sou · H4B344 · 2016-06-20 00:00:00 — I sin återrapportering anger Polisen att den ytterligare ska höja sin ambitionsnivå och vidga uppdraget, från utredning och lagföring, till att omfatta ett mer utvecklat brottsförebyggande arbete. Främst ska det ske genom en utökad kontakt och dialog med utsatta grupper, organisationer och personer. Polisen ska även, genom att ansvarsfullt och som sakkunnig myndighet närvara i samhällsdebatten, tydligt markera var gränserna går för vad som är brottsligt samt informera om myndighetens uppdrag.4 Statistiken över antalet uppklarade ärenden visar att Polisens prioritering ännu inte avspeglas i uppklaringsstatistiken. Brå:s genomgång av antalet uppklarade ärenden visar att av anmälningarna om hatbrott med antiziganistiska motiv ledde till att åtal väcktes. Motsvarande siffra är . Dessa anmälningar läggs också ned i mycket högre utsträckning än vad som är fallet vid hatbrott riktade mot andra grupper.5 Den låga uppklaringsfrekvensen innebär att förövarna i mycket liten utsträckning riskerar rättsliga konsekvenser. Sannolikheten att den som utsätts för ett antiziganistiskt hatbrott ska få upprättelse genom rättsväsendets försorg är således liten. I sammanhanget kan noteras att för avskaffande av rasdiskri- 3Polisen (2015), Återredovisning av regeringsuppdrag beträffande hatbrott. 4Polisen (2015), Återrapportering av regeringsuppdrag hatbrott. av antiziganistiska hatbrottsanmälningar hade uppklarats på teknisk väg (dvs. ärendet avslutas exempelvis på grund av att det inte bedöms utgöra brott, spår saknas eller att den misstänkte inte är straffmyndig) . Jämförande siffra för övriga motiv var 45–. minering har riktat kritik mot hantering av hatbrott och att så få anmälningar leder till fällande domar.6 Av de ärenden som anmäldes lades ner, dvs. de ledde inte till åtal. Av dessa ärenden avskrevs direkt, medan förundersökning inleddes i av fallen. I vilken utsträckning förundersökning inletts skiljer sig mellan olika huvudbrott. Att förundersökning inleds säger dock inte så mycket om vilken form av utredning Polisen vidtagit vid en anmälan. I studie framkommer att i drygt en tredjedel av de ärenden där förundersökning inletts finns ingen dokumenterad utredning. Någon form av förhör har hållits i ungefär en tredjedel av alla anmälningar, vanligtvis med målsäganden. I de ärenden där det finns en identifierad gärningsperson med namn hålls förhör med denna i ungefär en tredjedel av ärendena. Dessa uppgifter ger anledning att reflektera över om ett annat arbetssätt inom Polisen skulle kunna leda till ett effektivare hatbrottsarbete och en bättre uppklaringsfrekvens. Polisanmälningar om antiziganistiska hatbrott Antalet anmälningar om hatbrott med antiziganistiska motiv har ökat . Brå har identifierat 290 anmälningar , en ökning jämfört med och den högsta nivån hittills.7 Även om det således har skett en ökning av antalet anmälningar om hatbrott bedömer kommissionen att mörkertalet är stort, en uppfattning som både Polisen och Brå delar.8 Polisen uppger att det finns betydande variationer i anmälningsbenägenheten mellan olika grupper.9 Många romer har en låg tilltro till samhällets förmåga och vilja att skydda deras grundläggande rättigheter. Att anmäla kränkningar och brott kan därför upplevas som både svårt och meningslöst. 6FNs kommitté för avskaffande av rasdiskriminering, Sammanfattande kommentarer avseende gemensamma 19:e till 21:a periodiska rapport, antagna av kommittén vid dess 83:e möte (12–), CERD/C/SWE/CO/19–21. 7Brå (2015:13), Hatbrott 2014. 8Polisen (2015), Återredovisning av regeringsuppdrag beträffande hatbrott. Brå (2015:13), Hatbrott 2014. 9Polisen (2015), Återredovisning av regeringsuppdrag beträffande hatbrott. ring av romer som uppdagades 2013 har ytterligare förvärrat situationen.10 Dessa faktorer är enligt kommissionen viktiga utgångspunkter för diskussionen om vilka åtgärder som bör vidtas för att motverka antiziganism. Brott i vardagsmiljöer med utpekad gärningsperson har analyserat polisanmälningar som Brå identifierat som hatbrott med antiziganistiska motiv. Hennes studie visar följande: En stor del av anmälningarna rör händelser som inträffar i allmänna miljöer och vardagssituationer. Händelserna sker alltså ofta på platser där de flesta känner sig trygga och säkra och som för majoritetsbefolkningen ter sig oproblematiska. Utmärkande är också att gärningspersonen påfallande ofta är utpekad eller identifierad. Det kan vara en serviceperson (), en granne () eller någon annan för målsäganden känd person eller grupp (). hot eller ofredande utgör den vanligaste brottskategorin, av anmälningarna. Den utpekade gärningspersonen är oftast en granne. I anmälningarna beskrivs direkta och indirekta hot som riktas mot familjer, enskilda personer eller mot barn. Det finns också många exempel på hot och ofredande på offentliga platser, liksom via telefon eller sms. Ärekränkning, vilket omfattar förtal och förolämpning, står för av anmälningarna. Dessa handlar om förolämpningar från servicepersoner såsom butikspersonal eller polis, förolämpningar eller förtal från grannar och förtal på internet från okända eller kända personer. Ord som ”zigenare” eller ”tattare” har använts nedsättande och inte sällan kombinerats med anklagelser om att någon form av brott har begåtts. diskriminering står för av anmälningarna, vilket i jämförelse med andra hatbrott är påfallande högt. Motsvarande siffra för hatbrott generellt är 3 procent.11 Diskrimineringen har i 10Se Kommissionen mot antiziganism (2015), Registrering av romer, och (2015), Stängda dörrar. Hatbrott, diskriminering och vägar till upprättelse. 11Brå (2015:13), Hatbrott 2014. huvudsak skett på serviceställen såsom mataffär, bensinmack, restaurang eller campingplats. Det handlar ofta om att målsäganden nekats inträde, nekats köp alternativt direkt eller indirekt anklagats för stöld. I flera fall har målsäganden över telefon bokat plats på camping, men sedan nekats plats när han eller hon anlänt dit. Hets mot folkgrupp utgör av anmälningarna, och innefattar i första hand hets som förekommer på forum och hemsidor på internet. Uttalandena är inte sällan kopplade till enskilda personer, men det finns också uttalanden om romer i allmänhet. Övriga brottskategorier är våldsbrott (), skadegörelse (), klotter () och vad som kategoriserats som övriga brott (). I av anmälningarna är barn målsägande, det vill säga brottet är riktat direkt mot ett barn. Det kan röra sig om hot och ofredande från grannar, exempelvis att de skriker ”jävla zigenarunge” och indirekta hot om att ”ni ska passa er, annars…”. I flera anmälningar uppges barnen ha blivit så rädda att de inte längre vågat vara ute på gården. Det förekommer också anmälningar om händelser i skolmiljö. Utmärkande för många anmälningar är att de rör händelser i mataffärer och andra serviceställen samt ofta sker i nära anslutning till hemmet. Möjliga faktorer till att inte fler antiziganistiska hatbrott uppklaras har identifierat flera möjliga faktorer som bidrar till att hatbrott med antiziganistiska motiv inte upp i högre utsträckning. Utifrån dessa drar hon följande slutsatser och ger också rekommendationer om åtgärder: Låg uppklaring generellt för dessa brott Polisanmälningar om hatbrott rör huvudsakligen brott där uppklaringen generellt är låg. Polisens prioritering av hatbrottsanmälningar borde emellertid återspeglas i hur många ärenden som upp, dvs. det borde åtminstone inte vara färre än vad som är fallet generellt för dessa brottstyper. Någon sådan tendens går dock enligt inte att skönja. Tvärtom visar studien ett motsatt resultat för de brottskategorier som är vanligast vid anmälningar om hatbrott med antiziganistiska motiv. Hot och ofredande utgör en betydande del av anmälningar om hatbrott med antiziganistiska motiv, men det är också de brottskategorier som har oförklarligt låg uppklaringsnivå. Av analysen framgår att endast 1 av 89 anmälningar om olaga hot eller ofredande med antiziganistiska motiv 2012–2013 ledde till åtal, vilket bara motsvarar . För olaga hot generellt är enligt Brå jämförbara siffor , och för ofredande 5 respektive 4 procent.12 Ojämn kvalitet på utredningarna Av studie framgår vidare att de åtgärder Polisen vidtagit vid till synes liknande anmälningar skiljer sig både mellan polismyndigheter och inom samma polismyndighet. Variationen är slående när det gäller anmälningar om olaga diskriminering på bensinstation och i butik. Detaljerade förhör med fokus på hatbrottsmotivet hör till ovanligheten. Vid några enskilda anmälningar finns en ordentlig dokumentation av målsägandes utseende och kläder och likaså grundliga förhör som relaterar till motivet till särbehandlingen. saknas dock denna dokumentation och utredning av motivet. Hemsidor som innehåller antiziganistiska uttalanden tycks också hanteras väldigt olika. Den stora diskrepansen i utredningsåtgärder i liknande fall är problematisk för den enskildes möjligheter till upprättelse, men även ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Polisens förmåga att utreda hatbrott bör förbättras, framhåller i sin rapport. Polisen bör enligt henne bland annat 12 Brå (2015:13), Hatbrott 2014 och (2014:14), Hatbrott 2013. undersöka möjligheten att i större utsträckning utreda hot och ofredande med antiziganistiska motiv, brott som i stor utsträckning drabbar barn. Hon betonar att det faktum att anmälningar inte utreds eller leder till konsekvenser bekräftar romers upplevelse av att dessa brott får passera obemärkt och att det inte finns någonstans att vända sig. Otillräcklig identifiering och utredning av hatbrottsmotivet Snabba och precisa förstahandsåtgärder där bevisning säkras anses vara av stor betydelse för att hatbrott ska upp.13 För att det ska ske, krävs att ett hatbrottsmotiv identifieras. När en anmälan kommer in till Polisen finns därför en obligatorisk fråga om det kan vara frågan om ett hatbrott. Vid brott med hatbrottsmotiv och där det finns en misstänkt person ska dessutom en åklagare överta förundersökningen. I över hälften av de analyserade anmälningarna har emellertid Polisen inte uppmärksammat att det kan vara frågan om ett hatbrottsmotiv vid anmälningstillfället. Bland dem som inte markerats finns en stor andel ärenden som enligt uppenbarligen borde ha utretts som hatbrott. Eftersom motivet inte identifierats i tillräcklig utsträckning har utredningen inte heller letts av en åklagare så ofta som den borde. Att de personer inom Polisen som tar upp anmälningar har nödvändig kunskap om hatbrott är centralt i hatbrottsarbetet eftersom det får konsekvenser för utredningen. Identifieringen av ett tänkbart hatbrottsmotiv påverkar vilka utredningsåtgärder som ska vidtas; vilka frågor som ska ställas, vilken dokumentation som ska samlas in, och vilken bevisning i övrigt som ska säkras. Analysen visar enligt att Polisen inte utreder hatbrottsmotivet i den utsträckning som den borde. Hon anser därför att arbetet med att höja kunskapsnivån om hatbrott hos de som tar emot och utreder anmälningar bör prioriteras i högre utsträckning. 1993/94:101, (2012), Hatbrott – metod för säkrare identifiering av ärenden. betonar även att det för att kunna identifiera hatbrott med antiziganistiska motiv krävs en god kunskap om antiziganism och dess konsekvenser. En medvetenhet om den rasism och diskriminering som historiskt och än drabbar romer är enligt henne nödvändig för att kunna identifiera antiziganistiska motiv samt för att utreda såväl huvudbrottet som motivet på ett adekvat sätt. En slutsats är därför att det även krävs ökade insatser för att öka Polisens kunskaper om antiziganism och dess konsekvenser. Problematiken kring brott med enskilt åtal Ärekränkningsbrotten, dvs. förtal och förolämpning, omfattas av så kallat enskilt åtal. Det innebär att det i första hand är målsäganden själv som är ansvarig för att driva hela den rättsliga processen, allt från att utreda vem som har gjort sig skyldig till brottet och samla bevis till att väcka åtal genom att lämna in stämningsansökan till en tingsrätt. Det är således en kostsam process som kräver kunskap, tid och ork. Åklagare kan dock väcka åtal om det är ”påkallat ur allmän synpunkt”. Före krävdes också att det förelåg särskilda skäl för det. Dessutom krävs att det finns en angivelse av en målsägande eller att hen är . I analysen av anmälningarna om ärekränkning framkommer att när utredning har inletts men lagts ner har det motiverats med att åtal för brottet inte är påkallat ur allmän synpunkt eller att en angivelse saknas från målsäganden. föreslår att Polisen överväger möjligheten att ändra brottsrubriceringen när så är möjligt för att utöka möjligheten för åtal. Exempelvis bör ärekränkningsbrott på internet i högre utsträckning kunna rubriceras som hets mot folkgrupp. Även brott mot personuppgiftslagen bör övervägas då det hör under allmänt åtal. Hon pekar även på att det finns skäl att se över möjligheterna att på annat sätt stötta personer som blivit utsatta för brott som faller under enskilt åtal och som vill driva ärendet. Målsäganden deltar inte i utredningen Målsägandens delaktighet är en förutsättning för att brott ska kunna utredas. nämner i sin studie flera anledningar till att målsäganden inte medverkar till att ett ärende drivs vidare. Det kan vara frågan om att det gått sedan anmälan lämnats in, det brottsliga förfarandet har upphört eller att målsäganden har flyttat eller vill lämna det inträffade bakom sig. Även rädsla för repressalier och misstro mot Polisen kan påverka huruvida målsäganden deltar i utredningen. För att den som utsatts för ett hatbrott med antiziganistiska motiv ska anmäla det och senare delta i förundersökningen krävs ett förtroendeingivande bemötande från Polisen. Romer erfar att fördomar mot romer påverkar bemötandet och handläggningen av deras ärenden, exempelvis genom att allvaret i händelsen förminskas. Dessa erfarenheter påverkar benägenheten att anmäla brott negativt och förstärker upplevelsen av att samhället inte tar kränkningar av romer på allvar. Att romer upplever att deras anmälningar om hatbrott tas på allvar är därför enligt viktigt för att processen med att anmäla hatbrott inte ytterligare ska bidra till gruppens marginalisering. Hon pekar också på att snabba och förtroendeingivande utredningsåtgärder från Polisen bör öka förutsättningarna för målsäganden att delta i förundersökningen. Hon betonar vidare att det är viktigt att Polisen genom hela processen ger rätt och tydlig information och stöd till den som utsatts för brott. Hatbrott och kränkningar riktade mot romska publicerade en granskning av massmedias rapportering av attacker mot EU-medborgare under de senaste 18 månaderna.14 Granskningen visar att det inträffat minst 76 incidenter, varav flera av mycket grov karaktär. har noterat 23 fall av misshandel, 12 fall av mordbrand och 27 fall av trakasserier, i många fall i kombination med misshandel 14 , Nr 2 2015, ”Här attackeras EU-migranter”. En granskning gjord av visar att endast ett fåtal anmälningar av attacker har lett till åtal. Av de 25 grövsta attackerna mot EU-medborgare som anmälts till Polisen hade bara fem lett till åtal.15 Kommissionen har i sin egen mediabevakning noterat att det finns en omfattande rapportering av trakasserier mot personer från andra länder som tigger och samlar pantflaskor. Vid en genomgång av ett 50-tal artiklar om hatbrott mot EU-medborgare publicerade juni–framkommer att media i första hand uppmärksammar grövre brott mot EU-medborgare. Rapporterna rör ofta våldsamma attacker riktade mot provisoriska läger, företrädesvis . Tält har skurits sönder, bränts ner och människor besprutats med vatten och, i några fall, tändvätska eller andra farliga vätskor. Beskjutning och misshandel med verktyg har också förekommit. Den bild som framträder vid mediagranskningen stämmer väl med kommissionens kunskap om den mycket allvarliga utsatthet som många EU-medborgare lever i när de befinner sig i . Av Brås statistik framgår inte hur många anmälningar om hatbrott med antiziganistiska motiv som görs av personer som kommit hit från andra länder. En hypotes är dock att personer inom denna grupp generellt är mindre benägna att anmäla brott som begås mot dem. Vid genomgång av anmälningar , rörde endast ett fåtal ärenden brott riktade mot EU-med- borgare. Dessa hade dock anmälts av annan person än den som utsatts för brottet. Kommissionen anser att det, utifrån dess uppdrag att sprida kunskap om och motverka antiziganism, är angeläget att även belysa hatbrott med antiziganistiska motiv som drabbar utsatta EU-med- borgare. Mot denna bakgrund har kommissionen beställt en studie som belyser denna fråga särskilt. har genom att intervjua 37 personer som vistas i och , gett EU-medborgarna möjlighet att själva 15 , ”Attacker mot tiggare leder sällan till åtal”. beskriva sina erfarenheter av kränkningar samt ge förslag på åtgärder för att öka rättssäkerheten. Samtliga av de intervjuade berättade om egna erfarenheter av att bli utsatta för antiziganistiska kränkningar och brott. Många hade varit med om att personer spottar på dem, försöker sparka dem eller förstör deras pappersmuggar när de tigger. Inte sällan synes det vara samma personer som återkommer och trakasserar dem på detta sätt. Av studien framgår att det, utifrån de sätt som brotten och kränkningarna begås, står klart för de intervjuade att motiven är antiziganistiska. De berättade också att de har liknande erfarenheter från sina hemländer och andra länder de vistats i. Flera av de intervjuade uttryckte att de är så vana vid att bli diskriminerade och utsatta för dessa typer av kränkningar att de ser det som ”normalt”. Att ständigt vara rädd för att utsättas för kränkningar och hatbrott påverkar individens livsvillkor på många sätt. Den ständiga utsattheten för kränkningar har medfört att de som intervjuats lever med en påtaglig rädsla för att utsättas för allvarliga brott. Rädslan innebär att ständigt vara på sin vakt och beredd på attacker eller repressalier, allt från att spottas på till allvarliga hot mot liv och hem. Många berättade om att de utsätts för hot, inklusive dödshot, exempelvis genom uttalanden eller genom att gärningspersonen gör gester att skära halsen av dem, och hot med kniv och andra tillhyggen. Flera personer beskrev också att de utsatts för mycket grova brott med attacker mot sina liv och boplatser, såsom misshandel, stenkastning, förstörda bilar, tält och och nedbrända boplatser. Utsattheten synes vara störst på de ställen där de intervjuade oftast befinner sig, det vill säga på den plats där de är och vid boplatserna. Att leva på gatan utan något permanent boende är i sig en otrygg och skrämmande miljö. Skogen upplevs av flera som en oskyddad plats där brott kan begås utan att förövaren löper större risk för att bli upptäckt. Erfarenheterna av kränkningar och brott har haft en direkt inverkan på de intervjuades liv och möjligheter att vistas i . De arbetar i möjligaste mån i grupp och har vidtagit olika åtgärder för att, i den mån det går, hålla sig undan gärningspersonerna. De som utsatts för hatbrott och kränkningar vid sina boplatser har letat efter nya platser där de kan skydda sig bättre och som gärningsmännen har svårare att ta sig till. De framhåller dock att det inte är lätt att hitta sådana platser. Många upplever också att de inte har möjlighet att hävda grundläggande rättigheter, och att de på grund av sin situation inte kan ställa några krav på att få skydd eller upprättelse. Ingen av de intervjuade har själva polisanmält någon händelse, om så skett har det varit vittnen eller andra som hjälpt till med det. Som skäl för att inte anmäla uppger flera att de känner en stark misstro gentemot myndigheter och att de känner en rädsla för Polisen. De uppger att en polisanmälan bara försämrar deras situation, och att risken för repressalier ökar. Trots det menade några av de intervjuade att det endast är Polisen som kan skydda dem, och några uttryckte även visst förtroende för myndigheten. Det gällde i synnerhet dem som varit med om att ett brott anmälts och att det också lett till konsekvenser. De intervjuade framförde förslag på åtgärder för att motverka antiziganistiska hatbrott och kränkningar samt för att minska deras utsatthet: •Bättre skydd av Polisen samt insatser för att öka tillgängligheten för att komma i kontakt med Polisen och andra myndigheter. •Tryggare boplatser, exempelvis campingplatser med bevakning. •Ökad förståelse för romers utsatthet och fattigdom som orsak till tiggeri. •Arbetsförmedling i riktad till dem som tigger. •Förbättrade möjligheter att få arbete i hemlandet. Hatbrotten måste ses som allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna som drabbar såväl enskilda som grupper. Kränkningar och hatbrott tillhör många romers vardag, något som också poängterats i ett antal rapporter om romers villkor i Sverige.16 16 Ds 2014:8, SOU 2010:55, (2011), Romers rättigheter, Selling (2014), Svensk antiziganism och Wigerfelt & Wigerfelt (2015), Anti-Gypsism in : ’s and Travellers Expericences of Bias-Motivated Crime. Det står också klart att mörkertalet vid antiziganistiska hatbrott och kränkningar är stort och att många brott, även av mycket allvarlig karaktär, inte anmäls eller kommer till myndigheters kännedom. Många romer upplever att de har utsatts för fler hatbrott och kränkningar . Toleransen för öppet rasistiska och antiziganistiska uttalanden förefaller ha ökat, en tendens i som noterades i en rapport av dåvarande kommissionär för de mänskliga rättigheterna, . Den rapporten skildrar antiziganistisk retorik av folkvalda politiker, utbredd spridning av negativa stereotyper och fördomar om romer i media och ökade hatbrottsattacker mot romer runt om i . Den beskriver också hur europeiska länders rättsväsenden misslyckats med att reagera på diskriminering, våld mot romer och andra kränkningar av romer.17 Det svenska juridiska regelverket för att bekämpa hatbrott, inklusive hatbrott mot romer, synes i stort sett vara adekvat. Men statistiken visar att det praktiska arbetet när det gäller att tillämpa regelverket för att lagföra brott inte är tillfredsställande. Trots att antalet anmälda hatbrott ökar, leder ytterst få anmälningar till åtal och än färre till fällande dom. En alltför stor del av anmälningarna synes dessutom inte leda till några utredningsinsatser alls. Att hatbrott kan begås utan att få konsekvenser bekräftar romers erfarenhet av att utsattheten inte tas på allvar, vilket innebär att många romers redan svaga tilltro till rättsväsendet försvagas ytterligare. finns risk för att de som begår denna typ av brott förstärks i sin uppfattning att de ostraffat kan fortsätta att kränka och förnedra romer och andra etniska minoriteter. För att motverka denna utveckling är det viktigt att identifiera konkreta åtgärder för att förbättra samhällets och rättssystemets kapacitet att effektivare förebygga och bekämpa hatbrott. Polisen har en central roll i arbetet med att förebygga och klara upp hatbrott. Men ett framgångsrikt arbete mot hatbrott kräver också att samhällets övriga aktörer tar ett gemensamt ansvar för att aktivt förebygga antiziganism. Utifrån den kunskap som finns om antiziganism och de slutsatser som presenteras i och studier samt det rundabordssamtal som kommissionen genomförde 17 (2012), Human rights of and Travellers in Europe. 2015, anser kommissionen att det krävs ytterligare åtgärder av berörda myndigheter när det gäller att reagera och agera mot antiziganism. Prioritera åtgärder mot antiziganism och hatbrott Det är angeläget att beivrandet av hatbrott också innebär ett genomslag med fler utredda och uppklarade anmälningar. Enligt kommissionen måste det ställas högre krav på att den beslutade prioriteringen av arbetet mot hatbrott ger faktiska resultat.18 Denna prioritering bör i större utsträckning signaleras från Polisens ledning, t.ex. genom att den ställer högre krav på konkreta och mätbara resultat i sin uppföljning.