sou · H4B377 · 2016-10-31 00:00:00 — På så sätt kom alla nation- ella program att betona generella kompetenser och gymnasieskolans breda uppdrag. som följde minskade genomströmningen i gym- nasieskolan, inte minst på de yrkesförberedande programmen. fanns stora utmaningar kring arbetslöshet, där unga utan fullföljd gymnasieutbildning var en utsatt grupp. ökade också andelen av en årskull som påbörjade gymnasie- utbildning. Gymnasiereformen 2011 syftade övergripande till att eleverna skulle bli väl förberedda för efterföljande verksamhet (arbete respektive högskolestudier), ökad genomströmning, ökad likvärdig- het mellan och överblickbarhet över de olika utbildningarna samt ökad tydlighet (för elever, vårdnadshavare och avnämare) i studie- dokument och styrdokument. Reformen avsåg därmed att göra en tydlig åtskillnad mellan högskoleförberedande program och yrkes- program. Viktiga bakomliggande motiv var bl.a. förhoppningar om att minska dels studieavbrotten, dels ungdomsarbetslösheten. För yrkesprogrammen innebar reform en brytning med den tidigare utvecklingen, som hade inneburit ett ökat fokus på medborgarkompetens och generella kompetenser. Nationella program – utveckling över tid stället programmens karaktärsämnen, dvs. yrkesämnena, starkt. Med hänvisning till att den dittillsvarande gymnasieskolan var allt- för likformig och att yrkesutbildningarna blivit alltför teoretiserade minskades andelen allmänna ämnen på yrkesprogrammen. Ett viktigt syfte med de reformerade yrkesprogrammen var att de skulle förbereda eleverna väl för yrkesverksamhet så att de kunde börja arbeta direkt efter gymnasieskolan. Namnbytet från yrkesför- beredande program till yrkesprogram visade på ambitionen att yrkesprogrammen skulle nå långt mot yrket. hade yrkes- utbildningen inom gymnasieskolan setts mer som en inledande yrkesutbildning och eleven förväntades få sin mer specialiserade färdigutbildning inom ramen för en efterföljande anställning. De tidigare treåriga yrkesförberedande programmen innehöll en större andel allmänna ämnen samt de kurser som krävdes för grundlägg- ande behörighet till högskolestudier. I de yrkesprogram som startade betonades den specifika yrkesförberedelsen starkare och de innehöll inte per automatik de kurser som krävs för grundläggande högskolebehörighet. Tiden för karaktärs- och yrkesämnen skulle öka. Reformen innebar också en starkare betoning på lärlingsutbild- ning. av försöksverksamhet permanentades lärlings- utbildning vid reformen och är lärlingsutbildning en av två vägar för elever att gå ett yrkesprogram och att ta en yrkes- examen. Lärlingsutbildning innebär att minst hälften av utbild- ningen ska vara förlagd till en arbetsplats. Andelen karaktärsämnen ökade således i viss mån på yrkes- programmen i och med Gy11-reformen. Före reformen omfattade de s.k. kärnämnena 750 poäng av alla nationella programs totala om- fattning på 2 500 poäng och det individuella valet omfattade 300 poäng. Vid reformen förändrades proportionerna så att de gym- nasiegemensamma ämnena (som motsvarar de tidigare kärnämnena) omfattar 600 poäng på yrkesprogrammen och det individuella valet omfattar 200 poäng. Detta innebär att möjligt utrymme för special- isering i karaktärsämnen ökade med 250 poäng vid reformen. I publikation Gymnasieskola 2011 påpekades att det ökade utrymmet för yrkesförberedelse inte nödvändigtvis står i konflikt med, eller sker på bekostnad av, generella kompetenser. Samhällets krav på generella kompetenser har visserligen fortsatt att öka, men genom fördjupning i den programspecifika karaktären kan eleven utvecklas också som medborgare och individ, menade Nationella program – utveckling över tid I samtliga ämnesplaner lyftes också språkets betydelse i ämnet fram. Detta innebar ett utökat ansvar för yrkeslärare av- seende utvecklandet av elevernas generella kompetenser. En för- svårande omständighet i sammanhanget är dock att det råder brist på utbildade yrkeslärare inom flera områden och att de statliga satsningar som gjorts för att främja yrkeslärares fortbildning är underutnyttjade. 14.1.2Bättre förberedelse för högskolestudier på de högskoleförberedande programmen Ur högskolans perspektiv är det naturligtvis önskvärt att studenter är väl förberedda för sina studier. Svaga förkunskaper kan leda till sämre kvalitet på högskoleutbildningen, lägre genomströmning eller ett behov av att förlänga utbildningen. Representanter för hög- skolan påpekar ofta brister i studenternas förkunskaper. I en under- sökning gör högskolelärarna bedömningen att gruppen med otillräckliga kunskaper blivit större och att skillnaderna i kunskaper och förmågor mellan olika studenter har ökat. De menar att detta kan hänga ihop med att gymnasieskolan har genomgått olika förändringar, att studenterna har blivit fler och att studerande- gruppernas sammansättning har förändrats. Lärare i högskolan anser att många studenter är otillräckligt förberedda för högskolan och att studenterna har svårigheter att uttrycka sig i skrift, har sämre kunskaper i matematik och i engelska samt visar brist på motivation. Men det finns även positiva förändringar enligt lärarna; många studenter har goda kunskaper och är både motiverade och hög- presterande. Studenterna har också i allmänhet blivit bättre på nya områden, som att tala inför andra, samarbeta och hantera datorer. I samband med gymnasiereformen betonades att elever på hög- skoleförberedande program behöver nå längre i sin förberedelse för högre studier. I reformarbetet fördes därför en bred diskussion om vad högskolor och universitet ansåg låg i begreppet högskoleför- beredelse och vad som därmed borde ingå i de högskoleförbered- ande programmen. utgick från lärosätenas synpunkter i reformarbetet och ett antal nyckelord blev vägledande. 3 : Förkunskaper och krav i högre utbildning. Rapport 2009:16 R. Nationella program – utveckling över tid lade bl.a. om behovet av en förförståelse av den akademiska miljön, studieteknik, förmågan att lära att lära och att hantera stora text- mängder, kritiskt tänkande, förmågan att läsa längre texter på engelska och källkritik.4 De högskoleförberedande programmen ska ge en god grund för studier inom i första hand närliggande områden inom högre utbild- ning. De kunskapsområden och generella förmågor som nämnts ovan fick därför ett stort genomslag i examensmålen för de hög- skoleförberedande programmen liksom i ämnesplanerna, i syfte att öka högskoleförberedelsen. De bedömdes också vara aspekter som i olika utsträckning särskilt kan visas i samband med gymnasie- arbetet på högskoleförberedande program. Utöver att innehålla behörighetsgivande kurser ger därför de högskoleförberedande programmen sammantaget en bred högskoleförberedelse genom de ingående kurserna. Av examensmålen framgår att kurserna i program- men utgör en helhet som tillsammans syftar till högskoleförberedelse. I samband med reformen höjdes kraven för grundläggande hög- skolebehörighet och en högskoleförberedande examen infördes som en tydlig nivå för att visa förberedelse för högre studier (se nedan angående kraven för examen). Kraven höjdes även för det högsta betyget i en kurs. 14.1.3Högskoleförberedande examen och yrkesexamen I och med Gy11 infördes en högskoleförberedande examen och en yrkesexamen i gymnasieskolan. Kraven för grundläggande behörig- het till högskolan höjdes i och med att de kom att mot- svara kraven för en högskoleförberedande examen från gymnasie- skolan. De höjda kraven motiverades bl.a. med att goda kunskaper i svenska och engelska är centrala för att kunna tillgodogöra sig en högskoleutbildning, bl.a. med tanke på att högskolestudier ofta förutsätter användning av engelskspråkig kurslitteratur och ställer krav på formellt skrivande och förmågan att läsa större mängder text.5 4Skolverket: Gymnasieskola 2011. 2008/09:199. Nationella program – utveckling över tid För att få en högskoleförberedande examen beslutades att krav ska ställas på att eleven ska ha betyg i kurser som omfattar 2 500 poäng (fullständigt program) varav minst 2 250 poäng med lägst betyget E samt lägst betyget E i kurserna svenska 1, 2 och 3 alter- nativt svenska som andraspråk 1, 2 och 3, i engelska 5 och 6, i matematik 1 samt i gymnasiearbetet. En yrkesexamen innebär krav på att eleven ska ha betyg i kurser som omfattar 2 500 poäng varav minst 2 250 poäng med lägst betyget E samt lägst betyget E i kurserna svenska 1 alternativt svenska som andraspråk 1, engelska 5 och matematik 1, i kurser inom de programgemensamma ämnena omfattande minst 400 poäng samt i gymnasiearbetet.6 En elev som har en yrkesexamen och lägst betyget E i de kurser i svenska alternativt svenska som andraspråk och engelska som krävs för högskoleförberedande examen uppfyller också kraven på grundläggande behörighet. Det finns 18 nationella program i gymnasieskolan, varav 6 är högskoleförberedande program och 12 är yrkesprogram. Det kan jämföras med totalt 17 program före Gy11. Vid en jämförelse framstår det som att indelningen av olika nationella program/linjer har varit relativt stabil . Det har funnits program/linjer med fokus på exempelvis natur- vetenskap, samhällsvetenskap, vård, bygg och fordon. har för vissa kunskapsområden indelningen i olika program/linjer ändrats . fanns det t.ex. inget teknikprogram i gymnasieskolan utan kunskapsområdet organiserades som en inrikt- ning inom naturvetenskapsprogrammet. Ett nytt teknikprogram inrättades dock 2000. På motsvarande sätt fanns inget ekonomi- program utan ekonomi var en inriktning inom det dåvarande samhällsvetenskapsprogrammet. Det tidigare medieprogrammet togs bort i samband med Gy11; i stället inrät- tades inriktningar med olika innehåll som rörde media på estetiska programmet, samhällsvetenskapsprogrammet och teknikprogram- met. Ett annat exempel är dagens restaurang- och livsmedels- 6 16 kap. 26–28 §§ skollagen samt gymnasieförordningen. Nationella program – utveckling över tid program respektive hotell- och turismprogrammet, som bygger på en annan indelning än de tidigare livsmedels- respektive hotell- och restaurangprogrammen. Dagens nationella program framgår av tabell 14.1 nedan. Alla program utom vård- och omsorgsprogrammet är indelade i nationella inriktningar och har mellan 2 och 5 inriktningar vardera. Inom de högskoleförberedande programmen finns sammanlagt 18 inriktningar och inom yrkesprogrammen finns sammanlagt 42 in- riktningar. Totalt finns därmed 60 olika nationella inriktningar inom de nationella programmen. Nationella program – utveckling över tid Vissa möjligheter till avvikelser finns för likvärdiga utbildningar vid sidan av de nationella programmen Mellan 1990-talets början och Gy11 fanns en stor lokal variation av program, med bl.a. många olika specialutformade program. Med gymnasiereform stramades systemet upp, i syfte att öka tydligheten i systemet för unga, vårdnadshavare, avnämare och samhället i stort. Avvikelserna från de nationella programmen är färre . Ett visst utrymme finns dock för avvikelser från det nationella utbudet. Huvudmän kan t.ex. ansöka hos om att få erbjuda särskilda varianter, som är speciellt utformade gymnasieprogram. Det finns också riksrekryterande utbildningar, dvs. gymnasie- utbildningar som elever från hela landet kan söka på samma villkor. Några av dessa har även egna examensmål, t.ex. tågteknikutbild- ningen.7 14.2.1Övergripande om omfattning och innehåll Alla nationella program omfattar 2 500 gymnasiepoäng. Detta benämns fullständigt program i skollagen och andra styrdokument. Därtill finns vissa möjligheter för elever att läsa utökat program eller att minska omfattningen av studierna, genom s.k. reducerat program.8 Vidare är alla nationella program, enligt den nationella regle- ringen, indelade i sex olika innehållsliga delar, enligt följande tabell. 7För en komplett översikt över möjliga avvikelser från det nationella utbudet, och beviljade sådana utbildningar, se webbplats. 8En beskrivning av utökat respektive reducerat program finns i kapitel 12 Stödåtgärder. Nationella program – utveckling över tid Balansen mellan de olika delarna skiljer sig mellan de två typerna av nationella program, och i vissa fall även mellan olika program inom respektive programtyp. I de gymnasiegemensamma ämnena ingår kurser med en omfatt- ning av 600 gymnasiepoäng på yrkesprogrammen, jämfört med minst 1 100 gymnasiepoäng på de högskoleförberedande programmen. Inom yrkesprogrammen ingår minst 15 veckors arbetsplats- förlagt lärande (APL). Detta innebär att elevernas lärande inom vissa kurser eller inom delar av vissa kurser sker genom att de deltar i arbete på en arbetsplats, med stöd av en handledare. För de elever som studerar på de olika yrkesprogrammen i form av lärlingsutbildning är andelen APL avsevärt större; där ska minst hälften av elevens utbildning utgöras av APL. Lärlingsutbildning kan påbörjas 1, 2 eller 3. APL kan även förekomma på hög- skoleförberedande program. Utbildningarnas innehåll är vidare strukturerat i ämnen, där respektive ämne ges i form av ett antal kurser. Det finns omkring 265 ämnen och över 1 000 kurser i gymnasieskolan. För yrkesprogrammen finns, inom ramen för programfördjup- ningen, en rad olika nationellt föreslagna programfördjupnings- paket. Varje paket leder mot en yrkesutgång. För alla yrkesprogram sammantaget finns 167 olika nationellt föreslagna program- fördjupningspaket. Med ”nationellt föreslagna” avses här att Skol- verket och arbetslivsorganisationer på nationell nivå har bedömt att vissa kurskombinationer (paket) är lämpliga för anställningsbarhet inom olika yrkesområden och att har publicerat dem på sin webbplats som exempel på yrkesutgångar. De är dock enbart avsedda som exempel på nationell nivå, och avsikten är att skol- Nationella program – utveckling över tid huvudmän, skolor och arbetslivsföreträdare på lokal nivå ska kunna skapa de kurskombinationer som bedöms lämpliga i det lokala sammanhanget. 14.2.2Vissa kvalitetsutmaningar på de nationella programmen Gymnasieskolans kvalitet hänger på flera olika generella faktorer. Det gäller t.ex. de förkunskaper eleverna har med sig från grund- skolan, programmens utformning samt tillgången på lärarkompetens. Det finns också innehållsliga aspekter som har avgörande betydelse för de nationella programmens kvalitet. Några av dessa aspekter och vilka problem som finns när det gäller dem sammanfattas kort nedan. Det finns utbildningar av mycket hög kvalitet men det finns också utbildningar som har stora utvecklings- och förbättrings- behov. Det finns därmed problem med likvärdigheten i olika elevers utbildning. Undervisning, stöd och tid Att alla ungdomar ska få förutsättningar och motivation att fullfölja en gymnasieutbildning aktualiserar frågor om hur under- visningen på nationella program kan bedrivas med god kvalitet och i tillräcklig omfattning samt hur eleverna i praktiken ska ges det stöd de har rätt till. Undervisning, stöd och tid är med andra ord nyckelfaktorer. Studier pekar dock på att den tid där eleverna erbjuds aktivt lärarstöd i undervisningen har minskat och att lärare i vissa fall har låga förväntningarna på eleverna vilket riskerar att göra eleverna omotiverade. Studier visar också att det är oklart i vilken utsträckning eleverna faktiskt får den undervisningstid de har rätt till.9 Bristande stöd framhålls i olika sammanhang som en av de huvud- sakliga orsakerna till studieavbrott. Elever som inte har fullföljt sina studier säger att de hade behövt ett stöd som bättre motsvarade 9 En mer utförlig redovisning av studierna finns i kapitel 11 Undervisning, undervisningstid och heltidsstudier. Nationella program – utveckling över tid deras behov, att de fick för lite stöd, att stödet inte var anpassat till deras problematik eller att det sattes in . Dessa centrala kvalitetsområden som handlar om undervisning, stöd och tid behandlas närmare i kapitel 11 Undervisning, under- visningstid och heltidsstudier och kapitel 12 Stödåtgärder. Kvalitetsutmaningar som specifikt rör yrkesprogram Det förekommer också vissa brister som specifikt rör yrkes- programmen vilka har påtalats av skolmyndigheter, branschföre- trädare och andra intressenter.10 Det handlar bl.a. om att det i vissa fall råder brist på lärare (såväl yrkeslärare som specialpedagoger) med rätt kompetens, att arbetslivskopplingen är otillräcklig, att de lokala programråden inte fyller avsedd funktion, att det ibland är svårt för skolan att hitta relevanta och att skolornas arbete med APL ofta inte är högt prioriterat. Flera nationella utvecklingsinsatser pågår, bl.a. handledarutbild- ning och annat stöd för att utveckla APL samt satsningar på statsbidrag för fortbildning av yrkeslärare. har bedömt att de samlade statliga insatsernas mottagarperspektiv bör för- bättras och att insatsernas fokus bör vidgas. Myndigheten har också bedömt att särskilt viktiga områden för fortsatta statliga sats- ningar är yrkeslärarkompetens, handledares kompetens, samverkan mellan skola och arbetsliv, nyanländas möjligheter att snabbt komma in på en utbildning samt tillvaratagande av nyanländas eventuella tidigare yrkeskunskaper.11 De nationella och de lokala programråden för yrkesprogrammen har viktiga funktioner för att främja kvaliteten i utbildningarna. har lämnat förslag som syftar till för- bättringar inom dessa verksamheter. Förslagen avser bl.a. förtyd- liganden och förstärkningar av de nationella programrådens roll, : Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. 2014 och 2015; : Det arbetsplatsförlagda lärandet på gymnasieskolans yrkesprogram. 2016; Skolinspektionen: Samverkan för bättre arbetslivsanknytning. 2016; SOU 2015:97: Välja yrke; : 13 steg mot en framgångsrik yrkesutbildning. 11Skolverket: Samlad redovisning och analys inom yrkesutbildningsområdet. publiceras motsvarande redovisning avseende 2016. Nationella program – utveckling över tid inrättande av ett nationellt råd för yrkesutbildning samt stöd till lokal och regional samverkan mellan skola och arbetsliv.12 Arbetslivet och skolor har inom flera branscher skapat koncept och samverkansmodeller som syftar till stärkt kvalitet i utbildning- arna, och därmed stärkt attraktivitet bland unga och stärkt relevans för arbetslivets kompetensförsörjning. , vars uppdrag bl.a. var att lämna för- slag som främjar samverkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv, genomförde en kartläggning av förekomsten av sam- verkansmodeller på nationell nivå. Enligt denna förekommer någon form av sådan frivillig samverkan för alla yrkesprogram. Däremot varierar graden av branschorganisationers engagemang och ambition, liksom huruvida alla eller enbart vissa inriktningar och yrkes- utgångar inom de olika yrkesprogrammen täcks in av samverkan. Av de 42 nationella inriktningarna inom yrkesprogrammen finns fem som inte omfattas av någon form av sådan samverkan på nationell nivå, enligt kartläggningen.13 föreslog att ett statsbidrag skulle införas för att utveckla regionala funktioner som stöd för sam- verkan mellan utbildning och arbetsliv.14 Ett statsbidrag kan numera sökas hos för att yrkescollege eller liknande samverkans- modeller mellan skola och arbetsliv ska kunna stimuleras och spridas i fler branscher.15 Ett exempel på samverkansmodell är s.k. teknikcollege, som har initierats som ett svar på matchningsproblemen inom teknik- och industriområdet. Modellen syftar till att stärka kompetensförsörj- ningen genom att generellt stärka de aktuella utbildningarnas kvalitet och attraktivitet samt till att dessa utbildningar ska ge kompetenser från både teknikprogrammets och vissa yrkesprograms områden. Konceptet innebär en certifiering som utgår från kriterier om bl.a. samverkan, utrustningskvalitet, sammanhållna arbetsdagar, tillgång till APL och möjlighet till praktik och sommarjobb. De gymnasie- utbildningar som ingår i teknikcollege omfattar ett erbjudande till 12SOU 2015:97: Välja yrke. 13Dessa är inriktningarna fritid och hälsa samt pedagogiskt arbete inom barn- och fritids- programmet, dator- och kommunikationsteknik inom el- och energiprogrammet, administrativ service inom handels- och administrationsprogrammet samt turism och resor inom hotell- och turismprogrammet. 14SOU 2015: 97 Välja yrke. 15Pressmeddelande från (citerat i SOU 2015:97). Nationella program – utveckling över tid eleverna att läsa minst 300 gymnasiepoäng som utökat program. Utbildningarna omfattar också mer undervisningstid än vad som vanligtvis ingår i de aktuella programmen när de ges på traditionellt sätt. Ett annat exempel är elbranschens koncept ETG-partner, som avser inriktningen elteknik inom el- och energiprogrammet och som bl.a. syftar till stärkt kvalitet i denna utbildning. Konceptet innebär bl.a. stöd till yrkeslärare kring undervisning och bedöm- ning samt att branschens traditionella efterföljande lärlingstid ersätts av att vissa ytterligare utbildningsdelar läggs in i gymnasieutbild- ningen. En andel av de huvudmän som erbjuder elteknikinrikt- ningen har valt att ansluta sig till konceptet. Motsvarande koncept med samverkan och certifieringar eller liknande som syftar till stärkt kvalitet finns inom fler branscher för flera av yrkesprogrammen. Ytterligare exempel är VVS-branschen, där konceptet Förstklassig skola har införts och där det pågår dis- kussioner om att utveckla ett koncept för gymnasieutbildningen som innebär att en traditionell efterföljande lärlingstid skulle kunna utgå eller minskas. Inom vård- och omsorgsområdet har man skapat vård- och omsorgscollege, och inom bygg- och anläggnings- området finns konceptet Branschrekommenderad skola, etc. 14.3Sökmönster och förskjutningar mellan programtyper och program 14.3.1Flest elever väljer högskoleförberedande program och en minskande andel väljer yrkesprogram I figur 14.1 nedan visas hur nybörjareleverna 1 i gymnasie- skolan fördelar sig på de tre programtyperna. Yrkesprogrammens andel har minskat /08. Då gick av alla som var nybörjare i gymnasieskolan på yrkesprogram. Därefter har andelen minskat successivt till //16. (har introduktionsprogram- mens andel av nybörjareleverna ökat från //läsåret Nationella program – utveckling över tid 2015/16).16 De högskoleförberedande programmens andel av ny- börjareleverna har varierat mellan /12 till 2015/16. Att yrkesprogrammen minskar i relation till de högskoleför- beredande programmen framgår även vid en jämförelse mellan de två typerna av nationella program. /12 stod yrkesprogram- men för av eleverna 1 på de nationella programmen medan de högskoleförberedande programmen stod för resterande . /16 var motsvarande andelar . Kommentar: Beteckningen YF/YP avser yrkesförberedande/yrkesprogram, MP avser medieprogrammet, SF/HFP avser studieförberedande/högskoleförberedande program, avser specialutformade program utan tydlig anknytning till ett nationellt program och IV/IM avser individuella program/introduktions - program. 16Introduktionsprogrammen behandlas i övrigt i kapitel 20 Introduktionsprogram. 17Skolverket: PM. Elever i gymnasieskolan /16. Nationella program – utveckling över tid Om man i stället för måttet ”nybörjare i gymnasieskolan” utgår från måttet ”elever som går 1” blir fördelningen av elever på programtyper något annorlunda, men de stora dragen är desamma. Baserat på elever som gick 1 på något program /16 är andelen på yrkesprogram , andelen på högskole- förberedande program och andelen på introduktions- program . En mer utförlig beskrivning av utvecklingen av antalet elever 1 på såväl nationella program som introduktions- program finns i kapitel 4 Påbörja och fullfölja studier i gymnasieskolan. 14.3.2Elevantalet skiljer sig kraftigt mellan olika program Figur 14.2 nedan visar antalet elever på vart och ett av de nationella programmen18 samt på introduktionsprogrammen.19 Som framgår är alla högskoleförberedande program utom det humanistiska större än det största yrkesprogrammet. Samhällsvetenskapsprogrammet är det största programmet, med mellan 18 000 och 19 000 elever 1 .