sou · H4B387 · 2016-12-15 00:00:00 — hetens arbete i ett större sammanhang med aktörer som främjar likabehandling och arbetar mot diskriminering. I flera länder har likabehandlingsorganen regionala filialer. I rapporten konstateras också att det största hindret mot effektivitet ofta är bristande resurser.12 4.3Domstolsliknande organ i några andra länder I detta avsnitt redogör vi närmare för de domstolsliknande organen i , , , och . Först ger vi dock en samlad bild av hur domstolsliknande organ inom EU generellt fungerar. Den framställningen baseras huvudsakligen på rapporterna Study on Equality Bodies set up under Directives 2000/43/EC, 2004/113/EC and 2006/54/EC, av m.fl. och Developing Anti-Discrimination in Europe. The 28 EU Mem- ber States, the Former Yugoslav Republic of , , , and compared, från EU-kommissio- nen.13 4.3.1Allmänt om de domstolsliknande organen Inom EU är det 13 stater som har ett domstolsliknande organ. Av dessa kan 9 meddela bindande beslut. Några stater har både ett domstolsliknande organ och ett främjandeorgan. Det stöd som de domstolsliknande organen i EU-länderna ger till enskilda kan sägas bestå av följande: hjälp med att nå samför- ståndslösningar (nästan alla försöker först få parterna att komma överens innan ytterligare åtgärder vidtas), utreda enskilda ärenden och pröva ärenden, ge icke bindande rekommendationer eller bind- ande beslut. Sådana beslut kan i de flesta fall överprövas av dom- stol. Anmälningar till ett domstolsliknande organ ska i de flesta fall vara skriftliga, men vissa accepterar muntliga anmälningar. De dom- stolsliknande organen är ofta mindre serviceinriktade än främjande- s. 139 f. och 182. 13I bilaga 3 till den rapporten, som finns på comparative, finns en sammanställning över likabehandlingsorganen i de olika länderna och deras uppgifter. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder Bara ett fåtal ger allmän rättslig rådgivning eller infor- mation om vilka åtgärder som anmälaren kan vidta. Nästan alla organ har någon form av mekanism för att hitta samförståndslös- ningar. Om någon sådan lösning inte kan nås, krävs det att ärendet utreds vidare. Ganska många organ kan själva utreda ärenden. Vissa kan hålla syn eller begära information från t.ex. fackföreningar och begära in handlingar. Några organ kan hålla sammanträden och vissa kan även höra vittnen eller kalla in experter. Utredningarna resulterar sedan i antingen rekommendationer eller beslut. Vissa organ kan döma ut böter om deras beslut inte följs. Denna möj- lighet används dock sällan. Mycket få organ kan besluta om ersätt- ning till den som har utsatts för diskriminering. m.fl. pekar på vikten av att man följer upp besluten, inte minst för att se till att antidiskrimineringslagstiftningen efterlevs och för att förhindra framtida diskriminering. Det är också en signal till den anmälde att han eller hon måste ta likabehandlings- organets beslut på allvar. Uppföljning tycks dock inte vara någon framträdande uppgift hos likabehandlingsorganen, mycket beroende på brist på resurser. Ett undantag är det nederländska likabehand- lingsorganet, som lägger stor vikt vid detta och som i flertalet fall följer upp sina beslut. Skyddet mot diskriminering regleras i flera olika lagar och diskri- mineringsgrunderna har olika grad av skydd.14 Lagstiftningen mot diskriminering bygger i stor utsträckning på internationella kon- ventioner och EU-direktiv. har en rättigheter, nasjonale institusjon for menneskerettigheter (), som är ett främ- jandeorgan. är organisatoriskt en myndighet under , men är i övrigt oberoende. inrättades genom lag . Myndigheten är inrättad i enlighet med Parisprincipernas krav på institutioner för mänskliga rättigheter. NIM:s huvudupp- gift är att främja och skydda de mänskliga rättigheterna i enlighet 14 Det pågår dock ett arbete med att samla all diskrimineringslagstiftning i en gemensam lag. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder med grundlagen, lagen om mänskliga rättigheter (menneskeretts- loven) och övrig lagstiftning, internationella traktater och folk- rätten i övrigt.15 I finns även Likestillings- och diskrimineringsombudet () och Likestillings- och diskrimineringsnemnda (nämnden).16 LDO är i huvudsak ett domstolsliknande likabehandlingsorgan, men arbetar även med främjandeåtgärder. LDO gör uttalanden i enskilda ärenden om diskriminering och nämnden prövar överklag- anden av LDO:s uttalanden. Ombudet och nämnden är ett lättill- gängligt alternativ till domstolsprocess och det hör till undantagen att ett diskrimineringsfall prövas i domstol. har utretts.17 Utredningen har i huvudsak förslagit att LDO:s uppgifter ska delas upp på så sätt att LDO ska bli ett mer renodlat främjandeorgan med ansvar för rådgivning till enskilda, arbetsgivare och andra samt för främjande- arbete av olika slag. Tillsynen ska läggas på ett annat organ. I den delen har utredningen två förslag. Ett alternativ är att man inrättar ett nytt organ som behandlar klagomål om diskriminering som första instans och att nämnden fortsätter sin nuvarande verksam- het. Ett annat att det inrättas en ny, förstärkt nämnd med ett betydligt större sekretariat som behandlar klagomål om diskrimi- nering och att överprövning sker i domstol. LDO är ett oberoende förvaltningsorgan som är administrativt underställt barn-, likabehandlings- och integrationsdepartementet. Ombudet utses av regeringen. Ombudet är oberoende i sitt arbete, vilket bl.a. innebär att regeringen inte kan påverka t.ex. hur ett 151 § lov om nasjonale institusjon for menneskerettigheter. 16Bestämmelser om LDO:s och nämndens organisation, uppgifter, verksamhet m.m. finns huvudsakligen i lov om Likestillings- og diskrimineringsombudet og Likestillings- og diskri- mineringsnemnda (diskrimineringsombudsloven), lov nr 40/2005, och forskrift om orga- nisasjon og virksomhet for Likestillings- og diskrimineringsombudet og Likestillings- og diskri- mineringsnemnda (diskrimineringsombudsforskriften), forskrift 1613/2013. Myndigheternas hemsidor finns på och 17PricewaterhouseCoopers har på uppdrag av Barne-, likestillings- og inkluderingsdeparte- mentet utrett frågan. Utredningen lämnade sin rapport, Utredning av håndhevings- og virke- middelapparatet på likestillings- og ikke-diskrimineringsområdet, till departementet . Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder ärende ska avgöras. Ombudsmannen utses för en period av och kan inte utses på nytt när har gått ut. LDO har 65 anställda och myndigheten är organiserad i fem avdelningar. Vägledningsavdelningen ger råd och vägledning till enskilda, arbetsgivare och andra som har frågor om likabehandling och diskriminering och om rättigheter och skyldigheter i arbets- livet. Avdelningen för lag och rättigheter tar emot anmälningar från personer som anser att de har blivit utsatta för diskriminering och gör uttalanden i frågan om det har skett någon diskriminering. Därtill finns även en tillsynsavdelning, en kommunikationsavdel- ning och en drifts- och utvecklingsavdelning. Ombudet har bl.a. i uppgift att främja likabehandling och motverka diskriminering på grund av kön, etnicitet, religion, funktionsnedsätt- ning, sexuell läggning, könsidentitet, könsuttryck och ålder samt att utöva tillsyn över att diskrimineringsförbuden i lagstiftningen inte överträds. Ombudet ska även i övrigt verka för likabehandling och arbeta mot diskriminering i samhället i stort.19 Den som anser sig ha blivit utsatt för diskriminering kan vända sig till LDO för att få råd och vägledning. Ett mål med vägledningen är att den enskilde själv ska kunna lösa sitt problem. Om det inte fungerar kan LDO ta upp frågan som ett klagoärende. I klagoärenden gör LDO ett uttalande om huruvida ett visst agerande strider mot ett diskrimineringsförbud. Den som inte är nöjd med ett uttalande från LDO kan klaga på detta till nämnden. LDO ska i första hand försöka få parterna att frivilligt rätta sig efter dess beslut. Om någon inte rättar sig efter ombudets ut- talande eller beslut kan LDO överlämna ärendet till nämnden. Ombudets arbete i ärenden som gäller enskilda individer som anser sig ha blivit utsatta för diskriminering kan delas upp i två huvuddelar: vägledning och behandling av klagoärenden. De flesta som tar kontakt med ombudet får först vägledning. Syftet är att saken ska lösas snabbt och med minsta möjliga belastning för den 182 § diskrimineringsombudsloven. 193 § diskrimineringsombudsloven och 1 § diskrimineringsombudsforskriften. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder som har blivit diskriminerad. Ombudet ger vägledning till enskilda, arbetsgivare, myndigheter och andra som har frågor om likabehand- ling och diskriminering. I de fall då vägledningen inte leder till att frågan blir löst kan ombudet upprätta ett klagoärende. Det är i sådana fall som om- budet bedömer händelsen juridiskt och gör ett uttalande i frågan om personen har blivit utsatt för diskriminering. LDO rekommen- derar då även en lösning på tvisten. Anledningen till att man valt att låta ombudet bara göra uttal- anden och inte fatta rättsligt bindande beslut var risken för att myndigheten skulle framstå som partisk i och med att den har ett uppdrag att allmänt motverka diskriminering. Något sådant upp- drag har inte nämnden och den kan fatta rättsligt bindande beslut.20 Ombudet kan inte representera en enskild i en domstols- process.21 Det anses att ett sådant uppdrag skulle stå i strid med rollen som opartisk bedömare av enskilda ärenden. När ett klagomål kommer in till LDO gör ombudet först en be- dömning av om LDO kan pröva ärendet. Ett ärende ska avvisas om saken redan är avgjord av domstol, är instämd vid domstol eller om villkoren för att ombudet ska kunna behandla saken inte är upp- fyllda.22 Om det är en fråga som ombudet kan behandla skickas klago- målet över till den anmälde som får yttra sig. Alla handlingar som kommer in skickas över till motparten, som får möjlighet att yttra sig över det som sägs. När ombudet har fått den information som man anser sig behöva gör ombudet ett uttalande om huruvida det som har skett är diskriminering. Uttalandet skickas till parterna. Ombudets uttalanden är, som vi har nämnt, inte rätts- ligt bindande och den som har fått ett uttalande emot sig kan alltså inte tvingas att följa detta. Ombudet har vanligen inte möjlighet att besluta om några sanktioner. Ombudet har inte heller möjlighet att besluta om ersättning till den som har blivit diskriminerad, men nr 34 (2004–2005) Om lov om Likestillings- og diskrimineringsombudet og Like- stillings- og diskrimineringsnemnda (diskrimineringsombudsloven) avsnitt 5.3.4. 213 § diskrimineringsombudsloven. 223 § diskrimineringsombudsloven. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder kan rekommendera en sådan lösning. Det innebär att om den som har diskriminerat inte frivilligt betalar ersättning måste den enskilde gå till domstol och begära ersättning. I undantagsfall kan ombudet meddela rättsligt bindande beslut, s.k. hastevedtak, i särskilt brådskande fall.23 Det kan bara ske om en part inte följer ombudets uttalande och det skulle medföra olägen- heter eller skadeverkningar att avvakta nämndens beslut. I praxis har sådana beslut använts i fall då det redan på ett tidigt stadium är uppenbart att diskriminering har förekommit och ombudet snabbt kan komma med ett uttalande. När lagstiftningen om LDO och nämnden kom till anförde regeringen att det faktum att ombudets uttalanden inte skulle vara bindande visserligen innebar att det är upp till parterna om de vill följa ombudets uttalanden eller inte. Man hänvisade dock till erfaren- heter från dåvarande motsvarigheter till LDO och konstaterade att parterna oftast rättar sig efter ett sådant uttalande.24 Något om handläggningen i siffror tog ombudet emot 1 526 ansökningar om vägledning och 207 klagoärenden. Bland anmälningarna är diskriminering på grund av kön eller funktionsnedsättning vanligast. När det gäller klago- ärendena är funktionsnedsättning den vanligaste grunden, följt av kön och etnicitet. Såväl de flesta vägledningsärendena som klago- ärendena avser samhällsområdet arbetsliv. avgjorde ombudet 219 klagoärenden. Den genomsnittliga handläggningstiden var . De flesta ärendena behandlas och avgörs hos om- budet, men en del ärenden överklagas till nämnden. överlämnade ombudet 73 ärenden till nämnden, vilket är en kraftig ökning () jämfört . En tänkbar orsak till detta som nämns är att de ärenden som ombudet hanterar har blivit mer komplexa och krävande på grund av att allt fler ärenden löses genom vägledning. I av fallen kommer nämnden till en annan slutsats än ombudet. Orsaken sägs främst vara att part- 234 § diskrimineringsombudsloven. nr 34 (2004–2005) avsnitt 8.2.4.2. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder erna lägger fram sin sak direkt inför nämnden och åberopar ny bevis- ning och inte att man gör olika tolkningar av lagen.25 Nämnden, som har funnits , prövar över- klaganden av LDO:s beslut och uttalanden. Nämnden kan endast pröva ärenden som ombudet först har prövat. Nämnden fattar be- slut och gör uttalanden i fråga om det föreligger överträdelser av de lagar som den har tillsyn över. Nämnden är ett oberoende förvaltningsorgan administrativt underställt barn-, likabehandlings- och integrationsdepartementet. Den består av en ordförande, en vice ordförande och åtta ledamöter. Det finns även sex suppleanter. Ledamöterna utses av departementet för en period av . Ledamöterna kan därefter utses för ytter- ligare en period, alltså totalt . Ordföranden och vice ord- föranden ska uppfylla de krav som ställs på domare.26 Till nämnden är även knutet ett sekretariat på fyra personer. Sekretariatets huvuduppgift är att förbereda ärendena inför behand- lingen i nämnden. En part som inte är nöjd med LDO:s uttalande kan överklaga till nämnden. Även LDO kan föra ett ärende till nämnden. Om ett ärende har avgjorts av en domstol eller prövning pågår vid en dom- stol, ska nämnden avvisa ärendet.27 När ett ärende kommer in sammanställer sekretariatet en redo- görelse för fakta i ärendet som sedan skickas till parterna. Efter att parterna har yttrat sig och kommenterat redogörelsen justeras denna och skickas därefter ut till parterna och nämndens ledamöter. 25Likestillings- och diskrimineringsombudet, 2014. 265 § diskrimineringsombudsloven. I den bestämmelsen sägs att ledamöterna utses av kungen. Det uttrycket innebär, enligt de lagtekniska regler som tillämpas, att har delegerat beslutanderätt till regeringen och att regeringen i sin tur har rätt att delegera uppgiften vidare, till exempel till ett departement. 276 § diskrimineringsombudsloven. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder görelsen utgör sedan underlaget för nämndens behandling av ärendet vid sammanträdet.28 Om nämnden anser att de dokument som lagts fram under förberedelsen är tillräckliga för att kunna fatta beslut, kan ärendet avgöras utan muntlig förhandling, om parterna inte mot- sätter sig det.29 Nämndens sammanträden är offentliga, men det finns möjlighet att hålla sammanträdet inom stängda dörrar.30 Parterna deltar i sammanträdet och får möjlighet att kort lägga fram sin sak och svara på frågor från nämndens ledamöter. Nämnden kan också höra vitt- nen. Vanligtvis avsätts per ärende. Vid sammanträden består nämnden av fem ledamöter. Efter sammanträdet skriver sekre- tariatet ett utkast till beslut eller uttalande, som sedan färdigställs i samråd med nämndens ledamöter. Nämnden meddelar rättsligt bindande beslut, som bara kan änd- ras av domstol. Rättssäkerheten i systemet skulle enligt uttalanden när systemet infördes säkras genom att det skulle ställas höga krav på kvalifikationerna hos dem som ingår i nämnden och genom att parterna när som helst under processen kunde ta ärendet till dom- stol.31 Det kostar inget att processa inför nämnden. Nämnden kan besluta om rättelse, uppskov och andra åtgärder som krävs för att diskrimineringen ska upphöra eller inte upprepas. Den kan besluta om en frist inom vilken åtgärden ska ha vidtagits. Nämnden kan också fatta beslut om vite (tvangsmulkt) för att säkra att en åtgärd vidtas, efter det att fristen för att vidta åtgärden har löpt ut.32 Nämnden kan dock inte besluta om ersättning till den som har diskriminerats. I denna fråga anförde regeringen i propositionen att det bör ankomma på domstolarna att döma ut skadestånd, främst eftersom det bara var en instans, nämnden, som skulle ha möjlighet att fatta bindande beslut. Regeringen konstaterade vidare att det var ovanligt att skadestånd kunde dömas ut av en förvaltningsmyn- dighet och att exempel på sådana lösningar saknades i lagstift- ningen. Man hänvisade också till att rättssäkerhetsskäl talade emot 285 § diskrimineringsombudsloven och 9 och 11 §§ diskrimineringsombudsforskriften. 2916 § diskrimineringsombudsforskriften. 3019 § diskrimineringsombudsforskriften. nr 34 (2004–2005) avsnitt 8.2.4.2. 327 och 8 §§ diskrimineringsombudsloven. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder en sådan ordning.33 Nämnden kan inte upphäva eller ändra beslut som andra förvaltningsorgan har fattat. Nämndens beslut kan prövas av domstol. Ansökan om över- prövning måste göras från det att klaganden tog emot nämndens beslut.34 Något om handläggningen i siffror höll nämnden 11 sammanträden. Totalt 75 ärenden regi- strerades och nämnden avgjorde 55 ärenden. Genomsnittlig hand- läggningstid för ett ärende var . Två av nämndens beslut överklagades till domstol.35 Diskrimineringslagstiftningen i består av flera olika lagar med regler om förbud mot diskriminering. Lagstiftningen mot diskriminering bygger i stor utsträckning på internationella kon- ventioner och EU-direktiv. I princip går man inte längre i de natio- nella lagarna än vad kräver. Det finns två olika typer av organ som arbetar med diskrimineringsfrågor, ett främjandeorgan och ett domstolsliknande (kvasi-judiciellt) organ (se avsnitt 4.2). Främjandeorganet är Institut for Menneskerettigheder (IMR), som skapades genom ett riksdagsbeslut som det danska centret för mänskliga rättigheter. blev centret inrättat som en nationell rättigheter genom lagen37 om inrättande av det danska centret för internationella studier och mänskliga rättigheter. IMR är en sådan institution som helt upp- fyller kraven enligt Parisprinciperna.38 Som ett led i genomförande av EU:s likabehandlingsdirektiv är IMR nr 34 avsnitt 8.5.5. 3412 § diskrimineringsombudsloven. 35Likestillings- og diskrimineringsnemnda, Årsredovisning 2014. 36Uppgifterna i detta avsnitt är i huvudsak hämtade från Equinets, IMR:s och Ligebehand- lingsnævnets hemsidor, , och , samt från Ligebehandlingsnævnets Årsberetning 2014. Utredningen har också besökt nämnden . 37LBK nr 411 av . 38Se avsnitt 5.1.1. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder nationellt likabehandlingsorgan i förhållande till grunderna ras och etniskt ursprung och i förhållande till grunden kön. Institutet ska också främja och övervaka genomförandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. IMR ger också råd och stöd till enskilda som upplever sig diskri- minerade på grund av kön, ras eller etnicitet. Efter en lagändring som trädde i kraft har IMR under vissa omstän- digheter rätt att väcka talan i Ligebehandlingsnævnet i ärenden av principiell natur eller av allmänt intresse. Det domstolsliknande organet är Ligebehandlingsnævnet (nämnden) som utövar tillsyn över diskrimineringslagstiftningen. Vi beskriver nämnden och dess arbete nedan. Dess verksamhet regleras i lov om Ligebehandlingsnævnet39 och i forretningsordern for Ligebehand- lingsnævnet40. Nämnden hanterar klagomål om ett antal former av diskriminering på och utanför arbetsmarknaden. Nämnden har 12 ledamöter; en ordförande, två vice ordförande och nio övriga ledamöter. Samtliga är jurister och har särskild kunskap om förhåll- andena på arbetsmarknaden, diskrimineringslagstiftningen och EU- rätten. Ordföranden och de två vice ordförandena ska vara domare. Ledamöterna utses av danska (Be- skæftigelsesministeriet). De är oberoende i förhållande till departe- mentet och representerar inga särskilda politiska eller organisato- riska åsikter. När det gäller arbetslivet och vissa delar av utbildningsområdet behandlar nämnden klagomål om diskriminering som har samband med kön, hudfärg och ras, religion eller trosuppfattning, politisk åsikt, sexuell läggning, ålder, funktionsnedsättning, nationellt ur- sprung, socialt ursprung och etniskt ursprung. När det gäller andra samhällsområden behandlar nämnden klagomål om diskriminering 39LBK nr 905 av , ändrad genom LBK nr 1570 av 15.12.2015. 40BEK nr 220 av . Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder som har samband med ras, etniskt ursprung och kön. Den vanligaste ärendekategorin är mål som rör arbetslivet. Vem kan föra talan i nämnden? Den som anser att han eller hon har blivit diskriminerad kan vända sig till nämnden. Utgångspunkten är att alla kan begära nämndens prövning och det kostar inget att processa inför nämnden. Det finns dock ett krav på rättsligt intresse. gällde att den som klagar antingen själv skulle vara direkt berörd av den diskrimi- nerande behandlingen eller tillhöra den grupp som blev diskrimi- nerad. Efter lagändringen har detta stramats upp och ska den som klagar ha ett individuellt och aktuellt intresse i det konkreta ärendet. Det är inte längre tillräckligt att man tillhör den grupp av personer som utsatts för diskriminerande behandling. En enskild kan antingen själv föra talan i nämnden eller repre- senteras av en partsrepresentant. En partsrepresentant kan t.ex. vara en advokat, en fackförening eller en privatperson. Den en- skilde står kostnaderna för en eventuell partsrepresentant. Det är vanligt att klaganden har en partsrepresentant och denne är oftast advokat och specialist på området. I vissa situationer har fackförbunden möjlighet att föra talan i facklig skiljenämnd eller i Arbetsrätten. I sådana fall kan nämnden inte behandla klagomålet. Till nämnden hör ett sekretariat som förbereder ärendena till nämnd- sammanträdena. Sekretariatet ger också hjälp och råd per telefon om hur ett ärende kan drivas i nämnden och om nämndens praxis. Dessutom besvarar sekretariatet generella frågor från myndigheter och intressenter. Sekretariatet har åtta anställda41 som samtliga ar- betar deltid. I samband med att sekretariatet bereder ärendena skickas klagomålet över till motparten som får tillfälle att yttra sig. Den klagande får därefter möjlighet att kommentera motpartens inlaga. Vanligen får en part tillfälle att yttra sig över motpartens 41 En chef för sekretariatet, en vice chef, fyra rättsliga rådgivare och två studenter. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder synpunkter två gånger innan den egentliga beredningen av klago- målet inleds. När saken anses tillräckligt utredd utarbetar sekre- tariatet ett utkast till beslut som skickas till de ledamöter som ska delta vid nämndsammanträdet. Sekretariatet står för all sakupplys- ning fram till det att nämnden har fattat ett beslut. Nämnden har inte några rutiner för förlikningsverksamhet. Det ingår inte som ett led i ärendehanteringen att försöka få parterna att komma överens. Processen vid nämnden är skriftlig. Om saken inte kan avgöras utan muntlig bevisning kan nämnden besluta att inte behandla klagomålet. Ett sådant beslut fattas först efter skriftväxlingen och när ärendet bedömts vara klart för avgörande. Vid nämndens besluts- sammanträden deltar en ordförande eller en vice ordförande samt ytterligare två ledamöter. När nämnden ska pröva principiella av- göranden kan ordföranden besluta att ytterligare två ledamöter ska medverka. Nämndens sammanträden är inte offentliga och parterna eller deras representanter får inte delta. Efter lagändringen har det införts en möjlighet att avgöra ärenden genom s.k. ordför- andebeslut. Om ett ärende kan avgöras i överenstämmelse med fast rätts- eller nämndspraxis kan beslutet fattas av ordföranden ensam. Nämndens beslut är bindande för parterna.