sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Riskbedömningen och de riskbase- rade rutinerna kan inte hållas uppdaterade om verksamhetsutövaren inte fortlöpande beaktar erfarenheter från kundkännedomsprocessen, granskningen, rapporteringen och annan relevant information. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.4. Bestämmelsen motsvarar delvis 5 kap. 1 § första stycket i den nu- varande lagen. Den genomför artikel 8.1–2 i direktivet. Av bestämmelsens första stycke följer att verksamhetsutövare ska kartlägga och bedöma riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism i verksamheten. Bedömningen ska dokumenteras och hållas uppdaterad. I vissa fall ska dock undantag från krav på doku- menterade riskbedömningar kunna beviljas (se även kommentaren till 11 kap. 1 §). Den riskbedömning som en verksamhetsutövare måste göra är grundläggande för verksamhetsutövarens rutiner och övriga åtgär- der för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism. Riskbedömningen ska tala om var riskerna finns, vilka de är, var de är som störst och var de är mindre. Kort sagt ska den ge en läges- bild av riskerna för att verksamheten utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. är att den ska kunna läggas till grund för verksamhetsutövarens rutiner och övriga åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Det är därför angeläget att dokumentationen av risk- bedömningen utformas så konkret att den påtagligt underlättar utformning av rutiner och genomförande av övriga åtgärder (kund- kännedomsåtgärder, granskning och rapportering m.m.). Det inne- bär bl.a. att konkretisera brottsliga tillvägagångssätt och på vilka sätt dessa kan befaras komma att tillämpas i samband med kund- relationer. Bestämmelsens andra stycke anger exempel på vilka faktorer en verksamhetsutövare ska beakta vid kartläggningen och analyserna av riskerna. Som exempel på faktorer att beakta anges verksam- hetens typ av kunder, produkter, tjänster, distributionskanaler och geografiska riskfaktorer. Med geografiska riskfaktorer avses t.ex. verksamhetsutövarens verksamhetsområde och var kunderna är etablerade. Av betydelse är t.ex. om kunderna är etablerade i de länder som Europeiska kommissionen identifierar som s.k. hög- risktredjeländer. I dessa fall förutsätts verksamhetsutövaren, i stort sett genomgående, nämligen vidta skärpta åtgärder för kundkänne- dom. Även tredje stycket anger faktorer som en verksamhetsutövare bör beakta i sin riskbedömning. För att effektivt förhindra att verk- samheten utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism bör verksamhetsutövaren i sin riskbedömning analysera erfaren- heter från vidtagna åtgärder för kundkännedom, granskning och rapportering. De risker som genomförda åtgärder visar är viktiga element att analysera. Sådan kunskap ger verksamhetsutövaren bättre förutsättningar att skapa effektiva system. Även information från myndigheter och andra organ är av stor betydelse. Information som tillsynsmyndigheter och självreglerande organ lämnar kan t.ex. utgöra ett betydelsefullt redskap. Vidare är återkoppling från Polis- myndigheten (Finanspolisen) värdefull. Information som fram- kommer i de nationella riskbedömningarna och i de europeiska riskbedömningar som kommissionen ska svara för är också av bety- delse. Slutligen är den information som den föreslagna samord- ningsfunktionen förväntas tillhandahålla en viktig källa. Uppräkningen i de andra och tredje styckena är dock inte ut- tömmande. Vilka faktorer en verksamhetsutövare kan och bör beakta är också beroende av verksamhetens typ och storlek. Riskbedömningen syftar till att verksamhetsutövaren ska förstå riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism i den egna verksamheten. Först då är det möjligt att avgöra vilka rutiner som bör införas, var åtgärder bör sättas in och vilka insatser som är lämp- liga. En god insikt om riskerna är en förutsättning för att verksam- hetsutövaren ska kunna leva upp till de övriga kraven i penning- tvättsregleringen. I fjärde stycket har införts en bestämmelse av denna innebörd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för meddela närmare föreskrifter om riskbedömningen och dess inne- håll. Övervägandena finns i avsnitt 11.3.3. Bestämmelsen motsvarar 5 kap. 1 § andra stycket i den nuvarande lagen och genomför artikel 8.3–4 i direktivet. I bestämmelsen ställs ett generellt krav på riskbaserade interna rutiner upp. Rutinerna ska omfatta åtgärder för kundkännedom, rapportering, registerhållning, intern kontroll, efterlevnadskontroll (inbegripet utnämning av en efterlevnadsansvarig på ledningsnivå om det motiveras av verksamhetens storlek och natur), samt bak- grundskontroll av personal. Det bör också finnas rutiner för modell- riskhantering. Hur långtgående rutiner som ska finnas beror själv- fallet på verksamhetens art och omfattning – och – riskerna för att verksamheten utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism. Verksamhetsutövarens rutiner utgör en ”beskrivning” av hur arbetet mot penningtvätt och finansiering av terrorism ska bedri- vas. De inbegriper t.ex. olika policy- och styrdokument. Rutinerna ska syfta till att motverka de risker som identifierats i verksam- heten. Att det finns ett nära samband mellan riskbedömningen och de riskbaserade rutinerna är därför av väsentlig betydelse. Vidare är det av stor vikt att rutinerna hålls uppdaterade och anpassas efter förändrade och nya risker. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmelser får meddela föreskrifter om rutiner som ska följas. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.3. Bestämmelsen, som är ny, genomför delvis artikel 45.1. I bestämmelsen regleras krav på koncerngemensamma rutiner. Skyldigheten att anta och genomföra koncerngemensamma rutiner bör gälla den verksamhetsutövare som är moderföretag i en koncern. är inte definierat i penningtvättslagen, men ansluter sig för svenskt vidkommande till definitionen i 1 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551). De koncerngemensamma ruti- nerna bör omfatta koncernens övergripande riktlinjer, förfaranden och kontroller för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism och således antas vid sidan av verksamhetsutövarens egna riskbaserade rutiner. De ska, i enlighet med artikel 45 i direktivet, inbegripa rutiner för hantering av personuppgifter och för informa- tionsutbyte inom koncernen. Kravet på koncerngemensamma ruti- ner betyder inte att de enskilda verksamhetsutövarna behöver ha likartade interna rutiner på samtliga områden. De koncerngemen- samma rutinerna är övergripande och reglerar koncernens arbete. En enskild verksamhetsutövare inom en koncern ska vid sidan av dessa ha interna rutiner som är anpassade efter den enheten. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.3. Utbildning och skydd av anställda Bestämmelsen motsvarar delvis av 5 kap. 1 § andra stycket i den nuvarande lagen. Den genomför delvis artikel 46.1 i direktivet. I paragrafen behandlas krav på att anställda fortlöpande får den information och utbildning som behövs för att förhindra att verk- samheten utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism. Utbildningsprogrammen för anställda ska utgå från de risker som identifierats i verksamheten. De ska syfta till att motverka de identifierade riskerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter i fråga om utbildningskravet. Övervägandena finns i avsnitt 11.5.1. Skydd av anställda m.fl. Bestämmelsen motsvarar delvis 5 kap. 2 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 38 i direktivet. Till skillnad från den nuvarande bestämmelsen omfattar för- slaget en skyldighet för verksamhetsutövaren att ha rutiner och vidta andra åtgärder för skydda anställda och andra företrädare för verksamhetsutövaren. Alla fysiska personer hos en verksamhets- utövare som rapporterar misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism ska åtnjuta samma skydd. Detta oavsett om rapporte- ringen sker internt eller till . Paragrafens andra stycke är vidare nytt. Bestämmelsen tydliggör att anställda, som har informerat om misstänkt penningtvätt internt eller genom rapportering till , inte får utsättas för ogynnsamma eller diskriminerande anställningsåtgärder. Detta under förutsättning att de hade anledning att räkna med att informa- tionen borde ha lämnats. Bestämmelsen kompletterar den arbets- rättsliga regleringen och ger bl.a. vid handen att verksamhetsutöva- ren bör ha rutiner och vidta andra nödvändiga åtgärder för att säkerställa att detta skydd upprätthålls. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om nödvändiga åtgärder och rutiner för att skydda anställda och andra företrädare enligt förevarande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 11.5.2. Förbud mot anonyma konton och förbindelser med brevlådebanker Bestämmelsen motsvaras av 2 kap. 14 § i den nuvarande lagen och genomför artikel 10.1 i direktivet. Bestämmelsen innehåller ett förbud mot kreditinstitut och finan- siella institut att föra anonyma konton eller utfärda anonyma mot- böcker. Förbudet omfattar alla slags konton och förbudet mot anonymitet gäller i förhållande till behöriga myndigheter (se även prop. 2008/09:70 s. 196). Övervägandena finns i avsnitt 11.6.1. Bestämmelsen motsvarar i stora delar 5 kap. 3 § i den nuvarande lagen och genomför artikel 24 i det nya direktivet. Brevlådebank definieras i 1 kap. 6 § punkten 2 som ett utländskt institut som är registrerat inom en jurisdiktion inom vilken det saknar verklig etablering och ledning och där institutet inte heller ingår i en finansiell grupp som omfattas av tillsyn. En förändring i förhållande till nuvarande lag är att bestämmel- sen, förutom av kreditinstitut, även ska tillämpas av de verksam- hetsutövare som är att betrakta som finansiella institut. Dessutom används begreppet ”korrespondentförbindelse” i stället för ”förbin- delse”. Bestämmelsen innebär att kreditinstitut och finansiella institut inte får upprätthålla korrespondentförbindelser med brevlådebanker och inte heller etablera eller upprätthålla sådana förbindelser med andra kreditinstitut som tillåter att deras konton används av brev- lådebanker. Vad som avses med korrespondentförbindelse behand- las närmare i kommentaren till 3 kap. 19 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.6.1. Situationer som kräver kundkännedom 1–5 §§ motsvarar delvis 2 kap. 2 § i den nuvarande lagen. Bestäm- melserna genomför artikel 11 i direktivet. Bestämmelserna behand- las även i avsnitt 12.3. De föreslagna bestämmelserna tar sikte på situationer som krä- ver kundkännedom i stället för, som är fallet enligt den nuvarande lagen, situationer som kräver ”grundläggande” kundkännedom. Den förändrade terminologin motiveras av att termen ”grundlägg- ande kundkännedom” saknar motsvarighet i både Fatfs rekommen- dationer och i penningtvättsdirektivet. Vilken grad av kundkänne- dom som krävs beror i högsta grad på risken för penningtvätt och finansiering av terrorism. Det krävs således att skärpta åtgärder vid- tas om risken i någon av de situationer som anges är hög. I fall där risken för penningtvätt och finansiering av terrorism är låg kan det räcka med förenklade åtgärder för att uppnå kundkännedom. I ljuset av Fatfs rekommendationer och penningtvättsdirektivet förefaller termen ”grundläggande kundkännedomsåtgärder således något missvisande”. Bestämmelsen reglerar de situationer som är generella och träffar samtliga verksamhetsutövare, om än i varierande utsträckning. Punkten 1 anger att åtgärder för att uppnå kundkännedom ska vidtas vid etableringen av en affärsförbindelse och motsvarar delvis 2 kap. 2 § första stycket punkten 1 i den nuvarande lagen. Be- greppet affärsförbindelse har givits en något förändrad betydelse i utredningens förslag. Vad detta innebär för en verksamhetsutövare har behandlats ovan, i kommentaren till 1 kap. 6 § punkten 1 ovan. Genom den förändrade definitionen av affärsförbindelse tydliggörs att en sådan kan etableras även genom konkludent handlande. Till skillnad från den nuvarande lagen anger punkten också att åtgärder för kundkännedom, efter att en affärsförbindelse har etablerats, ska vidtas fortlöpande – under hela den tid som affärsförbindelsen varar. Fortlöpande kontroller bör ske så ofta som det befinns nöd- vändigt med hänsyn till den risk som kan förknippas med kunden (se även kommentaren till 12 § nedan). Detta tillägg bör i det när- maste ses som ett förtydligande och innebär inte någon egentlig förändring i sak. Punkten 2 anger att åtgärder för att uppnå kundkännedom ska vidtas vid enstaka transaktioner som uppgår till ett belopp motsva- rande eller mer. Bestämmelsen motsvarar fullt ut 2 kap. 2 § första stycket 2 i den nuvarande lagen. Punkten 3 anger att åtgärder för kundkännedom ska vidtas även vid transaktioner som understiger ett belopp motsvarande men som kan antas ha samband med en eller flera transak- tioner och som tillsammans uppgår till . Bestäm- melsen motsvarar fullt ut 2 kap. 2 § första stycket punkten 3 i den nuvarande lagen. En inte helt enkel fråga att besvara är hur en verk- samhetsutövare ska identifiera transaktioner som kan antas ha sam- band. Varken Fatfs rekommendationer eller det nya direktivet ger någon närmare ledning om detta. Det är dock inte meningen att verksamhetsutövaren ska behöva genomföra kundkännedoms- åtgärder vid samtliga transaktioner som understiger beloppsgränsen – enbart i syfte att identifiera samband. Om så hade varit fallet hade beloppsgränser inte behövts. I stället bör verksamhetsutövaren utgå från den information som finns tillgänglig om transaktionerna. Om en kund återkommer inom en kort tidsrymd i liknande ären- den torde ett samband ofta föreligga. I större verksamheter, där det finns flera verksamhetsställen, kan det emellertid krävas mer kom- plicerade metoder för att identifiera samband. En annan fråga är hur verksamhetsutövaren skiljer mellan flera sambandstransaktioner och en affärsförbindelse. Inte heller här finns några entydiga besked att ge. En affärsförbindelse förutsätter emellertid att det rör sig om en kundrelation med viss varaktighet. Affärsförbindelsen kan inrymma både sambandstransaktioner och andra förfaranden. Transaktioner som kan sägas ha ett samband med varandra, utan att någon affärsförbindelse föreligger, torde inte sällan äga rum inom en förhållandevis kort tidsrymd. Ju det går mellan transaktionerna, desto svårare är det att konsta- tera att de har samband med varandra. Punkten 4 anger att åtgärder för kundkännedom ska vidtas vid osäkerhet om tillförlitligheten eller tillräckligheten av tidigare mot- tagna uppgifter om kunden. Bestämmelsen motsvarar delvis 2 kap. 2 § första stycket punkten 4 i den nuvarande lagen. från den nuvarande lagen ska dock åtgärder vidtas vid osäkerhet om tillförlitligheten eller tillräckligheten av tidigare mottagna uppgifter om kunden (dvs. inte bara om det råder osäkerhet om tidigare er- hållna kundidentifieringsuppgifter). Således behöver åtgärder för kundkännedom även vidtas när det råder osäkerhet om andra upp- gifter hänförliga till kunden. Också om det finns osäkerhet kring uppgifter hänförliga till den verkliga huvudmannen eller till affärs- förbindelsens syfte och art bör därmed ytterligare kundkännedoms- åtgärder vidtas. Den föreslagna lagändringen syftar till att tydlig- göra detta. De situationer som avses torde i realiteten ofta samman- falla med kravet på fortlöpande kontroller av en affärsförbindelse. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.3. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför artikel 11 b) ii) i direktivet. Den anger att åtgärder för kundkännedom ska vidtas vid utförandet av sådana överföringar av medel som avses i artikel 3.9 i förordningen om uppgifter som ska åtfölja betalningar och överföringar av medel, dock endast om överföringarna överstiger ett belopp motsvarande eller mer. Med överföring av medel i artikel 3.9 i den angivna förord- ningen avses alla transaktioner som för en betalares räkning, åt- minstone delvis, utförs på elektronisk väg – genom en betaltjänst- leverantör. Definitionen omfattar bl.a. autogireringar, penning- överföringar och överföringar som genomförs med betalkort, ett instrument för elektroniska pengar, en mobiltelefon eller någon annan förbetald eller efterhandsbetald digital utrustning eller IT- utrustning med liknande egenskaper. En transaktion är vidare att anse som en överföring av medel oavsett om betalaren och betal- ningsmottagaren är samma person och oavsett om betalarens och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör är en och samma person. Den föreslagna bestämmelsen träffar samtliga verksamhetsutövare som tillhandahåller överföringar av medel. De flesta aktörer som tillhandahåller sådana överföringar driver någon form av finansiell verksamhet, antingen som en del av en annan verksamhet eller som den huvudsakliga verksamheten. Vanligen rör det sig således om banker och andra aktörer som tillhandahåller betaltjänster. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.3. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför artikel 11 c) i direktivet. Bestämmelsen går längre än vad direktivet föreskriver. Bestämmelsen anger att de personer som yrkesmässigt handlar med varor ska vidta åtgärder för kundkänne- dom vid transaktioner där betalt eller mottaget belopp i kontanter (sedlar och mynt) motsvarar eller mer oavsett om det rör sig om en transaktion eller flera transaktioner som kan antas ha samband med varandra (angående sambandstransaktioner se kom- mentaren till 1 § ovan). Skälet till detta är att motverka de stora risker för penningtvätt och finansiering av terrorism som kan för- knippas med kontanthantering. Denna grupp verksamhetsutövare ska också genomföra kund- kontroller i andra fall än de som omfattas av den nu föreslagna bestämmelsen. Kundkontroller bör t.ex. vidtas om en affärsförbin- delse etableras som inrymmer eller förväntas inrymma kontant- hantering över den angivna beloppsgränsen, i enlighet med 1 § punkten 1. En sådan affärsförbindelse kan etableras vid upprepade köp inom eller inköp från en viss leverantör. Samman- hängande med detta är att kundkännedomsåtgärder ska vidtas vid osäkerhet om tidigare vidtagna åtgärder för att identifiera kunden är tillförlitliga, i enlighet med 1 § punkten 4. Utöver detta ska gruppen, i likhet med övriga verksamhetsutövare, vid misstanke om penning- tvätt och terrorismfinansiering vidta kundkännedomsåtgärder. Det innebär att handlaren i dessa situationer i sin handel med kontanta medel ska vidta åtgärder för kundkännedom, även i de fall transak- tionen motsvarar ett lägre belopp än motsvarande . För gruppen kontanthandlare blir dock punkten 2 och 3 i prak- tiken inte aktuella eftersom det i denna bestämmelse anges att de ska vidta kundkännedomsåtgärder redan vid kontanta belopp som överstiger motsvarande . Denna grupp behöver alltså inte vidta kundkännedomsåtgärder vid enstaka korttransaktioner. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.3. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför artikel 11 d) i direktivet. Den tar sikte på de verksam- hetsutövare som tillhandahåller kasinospel enligt kasinolagen eller någon av de övriga speltjänster som penningtvättslagen föreslås omfatta. Av bestämmelsen följer att åtgärder för kundkontroll ska genomföras om det penningvärde som spelaren satsar, uppgår till minst ett belopp motsvarande . Skyldigheten att genom- föra kundkontroller gäller vidare vid uttag av vinster som uppgår till minst samma belopp. Även i den situationen en transaktion genomförs som innebär att satsat belopp och uttagen vinst tillsam- mans uppgår till minst motsvarande ska kundkontroll genomföras. Bestämmelsen omfattar även sambandstransaktioner, vilket innebär att tillhandahållaren bör vidta åtgärder för kund- kännedom även i de situationer där flera transaktioner som kan antas ha samband med varandra uppgår till minst motsvarande (se närmare om sambandstransaktioner ovan, i kom- mentaren till 1 §). Viktigt att komma ihåg är dock att dessa inte är de enda situa- tioner då en verksamhetsutövare av denna typ ska vidta åtgärder för kundkännedom. De bör även vidta åtgärder för kundkännedom vid etableringen och uppföljningen av en affärsförbindelse, när penning- tvätt eller finansiering av terrorism kan misstänkas m.m. Ombud som tillhandahåller speltjänster till kunder för anordna- rens räkning (säljer spel, löser in vinster m.m.), omfattas inte av lagen i egenskap av verksamhetsutövare. Däremot kommer de in- direkt att träffas av reglerna om kundkännedom. Om en anordnare anlitar ett ombud för att tillhandahålla sina tjänster är det i realite- ten ombudet som genomför de konkreta kundkännedomsåtgär- derna. Ansvaret för att åtgärderna genomförs åvilar dock anordna- ren som bl.a. genom avtal med ombudet har att säkerställa att åt- gärder för kundkännedom vidtas. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.3. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 2 § andra stycket i den nuvarande lagen. Av bestämmelsen följer att en verksamhetsutövare alltid måste genomföra kundkännedomsåtgärder vid misstanke om penning- tvätt eller finansiering av terrorism. Eventuella undantag från kraven på kundkännedom gäller således inte. Inte heller gäller de belopps- gränser som verksamhetsutövare vanligtvis har att tillämpa när det gäller situationer som kräver kundkännedom. Kravet på kund- kännedom, som alltså t.ex. gäller även om det är fråga om en en- staka transaktion under beloppsgränserna, är förbehållet de situa- tioner där det finns konkreta tecken som tyder på penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det kan t.ex. röra sig om tecken på att kunden utnyttjar falsk legitimation eller att en verksamhetsutövare finner något anmärkningsvärt i kundens ägarförhållanden. Sådana tecken framkommer inte sällan i efterhand. Som penningtvätts- lagen är uppbyggd kan en verksamhetsutövare komma att genom- föra en misstänkt transaktion utan att några uppgifter om kunden erhållits. Det är därför viktigt att verksamhetsutövaren, vid utform- ningen av riskbaserade rutiner, är medveten om att det kan krävas en beredskap för att hantera de fall då misstankar uppkommer i efterhand. Således kan en verksamhetsutövare i vissa fall behöva utforma rutiner som går utöver de obligatoriska kraven i penning- tvättslagen. En verksamhetsutövare kan t.ex. finna det påkallat att, även om transaktionerna avser låga belopp, alltid hämta in upp- gifter om kundens namn. De riskbaserade rutinerna bör, under alla förhållanden, omfatta förfaranden, riktlinjer eller dylikt som syftar till att fånga upp konkreta misstankar om penningtvätt eller finan- siering av terrorism . Utbildningen av de an- ställda som möter kunder är här en viktig komponent. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.3. Bestämmelsen, som genomför artiklarna 14.1 och 14.2 i direktivet, reglerar tidpunkt för när verksamhetsutövaren ska kontrollera kund- ens och den verkliga huvudmannens identitet. Den motsvarar i huvudsak 2 kap. 9 § i den nuvarande lagen och har behandlats i tidigare förarbeten, se bl.a. prop. 2008/09:70 s. 193–194. Till skillnad från i den nuvarande lagen regleras dock tidpunkten för identitetskontroll av förmånstagare till livförsäk- ringar i en särskild bestämmelse (se nedan, kommentaren till 3 kap. Övervägandena finns i avsnitt 12.4.3. Konsekvenser av att kundkännedom inte uppnås Bestämmelsen, som genomför artikel 14.4 i direktivet, har sin fulla motsvarighet i 2 kap. 11 § i den nuvarande penningtvättslagen. Den reglerar konsekvenserna av att kundkännedom inte uppnås. För en närmare redogörelse av bestämmelsen, se bl.a. prop. 2008/09:70, s. 195. Övervägandena finns i avsnitt 12.5.2. Åtgärder för att uppnå kundkännedom 8–12 §§ motsvarar i huvudsak 2 kap. 3 § i den nuvarande lagen. Bestämmelserna genomför artikel 13 i direktivet. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 12.6. De föreslagna bestämmelserna reglerar ”åtgärder för kund- kännedom” i stället för, som är fallet enligt den nuvarande lagen, ”grundläggande åtgärder för kundkännedom”.