sou · H3B396 · 2016-01-01 00:00:00 — Undersökningens resultat kan ge fingervisning om huruvida incitamenten att gå med i ett parti har förändrats så att parti- medlemmarna blivit mer av en politisk engagerad elit och mindre som medborgare i allmänhet. Analysen sker på följande sätt: För det första konstrueras två index för extrema svar på ovan redovisade vänster-höger-frågor och libertära-auktoritära frågor. Extremindexet konstrueras genom att personer som besvarat en av dessa frågor med något av extrem- svaren (mycket bra eller mycket dåligt förslag samt långt till vänster och långt till höger) erhåller en poäng. Därmed konstrueras ett index som löper mellan 0 och 5 poäng (ju högre poäng, desto fler extrema svar). Därefter beräknas också differensen mellan medelvärdet av samtliga partimedlemmar och motsvarande medelvärde bland icke- partimedlemmar. På motsvarande sätt beräknas även differensen mellan aktiva partimedlemmar och icke-partimedlemmar. För det andra undersöks andelen mycket politiskt intresserade bland partimedlemmar och icke-partimedlemmar. Detta sker genom att beräkna differensen mellan andelen partimedlemmar som uppger sig vara mycket politiskt intresserade och motsvarande andel bland icke-partimedlemmar. På motsvarande sätt beräknas även differ- Partierna och demokratin efter medlemsnedgången ensen mellan aktiva partimedlemmar och icke-partimedlemmar. Resultatet för de sex tidsperioderna redovisas i figur 3.5: ju högre värden, desto mer ideologiskt extrema eller politiskt intresserade är partimedlemmar och aktiva partimedlemmar jämfört med övriga befolkningen. Notera att värdena för extremindexet redovisas på vänster y-axel och värdena för mycket politiskt intresse på höger y- axel i figur 3.5. Partimedlemmar: libertära-auktoritära frågor Aktiva partimedlemmar: vänster-högerfrågor Aktiva partimedlemmar: libertära-auktoritära frågor Partimedlemmar: mycket intresserad av politik Aktiva partimedlemmar: mycket intresserad av politik 1986-1990 1991-1995 1996-2000 2001-2005 2006-2010 2011-2012 Kommentar: Medelvärdesdifferens av extremindex på vänster y-axel och procentdifferens mellan mycket politiskt intresserade på höger y-axel. Data är från (2013), För libertära-auktoritära frågor är det inte möjligt att sammanställa ett index för perioden –1990. Med ett visst undantag för partimedlemmars ställningstaganden i vänster-högerfrågor finns det en tendens till att såväl samtliga partimedlemmar som aktiva partimedlemmar blir mer ideologiskt extrema och mer politiskt intresserade i förhållande till övriga befolkningen. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången (som återkommit ofta i dessa mätningar) finns det dock ett hack i kurvan, men därefter ökar skillnaderna. Den generalla utvecklingen stödjer hypotesen att incitamenten för att bli partimedlem (och att vara aktiv partimedlem) har förändrats till att bli mer fokuserade på kärnan i politiken: politiskt intresse och ideologisk övertygelse. Slutsatsen vad gäller både sociala egenskaper och politiska åsikter är följaktligen att partimedlemmar i allt högre utsträckning skiljer sig från övriga medborgare i flera avseenden.45 , som berördes ovan, argumenterar för att partimedlemmar, särskilt aktiva partimedlemmar, tenderar att vara mer extrema än partiets väljare. Väljarnas representanter, menar , försöker då främst tillfredsställa väljarna genom att representera deras åsikter på bekostnad av partiaktiva med extrema åsikter. Detta har kallats för ”Mays lag”. Även om Mays lag har fått skiftande stöd i forskningen46 indikerar våra resultat att den ökande skillnaden mellan partimedlemmar och partiernas väljare är ett demokratiskt dilemma för partierna. Maximeras partiernas interndemokrati riskerar, å ena sidan, de valda politikerna att försämra representativ- iteten i den stora representativa demokratin. Prioriterar politikerna, å andra sidan, att representera väljarna riskerar partiernas interna demokrati att försämras. 46Se t ex Hagevi 2015. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången 4Partikongresser, interndemokrati och medlemmars möjlighet till inflytande Medger partiernas formellt sett högsta beslutande organ – partikongressen – reellt inflytande för partimedlemmar eller styrs de politiska partierna i praktiken av eliter? Likande frågeställningar har tillhört den politiska sociologins mest klassiska ända sedan studie.47 svar på frågan var också ett entydigt nej. Partikongressens makt sågs endast som en formalitet, som partiledningar utan svårigheter kunde kringgå.48 I dagens läge tycks många forskare ge rätt. Som vi har sett beskriver kartellpartiteorin en historisk process där partier från och med masspartiernas glansdagar successivt tagits över av eliter. I linje med huvuddragen i denna teori argumenterar flera forskare för att partikongresser – och motsvarande organ – successivt har tappat i betydelse i takt med att partierna har utvecklats från att vara relativt demokratiska massorganisationer till att bli alltmer professionaliserade kampanjmaskiner.49 I det snart betänkandet till drog till exempel statsvetarna följande slutsats som då var typisk för forskningsläget: ”Uppenbarligen har en maktförskjutning ägt rum från partimedlemmar till partiledningar”.50 efter den citerade utredningen är slutsatsen om medinflytande i partierna om möjligt än mer dyster. I takt med att partierna tappar medlemmar, 48Michels 1983: 254. 49Pierre & 1994; 1995, 2009; & 2005. 50Gilljam & 1996: 155. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången och personifiering och globalisering alltmer präglar politiken, antas den interna demokratin ha förtvinat än mer.51 I denna del av rapporten synas den spridda föreställningen i sömmarna i . Vi genomför först en kort sammanfattning av de formella möjligheterna till medinflytande i de svenska riksdags- partierna samt hur partierna själva, i sina stadgor, värderar frågor om interndemokrati. Därefter görs en granskning av existerande forskning om medlemmarnas reella möjligheter att påverka sina respektive partier (inklusive de fåtaliga studier som faktiskt har undersökt hur medlemsinflytande i partierna har utvecklats ). Avslutningsvis görs också en analys av rapportering om partikongresser i pressen. De åtta partier som är representerade i den svenska har olika ursprung. Vissa uppstod inom parlamentet innan demokratins genombrott medan andra formades som folkrörelser utanför.52 Ytterligare några partier har bildats efter demokratins genombrott. Dessa skillnader till trots är alla partierna i princip organiserade som traditionella masspartier.53 Det innebär att det politiska mandatet i alla svenska riksdagspartier – med vissa fråge- tecken kring nykomlingen Sverigedemokraterna54 – formellt sägs komma från partimedlemmarna. Det innebär också att parti- kongressen (med vilket vi i vår rapport också medräknar stämmor, möten, riksting eller landsdagar som motsvarande organ också kallas) är det formellt högsta beslutande organet.55 studie har forskare ansett att ett partis interna demokrati till stor del avgörs av om ombuden vid partikongressen, som enligt den representativa demokratins principer antas företräda övriga partimedlemmar, har möjligheter att påverka de den politik som partiledningar driver på andra arenor.56 Några centrala uppgifter om hur de svenska riksdagspartierna formellt organiseras för att möjliggöra ett sådant medinflytande framgår i tabell 4.1. 51Erlingsson m fl 2005: 43; 2015: 117. 52Duverger 1954; m fl 1994. 53Bäck & 2003: 119–121. 55Bolin 2015: 106. 56Teorell 1998: 28-30; 2003: 120; Loxbo 2013. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Kommentar: Informationen är hämtad från respektive partis stadgar . Tabellen är inspirerad av (2015: 113). (a)Avser ordinarie kongress (b)stadgar § 19 anger möjligheter till beslutande medlemsomröstning. (c)stadgar betonar genomgående interndemokrati. Exempelvis § 7.9 (om alla medlemmars förslagsrätt), § 16.6 (krav att alla till partiet anslutna nätverk ska vara demokratiska) och § 20.7 (om medlemmars rätt till närvaro i alla partiorgan). (d)Socialdemokraternas partistadgar Kap 2, § 10 Allmän omröstning (rådgivande). (e)Socialdemokraternas partistadgar. Medlemmarnas rättigheter och skyldigheter betonas särskilt i kap 5, §§ 4–5. (f)partistadgar §§ 149–152 möjliggör rådgivande medlemsomröstning. (g)partistadgar 1 § (portalparagraf) Stadgar uppges vara utformade för att skydda och utveckla partiets inre demokratin och värna medlemsinflytandet. (h)Centpartiets partistadgar, § 5; § 26, möjliggör rådgivande medlemsomröstning inför nomineringar. (i)partistadgar Kap. 3, § 3, betonar medlemmarnas rättigheter. Även om alla åtta partier i tabell 4.1 är uppbyggda efter den representativa demokratins principer – där en mindre del av medlemmarna förväntas representera övriga medlemmar vid kontinuerligt återkommande sammankomster – framgår det att de så kallade rödgröna partierna samt avviker från de resterande partierna genom att öppna upp för en form av direktdemokratiskt medlemsinflytande genom rådgivande eller, i fall, beslutande medlemsomröstningar. Dessa partier, som har sina historiska rötter i utomparlamentariska folkrörelser,57 57 Vissa reservationer måste dock göras för som dels bröt sig ur Socialdemokraterna efter deras etablering i , dels först övergav Partierna och demokratin efter medlemsnedgången sticker också ut genom att de, med varierande emfas, betonar alla partimedlemmars rätt till inflytande i stadgarna. Denna formella skillnad kan ställas mot de partier som inför demokratins genombrott bildades utifrån sin representation i parlamenten, vilket i främst gäller de partier som är och (och har en annan historia). Forskningen visar att skillnaderna mellan partiernas stadgor inte bara är historiska minnen eller ord på papper, utan också i dagens läge tycks reflektera en olikartad syn på interndemokratin som ideal. För det första menar statsvetaren att det historiska ursprunget lever kvar i partierna och formar starka interna normer – partikulturer – som påverkar politikernas uppfattningar om vilka ideal som borde eftersträvas.58 För det andra indikerar statsvetaren forskning att sådana kulturella skillnader överensstämmer med graden av interndemokrati i modern tid. Vid en systematisk jämförelse mellan ett antal besluts- processer i de två största svenska partierna drar han slutsatsen att har karaktären av ett ”väljarorienterat kampanjparti” – med låg grad av medlemsinflytande – medan Socialdemokraterna i stället har mer drag av ett ”medlemsorienterat folkrörelseparti”.59 För det tredje har statsvetarna studerat hur partierna reagerar på det stora tappet av medlemmar. Efter intervjustudier med nu aktiva politiker från samtliga riksdagspartier dras slutsatsen att ”folkrörelse- baserade partier” – Socialdemokraterna, och – fortfarande tenderar att anse att med- lemmarna utgör grunden i partiledningens politiska mandat. ”icke-folkrörelsebaserade partier” däremot visar tendenser till att överge masspartiets, och den interna demokratins, ideal i en värld där allt färre väljer att engagera sig i de politiska partierna. Skillnaderna mellan partiernas stadgor i tabell 6.1 ger således en ganska god bild av faktiska variationer i hur partier, med skiftande ideologisk utblick och historia, i praktiken ser på det allmänt leninismens princip om demokratisk centralism, och då antog nya interndemokratiska stadgar, som påminner om Socialdemokraternas (2003:119). 58Barrling-Hermansson 2004: 307. 59Teorell 1998: 332. 60Karlsson & 2011. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången omhuldade idealet om medlemsinflytande. Kort sagt tenderar interndemokrati som ideal att värderas högre i partier med en folkrörelsehistoria och lägre i partier som saknar denna historia. Att interndemokratins ideal värderas olika i partier, och att det historiska ursprunget härvidlag har betydelse, säger dock inget om medlemmarnas reella inflytande. Den svenska forskning som finns på detta tema rör emellertid bara de folkrörelsebaserade partierna Centerpartiet61, Miljöpartiet62, Socialdemokraterna63 samt det icke- folkrörelsebaserade partiet Moderaterna.64 Även om resultaten från dessa studier gäller olika partier i skiftande tidsepoker ger de tillsammans värdefulla inblickar i hur den av May65 berörda motsättningen mellan partiledningar och partimedlemmar har hanterats i . Baserat på studier av riksstämmor på 1970-talet66, Socialdemokraternas partikongresser mellan 1948 och 197867 samt partistämmor mellan 1960 och 198568 är en sammanvägd slutsats att partiledningar, i syfte att vinna stöd för en politisk linje när partiernas högsta organ sammanträder, anpassar utformningen av sina förslag efter vad de känner till om ombudens opinioner. Denna så kallade anticepering69 kan innebära att ombuden utövar ett indirekt inflytande över partiets politik. Och samma slutsats gäller folkrörelse och icke-folkrörelsebaserade partier.70 Partiledningars benägenhet att lyssna av interna opinioner framstår emellertid som störst när partier befinner sig i opposition, medan partimedlemmar och ombud får mindre inflytande när partierna har större ansvar i regeringsställning.71 När mycket står på spel visar dock forskningen att anticeperingsstrategin i praktiken kan innebära att partiledningar får ökat handlingsutrymme genom 63Pierre 1986; 1998; 2003; Loxbo 2007, 2013. 64Albinsson 1986; 1998. 69Erlingsson m fl 2005: 47. 71Erlingsson m fl 2005: 46. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången att konfliktfyllda ärenden bordläggs72 eller att förslag som läggs fram på kongresserna är mycket oprecisa.73 Ovan refererade studier har emellertid på nacken och sammantaget finns inga entydiga underlag för att uttala sig om det reella medinflytande i svenska partier, förutom att interndemokrati på flera sätt är högre värderat i de folkrörelsebaserade partierna än i de icke-folkrörelsebaserade (se ovan). Trots att forskningsläget är svagt underbyggt har dock slutsatserna om interndemokratins historiska öde varit förvånansvärt entydiga i forskningen. En spridd och föga ifrågasatt föreställning är, som framgick i avsnittets inledning, att möjligheterna till medinflytande har avtagit då masspartiet hade sina glansdagar.74 Men stämmer denna verklighetsbild? I kontrast till den spridda bilden av partiernas utveckling från demokratiska folkrörelser mot toppstyrda kampanjorganisationer menar statsvetaren att sådana föreställningar mycket väl kan bottna i en ”nostalgisk synvilla”, där idealiserade förställningar om demokratins svunna guldålder ligger till grund för felslut om interndemokratins kris. Mot den bakgrunden föreslår följande alternativa hypotes: ”är det fler än som inifrån kräver förbättrad interndemokrati. Av detta dras den felaktiga slutsatsen att den interna demokratin har försämrats. Men i själva verket kan alltså den interna demokratin i partierna rent av vara bättre än förr”.75 För att pröva denna hypotes har statsvetaren studerat interna beslutsprocesser i ett parti där försämrad interndemokrati borde vara ett mycket sannolikt utfall. Loxbo jämför två interna beslutsprocesser i det svenska socialdemo- kratiska partiet. Den första rör ATP-reformen och den andra rör den nya pensionsreformen . Studien ställer således en av det socialdemokratiska partiets genom tiderna mest populära och, som det ofta hävdas, välförankrade beslut mot en intern beslutsprocess som i forskningen utpekas som urtypen av ett oligarkiskt förhållningssätt från den socialdemokratiska parti- 74Bäck & 2003:255. 75Teorell 1998: 345. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången ledningens sida.77 I linje med hypotes tillbakavisar emellertid Loxbos studie den spridda föreställningen om att intern- demokratin har försämrats . I stället visar resultaten att de socialdemokratiska partimedlemmarnas, och i synnerhet kongress- ombudens, reella inflytande har ökat dramatiskt . På 1950- talet sanktionerades inte ens ATP-reformen av partikongressen, trots att dess slutliga utformning var kontroversiell i partiet, medan den impopulära pensionsreformen var huvudnumret på inte mindre än tre kongresser som tre rådslag, och ett brett medlemssamråd, hölls för få stöd hos partimedlemmarna. Loxbo visar att partiledningen hade få valmöjligheter . För att få stöd för den nya pensionsreformen tvingades de i slut- ändan, för att få ett godkännande av partikongressen 1997, till besvärliga omförhandlingar med de borgerliga partierna. Argum- entet i Loxbos studie är emellertid inte att den interna demokratin fungerade tillfredsställande när den socialdemokratiska parti- ledningen lotsade igenom den impopulära pensionsreformen . Huvudresultatet visar i stället att partimedlemmarna som i princip helt saknade inflytande hade blivit en maktfaktor att räkna med . Loxbos slutsatser kan förstås inte med automatik överföras till andra beslutsprocesser eller till andra partier. Inte desto mindre finns det åtminstone tre skäl som talar för att resultaten i denna jämförande fallstudie visar skymten av en annan verklighet än den bild som annars dominerar forskningen om partiernas interna demokrati. För att återknyta till hypotes samt till den ”frigörelsehypotes” som berördes inledningsvis är det, för det första, mycket som talar för att dagens partimedlemmar, precis som människor i allmänhet, är väsentligt mer ifrågasättande och kritiska än vad som var fallet när masspartierna florerade . Forskare som drar slutsatser om försämrad interndemokrati tenderar emellertid att negligera det faktum att utbildningsnivån har höjts radikalt samt att otaliga studier visar på en ökad individualisering bland människor i allmänhet.78 I takt med denna utveckling har människor slutat engagera sig i politiska partier och väljer i stället andra typer av engagemang. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången medlemmar är emellertid, i motsats till spridda antaganden, avsevärt mycket mindre auktoritetstroende och mer kunniga och självmedvetna än vad som var vanligt under masspartiets så kallade guldålder på 1950-talet.79 För att återknyta till kartellpartiteorins motbild finns det, för det andra, en överhängande risk att slutsatser om interndemokratis kris i själva verket baseras på jämförelser mellan dagens partiinterna konflikter, som ofta exponeras i media, och idealiserade idéer om ett förflutet som aldrig existerat. Den forskning som faktiskt har undersökt demokratins tillstånd under masspartiets ”guldålder” på bekräftar också misstanken att föreställn- ingen om nedgång och kris baseras på att det förflutna idealiseras. Politisk apati, oreflekterade grupplojaliteter samt auktoritetstro tillhörde de stora demokratiska orosmomenten, vilka lyftes fram av forskarna på 1950- och 1960-talen.80 Snarare än att vara vitala masspartier med sprudlande aktivitet och utbrett deltagande ser dessa forskare partier som hierarkiska organisationer där ledningen tog partimedlemmarnas lojalitet för given.81 För det tredje är det viktigt att notera att relationen mellan partier och media har förändrats . Denna utveckling innebär bland annat att relationer mellan partiledningar och ombud, som förr var mer av partiinterna affärer, tilldrar sig ett allt större medialt intresse som möten med riksdagspartiernas högsta beslutande organ ofta direktsänds på tv och internet.82 Hur rappo- rteringen om partimedlemmarnas inflytande vid dessa samman- komster, som äger rum året innan riksdagsvalen, har utvecklats i de största tidningarna i redovisas nedan i figur 4.1. 79Scarrow m fl 2009:133. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Kommentar: Informationen i figur 6.1 kommer från Retriver (2015). De sökord som har avvänts är namnen på respektive partis högsta beslutande organ, som var för sig ska förekomma i kombination med sökorden interndemokrati och/eller medlemsinflytande. Den streckade linjen visar rapportering i all svensk press medan den heldragna endast visar rapporteringen i tidningarna bladet, , , , samt . Den streckade linjen i tidsseriens början anger rapporteringen om medlemsinflytande i all svensk press fram . Den heldragna linjen redogör emellertid endast för rapporteringen i sju svenska tidningar. Resultatet visar en mycket markant ökning av rapporteringen om medinflytande och interndemokratin i samband med att partiernas högsta beslutande organ sammanträder året innan riks- dagsvalen. Av detta följer naturligtvis inte att medinflytandet har förbättrats. Vi menar dock att det är sannolikt att den ökade genomlysningen i medierna har gjort det svårare för partiledningar att ostört manipulera, och utöva makt över, ombuden och medlemmarna. från andra sidan torde också möjligheterna ha blivit större för ombud och medlemmar med uppfattningar som avviker från partiledningen att få spridning och genomslag för sina idéer. Massmedias ökade rapportering kan också bero på att många journalister uppfattar det som händer på partikongresser som viktigare än vad som var fallet. Det kan betyda att journalisterna allt mer uppfattar partikongresserna som arenor för maktkamp än som föreställningar regisserade av partiledningen. För att sammanfatta forskningsläget menar vi att följande slut- sats kan dras: trots att interndemokratin inte är rakt igenom till- fredsställande, som den varierar mellan folkrörelse- och Partierna och demokratin efter medlemsnedgången icke-folkrörelsebaserade partier, finns det mycket som talar för att möjligheterna till inflytande, samt det reella inflytandet som faktiskt utövas av ombud, har förbättrats . Partierna och demokratin efter medlemsnedgången 5Hur bedömer väljare, partimedlemmar och folkvalda medinflytande i politiska partier? Även om forskningen vi har berört ovan indikerar att det finns anledning att tro att partimedlemmarnas reella inflytande i praktiken har förbättrats inställer sig frågan om också medborgarna i delar samma entusiastiska slutsats. I den föregående , vars slutbetänkande presenterades 200083, målades också i detta avseende en dyster bild upp av forskarna. Tillgängliga mätningar visade nämligen att medborgarnas förtroende för politiska partier formligen rasade . Mätningar i Valundersökningarna fram till slutet av 1998 visar till exempel att andelen väljare som uppger sig tro att ”partierna intresserar sig för folks åsikter, och inte bara deras röster” har störtdykt från av väljarkåren.84 Mot bakgrund av sådana analyser var följaktligen en slutsats i att partierna, för att stärka den representativa demokratin, bör arbeta fram nya idéer och arbets- metoder för att svara upp till medborgarnas behov. har dock larmen om partiernas förtroendekris tonats ned betydligt.85 I sin analys av valet – där andelen väljare som instämmer i ovan nämnda förtroende för att partierna intresserar sig för folks åsikter uppgår till – konstaterar statsvetarna följande: 85Erlingsson & 2014: 407–408. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Nivån på politikerförtroendet 2010 är tillbaka på samma nivå som det var . Det är en rejäl comeback för politiken som förtroendebransch. Att tala om politikerförakt har alltid varit en överdrift i – nu är det direkt felaktigt.86 Vad förklarar då denna nya ökning av förtroendet för riksdagspartierna? En möjlighet, som lanseras av statsvetarna , är att väljare har kommit att acceptera vad de uppfattar som ett alltmer profess- ionaliserat partiväsende där möjligheterna till inflytande är starkt begränsat.87 En annan möjlighet är att väljarna faktiskt anser att partierna har blivit mer lyhörda. Det finns dock mycket lite forskning som på djupet studerar hur medborgare och folkvalda bedömer möjligheten att som partimedlem påverka den riktning som partierna stakar ut. I detta avsnitt presenterar vi dock nya uppgifter om hur partimedlemmars inflytande uppfattas. Vi inleder med att studera hur medborgarna uppfattar möjligheten att påverka politiskt via partier i såväl tvärsnittsstudier som i upprepade enkäter . Därefter studerar vi partimedlemmars uppfattning om hur de själva upplever inflytandet i sina partier. analyserar vi hur kommunpolitiker bedömer lokala partiorganisationers inflytande .