sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — I avsnitt 7.6.1 redogörs för vad som bör gälla i fråga om den praktiska hanteringen vid nöjdförklaring. Angående verkningarna av en nöjdförklaring hänvisas till kom- mentarerna nedan till 14 och 15 §§. 14 § En nöjdförklaring får inte tas tillbaka. Paragrafen anger att nöjdförklaring inte får tas tillbaka. Frågan behandlas i avsnitt 7.6.2. Att en nöjdförklaring inte får tas tillbaka innebär att den dömde sedan nöjdförklaringen väl lämnats inte kan ångra sig och återkalla förklaringen. Det innebär att överklagandet ska avvisas om en dömd, trots att han eller hon lämnat nöjdförklaring, väljer att över- klaga domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff. 15 § Om den dömde har lämnat en nöjdförklaring, ska domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff genom nöjdförklaringen anses ha fått laga kraft mot den dömde. Paragrafen reglerar verkan av en nöjdförklaring. Förslaget behand- las i avsnitt 7.6.2. Av bestämmelsen framgår att om den dömde har lämnat en nöjdförklaring, ska domen eller beslutet i den del som avser fängel- sestraff genom nöjdförklaringen anses ha fått laga kraft mot den dömde. Det innebär att fängelsestraffet därmed genom nöjdför- blivit verkställbart. Har den dömde redan överklagat domen eller beslutet när nöjdförklaringen lämnas medför det att det inte längre finns något överklagande att pröva. Det innebär att målet i den högre instansen blivit ett ”desert mål”. Överklagandet ska där- med inte föranleda någon vidare åtgärd i sak från domstolens sida utan i stället ska målet avskrivas från vidare handläggning. Om den dömde även har överklagat en dom i andra delar, t.ex. i fråga om förverkande av egendom och utvisning, medför dock en nöjd- förklaring inte att målet även i dessa delar ska avskrivas. 16 § Uppskov med verkställigheten får, på ansökan av den dömde och om det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, beviljas om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständigheter. Om det finns synnerliga skäl får uppskov beviljas under ytterligare högst . En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad, omhändertagen eller intagen i i annat mål. Paragrafen anger under vilka förutsättningar uppskov med verk- ställigheten får beviljas. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.1. Enligt första stycket får uppskov med verkställigheten beviljas om det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts och det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständig- heter. Vad som ska krävas för att uppskov ska beviljas får avgöras genom en samlad bedömning av föreliggande omständigheter där bl.a. de negativa konsekvenserna för den dömde av att påbörja verk- ställigheten får vägas mot samhällets krav och intressen. Som exempel på det senare kan nämnas dels samhällets grundläggande krav på att verkställigheten av ett fängelsestraff ska påbörjas efter det att straffet blivit verkställbart men också sam- hällsskyddsintressen som rymningsrisk, risk för fortsatt brotts- aktivitet hos den dömde eller hänsyn till brottsoffer är sådant som ska beaktas i den samlade bedömningen. Beträffande det senare gäller att uppskov får beviljas endast om det inte innebär ett åsidosättande av kravet på samhällsskydd. Särskilda skäl ska finnas med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets-, eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständigheter. Det innebär således att de särskilda skälen ska kunna hänföras till någon av de uppräknande omständigheterna eller till andra liknande sådana. Som exempel på hälsoskäl som kan motivera uppskov kan nämnas sjukdom som inte kan behandlas inom ramen för verkställigheten. Familjeskäl som kan motivera upp- skov kan t.ex. avse en närståendes graviditet eller att den dömde är ensam vårdnadshavare för ett barn och måste få möj- lighet att ordna barnets tillsyn eller att barnet ska få möjlighet att vänja sig vid en familjehemsplacering. Ett annat exempel är om båda vårdnadshavarna är dömda och ska verkställa fängelsestraff . I ett sådant fall kan det vara motiverat med uppskov för att ordna att i vart fall en vårdnadshavare kan ta hand om barnet eller barnen. När det gäller uppskov på grund av den dömdes arbetsförhållanden avses både hänsyn till den dömdes intressen och till arbetsgivarens eller tredje mans intressen i saken. Som exempel kan nämnas fall då den dömde har ett arbete av säsongskaraktär eller då verkställighet av annat skäl skulle med- föra ett särskilt svårt avbräck från försörjningssynpunkt. Ett annat exempel är då en dömd kan erhålla en anställning eller få behålla en anställning under förutsättning att viss hänsyn kan tas till arbets- givarens önskemål i fråga om tiden för verkställigheten. Exempel på när det inom arbetslivet kan finnas ett starkt intresse från tredje man är t.ex. om den dömde ingår i ett arbetslag med säsongs- betonade eller på annat sätt tidsbundna arbetsuppgifter och en verkställighet skulle drabba övriga i arbetslaget oskäligt hårt. När det gäller utbildningsförhållanden som kan motivera uppskov kan nämnas t.ex. om den dömde deltar i en starkt schemabunden under- visning eller en jämförelsevis återstår till utbildningens eller kursens slut. Uppskov med hänsyn till utbildningsförhållanden kan också tänkas beviljas för att den dömde ska kunna genomgå en starkt begränsad eller sällan återkommande utbildning. När det gäller andra liknande omständigheter som kan motivera uppskov kan nämnas en nära anhörig som av hälsoskäl (sjukdom) behöver vård eller annan hjälp. Ett annat exempel är då den dömde har ansökt om att han eller hon av nåd ska befrias från straffet eller få det utbytt mot en icke frihetsberövande påföljd eller en vård- påföljd. Uppskov får beviljas om det inte finns synnerliga skäl då uppskov får beviljas . Det innebär att som regel en längsta tid för uppskov bör vara tillräckligt. Med kravet på synnerliga skäl för att kunna bevilja uppskov avses en restriktiv tillämpning där det handlar om att det i undantagsfall kan förekomma omständigheter som gör att ett längre uppskov fram- står som motiverat. För en tillämpning av bestämmelsen förutsätts att den dömde ansöker om uppskov med verkställigheten. Av andra stycket följer som ytterligare förutsättning för att en ansökan om uppskov ska kunna beviljas att den dömde inte är häktad, omhändertagen eller intagen i i annat mål. Med omhändertagen avses sådant om- händertagande som regleras i 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket . 17 § Ett beslut om uppskov får återkallas om 1.det inte längre finns förutsättningar för det, eller 2.den dömde lagförs för nya brott. Paragrafen anger i vilka fall ett beslut om uppskov får återkallas. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.1. Av bestämmelsen framgår att ett beslut om uppskov får åter- kallas i två fall. Enligt det första fallet får återkallelse ske om det inte längre finns förutsättningar för uppskov. Med att det inte längre finns förutsättningar ska förstås att det väsentligen brister i de förutsättningar som legat till grund för det beviljade uppskovet. Som exempel på en sådan situation kan nämnas att den dömde när uppskov beviljats väljer att hoppa av den utbildning eller avbryta den anställning som det meddelade uppskovet vilar på. Ett annat exempel är när en dömd som sedan han eller hon beviljats uppskov förklaras häktad på grund av misstanke om ny brottslighet eller omständigheter framkommer som ger anledning att anta att den dömde kommer att avvika. Vad som sagt utgör endast exempel. Även andra situationer kan förekomma som innebär att det inte lägre finns förutsättningar för ett beviljat uppskov. Enligt det andra fallet får återkallelse ske på den grunden att den dömde lagförs för nya brott. Med nya brott ska förstås ny brotts- lighet, dvs. brott som har begåtts efter den dom eller det beslut om fängelsestraff som uppskovet avser. Genom uttrycket ”lagförs” träffar bestämmelsen både nya domar och beslut meddelade i dom- stol, nya strafförelägganden utfärdade av åklagare eller åklagares beslut om åtalsunderlåtelse samt föreläggande av ordningsbot som utfärdas av polisman. Det finns inget krav på att det nya avgörandet för att kunna beaktas måste ha fått laga kraft mot den dömde. Att bestämmelsen är fakultativ innebär att det överlämnas åt Kriminalvården att med hänsyn till omständigheterna bedöma om tillräckliga skäl finns för en återkallelse. Bestämmelsen bör tillämpas med viss restriktivitet. Den dömde bör kunna få del av beslutet om återkallelse i samband med att han eller hon får en kallelse att inställa sig i anstalt. Hinder mot verkställighet innan en första ansökan prövats 18 § Har den dömde ansökt om uppskov senast den dag han eller hon enligt föreläggande som avses i 8 § första stycket skulle ha inställt sig i en av straffet och har uppskov inte tidigare sökts i målet, får den dömde inte påbörja verkställigheten innan Kriminalvården prövat ansökan. I paragrafen regleras frågan om hinder mot verkställighet innan Kriminalvården prövat en första ansökan om uppskov. Förslaget behandlas i avsnitt 8.3.1. Bestämmelsen innebär att det finns hinder mot verkställighet om en dömd kan visa att han eller hon ansökt om uppskov senast den dag han eller hon enligt föreläggande som avses i 8 § första stycket skulle ha inställt sig vid en ställighet av straffet och att uppskov inte tidigare sökts i målet. Med att det finns hinder mot verkställighet innebär att den dömde inte får påbörja verkställigheten av straffet (jfr 5 §). För det fall den dömde inställer sig i en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte för att verkställa straffet trots att han eller hon gett in en ansökan om upp- skov, får den dömde anses ha återkallat sin ansökan. Det ska för till- lämpning av bestämmelsen inte spela någon roll om en ansökan om uppskov inkommit innan ett föreläggande om inställelse expedierats eller inkommit trots att den dömde inte kvitterat ut förläggandet. Hindret gäller endast till dess att Kriminalvården prövat ansökan. Tidpunkten för strafftidens början 19 § Vid beräkning av strafftiden ska, om inte annat framgår av särskilda bestämmelser, tidpunkten för strafftidens början anses vara den dag då fängelsestraffet får verkställas och den dömde av den anledningen berövas friheten. Om ett fängelsestraff redan har avtjänats före den dag som anges i första stycket, ska tidpunkten för strafftidens början i stället anses vara den dag när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Paragrafen reglerar frågan om tidpunkten för strafftidens början. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.2. Enligt första stycket ska vid beräkning av strafftiden tidpunkten för strafftidens början anses vara den dag då fängelsestraffet får verkställas och den dömde av den anledningen berövas friheten. Det innebär således att två förutsättningar ska sammanfalla för att tidpunkten för strafftidens början ska kunna fastställas. Vad först gäller uttrycket ”fängelsestraffet får verkställas” avses som grund- förutsättning att fängelsestraffet ska vara verkställbart (se ovan under 3 §) eller annars vara verkställbart trots att det inte fått laga kraft (se ovan under 4 §) samt att övriga förutsättningar för verk- ställighet är uppfyllda (se 6 §). Den andra förutsättningen är att den dömde av den anledningen, dvs. för att verkställa straffet, berövas friheten. Det innebär, när det gäller en dömd som är på fri fot, att det avgörande för tidpunkten blir när den dömde, oavsett om det sker efter egen inställelse eller efter föreläggande, tas in i häktet eller verkställa straffet. Är den dömde begärd förpassad blir det avgörande för tidpunkten i stället när han eller hon omhändertas av för förpass- ning till häkte eller anstalt. Den dömde får i en sådan situation redan i samband med omhändertagandet anses berövas friheten för att verkställa straffet. Har omhändertagandet däremot inlednings- vis skett av annan anledning än för förpassning, t.ex. på grund av misstanke om nya brott eller enligt lagen (1976:511) om omhänder- tagande av berusade personer m.m., blir den avgörande tidpunkten för strafftidens början i stället när det blir känt att ett beslut om förpassning finns. Är den dömde däremot häktad, omhändertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i i annat mål blir i stället den avgörande tidpunkten för strafftidens början den dag som fängelsestraffet får verkställas. I ett sådant fall är den dömde redan berövad friheten när verkställigheten får på- börjas och får därmed i samma stund som fängelsestraffet blir verk- ställbart anses berövas friheten för att påbörja verkställigheten av straffet. Även i det omvända fallet när en dömd som häktas eller omhändertas enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket redan har ett verkställbart fängelsestraff från ett annat mål får den dömde i samma stund som han eller hon häktas eller om- händertas anses berövas friheten för att påbörja verkställigheten av det verkställbara fängelsestraffet. Det innebär således att det avgör- ande för tidpunkten för strafftidens början i ett sådant fall blir den dag som beslutet om häktning eller omhändertagandet verkställs och frihetsberövandet sker. Bestämmelsen är också tillämplig vid verkställighet av en ut- ländsk dom i . I ett sådant fall blir den avgörande tid- punkten för strafftidens början när den dömde anländer svenskt territorium och han eller hon för att fortsätta eller påbörja verk- ställigheten berövas friheten genom att omhändertas för vidare transport till häkte eller kriminalvårdsanstalt. Befinner sig den dömde däremot redan i när verkställigheten av den utländska domen får påbörjas blir på motsvarande sätt som ovan redovisats tidpunkten för strafftidens början beroende av om den dömde är på fri fot eller frihetsberövad när den utländska domen får verkställas. Bestämmelsen gäller endast om inte annat framgår av särskilda bestämmelser. Sådana bestämmelser finns i t.ex. 7 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. Enligt den lagen gäller att strafftiden räknas från verkställighetens början i den andra staten. I andra stycket regleras frågan om tidpunkten för strafftidens början när ett fängelsestraff redan har avtjänats före det att straffet blivit verkställbart. Med att den dömde redan avtjänat fängelse- straffet innebär att det på grund av tidigare frihetsberövanden inte finns någon tid kvar för den dömde att avtjäna om straffet har börjat verkställas där. Enligt bestämmelsen ska i ett sådant fall tid- punkten för strafftidens början i stället anses vara den dag när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Bestämmelsen behövs för att Kriminalvården antingen ska kunna avsluta ett ärende när ingen tid återstår för den dömde att avtjäna eller för att i efterhand fastställa tidpunkt för villkorlig frigivning, återstående strafftid och dagen för prövotidens utgång. 20 § När ett fängelsestraff verkställs ska strafftiden beräknas . Ett fängelsestraff i månader och år ska omräknas så att med en månad ska avses och . Paragrafen anger att strafftiden ska beräknas . Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.3. Bestämmelsen innebär att när ett fängelsestraff verk- ställs ska vid beräkning av strafftiden fängelsestraffet omräknas till dagar. Omräkningen ska ske enligt en schablon där med en månad ska avses och . Det innebär att ett fängelse- straff på t.ex. omräknat till dagar blir , dvs. 5 x 30 = 150, medan ett fängelsestraff och 6 månader om- räknat till dagar blir , dvs. 4 x 360 + 6 x 30 = 1 620. Vad som gäller för omräkning vid sammanläggning av två eller flera fängelsestraff framgår nedan av kommentaren till 21 §. Omräkning ska endast ske när fängelsestraffet är bestämt och månader. Det innebär att omräkning inte ska ske när fängelsestraffet redan bestämt , t.ex. 14 eller . I ett sådant fall ska strafftiden i stället fastställas till exakt det antal dagar som dömts ut. Eftersom bestäm- melsen endast omfattar fängelsestraff , blir bestämmelsen när det gäller livstidsstraff tillämplig först sedan livstidsstraffet omvandlats till ett tidsbestämt straff. 21 § Om flera fängelsestraff verkställs , ska den sam- manlagda fängelsetiden läggas till grund för beräkningen. Paragrafen anger hur strafftiden ska beräknas när två eller flera fängelsestraff sammanträffar på verkställighetsstadiet. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.3. Med att flera fängelsestraff verkställs avses dels den situationen när det från början finns mer än ett fängelse- straff som ska verkställas, dels den situationen när en dömd som redan avtjänar ett fängelsestraff döms på nytt och därför ska av- tjäna ytterligare ett fängelsestraff. Enligt paragrafen ska i sådana fall fängelsestraffen sammanläggas vid beräkning av strafftiden. Det är den sammanlagda fängelsetiden som ska läggas till grund för beräk- ningen. Således ska t.ex. straffen sammanläggas och den samman- lagda fängelsetiden läggas till grund för beräkningen när en dömd ska verkställa två domar om två respektive sex månaders fängelse. Detsamma ska gälla för det fall till verkställighet förekommer både ett fängelsestraff och villkorligt medgiven frihet som förklarats förverkad. Det ska för tillämpningen inte spela någon roll om sammanläggningen sker före eller efter omräkningen av fängelsestraffen till dagar, eftersom resultatet blir detsamma oavsett i vilken ordning det sker. En förutsättning för att bestämmelsen ska bli tillämplig och sam- manläggning ske är att det senare fängelsestraffet kan börja verk- ställas innan den dömde frigivits, villkorligt eller slutligt från det tidigare. Att bestämmelsen är tillämplig även vid verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll följer av 12 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. För det fall det sammanlagda straffet i ett sådant fall kommer att överstiga gäller emellertid enligt samma paragrafs andra stycke att någon sammanläggning inte ske. 22 § I lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande finns bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd. I 26 kap. finns bestämmelser om villkorlig frigivning och prövotid efter villkorlig frigivning. Paragrafen upplyser om var vissa bestämmelser av central betydelse för beräkningen av strafftid finns. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.3. Paragrafens första stycke innehåller en upplysning om att det i lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande finns bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberöv- ande som verkställighet av påföljd. I andra stycket finns en upplysning om att i 26 kap. brotts- balken finns bestämmelser om villkorlig frigivning och prövotid efter villkorlig frigivning. 23 § Den dömde ska utan dröjsmål meddelas ett strafftidsbeslut som fast- ställer följande uppgifter 1.dagen för strafftidens början, 3.antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande, och 4.dagen för strafftidens slut. Om fängelsestraffet uppgår , ska i beslutet även fastställas uppgifter om, 1.tidigaste dag för villkorlig frigivning, 2.återstående strafftid , och 3.dagen för prövotidens utgång. Om ett beslut enligt första stycket avser ett fängelsestraff på livstid ska beslutet fastställa uppgifter om 1.dagen för strafftidens början, och 2.antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms. Paragrafen reglerar utfärdande av strafftidsbeslut. Frågan behandlas i avsnitt 9.6.4. Enligt första stycket ska den dömde meddelas ett strafftidsbeslut utan dröjsmål. Det innebär att ett strafftidsbeslut ska utfärdas med skyndsamhet. Utgångspunkten bör därmed vara att ett strafftids- beslut ska utfärdas så snart det är möjligt efter det att den dömde har påbörjat verkställigheten eller i det fallet när straffet redan har verkställts före den dagen så snart det är möjligt efter det att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde (jfr 19 §). Genom uttrycket ”utan dröjsmål” följer ett visst utrymme för att handläggningstiden beroende på t.ex. ärendets karaktär kan komma att variera från fall till fall. I det fallet att återstår att verkställa i anstalt finns anledning att påskynda beslutsprocessen. Å andra sidan kan det vara rimligt att t.ex. ett ärende om strafftidsberäkning efter frihetsberövande utomlands eller efter överförande av straffverkställighet i vissa fall får ta än vad som annars skulle anses normalt. Det ligger i sakens natur att ett strafftidsbeslut inte kan meddelas innan nöd- vändiga kompletteringar inhämtats och rättslig utredning skett, t.ex. om ett frihetsberövande utomlands är möjligt att tillgodo- räkna enligt svensk rätt. Ett strafftidsbeslut ska innehålla och fastställa uppgifter om (1) dagen för strafftidens början, (2) fängelsestraffets längd , (3) antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberöv- ande, och (4) dagen för strafftidens slut. Vad som ska förstås med dagen för strafftidens början, fängelsestraffets längd och antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande framgår av bestämmelserna i 19–22 §§. Uppgår fängelsestraffet ska strafftidsbeslutet även innehålla och fast- ställa uppgifter om (1) tidigaste dag för villkorlig frigivning, (2) återstående strafftid , och (3) dagen för prövotidens utgång. Vad gäller villkorlig frigivning följer av 26 kap. 6 § brotts- balken som huvudregel att sådan frigivning ska ske när två tredje- delar av strafftiden, dock minst , har avtjänats. Enligt paragrafens andra stycke kan tidpunkten för villkorlig fri- givning fastställas till en tidigare tidpunkt än som följer av huvud- regeln i det fall den dömde verkställer en utländsk dom i . Av tredje stycket i 26 kap. 6 § följer också att kan träffa en överenskommelse med en annan stat i samband med överförande av verkställigheten av ett straff till . Ett sådant avtal gäller i och kan leda till att villkorlig frigivning ska ske vid en tidigare men också än som följer av huvud- regeln. Enligt 26 kap. 7 § kan senareläggning av tidpunkten för vill- korlig frigivning ske på grund av misskötsamhet. Det torde dock endast undantagsvis komma i fråga att besluta om senareläggning av villkorlig frigivning redan i samband med att strafftidsbeslutet utfärdas. Det torde främst bli fråga om ändringsbeslut enligt 24 §. Vidare följer av de lagar som reglerar samarbete med internationella domstolar och tribunaler att regeringen prövar frågor om villkorlig frigivning när dömda verkställer straff i med tillämpning av dessa lagar. Domstolen eller tribunalen som dömt i målet ska beredas tillfälle att yttra sig. Regeringen får i dessa fall besluta att villkorlig frigivning ska ske än som följer av (se 11 § lagen [1994:569] om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot inter- nationell humanitär rätt, 25 § lagen [2002:329] om samarbete med och 7 § lagen [2006:615] om samarbete med Specialdomstolen för ). Av 26 kap. 10 § framgår att prövotiden ska mot- svara den strafftid som återstår vid frigivningen, dock minst . Bestämmelsen i tredje stycket gäller strafftidsbeslut som avser ett fängelsestraff på livstid. Enligt den ska i ett sådant fall strafftids- beslutet fastställa uppgifter för strafftidens början och antalet dagar som ska tillgodoräknas av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms. 24 § Ett strafftidsbeslut ska ändras när omständigheterna ger anledning till det. Paragrafen reglerar när ett strafftidsbeslut ska ändras. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.5. Enligt bestämmelsen ska ett strafftidsbeslut ändras när om- ständigheterna ger anledning till det. Det innebär att ett ändrings- beslut ska meddelas med skyndsamhet.