sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — I ett första sådant scenario kan dessa medier ses som en allmännyttighet(digitalcommons)ochsomendigitalarena,heltöppen och icke-kommersiellt baserad på fri och obegränsad öppen access, ömsesidig och samarbetsinriktad. Ett andra perspektiv kan utgå från att public service-medier ersätts av ”community media”, en form av allmänfinansierad webbplats med gratis delat innehåll som upp- muntrar till interaktivitet och där de tidigare public service-bolagen är ”nyckelspelare”. Ett tredje perspektiv kan bygga på allmänfinans ierade medier som ett ”nav” i en digital värld som samlar icke-kom- mersiell kommunikation från offentliga institutioner, alternativa medier, bibliotek, universitet etc. I en sådan modell tillhandahåller de allmänfinansierade medierna således också externt innehåll som uppfattas som värdefullt för allmänheten (Jakubowicz, 2010). Allmänfinansierade medier innebär då inte bara produktion och distribution av visst innehåll utan också att tillhandahålla tjänster som sociala medier, information och kommunikationsverktyg (Andrejevic, 2013). Det har också framhållits att allmänfinansierade medier som ”pålitligt nav” och som en plattform tillgänglig för alla kan motverka kommersialiseringen genom att också stå upp för kulturella värden på regional, nationell och europeisk nivå (Syvertsen et al., 2014). Sida vid sida – men i samma båt? Alla dessa varianter av en digital mediemiljö i allmänhetens tjänst utgår från ett vidare perspektiv där de allmänfinansierade mediernas produktion och distribution blir mindre exklusiv när de fungerar i en ny digital kontext och som portal, nav eller nyckelaktör men där inne- hållet delvis produceras av andra aktörer. Det finns förvisso en logik i en sådan utveckling med tanke på medieteknologin och förändrade förutsättningar för att ta del av ett utbud med public service-värde. reser en sådan mediemodell nya frågor som än så länge inte harnågotriktigtbrasvar.Vadhändermedpublicservice-mediernasom institutioner och professionella organisationer om de huvudsakligen blir en nod eller ett nav i det digitala kommunikationssystemet? Vad betyder en sådan förändring för verksamhetens struktur och finansie- ring? Kan public service överleva mer som en central serviceplattform än som exklusiv innehållsproducent? (jfr och , 2009). Den här typen av frågor har än så länge inte dominerat den europe- iska diskussionen om framtidens medier i allmänhetens tjänst, men kommer sannolikt att bli alltmer angelägna och centrala i takt med medie- och marknadsutvecklingen och nya medievanor. Till betydande del avspeglas de viktigaste forskningsfrågorna i europeiska studier av allmänfinansierade mediers relation till kom- mersiella medier också i den svenska mediepolitiska debatten. Här finns dock skillnader som delvis kan förklaras av den traditionellt starka ställningen för allmänfinansierade medier i den del av konti- nenten som ibland har betraktats som public service hjärteland och mitt (och Steemers, 2012: kap. 1). I nästa avsnitt redogörs för svensk forskning som på olika sätt belyser relationerna mellan public service och kommersiella medier. Störd marknad och stärkt demokrati I en aktuell översikt kring den svenska forskningen om medier i all- mänhetens tjänst konstateras att denna historiskt sett har präglats av dessa mediers publikt starka ställning i vårt land, och av innehålls- och utbudsstudier som inte sällan granskat om public service-företagen levt upp till kraven om att stå fria och oberoende från politiska och kommersiella intressen (, 2015). Granskningar av tv-utbudet har förekommit och de övergripande slut satserna är att de svenska public service-kanalerna fortfarande har en Sida vid sida – men i samma båt? större blandning av informations- och underhållningspräglat utbud än de kommersiella konkurrenterna. Bredden i det samlade utbudet minskar trendmässigt –2014 (MRTV, 2015). Efter de kommersiella etermediernas etablering -talet har också en del forskning handlat om den nya konkur- rensens inverkan på nyhetsjournalistiken. I en studie av nyhets- och samhällsjournalistikens utveckling i televisionen –2004 konstaterades att ett konkurrenstryck i kommersiell riktning var påtagligt framför allt vid periodens början varefter en viss stabilisering skedde. Andelen ”mjuka” nyheter (human interest) ökade , men totalt kunde dock förändringen i termer av ett mer kommersialiserat innehåll beskrivas som måttlig (och , 2007). Regelbundna studier har också gjorts av valrörelsebevakningen i public service-nyheter (Ekot/Rapport/Aktuellt) och kommersiella nyheter i tv (TV4). En övergripande slutsats av svenska medie valrörelser är att det varken för , SVT eller TV4 går att tala om någon systematisk partiskhet, där något parti konsekvent gynnats eller missgynnats i strid mot gällande lagar eller sänd- ningstillstånd. visar jämförelsen att framför allt social- demokraterna, och i viss mån , generellt skildrats mer ogynnsamt i SR:s och SVT:s nyheter 1979–2010. En förklaring kan vara socialdemokraternas minskade väljarstöd (, 2011). Andra studier av valrörelsejournalistiken som jämför kommersi- ella och allmänfinansierade medier har särskilt granskat förekomsten av olika gestaltningar av politik (Strömbäck, 2009 och 2013; Nord och Strömbäck, 2014). Utvecklingen visar på skillnader i utbudet och att sakfrågegestaltningar av politik generellt varit vanligare i SVT än i TV4 –2010, som haft en högre andel spelgestaltningar i sina inslag om valrörelsen (tabell 2). Sida vid sida – men i samma båt? Tabell 2 Gestaltningar av politik i TV:s nyhetsprogram 1998–2014 (procent) Politik som sak: Politik som spel: Källa: DEMICOMs valrörelseundersökningar, , 1998-2014. Undersökningen omfattar nyheter i Rapports 19.30-sändning och TV4 Nyheternas 22.00-sändning. Siffrorna anger andelen inslag där respektive gestaltning dominerade. Men mer intressant än att jämföra enskilda data för enskilda medier är sannolikt den betydelse relationen mellan dem kan ha för utbudets karaktär. De slutsatser som kan dras från utvecklingen av valrörelsejournalistiken i svensk television 1998–2014 är att förhållandet mellan kommersiella och allmänfinansierade kanaler är mer eller mindre vad gäller utbudet. Det finns få tecken på att SVT:s utbud skulle ha anpassats till kommersiella villkor, som den kommersiella kanalens bevakning av valrörelsen inte heller förändrats i grunden. Stabilitet, snarare än förändring, karaktäriserar relationen mellan de båda konkurrenterna vad gäller den politiska journalistiken i nyhetsprogrammen i valtider (Nord och Strömbäck, 2014; jfr och , 2007). Vid sidan av studier av innehållet i medier med olika finansierings- villkor har också några undersökningar uppmärksammat de effekter olika svenska medier har för människors kunskaper om samhälle och politik. På samma sätt som internationella studier visar större positiv effekt på politiska kunskaper bland dem som tar del av nyheter i all- mänfinansierade tv-kanaler, bekräftar svenska undersökningar dessa resultat. En sammanställd panelundersökning med drygt 2 000 deltagare i fyra vågor under det så kallade ”supervalåret” 2014 visade att kunskapseffekterna var större för dem som tog del av nyhe- ter i SVT, även vid kontroll för andra förklaringsfaktorer som tidigare politiska kunskaper. Studien visade också att format och innehåll i Sida vid sida – men i samma båt? tv-nyheterna föreföll spela roll eftersom kunskapseffekterna för nyhetsprogrammet var större än för Aktuellt (Strömbäck, 2015). I en annan liknande panelundersökning som genomfördes i fyra vågor i samband med valrörelsen granskades på vilket sätt mindre politiskt intresserade och motive- rade människor påverkades av exponering för allmänfinansierad tv (för att analysera effekten av dessa kanaler skapades ett relativt mått genom att SVT-exponering delades med all samlad tv-exponering). I studien bekräftades att större användning av den allmänfinansierade televisionens kanaler kunde relateras till ökade kunskaper om politik och samhälle. Detta är föga överraskande med tanke på att detta inne- håll oftast erbjuds i större utsträckning än i kommersiella kanaler och att politiskt intresserade söker sig till detta utbud. Mer intressant var dock resultatet att dessa lärandeeffekter kvarstod efter kontroll mot andra individrelaterade faktorer som politiskt intresse, uppmärksamhet åt politiska nyheter eller politiska samtal med familj eller vänner. Lärandet var vidare särskilt tydligt i de grupper av människor som definierade sig som politiskt mindre intresserade. De främsta lärandeeffekterna kunde inte hänföras till aktiva och nyttoorienterade val bland tittarna, utan snarare till att de hade en större chans att helt enkelt ”ramla över” detta utbud och att medievanor, kanallojalitet och förtroendefaktorer spelade roll för tv-publiken när den navigerade i det stora utbudet. Genom att mer eller mindre passivt bli exponerade för utbudet i allmänfinansierade tv-kanaler ökade kunskaperna om politik och samhälle mest bland människor med lägre grad av politiskt intresse (Shehata et al., 2015). Resultatet av studien visar att människor inte bara styrs av ratio- nella och motivationsinriktade val i sin medieanvändning utan också till betydande del påverkas av medievanor och andra kontextuella faktorer. På är förstås frågan om de allmänfinansierade medierna fortsätter att spela en central roll för breda publikgrupper, och därmed har förutsättningar att öka kunskaperna bland mindre politiskt intresserade på det sätt som beskrivits ovan. Det leder i varje fall fram mot en tankeväckande ansats i med omfattande debatt om möjliga kunskapsklyftor till följd av splittrad medieanvändning: Kanske är de allmänfinansierade mediernas främsta demokratiska bidrag i det svenska samhället inte främst att hålla redan kunniga medborgare fortsatt välinformerade, utan att ge förutsättningar för Sida vid sida – men i samma båt? mindre politiskt intresserade att nås av innehållet så att deras kunska- per ökar och kunskapsklyftor minskar (se också Wadbrings kapitel i denna bok för redogörelse för klyftor i medieanvändning). Ett sådant perspektiv aktualiserar också två grundläggande frågor om en framtida svensk mediepolitik: dels på vilket sätt allmän finansierade medier bäst bidrar till att stärka demokratin och hur en sådan roll kan säkerställas, dels vilken relation mellan dessa medier och deras privatägda konkurrenter som på bästa sätt uppfyller både kraven på väl fungerande samhällsfinansierade medier och rimliga marknadskonsekvenser. Om detta handlar också den sista delen av detta kapitel. Behovet av en långsiktigt hållbar mediepolitik Den tidigare översikten kring internationell och svensk forskning om de allmänfinansierade mediernas roll i det digitala medielandskapet leder fram till några slutsatser. För det första kan noteras att det numera är ytterligt sällsynt med kritiska perspektiv vad gäller före- komsten av allmänfinansierade medier. Det är snarare medier som är allmänt accepterade och uppskattade, inte bara av allmänheten och politiska beslutsfattare, utan också av företrädare för privatägda medier. Dagspressens relationer till radio och tv har i denna del mer präglats av nyfikenhet och ömsesidig respekt. Varken tidnings- utgivare eller kommersiella etermedier är vanligen av åsikten att allmänfinansierade medier skulle vara överspelade eller obsoleta på den moderna mediemarknaden. Betydelsen av att medier med olika finansieringsformer existerar sida vid sida är knappast ifrågasatt i någon västerländsk demokrati. För det andra kan konstateras att de allmänfinansierade medierna inte bara är allmänt erkända, utan också i högre grad än kommersiella medier förknippade med särskilda värden. De allmänfinansierade medierna har i de allra flesta fall bättre förutsättningar att tillgodose medborgarnasbehovavatthållasigvälinformeradeomdetsomhänder i samhället och de åtnjuter ett större förtroende genom att stå friare gentemot offentlig och privat makt. Det finns också empiriska belägg för att en publik som i högre grad exponeras för nyheter i allmänfi- nansierade medier får ökade kunskaper om politik och samhälle, och att dessa effekter är störst bland grupper av människor som är mindre Sida vid sida – men i samma båt? Teoretiskt sätt kan allmänfinansierade mediers starkaste bidrag till demokratin mycket väl vara att utgöra en bas för många svenskars medieanvändning, snarare än att fungera som en slags folkbildning för finsmakare. Fördettredjestårdetklartattdetkanskemestklassiskaargumentet för allmänfinansierade medier inte längre äger någon giltighet. I den digitala mediemiljön råder ingen brist på utrymme som legitimerar att en viss typ av innehåll bör garanteras och regleras offentligt. Tvärtom är mångfalden i utbudet, åtminstone i teorin, större än . Det finns kommersiella medieaktörer med ett informa- tionspräglat utbud, som de allmänfinansierade mediernas utbud i de flesta fall är en blandning av bredare och smalare program. Till detta ska läggas introduktionen av nya digitala och mobila platt formar, där inte bara olika inhemska medier konkurrerar om publik och intäkter utan framför allt möter de allra största globala aktörerna med ett närmast obegränsat utbud. För det fjärde är det uppenbart att det i den nya digitala konkur- rensen finns gott om gråzoner och gränsfall. Det gamla argumentet om allmänfinansierade medier som marknadsstörning får här förnyad aktualitet och drivs med större intensitet av kommersiella medier och politiska institutioner för vilka fria marknader är det övergripande målet. som värdet av allmänfinansierade medier är allmänt erkänt finns en ökad tendens att ställa detta positiva värde i relation till de negativa effekterna på mediemarknaden och utvecklingen av nya affärsmodeller. Mediemyndigheternas prövning av nya tjänster utifrån dessa kriterier har tveklöst inneburit att marknadsperspek tivet fått ökad tyngd. Sammantagetärdetuppenbartattdeallmänfinansierademediernas demokratiska roll är avhängigt förmågan att fortsätta vara en dominerande aktör i det samlade medieutbudet. Inget talar för en dramatisk förändring av medievanorna på kort sikt, men i ett medellångt perspektiv är det rimligt att anta att den linjära mediean- vändningen blir relativt sett mindre viktig i förhållande till exempelvis beställartjänster, digitala uppdateringar i realtid och sociala medi- er-flöden. Det gör det motiverat att i ett längre perspektiv diskutera hur allmänfinansierade medier bäst fungerar i framtidens medieland- skap. Förmodligen kan det inte enbart ske genom att vissa på förhand definierade företag producerar ett eget innehåll på särskilda kanaler Sida vid sida – men i samma båt? och plattformar, utan också genom att olika modeller för public service communication utvecklas, och i en del fall inbegriper andra aktörer och funktioner av det slag som tidigare diskuterats i detta kapitel. Det är inte lätt att se hur sådana långsiktigt hållbara perspektiv ska kunna etableras i den aktuella svenska mediepoliti ken. Av politisk tradition har svenska medier behandlats var för sig. Pressutredningar och public service-utredningar följer i en strid ström, men relaterar mer sällan till varandra. Dagspressen och de allmänfinansierade medierna får betraktas som starka – och skickliga – påtryckare i de politiska processerna; dels för att de har stora kunskaper och drivs av ett starkt egenintresse, dels för att de politiska partierna inte i särskilt stor utsträckning prioriterar mediepolitiken. Därav följer också att partipolitiska förslag på medieområdet oftare anknyter till medieproducenters, än till allmänhetens perspektiv och intressen. Den moderna mediepolitiken bör inte bara vara ”politik”(media policy), bestämd av partier under press från dominerande medie- företag, utan i högre grad en fråga om beslutsprocesser (media governance), där många fler aktörer med intresse för medieutveck- lingen får utrymme och där fler långsiktiga perspektiv ryms. I en sådan process kan rimligen också medieforskningen erbjuda intressanta infallsvinklar genom att bidra till att frågan om relationerna mellan allmänfinansierade och privatägda medier fortsättningsvis inte bara handlar om marknadens villkor, utan i ökad utsträckning också foku- serar på demokratiska värden och effekter av en viss medieutveckling. Debatten om relationen mellan allmänfinansierade och kommersiella medier har pågått i åtskilliga decennier med accele- rerande intensitet och i ett alltmer högljutt tonläge. Positionerna och argumenten är väl kända. Till en början har de mest handlat om vad de allmänfinansierade medierna bör erbjuda publiken. Med digitaliseringen har frågan om var detta innehåll bör erbjudas blivit lika aktuell. I någon mån förs också frågor fram om vem som bör producera ett innehåll i allmänhetens tjänst. Dessa frågeställningar är på intet sätt ointressanta, men de är mediepolitiskt ”låsta” kring traditionella ideologiska eller intresserelaterade ståndpunkter om hur balansen mellan olika typer av medier bör se ut. De bottnar också i tämligen snäva medieproducentperspektiv som snabbt kan komma att vara överspelade av den globala medieutvecklingen och de Sida vid sida – men i samma båt? individuellamedieanvändningsmönstren.Urettdemokratiperspektiv finns därför mycket att vinna på en bredare och öppnare diskussion i kommande medieutredningar om hur allmänhetens samlade behov av medier bäst tillgodoses, alldeles oavsett vilka dessa medier är och vad de tycker om varandra. Sida vid sida – men i samma båt? Aalberg T och Curran J (2012) How media inform democracy. A comparative approach. Aarts K och Semetko H (2012) Changes in European Public Broadcasting: Potential Consequences for Political Knowledge, Attitudes and Behaviour. I :Semetko H och Scammel M (red. : , 186–196. (2013) Media Utilities: Rethinking Search Engines and as Public Goods. , Incorporating Culture & Policy, 146: 123–132. Arriaza Ibarra, K, och R (red.) (2015) Media in Europe. A Comparative Approach. (2011) Mediernas prestationer och betydelse. och A B (2015) Licence fee reform and online remit in Danish public service media. I:European Audiovisual Observatory: Online activities of public service media: remit and financing, : , 41–54. Blumler J G (red.) (1992) Television and the Public Interest: Vulnerable Values in the West European Broadcasting. Curran J, Iyengar S, A B och Salovaara-Moring I, (2009) Media system, public knowledge and democracy: A comparative study. , 24(1): 5–26. Debrett M (2010) for the Digital Future. En mediepolitik för framtiden. (2015). Debattartikel av : ”public service-stödet till kvalitativa nyhetsmedier”, . Donders, K (2012) Media and Policy in Europe. Basingstoke: Palgrave. Sida vid sida – men i samma båt? Donders K och (2011) Exporting The Public Value Test. The Regulation of Public Broadcasters’ Across Europe. Elstein D, Cox D, Donoghue B, och G (2004) Beyond the charter: the BBC after 2006. och S (2014) Sources Are Equally Informative: A Cross-National Analysis of Political Knowledge in Europe. /Politics 19(3): 275–294. (1998) Kampen om monopolet. och (2004) . Three Models of Media and Politics. Iosifidis, P (ed.) (2010) Reinventing public service communication: European broadcasters and beyond. Basingstoke: Palgrave. Jakubowicz K (2010) PSB 3.0: Reinventing European PSB. I: Iosifidis, P (red. ): Reinventing public service communication: European broadcasters and beyond. Basingstoke: Palgrave, 9–22. (2015) Public service som ideal och verklighet. I: och J. ): i journalistikforskning. : , 373–389. och (2007) TV-journalistik i konkurrensens tid. Nyhets- och samhällsprogram i svensk TV 1990- 2004. : Ekerlids förlag. (1991) The Media and Democracy. Klimkiewicz B (2015) Between Autonomy and Dependency: Funding Mechanisms of Media in Selected European Countries. I: Arriaza Ibarra K, och , R (red. ): Media in Europe. A Comparative Approach. : Routledge, 111–125. och Steemers J (red.) (2012) Regaining the Initiative for Media, : Nordicom. , Nord L och Roppen J (2009) Nye udfordringer for gamle medier: skandinavisk public service i det 21. århundrede. Sida vid sida – men i samma båt? och T (2009) Researching Public Service Broadcasting. I: Wahl-Jorgensen K och Hanitzsch T (red. ): The Handbook of Journalism Studies. : Routledge, 398–412. MRTV (2015). Medieutveckling , : Myndigheten för radio och TV. (2006) Making A Difference: Public Service Broadcasting in Media Landscape. (2015) Digitization and Media: for Which Public I: Arriaza Ibarra K, och R (red. ): Media in Europe. A Comparative Approach. : Routledge, 89–108. Nord L (2015) Media As It Is? A Comparison of Principles and Practices in Six EU Countries I: Arriaza Ibarra, K, och R (red. ): Media in Europe. A Comparative Approach. : Routledge, 170–188. Nord L och Strömbäck J (2014) It Didn’t Happen Here: Commercialization and Coverage in 1998-2010. I: Canel M J och Voltmer K (red. across Time and Space, Basingstoke; Palgrave, 192–209. Papathanassopoulos S och Negrine R (red.) Theories and Issues. Basingstoke: Palgrave. Peacock A (2004) Public service broadcasting without the BBC? 2012/13: 164. Bildning och tillgänglighet. Radio och TV i allmänhetens tjänst 2014–2019. Shehata A, Hopmann D N, Nord L och (2015) Television Channel Content Profiles and Differential Knowledge Growth: A Test of the , , 32: 377–395. Siune K och Truetzschler W (red.) (1992) Dynamics of Media Politics. Broadcast and Electronic Media in Western Europe. Sida vid sida – men i samma båt? Soroka S, , Aalberg T, Iyengar S, Curran J, Coen S, Hayashi K, , Mazzoleni G, , Robwe D och Tiffen R (2013) Auntie Knows Best? Public Broadcasters and Current Affairs Knowledge, , 43(4): 719–739. SOU (2012:59). Nya villkor för public service. Betänkande av public service-kommittén. SOU (2015: 94) Medieborgarna & medierna: En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar. Tillgänglig på: 2015_94_Hela_Webb.pdf (hämtad ). Strömbäck J (2009) Den medialiserade valbevakningen I: Nord L och Strömbäck L (red. ): Väljarna, partierna och medierna. En studie av politisk kommunikation i valrörelsen . : , 127–164. Strömbäck J (2013) Den medialiserade valrörelsejournalistiken. I: Strömbäck J och Nord L (red. ): Kampen om opinionen. Politisk kommunikation under svenska valrörelser. : , 119–149. Strömbäck J (2015) : Comparing Knowledge Effects of and , Paper presented to the , , 27–. (2015). Debattartikel av : ”Tidningsdirektörerna väljer helt fel krig”, . Syvertsen T, Enli G, Mjös O J och (2014) The Media Welfare State: Nordic Media in the Digital Era. Sida vid sida – men i samma båt? 1) Genomgående i detta kapitel har begreppet allmänfinansierade medier valts för att beskriva de medier som inte är marknadsmässigt finansierade genom annonser eller abonnemang. Detta främst efter- som kapitlet handlar om relationen mellan medier med olika typ av finansiering. Det vanliga begreppet public service-medier (som användes av public service-kommittén 2012; SOU 2012:59) är inte lika distinkt då innehåll av public service-karaktär också kan produ- ceras av andra aktörer än public service-bolagen. Här används därför public service som begrepp enbart när dessa specifika bolag berörs. Begreppet offentligt finansierade medier – som används av medie utredningen (SOU 2015:94) liksom EU (”public funded”) – har här undvikits eftersom det i högre grad associerar till en skattefinansie- ringsmodell snarare än en allmän avgiftsmodell av licenstyp. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället , lektor, , professor, Den journalistiska professionen i nätverkssamhället I medieutvecklingen är den journalistiska professionen central. Större delen av det medieutbud som möter oss är producerat av journalister. Men den journalistiska professionen är i gungning och utsatt för stora utmaningar: Färre journalister på redaktionerna ska producera mer innehåll för fler kanaler och plattformar. Det ska gå snabbare, som kraven på att hantera alla olika uttrycks former växer.