sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Mot denna bakgrund finns det skäl för en bred översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet, särskilt när det gäller hot och andra kränkningar. En särskild utredare ska göra en bred översyn – i sak och språkligt – av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet, särskilt när det gäller hot och andra kränkningar. Utredaren ska analysera om det straffrättsliga skyddet är ändamålsenligt eller om det bör förändras. Eventuella brister i det straffrättsliga skyddet ska redovisas. En väsentlig del av den analysen bör inriktas på hur sam- hällsutvecklingen och den tekniska utvecklingen har förändrat möjligheterna till kommunikation och följaktligen möjligheten att begå sådana gärningar som innebär hot och kränkningar. Utifrån analysen ska utredaren överväga behovet av att lagstiftningen för- tydligas, utvidgas eller på annat sätt ändras. Om utredaren finner behov av ändringar ska sådana föreslås. Inom ramen för översynen ska utredaren särskilt, i enlighet med vad som utvecklas nedan, göra en analys av om befintliga straff- bestämmelser till skydd för den personliga integriteten bör föränd- ras, ta ställning till om lagstiftningen behöver komplette-ras när det gäller spridning av integritetskränkande uppgifter som sker utanför TF:s och YGL:s tillämpningsområde samt ta ställning till om det bör införas ett straffansvar för den som inte tar bort eller på annat sätt förhindrar spridning av hot och kränkande meddelanden på elektroniska anslagstavlor. Syftet med översynen ska vara att åstadkomma en ändamåls- enlig, modern och tydlig strafflagstiftning som ger ett starkt och väl avvägt skydd för den personliga integriteten. Utredaren får också identifiera och ta upp andra frågor som anknyter till uppdraget. Fullständiga författningsförslag ska läggas fram. Utredaren ska genomgående i sina överväganden beakta att en rimlig balans mellan olika skyddade rättigheter, särskilt respekten för privatlivet och yttrandefriheten, kan upprätthållas och att det straffrättsliga skyddet möjliggör en avvägning mellan dem i til- lämpningen. I sammanhanget måste även de krav som följer av beaktas. Om utredaren föreslår ändringar i straffansvaret för brott som också utgör tryck- och yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § TF och 5 kap. 1 § YGL, får nödvändiga ändringar i de brottsbeskriv- ningarna också föreslås för att uppnå en språklig och systematisk överenstämmelse. Utredaren ska beakta att tryck- och yttrandefri- heten inte inskränks på något avgörande sätt. Därutöver ingår det inte i uppdraget att lämna förslag till grundlagsändringar. En översyn av befintliga straffbestämmelser till skydd för den personliga integriteten Översynen ska särskilt ta sikte på brotten olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning. Utredaren ska behandla de frågor som anges nedan och får därutöver ta upp de frågeställningar med anknytning till brottstyperna som han eller hon bedömer vara rele- vanta. Om utredaren identifierar brister i andra straffbestämmelser till skydd för den personliga integriteten får ändringar föreslås även i dessa. Kränkande fotografering (4 kap. 6 a § ), som infördes , omfattas dock inte av översynen. En utgångspunkt för utredaren ska vara att ärekränknings- brotten fortfarande som huvudregel ska åtalas av målsäganden och att åklagaren ska få väcka åtal endast under speciella förut-sätt- ningar. För olaga hot (4 kap. 5 § ) döms den som ”lyfter vapen mot annan eller eljest hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom”. Straffet är böter eller fängelse i högst . Om brottet är grovt är straffet fängelse lägst och högst . Kravet att hotet ska vara ägnat att framkalla ”allvarlig fruktan” innebär en kvalificering, som inte motiverats närmare i förhållande till förslag, enligt vilket det skulle vara till- räckligt med ”fruktan”. Frågan om vad som ska anses utgöra allvar- lig fruktan har varit föremål för skilda be-dömningar. Utredaren ska särskilt överväga om nivån för straffbarhet är lämplig för att ge ett ändamålsenligt skydd i praktiken. För ofredande (4 kap. 7 § ) döms den som ”handgrip- ligen antastar eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende eljest ofredar annan”. Straffet är böter eller fängelse i högst . Enligt förarbetena till bestämmelsen ska en gärning anses inne- bära ett ofredande genom hänsynslöst beteende om den ”enligt en vanlig värdering kan sägas utgöra en kännbar fridskränkning”. Detta kan variera . Utredaren ska där-för analysera hur bestämmelsen tillämpas och om den träffar sådana beteenden som måste anses utgöra en kännbar fridskränkning. Vidare ska utredaren ta ställning till i vilken utsträckning mer subtila men uppsåtliga gärningar som syftar till att störa en enskild persons frid, omfattas eller bör omfattas. Exempel på sådana gärningar kan vara olika förföljelsebeteenden. I praxis har det ansetts diskutabelt om bestämmelsen om ofredande uppfyller rimliga krav på en klar och tydlig strafflag (se NJA 2008 s. 946). Utredaren bör i det avseendet ta ställning till bl.a. om ”hänsynslöst beteende” utgör en relevant bedömnings- norm för att avgränsa det straffbara området. Utredaren ska också ta ställning till om det fortfarande finns behov av en exemplifiering i lagtexten av gärningar som kan utgöra ofredande. Också gränsdragningen i förhållande till andra straffbestäm- melser, däribland förolämpning, ska behandlas. En särskild fråga i det avseendet är om förolämpningar som sker på ett särskilt frids- störande sätt, dvs. där fridskränkningen snarare består i angreppet som sådant och inte i yttrandets närmare innehåll, i större ut- sträckning än bör utgöra ofredande (jfr bl.a. NJA 2000 s. 661 och dom i mål B 9609-12). För förtal (5 kap. 1 § ) döms den som ”utpekar någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning”. Från straffansvaret undantas fall när den som lämnat uppgiften var skyldig att uttala sig eller där det annars med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, om den tilltalade visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den. Straffet för förtal är böter. Om brottet är grovt, ska dömas för grovt förtal (5 kap. 2 § ) till böter eller fängelse i högst . Den svenska förtalslagstiftningen är utformad på så sätt att den som utgångspunkt omfattar alla uppgifter som uttrycker missakt- ning för någon annan, oavsett om de är sanna eller välgrundade, men att den som lämnat uppgiften ska vara fri från ansvar under vissa särskilt angivna förutsättningar. Bestämmelsen avser uttalan- den om enskilda fysiska personer men även uppgifter om t.ex. en juridisk person eller en grupp, om en eller flera personer i gruppen därigenom utpekas. Dessa förutsättningar bör gälla även fortsätt- ningsvis. En lagstiftning om förtal måste också ge ett utrymme att göra en avvägning mellan yttrandefriheten och skyddet för den personliga integriteten i det enskilda fallet. bestämmelser måste i allt väsentligt anses vara ändamålsenliga i det avseendet. Utredaren bör dock analysera frågan. För straffansvar förutsätts att det är fråga om en uppgift som ska ha ska en viss bestämdhet och att uppgiften lämnas till någon annan än den som beskylls. I princip krävs att dess sanningshalt kan prövas. Det finns emellertid olika uppfattningar i fråga om vilken grad av bestämdhet som bör krävas. I rätts-praxis har det prövats i vilken utsträckning nedsättande värdeomdömen kan ut- göra förtal (se t.ex. RH 2009:40). Utredaren ska analysera om bestämmelsen på ett lämpligt sätt ger uttryck för vilka slags upp- gifter som bör omfattas eller om gränsen i praxis satts för högt eller för lågt. För förolämpning (5 kap. 3 § ) döms den som ”smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot honom” till böter. Om brottet är grovt är straffet böter eller fängelse . Bestämmelsen tar sikte på kränkningar av någons ära som riktar sig direkt till den som berörs. I praktiken har den nog fått ett snävare tillämpningsområde än vad som avsågs vid dess tillkomst, med hänsyn till att åtskilliga gärningar som ursprungligen ansågs kunna utgöra förolämpning numera accepteras i betydande omfattning eller kan utgöra ofredande. har tagit upp frågan om bestämmelsens skyddsintresse (SOU 2013:38 s. 506 f.). Utredaren bör särskilt ta ställning till om bestämmelsen tydligt återspeglar de gärningar som fortsatt bör vara straffbara. ta ställning till om straffbestämmelserna om olaga hot, ofred- ande, förtal och förolämpning och – om det behövs – andra straffbestämmelser till skydd för den personliga integriteten bör förtydligas, utvidgas eller ändras på något annat sätt, och föreslå de ändringar som behövs. Straffrättsligt skydd mot spridning av integritetskränkande uppgifter Det finns i svensk rätt inte något generellt förbud för enskilda att lämna eller sprida integritetskänsliga uppgifter. I vissa fall kan spridning av nedsättande uppgifter eller integritetskänsliga bilder straffas som förtal. Under begränsade förutsättningar kan sprid- ning av känsliga personuppgifter också vara straffbart som brott mot personuppgiftslagen. Den som tillhandahåller en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden har vidare ett straffrättsligt ansvar för att ta bort meddelanden från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelanden som uppenbart utgör bl.a. hets mot folkgrupp enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor. konstaterade i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55) att det i svensk rätt finns begränsningar i skyddet för den enskildes privatliv och att det lagstiftningsmässiga skyddet vid en internationell jämförelse framstår som relativt svagt. Enligt kommittén har detta förklarats med hänvisning till den starka ställningen som tryck- och yttrandefriheten har i svensk rätt. Enligt kommitténs analys före- kommer det i princip inte några sådana integritetskränkningar inom det grundlagsskyddade området som kan motivera en särskild straffbestämmelse. Däremot ansåg kommittén att det finns ett tydligt behov av en generell straffbestämmelse utanför det grund- lagsskyddade området och att det finns skäl för regeringen att överväga en sådan bestämmelse. Vid införandet av förbudet mot kränkande fotografering (4 kap. 6 a § ) konstaterade regeringen att spridning av bilder med ett integritetskänsligt innehåll kan innebära allvarliga kränk- ningar av enskildas personliga integritet och att det därför kunde finnas anledning att överväga om förbudet borde förenas med ett förbud mot spridning av bilder med ett integritetskänsligt innehåll. Med hänsyn till att kriminaliseringen av kränkande fotografering inte tar sikte på bildinnehållet utan på själva sättet för anskaffande av uppgifter saknades emellertid såväl anledning som förutsätt- ningar för att behandla saken i det lagstiftningsärendet (prop. 2012/13:69 s. 18). Regeringen anser att det nu finns skäl att ta ställning till behovet av ett utvidgat straffansvar vid spridning av integritetskränkande uppgifter som sker utanför det särskilt grundlagsskyddade området. Utredaren ska göra de internationella jämförelser som anses befogade. Regleringen i andra nordiska länder bör ges en sär- skild belysning och beaktas i arbetet. förpliktelser enligt ska beaktas. ta ställning till om det finns behov av ett utvidgat straffrättsligt skydd mot spridning av bilder eller andra uppgifter med ett inte- gritetskänsligt innehåll utanför det grundlagsskyddade området, och även om utredaren anser att det inte behövs något utvidgat skydd, lämna förslag till hur ett sådant skulle kunna utformas. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor En tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor har i vissa fall en skyldighet enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (den s.k. BBS-lagen) att agera mot meddelanden med ett innehåll som kan vara brottsligt. För att det ska vara fråga om en elektronisk anslagstavla krävs att den som använder tjänsten kan ta del av andras meddelanden och sända egna meddelanden till andra, dvs. att tjänsten är interaktiv. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är den som kan bestämma över tjänstens användning. Denne avgör alltså i stor utsträckning vilket utrymme som ges för missbruk av tjänsten (se prop. 1997/98:15, Ansvar för elektroniska anslagstavlor, s. 5 f. och 9 f.). Tillhandahållaren har en lagstadgad plikt att ha uppsikt över tjänsten och en straffsanktion- erad skyldighet att ta bort meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i straffbestämmelserna om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott och olaga våldsskildring samt även vid vissa upphovsrättsintrång. Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor gäller dock inte tjänster som skyddas av TF eller YGL. Vid lagens tillkomst gjordes bedömningen att skyldigheten att ta bort meddelanden borde knytas till meddelandets innehåll som sådant. Vidare ställdes det upp ett krav på att det skulle vara uppenbart att meddelandet hade sådant innehåll som avsågs i de angivna straffbestämmelserna, eftersom det inte skulle vara realist- iskt att begära att tillhandahållaren skulle kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragningsproblem. Att enbart de angivna brotten mot allmän ordning kom att omfattas motiverades med att den typ av meddelanden som avsågs i de bestämmelserna var relativt enkla att identifiera och att en bedömning av innehållet kunde göras utifrån objektiva kriterier (prop. 1997/98:15 s. 17). Regeringen uteslöt dock inte att andra brott sedermera borde kunna omfattas. Den som lämnat ett hotfullt eller kränkande meddelande kan ha begränsade möjligheter att påverka detta sedan det väl har publice- rats. Särskilt med hänsyn till detta finns det anledning att ta ställ- ning till om tillhandahållarens ansvar rimligen bör utvidgas. Utredaren ska därför överväga om tillhandahållarens skyldighet att ta bort meddelanden bör omfatta ytterligare brott. I analysen ska utredaren särskilt ta ställning till om en sådan utvidgning är lämplig med hänsyn till hur tillhandahållaransvaret är utformat och med beaktande av vad den tekniska utvecklingen sedan lagens tillkomst har inneburit när det gäller vem som träffas av ansvaret. Utredaren ska dessutom särskilt beakta om de brottstyper som skulle kunna vara aktuella är utformade på ett sådant sätt att tillhandahållaren har en realistisk möjlighet att ta ställning till om meddelandet är brottsligt. En utvidgning av lagen kan påverka samhällsdebatt och nyhetsrapportering på sociala medier och kräver därför noggranna överväganden om vilka konsekvenser ett sådant ansvar skulle få bl.a. ur ett demokrati- och yttrandefrihetsperspektiv. Det finns också anledning för utredaren att beakta den internationella debat- ten på området. ta ställning till om det är lämpligt att utvidga ansvaret för till- handahållare av elektroniska anslagstavlor till att omfatta brott som uppenbart innebär en kränkning av enskildas personliga integritet, såsom olaga hot, och i så fall föreslå de ändringar som behövs i lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Den som har blivit utsatt för förtal eller förolämpning kan vara berättigad till skadestånd för kränkning av gärningsmannen. Däre- mot kan inte brottsskadeersättning för kränkning betalas med anledning av ärekränkningsbrott. Till viss del har detta motiverats av de särskilda åtalsregler som gäller för ärekränkningsbrotten. Saknas det en dom kan det vara svårt för att avgöra om ett brott har begåtts. Med de ändringar som regeringen föreslagit i prop. 2013/14:47 får dock allmän åklagare och Justitiekanslern något större möjligheter att väcka allmänt åtal för ärekränkningsbrott. Regeringen har också i prop. 2013/14:94, En ny brottsskadelag förklarat sig ha för avsikt att utreda om brottsskadeersättningen bör utvidgas till att omfatta mer kvalific- erade ärekränkningsbrott. ta ställning till om mer kvalificerade ärekränkningsbrott bör kunna ge rätt till brottsskadeersättning och i så fall vilka förut- sättningar som bör gälla för sådan ersättning. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Till stöd för utredarens arbete ska en referensgrupp med repre- sentanter för riksdagspartierna inrättas. Förslagens konsekvenser ska redovisas enligt 14–15 a §§ kom- mittéförordningen (1998:1474). Uppdraget ska redovisas . Deltagande myndigheter och organisationer vid hearingar .SE- Stiftelsen för infrastruktur (i ) Surfa lugnt elevkårer elevråd Barn- och elevombudet vid Skolinspektionen Myndigheten för samhällsskydd och beredskap Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor DHR – samhälle utan rörelsehinder Unizon Samarbetsorgan för etniska organisationer i (Sios) Roks – för kvinnojourer och tjejjourer i Källförteckning till kapitel 6 Banks, J. (2010). Regulating hate speech online. , , 24(3), 233–239. (2013). Traditional Bullying and Cyberbullying among Swedish Adolescents. Gender differences and associations with mental health. Karlsstad: , . Beran, T. N., Rinaldi, C., Bickham, D. & , M. (2012). Evidence for the need to support adolescents dealing with harassment and cyber-harassment: Prevalence, progression, and impact. , 33(5), 562–576. (2014). Cyberbullying in childhood and adolescence. Assessment, soping and the role of appearance. Brå (2014:14). Statistik över polisanmälningar med identifierade hatbrottsmotiv och självrapporterad utsatthet för hatbrott. Brå (2014:9). Politikernas trygghetsundersökning 2013. Utsatthet och oro för trakasserier, hot och våld. : Brotts- förebyggande rådet. Brå (2015:1). Nationella trygghetsundersökningen 2014. Om utsatthet, otrygghet och förtroende. : Brottsföre- byggande rådet. Brå (2015:6). Polisanmälda hot och kränkningar mot enskilda personer via internet. (2014). Taking the Sting out of Revenge Porn: Using Criminal Statutes to Safeguard Sexual Autonomy in the Digital . , Forthcoming, XVI(2), 407–445. Clough, J. (2015). Principles of Cybercrime. Dreßing, H., Bailer, J., , A., , H. & Gallas, C. (2014). Cyberstalking in a Large Sample of Users: Prevalence, Characteristics, and Impact Upon Victims. Cyberpsychology, behavior and social networking, 17(2), 61–67. & Sperry, L. (2012). Mobbing: causes, consequences and solutions. Dunkels, E. (2012). Vad gör unga på nätet? Dunkels, E. (2013). Vad är särskilt med kränkningar på nätet? I : Kränkningar i skolan – analyser av problem och lösningar. (2015). Utsatthet på nätet. Möjligheter till rättslig upprättelse vid ärekränkningar på internet. Juridisk , 2014–15(4), 874–893. (2015). Om unga och sexbilder på nätet. : Kalla kulor förlag. Flygare, E. & , B. (2013). Mobbning och kränkningar på nätet – omfattning och effekter av skolans insatser. I : Kränkningar i skolan – analyser av problem och lösningar. Friends (2015). Gaus, A. (2012). Trolling Attacks and the for New Approaches to Privacy Torts. University of , 47, 353–376. Gradinger, P., Strohmeier, D. & Spiel, C. (2009). Traditional bullying and cyberbullying: Identification of risk groups for adjustment problems. Zeitschrift für Psychologie/, 217(4), 205–213. (2014). , 35(1), 215–260. (2014). ”to the kitchen, cunt”: Speaking the unspeakable about online misogyny. Continuum: Journal of media and cultural studies, 28(4), 558–570. Juvonen, J. & Gross, E. F. (2008). Extending the school grounds? Bullying experiences in cyberspace. , 78(9), 496–505. Keats , D. (2009). ’s expressive value in combating cyber gender harassment. law review, 108, 373–415. Kowalski, R. & Limber, S. (2007). Electronic bullying among middle school students. , 41, 22–30. Kowalski, R. M., Giumetti, G. W., , A. N., Lattanner, M. (2014). Bullying in the digital age: A critical review and meta- analysis of cyberbullying research among youth. Psychological Bulletin, 140(4), 1073–1137. M., Shapka, J. D., Domene, J. F. & Gagné, M. (2012). Are Cyberbullies really bullies? An investigation of reactive and proactive online aggression. Computers in Human Behavior, 28(2), 664–672. Li, Q. (2006). Cyberbullying in schools: A research of gender differences. , 27(2), 157–170. Li, Q. (2007a). Bullying in the new playground: research into cyberbullying and cyber victimisation. , 23(4), 435–454. Li, Q. (2007b). New bottle but old wine: A research of cyber- bullying in schools. Computers in Human Behavior, 23(4), 1777–1791. McQuade, S. C., Gentry, S. & Fisk, N. (2012). Cybersaftey: cyberstalking and cyberbullying. Mishna, F., , C., Gadalla, T., Daciuk, J. & , S. (2010). Cyber Bullying Behaviors Among Middle and . , 80(3), 362–374. Modecki, K. L., Minchin, J., Harbaugh, A. G., Guerra, N. & Runions, K. (2014). Bullying Prevalence Across Contexts: A Meta-analysis Measuring Cyber and Traditional Bullying , 55(5), 602–611. NOU (2015). Å høre til. Virkemidler for et trygt psykososialt skolemiljø. : offentlige utredninger. Patchin, J. W. & Hinduja, S. (2010). Cyberbullying and Self- Esteem. , 80(12), 614–621. & , P. (2009). Cyberhate: the globalization of hate. , 18(2), 185– 199. Raskauskas, J. & Stoltz, A. (2007). Involvement in traditional and electronic bullying among adolescents. Developmental Psychology, 43(3), 564–575. Sackemark, A & , M. (2015) Näthat, 2 uppl., : Karnov. (2011). Utvärdering av metoder för mobbning. Slonje, R. & , P. (2008). Cyberbullying: Another main type of bullying? , 49(2), 147–154. K., Mahdavi, J., , M., , , , S. & Tippett, N. (2008). Cyberbullying: its nature and impact in secondary school pupils. , 49(4), 376–385. & Steffgen, G. (2013). Cyberbullying trough the new media. Findings from an international network. East : Psychology Press. (2015a). Föräldrar och medier 2015. Fakta om föräldrars attityder till barns medieanvändning. (2015b). Småungar och medier 2015. Fakta om små barns användning och upplevelser av medier. (2015c). Ungar och medier 2015. Fakta om barns och ungas användning och upplevelser av medier. Stroud, S. (2014). The Dark of the Online : A Pragmatist Critique of the Growing Plague of Revenge Porn. , 29, 168–183. & , K. (2014). Svenska ungdomars normer och beteenden. : Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor. Suler, J. (2004). ”The online disinhibition effect”. Cyber Psychology & Behavior, 7(3), 321–326. (2014). Hat på nätet. Vad får du inte skriva på internet? & Beran, T. (2011). Cyberbullying: The New Era of Bullying. , 26(1), 44–61. , J., Iannotti, R. & Nansel, T. (2009). School bullying among adolescents in the : Physical, verbal, relational, and cyber. , 45(4), 368– 375. Wolak, J., , K. & Finkelhor, D. (2007). Does Online Harassment Constitute Bullying? An Exploration of Online Harassment by Known Peers and Online-Only Contacts. , 41(6), 51–58. Ybarra, M. & , K. (2004a). Online aggressor/targets, aggressors, and targets: A comparison of associated youth characteristics. , 45(7), 1308–1316. Ybarra, M. & , K. (2004b). Youth engaging in online harassment: Associations with caregiver-child relationships, Internet use, and personal characteristics. , 27(3), 319–336. Ybarra, M. L., , K. J., Wolak, J. & Finkelhor, D. (2006). Examining characteristics and associated distress related to Internet harassment: findings from Second youth internet saftey survey. , 118(4), 1169– 1177. Artiklar från svenska dagstidningar (2013, ). Juridiken förstår inte nätförtalet. , T., (2014, ). Gamergate nådde riktigt otäcka nivåer, , Hämtad , nivaer/om/kultur (2015, ). Utstuderat näthat mot kvinnor i spelvärlden, . Hämtad , kvinnohatet/om/kultur Carp, O. (2013a, ). Därför näthatas kvinnor. Fjellman, E. (2015, ). Därför är det så svårt att komma åt näthat. Hämtad . komma-at-nathat/ Haimi, R. (2013a, ). Näthat mot kvinnor väcker stort engagemang. Hämtad . stort-engagemang/ Haimi, R. (2013b, ). Näthat mot svenska kvinnor skapar debatt i . Hämtad . kvinnor-skapar-debatt-i-norge/ (2015, ).