sou · H4B384 · 2016-11-30 00:00:00 — Paragrafen genomför, tillsammans med 52 §, artikel 21 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gäl- lande lagen om paketresor. Genom paragrafen stadgas ett skade- ståndsansvar vid bokningsfel som beror på tekniska brister i bok- ningssystemet. Ansvaret åvilar den näringsidkare som de tekniska bristerna kan hänföras till, typiskt sett den som tillhandahåller systemet. Ansvaret gäller inte om felet har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Begreppet definieras i 5 § 10, se vidare kommentaren till den paragrafen. En näringsidkare som har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrangemang ska ersätta rese- nären den skada som resenären drabbas av på grund av fel som görs vid bokningen. Ansvaret omfattar inte bokningsfel som beror på resenären eller som har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Bakgrunden till paragrafen finns i delbetänkandet, SOU 2016:56, av- snitt 6.7. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Paragrafen genomför, tillsammans med 51 §, artikel 21 i direktivet. Genom paragrafen stadgas ett skadestånds- ansvar för den näringsidkare som har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrange- mang. Ansvaret omfattar fel som görs vid bokningen. Ansvaret gäller inte om felet beror på resenären, t.ex. därför att denne har gett fel instruktioner till näringsidkaren. Ansvaret gäller inte heller fel som har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Detta begrepp definieras i 5 § 10, se vidare kommentaren till den paragrafen. , eller den myndighet som regeringen bestämmer, ska vara central kontaktpunkt för att underlätta det administrativa samarbetet och tillsynen över arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som under- lättar kopplade researrangemang i de olika länderna inom EES, med avse- ende på de skyldigheter som föreskrivs i denna lag. Bakgrunden till paragrafen finns i delbetänkandet, SOU 2016:56, avsnitt 6.8. Paragrafen genomför artikel 18.2 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paket- resor. Vilken myndighet som ska vara kontaktpunkt respektive vilka administrativa uppgifter denna myndighet har, framgår av särskilda förordningar. Genomförande av nytt EU-direktiv om paketresor och översyn av resegarantisystemet Beslut vid regeringssammanträde . EU väntas besluta ett direktiv om paketresor och assi- sterade researrangemang. Direktivets syfte är att bidra till en hög konsumentskyddsnivå på området och till en väl fungerande inre marknad. En särskild utredare ska undersöka hur svensk rätt för- håller sig till direktivet och föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet. Utredaren ska därutöver analysera dagens system för att ställa resegarantier och överväga vilka ändringar som kan behövas. Utre- daren ska även överväga behovet av resegarantier för andra typer av researrangemang än paketresor och assisterade researrangemang. Uppdraget ska redovisas . EU-direktivet och motsvarande svenska regler Till grund för det nuvarande svenska regelverket om paketresor ligger paketresedirektivet (rådets direktiv [90/314/EEG] av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang). Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1992:1672) om paketresor (paketreselagen) och resegarantilagen (1972:204). utöver har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om paketresor (KOVFS 1993:3). Paketreselagen anknyter nära till direktiv, även om det i vissa delar finns avvikande regler. Lagen innehåller bestämmelser om information till resenärer och om avtalsvillkor, t.ex. att priset alltid måste anges. I lagen finns också bestämmelser om ändringar i avtalet samt om tillsyn av hur lagen följs. Förslaget till nytt paketresedirektiv Inom EU väntas antas ett direktiv som är baserat på Europeiska kommissionens förslag COM(2013) 512 final till Europa- parlamentets och rådets direktiv om paketresor och assisterade researrangemang och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 samt direktiv /83/EU och om upphävande av rådets direktiv /314/EEG. Förslaget innebär dels att en stor del av reglerna paketresedirektiv överförs mer eller mindre oförändrade till det nya direktivet, dels att det införs nya regler. Regeringen är positiv till att konsumentskyddet utvidgas och att regelverket görs mer enhetligt. Regeringens övergripande målsätt- ning i förhandlingarna har varit att en god balans ska råda mellan konsumenters och näringsidkares intressen och att en snedvriden konkurrens på resemarknaden ska motverkas. Med paketresa avses enligt förslaget en kombination av minst två olika typer av resetjänster som köps för samma resa eller semester. Med resetjänst avses passagerartransport, inkvartering och bil- uthyrning samt andra turisttjänster som inte utgör en sidotjänst till de tre övriga resetjänsterna. Vidare föreslås vissa regler för s.k. assisterade researrangemang. Med detta avses en kombination av minst två resetjänster för samma resa, men som inte uppfyller definitionen av en paketresa. Kombinationen ska resultera i sepa- rata avtal med olika resetjänstleverantörer men ha förmedlats av en näringsidkare. Bakgrunden till förslaget är bl.a. att resemarknaden har genom- gått omfattande förändringar sedan 1990 års paketresedirektiv an- togs. Det är vanligt att resetjänster säljs via internet, genom att kunderna själva kombinerar sin paketresa, i stället för genom traditionella återförsäljare. Att många resor bokas av kunderna själva på internet har medfört att vissa resetjänster har hamnat i en rättslig gråzon eller utanför paketresedirektivets tillämpningsområde. Det finns också luckor i konsumentskyddet även för dem som har bokat mer traditionella paketresor. Vidare leder vissa bestämmelser paketresedirektiv till onödiga kostnader för arrangörer och återförsäljare, t.ex. krav på information i broschyrer. Förslaget till ett nytt EU-direktiv syftar alltså till att anpassa regelverket till utvecklingen på resemarknaden. Direktivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna inte får behålla eller införa bestämmelser som avviker från direkti- vet. I vissa frågor ger direktivet emellertid medlemsstaterna viss valfrihet vid genomförandet. Medlemsstaterna ska ha genomfört direktivet senast efter att det har antagits. Den föreslagna regleringen innehåller nya eller ändrade bestäm- melser i bl.a. följande frågor: En utvidgning av direktivets tillämpningsområde i förhållande till direktiv. Det nya direktivet föreslås få en vidare definition av paketresor och bli tillämpligt även på s.k. assiste- rade researrangemang. Undantag för vissa slags affärsresor. Krav på information angående paketreseavtalet och sätt för att lämna sådan information. Möjlighet till prisökning, t.ex. på grund av ökade bränslekostnader. Resenärens rätt att avboka en paketresa vid extraordinära hän- delser på resmålet. Arrangörens respektive återförsäljarens ansvar för att en paket- resa fullgörs enligt avtalet. Arrangörens ansvar avseende kostnader för inkvartering när resenärens återresa inte kan säkerställas på grund av vissa extraordinära omständigheter. Kriterier för beräkning av säkerheter till skydd vid insolvens- situationer. Skyldighet för återförsäljare av assisterade researrangemang att ställa säkerhet och att lämna information. Under förhandlingarna har vissa ytterligare frågor tillkommit. Där- ibland kan nämnas en bestämmelse om möjlighet till krav på skrift- lig bekräftelse vid telefonförsäljning samt ångerrätt vid försäljning utanför fasta affärslokaler. Resegarantilagens bestämmelser om resegarantier, dvs. ställande av säkerhet till skydd för resenären vid arrangörens obestånd m.m., fanns i svensk rätt års paketresedirektiv och bygger alltså inte på EU-rättslig grund. Enligt resegarantilagen ska den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor ställa säkerhet hos Kammarkollegiet innan en paketresa eller en transport som sker tillsammans med en paketresa marknadsförs. Skyldigheten att ställa säkerhet gäller även för vissa resor som sammantaget uppvisar en väsentlig likhet med en paketresa samt vissa utbildningsresor. Enligt lagen ska resegarantin som regel bestå av en betalnings- utfästelse utfärdad av en bank eller ett försäkringsbolag, som full- görs på begäran. Resegarantin ska gälla det belopp som Kammar- kollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Ärenden om utbetalning av resegarantier prövas av en särskild nämnd, . Nämnden består av en ordförande och ledamöter som kan anses företräda konsumentintressen respek- tive företagarintressen. Ordföranden ska vara eller ha varit ordinarie domare. Resegarantilagstiftningen har utretts under . Kritiken mot systemet har varit bl.a. att det är ekonomiskt betungande för framför allt de mindre reseföretagen och innebär mycket administration för Kammarkollegiet. Någon större förändring av resegarantisystemet har dock inte genomförts. Den kritik som tidigare framförts är fortfarande aktuell. Både Kammarkollegiet och aktörer på resemarknaden har påtalat att det nuvarande systemet innebär ett etableringshinder på marknaden, dels på grund av de kostnader som det kan innebära, dels för att det förekommer att banker eller försäkringsbolag inte beviljar rese- garantier, bl.a. med hänvisning till att företaget har för liten om- sättning eller är nytt. har i ett tillkännagivande uttalat att regeringen bör utreda en alternativ modell för ställande av resegaranti i syfte att bättre tillgodose de små reseföretagens intressen och konsumenter- nas behov av skydd (bet. 2004/05:LU8, rskr. 2004/05:154 och 2004/05:155). Resegarantier för andra resetjänster än paketresor blev det allt vanligare att endast köpa transporten av en researrangör och på så sätt kunna resa utomlands på ett rela- tivt billigt sätt. Resegarantilagens avgränsning medförde att dessa resenärer blev utan ersättning vid reseföretagets konkurs, till skill- nad från resenärer som köpt en paketresa med samma reseföretag till samma resmål. Genom en ändring i resegarantilagen 1996 ut- vidgades tillämpningsområdet till att, utöver paketresor, omfatta även andra resor som sker tillsammans med en paketresa, s.k. stols- försäljning. har utvecklingen inom luftfartssektorn inneburit att konkurrensen ökat genom tillkomsten av s.k. lågpris- bolag. Enligt Kammarkollegiet medför nuvarande lagstiftning svårig- heter att bedöma om en transport har skett tillsammans med en paketresa. Resegarantilagens tillämpningsområde utvidgades ytterligare 2003 till att omfatta resor som består av separata transport- och inkvarteringstjänster, som sammantagna uppvisar en väsentlig likhet med en paketresa. Ändringen föranleddes av problem vid gränsdragningen av vad som utgör en kombination av separata resetjänster respektive paketresor, framför allt vid köp via internet, och syftade till att stärka konsumentskyddet. Av förslaget till nytt direktiv framgår att begreppet inkvartering inte innefattar inkvartering för bostadsändamål, t.ex. vid långvariga språkkurser. Syftet är att kodifiera dom i mål C-237/97 AFS Intercultural Programs ry, där domstolen konstaterade att paketresedirektivet inte är tillämpligt på utbytes- verksamhet för skolelever. Efter avgörande ändra- des resegarantilagen så att skyldighet att ställa garantier även gäller för den som annat än tillfälligtvis säljer eller marknadsför resor som består av transport och utbildningsvistelse med inkvartering i form av boende i en värdfamilj, även om inkvarteringen är kostnadsfri. Regeringen uttalade bl.a. att de som deltar i den aktuella typen av resor är lika skyddsvärda som de som deltar i mera kommersiellt betonade researrangemang (prop. 2001/02:138 s. 16). Kammarkollegiet utövar tillsyn enligt resegarantilagen. Kammar- kollegiet får förelägga vid vite den som är skyldig att ställa säkerhet enligt lagen att fullgöra sin skyldighet. Om det finns skälig anled- ning att anta att skyldighet att ställa säkerhet föreligger, får Kammar- kollegiet ålägga den som marknadsför en resa att lämna de upp- gifter som behövs för att kunna pröva frågan om ställande av säker- het. Om den uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna får kollegiet förelägga denne vid vite att fullgöra sin skyldighet. Enligt resegarantilagen ska den, som uppsåtligen säljer eller mark- nadsför en resa utan att ha ställt säkerhet, dömas till böter eller fängelse i högst . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift eller underlåter att fullgöra uppgiftskyldig- heten ska dömas till böter. Om gärningen omfattas av ett vites- föreläggande ska ansvar inte dömas ut. Allmänt åtal för brott mot lagen får väckas endast efter medgivande av Kammarkollegiet. Kammarkollegiet har i en skrivelse till regeringen föreslagit att det i resegarantilagen bör införas en lätthanterlig och preventiv administrativ sanktion som kan användas också för förfluten tid (Fi2015/36). Uppdraget att genomföra EU-direktivet En särskild utredare ges i uppdrag att föreslå hur ett nytt EU- direktiv baserat på Europeiska kommissionens förslag till Europa- parlamentets och rådets direktiv om paketresor och assisterade rese- arrangemang ska genomföras i svensk rätt. Utredaren är oförhind- rad att överväga andra närliggande frågor och vid behov föreslå åtgärder. En allmän utgångspunkt för utredaren är att överväga vilka lag- ändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direk- Utredaren ska därför analysera direktivet och bedöma i vilken utsträckning svensk rätt behöver ändras och föreslå de författ- ningsändringar och andra åtgärder som behövs. Utredaren ska se till att bestämmelserna i direktivet förklaras och tydliggörs som den EU-gemensamma uppfattningen av direktivets innebörd beaktas. Även om det är fråga om ett fullharmoniseringsdirektiv, finns det visst utrymme för att vid genomförandet anpassa förslagen till svensk rätt i övrigt, så länge som direktivets syfte uppnås. Utreda- ren ska sträva efter lösningar som är i linje med gällande principer. Liksom vid all lagstiftning bör enkelhet, överskådlighet och konse- kvens eftersträvas. En utgångspunkt för den civilrättsliga lagstiftning som rör före- tagandet är neutralitet i förhållande till olika marknader och intres- senter. Detta förenklar för dem som berörs och skapar goda kon- kurrensförutsättningar. Svensk rätt har i stor utsträckning på detta område en gemensam lagstiftning för de olika marknaderna och de skilda partsförhållanden som finns. Utredaren ska eftersträva att den svenska regleringen inte i onödan delas upp utifrån parts- förhållanden eller typ av transaktion. Utredaren får därför lämna förslag som innebär att direktivets bestämmelser ges ett större tillämpningsområde i svensk rätt än vad som krävs eller som inne- bär att särregleringar skapas, men bara om det finns tungt vägande skäl för detta. Utredaren ska lämna förslag som sammantaget ger en väl balan- serad reglering. I detta ligger att utredaren ska ta hänsyn till både näringsidkares intresse och intresset av ett regelverk som ger en hög konsumentskyddsnivå. I detta ligger också att utredaren ska överväga om bestämmelser som inte direkt påverkas av direktivet ändå bör ändras. Det är också viktigt att regleringen inte i onödan leder till ökade kostnader eller administrativa bördor för företagen och enskilda. Förslaget till nytt EU-direktiv innebär som framgått en regle- ring som i princip är fullharmoniserad. I vissa frågor kan dock ett nytt direktiv öppna upp möjligheter för medlemsstaterna att göra nationella val och att i vissa fall ställa mer långtgående krav. Utre- daren ska analysera och ta ställning till hur sådana valmöjligheter bör utnyttjas. Vid genomförandet ska avtalsfriheten inte begränsas mer än nödvändigt. Uppdraget att se över resegarantisystemet I förslaget till nytt direktiv fastställs bl.a. vissa kriterier för beräk- ningarna som ligger till grund för ställande av resegarantier. Den administrativa utformningen av resegarantisystemet regleras dock inte. Denna fråga överlämnas till medlemsstaterna att reglera. Utredaren ska analysera dagens system för att ställa resegarantier och överväga vilka ändringar som kan behövas med anledning av de problem som påtalats och som i övrigt framkommer vid analysen. Utredaren ska ha som utgångspunkt att resegarantisystemet bör vara enkelt att administrera, inte innebära alltför stor administrativ börda eller höga kostnader för företagen som det ska ge resenärerna det skydd som följer av förslaget till nytt direktiv och av eventuella förslag som utredaren lämnar. Utredaren ska bedöma om det är ändamålsenligt att utbetal- ningar av resegarantier prövas av en särskild nämnd och vid behov föreslå ändringar. Om utredaren föreslår att nuvarande ordning bör gälla även fortsättningsvis, ska utredaren överväga om några ändringar kan behövas när det gäller prövning av ären- den, med anledning av förslaget till nytt direktiv eller av någon annan anledning. Utredaren ska bedöma om det finns ett fortsatt behov av rese- garantier vid s.k. stolsförsäljning och, om så är fallet, överväga om någon ändring i lagstiftningen behövs. Utredaren ska även bedöma om det finns ett fortsatt behov av resegarantier för resor som består av transport och utbildnings- vistelser med inkvartering i värdfamilj och, om så är fallet, överväga om någon ändring i lagstiftningen behövs. Utredaren ska analysera nuvarande sanktionsmöjligheter och bl.a. bedöma om straffrättsliga sanktioner för de aktuella gärning- arna är effektiva och ändamålsenliga. Utredaren ska utifrån bedöm- ningen lämna förslag på ändringar som anses lämpliga för en effek- tiv tillsyn. Utredaren är oförhindrad att överväga andra närliggande frågor och vid behov föreslå andra åtgärder när det gäller resegarantier. Utredaren ska, utöver att redovisa konsekvenserna av förslagen enligt kommittéförordningen (1998:1474) och förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning, särskilt redovisa de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för resenärer, företag inom resebranschen och det allmänna. Om utredarens förslag kan förväntas leda till ökade kostnader för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska följa genomförandet av direktivet i övriga nordiska länder och i de andra länder som bedöms vara av intresse. Utreda- ren ska även hålla sig informerad om relevant arbete som bedrivs, särskilt Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning (SOU 2015:61). Utredaren ska inhämta synpunkter från Konsument- verket, Kammarkollegiet, , och , och i lämplig omfattning även från andra myn- digheter, företag och ideella organisationer. Utredaren ska i lämplig omfattning inhämta erfarenheter från andra resegarantisystem i . Uppdraget ska redovisas . (Fi 2015:08) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv om genom- förande av nytt EU-direktiv om paketresor och översyn av rese- garantisystemet (dir. 2015:69). Enligt utredningens direktiv skulle uppdraget redovisas . Utredningstiden förlängs delvis. Uppdraget att göra en översyn av resegarantisystemet ska i stället redovisas senast den 30 novem- ber 2016. Uppdraget att föreslå de författningsändringar som be- hövs för att genomföra direktivet om paketresor och samman- länkade researrangemang ska dock fortfarande redovisas . Europeiska unionens officiella tidning L 326/1 OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Genom rådets direktiv /314/EEG (3) fastställs en rad viktiga konsumenträttigheter med anknytning till paketresor, i synnerhet vad gäller informationskrav, näringsidkares ansvar i samband med en paketresas fullgörande och skydd i händelse av att en arrangör eller en återförsäljare hamnar på obestånd. Det är emellertid nödvändigt att anpassa den rättsliga ramen efter marknadens utveckling för att göra den bättre lämpad för den inre marknaden, att undanröja tvetydigheter och att täppa igen luckor i lagstiftningen. (2)Turismen spelar en viktig roll för unionens ekonomi och paketresor, semesterpaket och paketarrangemang (nedan kallade paketresor) står för en betydande andel av resemarknaden. Resemarknaden har genomgått omfattande förändringar sedan antagandet av direktiv /314/EEG. Utöver traditionella distributionskedjor har internet blivit ett allt viktigare medium genom vilket resetjänster erbjuds eller säljs. Resetjänster kombineras inte bara i form av traditionella i förväg ordnade paketresor, utan kombineras ofta på ett kundanpassat sätt. Många av dessa kombinationer av resetjänster ligger antingen i en rättslig gråzon eller uppenbart utanför tillämpningsområdet för direktiv /314/EEG. Syftet med detta direktiv är att anpassa skyddets omfattning för att ta hänsyn till denna utveckling, att öka öppenheten och att förbättra rättssäkerheten för resenärer och näringsidkare. (1) EUT C 170, , s. 73. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (EUT C 360, 30.10.2015, s. 1). ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). (3) Rådets direktiv /314/EEG av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (EGT L 158, 23.6.1990, s. 59). L 326/2 Europeiska unionens officiella tidning (3)I artikel 169.1 och 169.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) föreskrivs att unionen ska bidra till att uppnå en hög konsumentskyddsnivå genom åtgärder som antas enligt artikel 114 i EUF-fördraget. (4)Direktiv /314/EEG ger medlemsstaterna stort handlingsutrymme vad gäller införlivandet. Därför kvarstår betydande skillnader mellan medlemsstaternas lagar. Lagstiftningsmässig fragmentering innebär högre kostnader för företagen och hinder för dem som vill bedriva gränsöverskridande verksamhet, vilket begränsar konsumenternas valfrihet. (5)I enlighet med artiklarna 26.2 och 49 i EUF-fördraget ska den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser där fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säkerställs. En harmonisering av de rättigheter och skyldigheter som följer av avtal med avseende på paketresor och sammanlänkade researrangemang krävs för att upprätta en verklig inre marknad för konsumenter på detta område, med rätt balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och företagens konkurrenskraft. (6)Den gränsöverskridande potentialen hos paketresemarknaden inom unionen utnyttjas inte fullt ut. Skillnader i resenärsskyddsregler mellan olika medlemsstater avskräcker resenärer i en medlemsstat från att köpa paketresor och sammanlänkade researrangemang i en annan medlemsstat, och det avskräcker likaså arrangörer och återförsäljare i en medlemsstat från att sälja sådana tjänster i en annan medlemsstat. För att göra det möjligt för resenärer och näringsidkare att till fullo dra nytta av den inre marknaden, som en hög konsuments kyddsnivå säkerställs inom hela unionen, är det nödvändigt att ytterligare tillnärma medlemsstaternas lagar avseende paketresor och sammanlänkade researrangemang. (7)Majoriteten av resenärer som köper paketresor eller sammanlänkade researrangemang är konsumenter i den mening som avses i unionens konsumentlagstiftning.