sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — En vattenförsörjnings- plan bör därför ta hänsyn till andra regioners skyddsbehov då det gäller dricksvattenförekomster som utnyttjas eller kan komma att utnyttjas i angränsande områden.217 Planerna bör enligt vägledningen bestå av två huvudsakliga delar. Den första delen utgör en översikt med beskrivning av till- gängliga vattenresurser samt dagens och framtidens vattenbehov. Den andra delen består av en prioritering, där möjliga bristområden och vattenresurser som är speciellt värdefulla för länets vatten- försörjning identifieras. Hänsyn kan även tas till andra typer av betydande uttag vid sidan av dricksvattenförsörjningen, t.ex. för bevattning och industriella behov. Även användning av vatten för utvinning av geoenergi, dvs. berg-, sjö- och markvärme respektive kyla, kan belysas, eftersom det innebär att naturresursen vatten tas i anspråk. Behoven kan analyseras utifrån tätorters geografiska lägen och befolkningsmässiga utveckling. Förekomst och kart- läggning av naturgrusbildningar har också betydande relevans för planarbetet. Regionala vattenförsörjningsplaner behöver även ta sin utgångspunkt i de klimatbetingade effekter som påverkar dricksvattenförsörjningen.218 Klimatförändringarna bedöms inne- bära en rad ökade risker, bland annat för översvämningar till följd av ökad nederbörd och ökade flöden i många av landets vattendrag. I vissa delar av landet kan även minskad vattentillgång med perioder av låg vattenföring och risk för minskad grundvatten- 216SGU (2010), Vattenförsörjningsplan – identifiering av vattenresurser viktiga för dricks- vattenförsörjning, rapport 2009:24 samt i (2006), Vatten- försörjningsplaner – innebörd och innehåll, rapport nr 2006:99. 217SGU (2009). Vattenförsörjningsplan – identifiering av vattenresurser viktiga för dricks- vattenförsörjning. Förändringarna påverkar förutsättningarna för dricksvattenförsörjningen, men även andra verksamheter som rör mark- och vattenanvändning, industriell produktion m.m. Utredningen beskriver dessa förhållanden närmare i kapitel 5, bland annat den konkurrenssituation kring vatten som kan uppstå relativt odling och djurhållning. Vattenresursernas utbredning betingas av geologiska och andra naturgivna förutsättningar. Tillrinning och utbredningsområden följer sällan administrativa gränser, vilket ställer krav på samarbete mellan kommuner och regioner för att på bästa sätt tillvarata och skydda vattenresurser. Kvalitativt goda regionala planeringsunder- lag är avgörande som grund för den kommunala översiktsplane- ringen och utvecklingen av ett anpassat skydd för dagens och fram- tidens dricksvattenresurser. De studier kring regionala vattenför- sörjningsplaner som gjorts visar på vikten av ett strukturerat och kontinuerligt arbete med återkommande uppföljningar för att utveckla planerna. Dialogen mellan och berörda kom- muner har stor betydelse för planernas utformning, men även för hur de kan komma till användning i kommunernas eget plan- arbete.219 Den utveckling som skett kring framtagandet av planerings- underlag har på sina håll varit utdragen. För flera län saknas ännu regionala vattenförsörjningsplaner och rollerna kring de ansvarig- heter som gäller är i vissa fall oklara. kan avvakta underlag från berörda kommuner, som i sin tur kan avvakta ett stöd från . Bakgrunden och planernas betydelse i skyddsarbetet belyses närmare i avsnitt 6.4.3. Underlag avseende jordbrukets vattenbehov , , publicerar samman- ställningar där vattenanvändning inom olika sektorer redovisas, bland annat för jordbrukssektorn som på sina håll står för betydande vattenbehov. Kunskap om dessa behov utgör en viktig del av det samlade planeringsunderlag som bör tas fram på regional 219 (2015). Regionala vattenförsörjningsplaner, Strategier för lång- siktig planering för dricksvattenförsörjning. s. 36 och 39. nivå, lämpligen inom ramen för regionala vattenförsörjningsplaner. Den statistik som f.n. är tillgänglig avser och redovisar de samlade uttagen av enskilt och allmänt vatten, vilket framgår av nedanstående tabell. Jordbrukets vattenanvändning står på nationell nivå för en låg andel, , men variationen är stor mellan olika delar av landet. I Södra vattendistrikt svarade t.ex. jordbruket för av den totala vattenanvändningen 2010.220 Det hydrologiska –2010 kännetecknades bland annat av nederbördsrika sommarmånader 2010, förutom då stora delar av fick torrt väder.221 Trenden är inte entydig, men ökad konkurrens om vattnet kan förutses i vissa delar av landet. Jordbrukssektorns bevattningsbehov har till följd av förbättrade tekniska förutsättningar ökat betydligt i omfattning sedan 1970- talet. Tillgång till modern utrustning och torra odlingssäsonger ledde då till omfattande investeringar i bevattningsanläggningar. Bevattnad areal och vattenuttagskapacitet flerfaldigades. förblev den bevattnade arealen i huvudsak . Huvuddelen av vattenuttagen baserades på ytvatten. Under uppstod på vissa håll akut konkurrens kring vattnet och i en del fall uppstod fullständig torrläggning av mindre vattendrag. Mot bakgrund av långvarig torka fick 1991 till- sammans med i uppdrag att utreda jordbrukets 220SCB (2012). Vattenuttag och vattenanvändning i . Redovisning för vatten- distrikt och län. officiella statistik, MI 27 . 221SMHI (2016). Hydrologiska varningar och information 2009–2010, , 2016- 02-26. 222SCB (2012). Vattenuttag och vattenanvändning i . Dessa behov bedömdes under normala förhållanden och för perioden utgöra och omfatta arealer om 55 000 ha. Under torrår beräknades efterfrågan öka till för arealer om 90 000 ha.223 Mot- svarande prognos för vattenbehoven inom djurhållningen saknas. Jordbrukssektorns framtida vattenbehov har under senare perioder inte varit föremål för någon mer systematisk genom- lysning. Det saknas därmed långsiktiga bedömningar och progno- ser för dessa behov i relation till andra konkurrerande samhälls- behov, t.ex. dricksvattenproduktion. Det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten. Lokala och mer specificerade planeringsunderlag som behandlar dricksvattenfrågor finns i form av bland annat vattenförsörjningsplan och va-plan. De kan tillsammans med en regional vattenförsörjningsplan ligga till grund för den långsiktiga utvecklingen av den fysiska miljön i översiktsplanen, eller i vissa fall regionplanen. Vattenförsörjningsplaner kan även tas fram på nivå. Den kommunala planen kan utgöra ett underlag till och en för- djupning av den regionala vattenförsörjningsplanen. Den kan även utgöra ett underlag för kommunala översiktsplaner och s.k. va- planer.224 En va-plan är ett styrdokument som beskriver hur va-försörjningen ska ordnas i hela kommunen, dvs. både inom och utanför kommunalt verksamhetsområde. Med va-försörjning menas dricksvattenförsörjning och omhändertagande av avlopps- vatten. Avloppsvatten innefattar spillvatten och dagvatten, ibland 223Jordbruksverket (1992), Bevattning 2000, Utredning om efterfrågan och tillgång samt förslag till medel för konfliktlösning samt (2009), Klimatförändringarna och bevattningen, Rapport. 224SGU(2009). Vattenförsörjningsplan – identifiering av vattenresurser viktiga för dricks- vattenförsörjning. En särskild vägledning för va- planering har tagits fram av Havs- och vattenmyndigheten. Va- planen anges där kunna omfatta eller kopplas till en rad andra styr- dokument, t.ex. vattenförsörjningsplan, förnyelseplan för allmänt vatten och avlopp, dagvattenstrategi eller va-policy. Kommunala vattenförsörjningsplaner och va-planer har inte reglerats närmare. Varken vattentjänstlagen, eller ställer krav på sådana planer. Dagens kommunala planeringsarbete som underlag för skyddet av vattentäkter beskrivs närmare i avsnitt 6.4.3. Vid plan- och bygglagens tillkomst var avsikten att integrera vattenplaneringen med annan fysisk planering.226 Varje kommun ska ha en översiktsplan som omfattar hela kommunen. Den ska ange inriktningen för den långsiktiga utvecklingen av den fysiska miljön. Planen ska ge vägledning för beslut om mark- och vattenanvändning och även hur den byggda miljön ska användas, utvecklas och bevaras. Utformningen av översiktsplaner belyses närmare i avsnitt 6.3.6. För att stärka skyddet av dagens och framtidens dricksvatten- resurser är det viktigt att översiktsplanerna bygger på regionala planeringsunderlag av god kvalititet. Den regionala vattenförsörj- ningsplanen bör anknyta till den kommunala vattenförsörjnings- planen. Den utgör i sin tur, tillsammans med va-planen, underlag för kommunens översiktsplanering. I översiktsplaneringen kan riktlinjer tas fram för att trygga dricksvattenförsörjningen på . Under planeringsprocessen sker förankring hos politiker och allmänhet. Detta skapar goda förutsättningar för det vidare arbetet med att skydda vattenresurser och genomförandet av skydd för befintliga och framtida vattentäkter. Det finns även möjlighet för kommunerna att samordna sin planläggning genom samverkan i ett regionplanearbete. För när- varande finns två regionplaneorgan, Kommu- 225HaV (2014). Vägledning för VA-planering för hållbar VA-försörjning och god vattenstatus. Rapport 2014:1, s. 13–14. 1985/86:1, s. 102. nalförbund och i . Denna form av plane- ring har ännu inte fått så stort genomslag, men kan få ökad betydelse. I har förslag till regional vattenförsörjnings- plan tagits fram av kommunalförbundet. Även i har vattenfrågorna lyfts fram, och då särskilt målsättningen att säkra regionens dricksvattenresurser till 2030. Målsättningen avser såväl ordinarie dricksvattenförsörjning som reservvattenmöjligheter. En fungerande regional samverkan för att säkra dricksvattenförsörj- ningen eftersträvas. Berörda kommuner måste vara överens om att bilda ett region- planeorgan, och kan då välja att behandla frågan om god hushåll- ning med dricksvattenresurser på liknande sätt som i en översiktsplan. Planeringen syftar till att åstadkomma en långsiktigt god hushållning med mark, vatten, energi och råvaror. Skydds- instrument kan sedan behöva användas för att genomföra planens intentioner. Planfrågor under berörs närmare i avsnitt 6.3.6. hade i uppdrag att utreda och vid behov föreslå sådana förändringar i de regelverk som styr fysisk planering och framtagande av planeringsunderlag på regional nivå som behövs för att tillgodose bostadsförsörjningsbehovet och en långsiktig hållbar utveckling i alla delar av landet.227 Kommittén lämnade sitt slutbetänkande . Där föreslogs att en regional fysisk planering skulle utvecklas för frågor av mellan- och regional betydelse för den fysiska miljön, med länet som indelningsgrund. Den aktör som har det regionala utvecklings- ansvaret i varje län skulle inom sitt län ansvara för planeringen. I län där fortfarande har det regionala utvecklingsansvaret, skulle i stället landstingen ha uppgiften. Dagens reglering om regionplanering föreslogs upphöra och ersättas av en ny lag om regional fysisk planering. För varje län föreslogs ett regionalt fysiskt program upprättas. Av programmet skulle bland annat 227 Dir. 2013:78. framgå hur samordning och hänsynstagande skett gentemot andra regionala och kommunala mål, planer och program av betydelse för en hållbar utveckling i länet. Exempelvis skulle planerade vägar, järnvägar, områdesskydd, havsplanering och planering för dricks- vattenförsörjning kunna illustreras i den regionala fysiska plane- ringen. Det skulle därmed även bidra till att överbrygga det gap som finns mellan regionala utvecklingsstrategier och översikts- planer.228 Utredningen föreslog även att uppgifter att bevaka mellankommunala frågor skulle upphävas och övertas av den aktör som är ansvarig för regional fysisk planering.229 Dricks- vattenutredningen betonar för sin del starkare roll som regionalt planeringsorgan och sammanhållande i vissa dricks- vattenanknutna frågor. Kommitténs förslag har remitterats och bereds i . uppdrag innebar en översyn av 3 kap. och relevanta delar av 4 kap. . Målsätt- ningen var att justera regelverket mot ett system för hushållning med mark- och vattenområden och särskilt områden av riks- intresse, som var ändamålsenligt, anpassningsbart över tiden, fokuserat på väsentliga och aktuella behov och som inte leder till onödiga inskränkningar i användningen av mark- och vatten- områden eller för planeringen av hur områdena ska användas. Systemet skulle vara rättssäkert, enkelt, överskådligt och begripligt samt underlätta en enhetlig tillämpning i hela landet.230 Utredningen föreslog i sitt slutbetänkande att ett nytt begrepp införs och definieras i 3 kap. – mark- och vattenområden av väsentligt allmänt intresse. Sådana områden redovisas i kommunens översiktsplan där det ska framgå hur kom- munen avser att tillgodose redovisade intressen. Områden kan vara av väsentligt allmänt intresse ur nationellt, regionalt och lokalt perspektiv. Ansvariga sektorsmyndigheter kan enligt förslaget ange 228SOU 2015:59, s. 336–347 och 368–390. områden ur nationellt perspektiv och ur regionalt per- spektiv. redovisar dessa intressen i sin samman- fattande redogörelse till kommunen. Kommunen bedömer vilka områden som den anser vara av väsentligt allmänt intresse ur ett lokalt perspektiv. Intressena är inte rangordnade och kommunen avgör avvägningar mellan oförenliga väsentliga allmänna intressen. Om ett område är av väsentligt allmänt intresse ska det intresset så långt möjligt tillgodoses.231 Mark- och vattenområden som har betydelse för dricksvatten- försörjningen föreslogs av utredningen kunna vara av väsentligt allmänt intresse. Bestämmelser införs i om att i sitt granskningsyttrande till översiktsplan och detaljplan ska ange om planförslaget innebär att förslaget inte så långt möjligt tillgodoser ett väsentligt allmänt intresse för dricks- vattenförsörjningen. ska kunna överpröva ett beslut om detaljplan och upphäva det om planen inte tillgodoser detta.232 Utredningen föreslog vidare att mark- och vattenområden av riksintresse definieras i 3 kap. MB. Ett område är av riksintresse om området ur ett långsiktigt hushållningsperspektiv är av stor nation- ell betydelse och regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har beslutat att området är av riksintresse. Området kan, enligt förslaget, endast vara av stor nationell betydelse för att 1.värna värden av särskild nationell vikt, 2.uppfylla internationella åtaganden, 3.genomföra nationellt viktiga strukturer eller nationella mål, planer och program av betydelse för en hållbar utveckling, eller Sektorsmyndigheterna skulle enligt förslaget bemyndigas att fatta beslut om riksintresse. En särskild process för beslutsfattandet föreslogs. Besluten ska aktualitetsprövas minst en gång varannan mandatperiod eller vid behov.234 Om ett område är av riksintresse ska det intresset tillgodoses. Vidare ges en möjlighet för rege- 231SOU 2015:99, s. 384–390 och 404–407. 232Ibid., s. 444–445 och 389–390. 233Ibid., s. 390–404. ringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att besluta om företräde för ett väsentligt allmänt intresse före ett riksintresse införs i 3 kap. MB. Länsstyrelserna bemyndigas att fatta beslut.235 Utredningen förslag innebar att ett område med en grund- vattenförekomst av stor betydelse för dricksvattenförsörjningen kan vara av riksintresse. Här avsågs såväl aktuella som framtida områden för dricksvattenförsörjning samt reservvattentäkter och områden för konstgjord infiltration. Däremot föreslogs inte att ytvattenförekomster ska kunna utgöra riksintresse. Riksintresse- utredningen bedömde att det skulle leda till att stora områden i tät- befolkade stråk skulle utgöra riksintresse och därmed försvåra planeringen och motverka utredningens förslag att underlätta tillämpningen. Ett kunskapsunderlag om områden med ytvatten- förekomster av väsentligt allmänt intresse i översiktsplanen i kom- bination med särskilda bestämmelser om tillsyn och ingripandemöjligheter bedömdes enligt utredningen vara tillräckligt för att ta tillvara intresset.236 Havs- och vattenmyndighetens arbete Bolmentunneln utgör f.n. landets enda riksintresse för dricks- vattenförsörjning. Havs- och vattenmyndigheten, HaV, tog 2013 initiativ till att med stöd av inventera ytterligare dricksvattenanläggningar och influensområden av nationell bety- delse. HaV utvecklade i en särskild vägledning de närmare kriterier som skulle beaktas vid utpekande av riksintressen. Vägledningen utgår från att såväl vattenresurser som anläggningar kan omfattas. Begreppet influensområde visade sig dock problematiskt att tillämpa, och togs därför inte med i den fortsatta prioriteringen. HaV bereder ett underlag med 28 områden med anlägg- ningar för vattenförsörjning.237 235Ibid., s. 404–407 och 409–412. 236Ibid., s. 444–445. 237HaV (2012). Riktlinjer för framtagande av regionala underlag rörande områden av riks- intresse för vattenförsörjning, , dnr 2679-11. För närmare redogörelse för arbetet se SOU 2015:99, s. 152–156. Se även information från HaV (2016), , . Utredningens förslag: uppdras utforma eller på annat sätt säkra utvecklingen av regionala vattenförsörjnings- planer. Kommuner ges därmed ökat stöd i sina egna planeringsupp- gifter och med att säkerställa en trygg och säker dricksvatten- försörjning. Länsstyrelserna ska samverka och samordna arbetet inbördes samt med kommuner, regioner, kommunalförbund och andra aktörer för att säkerställa det regionala perspektivet för dricksvattenanknutna planeringsfrågor. Havs- och vattenmyndigheten ges i uppdrag att vägleda om framtagande av sådana planer efter samråd med berörda myndig- heter, främst . ges i uppdrag att närmare bedöma och redo- visa jordbrukssektorns framtida behov av vattenförsörjning, för att kunna användas i arbetet med regionala vattenförsörjnings- planer. Vattenförekomster och deras tillrinningsområden känner inga administrativa gränser. Det kommunala perspektivet är i allmänhet för begränsat för att kunna överblicka, omfatta och hantera strate- giskt viktiga vattentillgångar. Kommuner har inte heller rådighet över alla de förhållanden som påverkar sådana förekomster. Regionala utgångspunkter skapar bättre förutsättningar att skydda och nyttja vattenresurserna. Ett regionalt planeringsperspektiv ger överblick och möjliggör prioritering av insatser på regional och lokal nivå för att långsiktigt prioritera och skydda vattentillgångar. Det gäller även tillgångar som kan vara strategiskt viktiga i fram- tiden, liksom utsatta och särskilt känsliga förekomster. Vatten- försörjningsplaner kan även utgöra goda underlag för att beskriva och hantera klimateffekternas påverkan på vattenförekomster och tillgången till dricksvatten. Betydande klimateffekter kan förutses, bland annat med ökande risker för översvämningar och i vissa delar av landet vattenbrist. sjunkande grundvattennivåer och mer uttalad brist på vatten förutses t.ex. i delar av , Utveckling av regionala vattenförsörj- ningsplaner ger ökade förutsättningar att värna vattnets värde och utveckla klimatanpassade försörjningssystem. Planernas värde och vikten av fortsatt arbete har också betonats i olika sammanhang.238 Planerna kan även komma att nyttjas i ett mer övergripande nationellt sammanhang, där det kan visa sig nödvändigt att över- blicka och hantera dricksvattenfrågor ur ett långsiktigt samhälls- perspektiv. Utredningen konstaterar att det finns en betydande medveten- het om värdet av dessa regionala planeringsunderlag. I närmare tio län finns vattenförsörjningsplaner framtagna. Arbete pågår i ytterligare en handfull län för att färdigställa sådana planer. Arbetet sker oftast i samverkan mellan och berörda kommu- ner. I har kommunalförbundet tagit fram en vattenförsörjningsplan, medan det i övriga fall skett genom läns- styrelsen. Det bör enligt utredningens bedömning i formell mening vara som har det övergripande ansvaret att tillse att planer utarbetas för länet som helhet. har i uppdrag att utifrån ett statligt helhetsperspektiv arbeta sektorsövergripande och samordna olika samhällsintressen. har bland annat uppgifter i fråga om hållbar samhällsplanering, klimat, kris- beredskap, naturvård, miljö- och hälsoskydd och folkhälsa.239 bedöms ha den överblick och det verksamhets- uppdrag i övrigt som möjliggör att framtida behov och prioritering av vattenresurserna kan tas om hand och omsättas i ett väl avvägt planeringsunderlag. Utredningen föreslår därför att länsstyrelserna ska ges i uppdrag att utforma eller på annat sätt säkerställa att regionala vattenförsörjningsplaner tas fram. Det kan antingen ske genom att själv leder ett sådant arbete eller att det sker genom någon annan regional aktör, t.ex. ett kommunalför- bund. På motsvarande sätt bör HaV ges i uppdrag att utveckla vägledning inom området efter samråd med berörda myndigheter. Utredningen har övervägt att i stället reglera behovet av vatten- försörjningsplaner i författning, men funnit att det kan ses som alltför ingripande med tanke på att merparten av landets läns- styrelser redan tagit fram sådana planer. 2015/16:1, utgiftsområde 20, s. 58. 239Förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion. station som utredningen föreslår bör även omfatta en uppföljning av länsstyrelsernas arbete med regionala vattenförsörjningsplaner. Behovet av en eventuell författningsreglering kan då åter övervägas. Planerna utgör viktiga underlag för den kommunala översikts- planeringen. Av översiktsplanen ska framgå hur kommunen i den fysiska planeringen avser att ta hänsyn till och samordna arbetet med relevanta nationella och regionala mål, liksom planer och program av betydelse för en hållbar utveckling inom kommunen.240 Regionala vattenförsörjningsplaner ska således beaktas i översikts- planen. Det skapar goda förutsättningar för en strategisk behand- ling av vattenfrågan i planeringsarbetet, där bistår med sakkunskap och verkar för att en lämplig mellankommunal sam- ordning sker. De regionala vattenförsörjningsplanerna ska inte ses som statiska dokument utan bör uppdateras i förhållande till förändrade kunskapsunderlag, förutsättningar och hotbilder. Upp- datering av planerna kan också naturligt anknyta till det kommu- nala planeringsarbetet, där de kommunala översiktsplanernas aktua- litet ska prövas varje mandatperiod. ska minst en gång redovisa sina synpunkter i fråga om sådana statliga och mellankommunala intressen som kan ha bety- delse för översiktsplanens aktualitet.241 Då regionala vattenförsörj- ningsplaner utgör ett viktigt underlag för den kommunala över- siktsplaneringen, bör en översyn av vattenförsörjningsplanerna genomföras med motsvarande intervall. Uppdatering av vattenför- sörjningsplanen kan vara nödvändig om det tillkommer väsentlig information för vattenförsörjningen, t.ex. avseende naturgivna förutsättningar eller i samhällsutvecklingen. förslag kan innebära att de regionala vattenförsörjningsplanerna får större genomslag i den fysiska planeringen. Planerna kan bli ett viktigt instrument i arbete med att identifiera mark- och vattenområden av väsentligt allmänt intresse för dricksvattenförsörjningen. Dessa områden ska redovisas i översiktsplanen där det ska framgå hur kommunen avser att tillgodose intresset. ska enligt förslaget bevaka detta och föreslås få möjlighet att ingripa. 2403 kap. 5 § 4 . 241Ibid., 3 kap. 28 §. gör bedömningen att detta skulle stärka besluts- underlag och underlätta hänsynstagandet till skyddsvärda vatten- förekomster lokalt och regionalt. Kommunerna ges genom regionala vattenförsörjningsplaner ökat stöd i sina egna planeringsuppgifter för att säkerställa en trygg och säker dricksvattenförsörjning av god kvalitet. Det inbegriper bland annat att kommunala vattenförsörjningsplaner utvecklas. Dessa utgör tillsammans med regionala vattenförsörjningsplaner viktiga prioriteringsverktyg i arbetet med skydd av dricksvatten- förekomster. Utveckling av kommunala vattenförsörjningsplaner och va-planer innebär i sin tur värdefulla underlag vid den fortsatta översynen av regionala planeringsunderlag. Planernas närmare syfte och innehåll