ning av kontrolltid, fastställd av enhetschefen för kontrollstödsenheten. En ändamålsenlig reglering av snus myndigheten beslutar om sanktioner eller andra åtgärder, t.ex. att livsmedel ska omhändertas, ska hänsyn tas till avvikelsens art och företagarens tidigare kontrollhistoria. Myndigheten ska vidta de åt- gärder som krävs för att företagaren ska rätta till bristen. Åtgärden ska stå i proportion till bristen. •besluta om sanering eller andra åtgärder som är nödvändiga för att se till att de livsmedel som släpps ut på marknaden är säkra eller för att andra krav i livsmedelslagstiftningen följs, •begränsa eller förbjuda att livsmedlet släpps på marknaden och import eller export av livsmedel, och •övervaka och, vid behov, besluta att livsmedel ska återkallas, dras tillbaka från marknaden eller förstöras. Kontrollmyndigheter enligt livsmedelslagen är , läns- styrelserna, andra statliga myndigheter samt kommunerna i enlighet med vad regeringen bestämmer (11 § livsmedelslagen). Behörig myn- dighet att utöva offentlig kontroll är som huvudregel den myndig- het som prövar frågan om godkännande av en anläggning eller som registrerar en anläggning (25 § livsmedelsförordningen). Behöriga att registrera anläggningar för tillverkning av snus och tuggtobak är den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet (23 § punkten 8 livsmedelsförordningen och 11 § andra stycket livsmedelslagen). och, i fråga om länet, ska samordna övriga kontrollmyndigheters verksamhet och lämnar råd och hjälp i denna verksamhet (12 § första stycket livsmedelslagen). 11.5Innehållsregleringen för tobaksprodukter inom EU och internationellt 11.5.1Riktlinjer för genomförande av artikel 9 i ramkonventionen Artikel 9 i ramkonventionen innehåller bestämmelser om reglering av tobaksvarors innehåll. Enligt bestämmelsen ska partskonferensen föreslå riktlinjer för testning och mätning av tobaksvarors innehåll En ändamålsenlig reglering av snus och emissioner och för reglering av detta innehåll och dessa emis- sioner. Varje part ska, med samtycke av behöriga nationella myndig- heter, besluta om och genomföra åtgärder för sådan testning och mätning och för sådan reglering. har antagit partiella riktlinjer till artikel 9.12 I riktlinjerna anges att det är vanligt att tobaksvaror görs attraktiva för att uppmuntra bruket av dem. Från ett folkhälsoperspektiv är det inte berättigat att tillåta användningen av ingredienser, t.ex. smak- ämnen, som gör tobaksvaror mer attraktiva. Vidare anges att kon- ventionsparterna bör beakta vetenskapliga bevis, andra bevis och erfarenheter från andra länder när det beslutar om nya åtgärder om ingredienser i tobaksvaror. Parterna ska sträva efter att genomföra så effektiva åtgärder som möjligt. Att reglera ingredienser utifrån målet att minska tobaksvarors attraktivitet kan, enligt riktlinjerna, minska tobakskonsumtionen och tobaksberoendet bland nya och gamla konsumenter. Enligt ingressen till ramkonventionen erkänner parterna att ”cigaretter och vissa andra varor som innehåller tobak är i hög grad utarbetade för att skapa och upprätthålla ett beroende”. Attraktivitet och dess inverkan på beroende bör beaktas när lagstiftningsåtgärder övervägs. I riktlinjerna lämnas följande rekommendationer om ingredien- ser som gör tobaksvaror mer välsmakande. Parterna bör reglera, genom att förbjuda eller begränsa, ingredienser som kan användas för att göra produkterna mer välsmakande. Ingredienser som är absolut nöd- vändiga för tillverkningen av tobaksvaror och som inte är kopplad till attraktivitet bör vara föremål för reglering enligt nationell rätt. Riktlinjerna lämnar i övrigt följande rekommendationer om in- gredienser i tobaksvaror: •Parterna bör förbjuda eller införa begränsningar för ingredienser som har färgande egenskaper i tobaksvaror. •Parterna bör förbjuda ingredienser i tobaksvaror som kan ge in- tryck av att de har en hälsofördel, t.ex. vitaminer, frukt och grön- saker (och produkter som är ett resultat av deras bearbetning 12 Partial 9 and 10 of the WHO Framework Con- vention on Tobacco Control, adopted by the COP at its fourth session in 2010, with amendments adopted at its fifth session in 2012. En ändamålsenlig reglering av snus som fruktjuicer), aminosyror såsom cystein och tryptofan, samt essentiella fettsyror såsom omega-3 och omega-6. •Parterna bör förbjuda ingredienser som förknippas med energi och vitalitet, som t.ex. koffein, guarana, taurin och glukuronolakton. 11.5.2WHO:s rekommendationer om reglering av tobaksvaror med godissmaker Under sitt tredje möte tog on Regulation (TobReg) fram rekommendationer om bl.a. tobaksvaror med godissmaker. Rekommendationerna publicerades i en rapport.13 I rapporten anges bl.a. följande. Tobaksvaror tillverkas i en mängd varianter för att rikta sig till så många konsumenter som möjligt. har smaksatt tobak, särskilt tobak med godissmak, växt i popularitet bland unga och oerfarna rökare. Att tillsätta smaksatser till tobaksvaror är en mångårig sedvänja inom tobaksindustrin, men ny teknik innebär att smaker tillförs varan mer effektivt . Den nuvarande bristen på reglering av dessa produkter är oroande ur ett tobakskontroll- perspektiv. Smaker kan locka ungdomar att experimentera med tobaksvaror genom att de döljer tobaksrökens negativa smak. Smaktillsatser kan också förstärka känslan i kroppens belöningssystem och därigenom skapa ett beroende av tobak. Studier som gjorts av tobaksindustrins interna dokument visar att smakämnen kan spela en viktig roll i in- dustrins inriktning på att locka unga och oerfarna rökare. Mentol har använts för att locka nya rökare, och tillsatser som choklad, vanilj och lakrits har varit en del av industrins ansträngningar att försöka öka marknadsandelen inom ungdomsmarknaden. Det har även införts smaksatta rökfria tobaksvaror, som kan ha en större dragningskraft på ungdomar. Det är en grundläggande folkhälsoprincip att smaker inte ska få användas för att göra mycket beroendeframkallande medel mer lockande och att giftiga konsumentprodukter inte ska få tillföras ämnen som döljer produktens potentiella farlighet från dess lukt 13 The Scientific Basis of Regulation, Report of a , WHO Technical Report Series 945, 2007. En ändamålsenlig reglering av snus Tobakstillverkare tillsätter lockande smaktillsatser till beroendeskapande och farliga produkter. Som underlag för lagstiftningsåtgärder på området behövs forsk- ning för att bedöma effekten av smaksatta produkter på rökning bland ungdomar, exponering för passiv rökning och förutsättningar- na för att sluta röka. Det finns emellertid anledning att vidta åtgär- der . Lagstiftaren bör i vart fall kräva att smaktillsatser i tobaksvaror offentliggörs. I takt med att det tillkommer ny forsk- ning bör ytterligare lagstiftningsåtgärder vidtas, bl.a. förbud mot att använda smaker i nya märken och att införa begränsningar för be- fintliga varor. Sammanfattningsvis ger WHO följande rekommendationer: 1.Tobakstillverkare bör vara skyldiga att offentliggöra smaktill- satser i tobaksprodukter för varje märke och sort. 2.Påståenden som antyder minskade hälsorisker bör förbjudas. 3.Tillverkare bör förbjudas att använda smaktillsatser i nya tobaks- märken. 4.För existerande märken bör det övervägas att begränsa smaktill- satser som bidrar till ett beroende eller att börja använda tobak och som ökar exponering för passiv rökning eller försvårar att sluta röka. Strategier för att reglera smaktillsatser bör vara en del av de över- gripande strategierna för att reglera tobaksprodukters utseende och funktion samt för att minska förekomsten av tobaksrelaterade sjuk- domar. 11.5.3Tobaksproduktdirektivets reglering av tobaksvarors innehåll Förbud mot karakteristisk smak i cigaretter och rulltobak Genom artikel 7.1 och 7.12 i tobaksproduktdirektivet förbjuds cigaretter och rulltobak med en karakteristisk smak av annat än tobak. En karakteristisk smak är, enligt definitionen i artikel 2 i tobaks- produktdirektivet, en tydligt märkbar doft eller smak av annat än tobak, till följd av en tillsats eller kombination av tillsatser, som kan En ändamålsenlig reglering av snus inkludera men som inte begränsas till frukt, kryddor, örter, alkohol, karamell, mentol eller vanilj och som är märkbar före eller under användningen av en tobaksvara. Bakgrunden till förbudet är att tobaksvaror med en annan karakteristisk smak än tobak kan göra att människor lättare börjar konsumera tobak eller påverka konsum- tionsmönster. Direktivet hänvisar även till att ramkonventionens riktlinjer särskilt syftar till att avlägsna bl.a. ingredienser som gör produkterna mer välsmakande.14 Förbudet mot karakteristiska smaker gäller endast cigaretter och rulltobak. Anledningen till att övriga tobaksvaror medgetts undantag från förbudet är att direktivet främst är inriktat på ungdomar och att andra tobaksvaror än cigaretter och rulltobak därför bör beviljas ett undantag, så länge det inte sker någon bety- dande förändring av omständigheterna när det gäller försäljnings- volymer eller ungdomars konsumtionsmönster.15 Förbud mot vissa tillsatser i tobaksvaror I artikel 7 i tobaksproduktdirektivet finns, förutom bestämmelser med förbud mot karakteristiska smaker i cigaretter och rulltobak, även bestämmelser om förbud mot vissa tillsatser i tobaksvaror. Med- lemsstaterna ska enligt artikel 7.6 i tobaksproduktdirektivet förbjuda att tobaksvaror som innehåller följande tillsatser släpps ut på mark- naden: a)Vitaminer eller andra tillsatser som ger intryck av att en tobaks- vara innebär en hälsofördel eller minskade hälsorisker.