sou · H4B358d2 · 2016-09-15 00:00:00 — fyra grundlagar vilar på folkstyret och det svenska folket är ett vedertaget begrepp. Därför förefaller det rimligt att den svenska grundlagen explicit skyddar svenska medborgare. Jag reserverar mig därför mot förslaget att utmönstra uttrycket svenska medborgare. De genom grundlag och vanlig lag befintliga rättigheterna som tillerkänns personer med annat medborgarskap än svenskt bör kvarstå oförändrade. Av ledamoten (S) Angående preskriptionsregler för databaser Kommittén har efter ingående diskussioner och avvägningar kommit fram till att ett tryckfrihetsbrott på en webplats ska anses pågående till dess att det tagits bort. föreslås en regel om möjlig ansvarsfrihet . Det är ett klart steg i rätt riktning för att komma till rätta med den så kallade arvssynden, som gör att en ansvarig utgivare kan hållas ansvarig för publiceringsbeslut fattade av sina företrädare. Problemet är att det inte tar bort denna ”arvssynd”, vilket gör att systemet fortfarande blir ett brott mot principen om utgivarens ensamansvar. Det hade varit bättre med en vanlig preskripitionstid från den tidpunkt något tillgängliggjorts på nätet. En sådan ordning skulle koppla ansvaret till den utgivare som fattat beslutet om publicering. Däremot är det rimligt att förena detta med en regel som säger att det är att uppfatta som en ny publicering om den nuvarande ansvarige utgivaren får kännedom om en publicering som kan bryta mot tryckfrihetsreglerna men ändå undlåter att ta bort materialet. Av ledamöterna (KD), (L), (M), (M), (L) och (C) fick under arbetets slutskede tilläggs- direktiv om hur en bestämmelse i TF kunde se ut om neutrala tobaksförpackningar skulle införas. En ändring av TF skulle vara nödvändig eftersom även förpackningar kan vara en tryckt skrift och därmed falla inom grundlagens tillämpningsområde. Med neutrala tobaksförpackningar avses paket som alla har samma neutrala färg, oavsett märke, och där varumärket skrivs med ett neutralt typsnitt. Det innebär att hela förpackningens utformning bestäms av det allmänna. Tillverkare skulle alltså inte ha möjlighet att använda sitt varumärke på förpackningarna och det skulle inte återstå någon yta på förpackningen som tillverkaren skulle kunna utforma enligt egen önskan. Det är ett krav som är en mycket mer långtgående inskränkning än det krav som ställs på hälsovarningar. Ett krav på neutrala förpackningar är en i det närmaste fullständig reglering av tobaksförpackningen. Att kommittén lämnar ett förslag till lagstiftning betyder inte att vi ställer oss bakom en sådan lagstiftning utan är ett resultat av regeringens beställning. Enligt vår uppfattning strider ett införande av neutrala tobaks- förpackningar mot de principer som bär upp grundlagarna. Inte minst ur ett tryckfrihetsperspektiv är frågan om neutrala tobaks- paket ytterligt tveksam. Att innehåll och utseende av en tryckt skrift helt styrs av staten är uppenbarligen ett stort ingrepp i tryckfriheten och därmed ett klart brott mot den nuvarande Det skulle också vara ett sådant stort ingripande i varumärkesrätten och regeringsformens skydd för äganderätten, som aktualiserar överväganden om proportionalitet m.m. Vi vill också i detta sammanhang framhålla att det har ett stort värde att upprätthålla hittillsvarande praxis att ändringar i grund- lagarna, inte minst på det tryckfrihetsrättsliga området, föregås av noggranna överväganden och genomförs endast om det finns brett politiskt stöd för dem. Förslaget om neutrala tobaksförpackningar uppfyller, enligt vår uppfattning, inte de kraven. Tobaksdirektivs- utredningen var inte en parlamentariskt sammansatt utredning och har inte tagit ställning till frågan i sak. Av ledamöterna (M) och (S) Grundlagsskydd för tobaksförpackningar m.m. En utgångspunkt för överväganden om vilket skydd som bör gälla på grundlagsnivå för möjligheterna att utforma texter och bilder på varuförpackningar, bipacksedlar och liknande bör vara att skyddet behövs för att trygga en fri informationsspridning och en fri åsiktsbildning. När det särskilt gäller bruket av tobaksprodukter visar den medicinskvetenskapliga forskningen allt mer entydigt att i synnerhet rökning har dödsbringande verkningar för enskilda och innebär svåra ekonomiska och andra påfrestningar för samhället. Det är mot denna verklighet man bör se behovet av att även med hjälp av lagstiftning motverka bruket av tobak. Som anges i kommitténs direktiv är tobakspaket och andra förpackningar liksom varningstexter och liknande information, enligt TF att betrakta som tryckta skrifter, och de omfattas därför av TF:s formella tillämpningsområde. Varje begränsning av t.ex. tobaksproducenternas rätt att uttrycka sig i form av text på för- packningarna är enligt TF en inskränkning av den grundlags- skyddade tryckfriheten och anses tillåten att göra i vanlig lag endast om inskränkningen går att förena med vissa krav som har ställts upp i tolkningen av TF. I annat fall krävs det att TF ändras enligt den utdragna procedur som gäller för grundlagsändring. Det anförda förhållandet orsakar även svårigheter i förhållande till EU och försvagar möjligheter att göra sig gällande i det gemensamma förhandlingsarbetet. Några tungt vägande sakliga skäl att på grundlagsnivå skydda förpackningsproducenternas yttrande- frihet i angivet avseende finns inte, och vi delar därför kommitté- majoritetens uppfattning att det i vanlig lag bör vara möjligt att reglera bland annat tobakspaketens exteriöra utformning. Vi ställer oss emellertid tveksamma till majoritetens uppfattning att problemet bäst löses genom en delegationsbestämmelse i TF. En sådan skulle innebära att en länk till TF finns kvar och att förpackningar och varningstexter i princip alltjämt åtnjuter ett grundlagsskydd som inte är sakligt motiverat. Om förpackningar, varningstexter och liknande inte utgjorde tryckta skrifter i TF:s mening skulle länken brytas och problemet upphöra av sig självt. Vi anser därför att det mer ingående bör övervägas att helt utdefiniera produktinformation, varningstexter och liknande information från TF:s tillämpningsområde och därmed lösa upp även det formella grundlagssambandet. Detsamma bör i så fall ske med motsvarande bestämmelser i . På det sättet skulle man åstadkomma en heltäckande och konsekvent reglering som undan- röjer annars uppkommande tillämpningssvårigheter i förhållande till TF och YGL. En utflyttning av tobaksförpackningarna ur yttrandefrihets- grundlagarna kan också ses som ett led i en önskvärd utveckling där bestämmelser från TF och YGL successivt förs ned till vanlig lag. Den digitala dominansen i medievanorna, svårigheterna att komma till rätta med missbruk av yttrandefriheten på nätet och önskemålet att ska vara en stark part i EU:s förhandlingsarbete gör det svårt att bevara den unika svenska modellen med en ytterligt detaljerad reglering av tryck- och yttrandefriheten på grundlags- nivå. Redan Tryck- och yttrandefrihetsberedningen förutsåg en utveckling mot en förändrad regleringsmodell i form av ett ”minimialternativ” eller ett så kallat ”mellanting” (SOU 2006:96), vilka båda innebar en radikalt minskad detaljeringsgrad av tryck- och yttrandefriheten i våra grundlagar. Mot bland annat denna bakgrund ter det sig som ett litet men följdriktigt steg att helt utmönstra tobaks- och andra förpackningar ur TF och YGL. Det bör betonas att en utdefiniering av förpackningar med mera från TF och YGL inte innebär att producenter av tobak, livsmedel, läkemedel och liknande kommer att sakna ett rättsligt skydd för sina möjligheter att själva utforma sina förpackningar, endast att det skyddet inte längre kommer att finnas i TF och YGL. Producenterna kommer fortfarande att åtnjuta rättsordningens skydd enligt de grundläggande bestämmelserna om åsiktsfrihet med mera i Regeringsformen, och EU:s rättighetsstadga. Av ledamoten (MP) som vi är stolta över att vår tryckfrihet firar , har det under mediegrundlagskommitténs arbete varit uppenbart att det är med stora svårigheter vi klämmer in dagens medielandskap i en lagstiftning som härrör . Lagstiftningsmässigt är vi inne i en återvändsgränd och måste framöver ta ett helt nytt grepp om våra grundlagar, för att kunna värna yttrandefriheten på ett sätt som inte faller tillbaka på teknikval och därmed också lämnar luckor varje gång nya sätt att sprida information tillkommer. Tydligaste exemplet på problematiken är när kommitténs majoritet väljer att ge författaren grundlagsskydd åt e-böcker och ljudböcker enbart genom att se dessa som bilagor till en fysisk upplaga, och med krav på att ”innehållet återges oförändrat”. För det första öppnar det för problematiska tolkningar kring vad som är att betrakta som oförändrat innehåll. Helt identiskt är ju aldrig innehållet i exempelvis en ljudbok i jämförelse med den tryckta boken. För det andra är det inte alltid så att den tryckta boken ges ut först, och rent principiellt är det svårt att argumentera för varför en e-bok ska ses på ett annat sätt än en annan, bara för att den ena ges ut före den tryckta boken och den andra efter, om en tryckt bok alls ges ut. En bättre lösning vore att likställa grundlagsskyddet för alla böcker, oavsett hur de publiceras. Även beträffande preskriptionsreglerna för databaser har kommittémajoriteten valt en onödigt komplicerad lagstiftnings- metod. Enklare än kommitténs huvudförslag vore att räkna preskriptionstiden från den första nätpubliceringen, inte minst för den orimlighet som kan uppstå med kommittémajoritetens förslag, då en person kan hållas ansvarig för en publicering som är gjord innan hen tillträtt som ansvarig utgivare. (Och ja, jag anser också att kommittémajoriteten – utifrån ambitionen att modernisera språkbruket – borde ha valt att genomgående ersätta omskrivningen ”han eller hon” med den enklare skrivningen ”hen”.) Ytterligare en förändring som borde ha genomförts inom ramen för nuvarande struktur är att likställa frivilliga utgivningsbevis med det automatiska vad gäller krav på att överföringarna ska utgå från . När det gäller det automatiska grundlagsskyddet ställs inga Särskilda yttranden SOU 2016:58 krav på att överföringarna ska utgå från , och det är omotiverat att ha andra krav på frivilliga utgivningsbevis. Avslutningsvis vill jag understryka att jag principiellt tycker att det är felaktigt att införa skyldigheter för den som sänder tv i tråd och för den som tillhandahåller tv-program på begäran att främja framställningen av och tillgången till program av europeiskt ursprung. Dock är vi därtill tvungna på grund av och rådets direktiv /13/EU. Av ledamöterna (L) och (L) När det gäller kommitténs förslag att införa särskilda bestämmelser i och YGL i syfte att möjliggöra att svensk myndighet lämnar internationellt rättsligt bistånd i större omfattning än vad som gäller vill vi framhålla följande. Förslaget innebär en nyordning. De föreslagna reglerna exponerar svenska utgivare och andra medverkande som misstänks ha begått brott mot grundlagarna, såsom meddelarbrott, för en dubbelkriminalisering. Denna exponering gäller straffansvar i utlandet avseende dels enskilda publiceringsbeslut, dels uppgifter som lämnats för publicering. I den mån en uppgift är förgriplig – eller ett uppgiftslämnande i strid med kvalificerad sekretess – är det inte orimligt att anse det fullt tillräckligt att ansvar endast kan utkrävas enligt grundlagarna samt enligt den processordning som grundlagarna anvisar. Att, som princip, exponera t ex svenska utgivare mot alla jurisdiktioner runt om i världen framstår som en stor förändring. Kommitténs förslag förordar visserligen att de nya bestäm- melserna ska ange att rättsligt bistånd inte får lämnas i strid med allmänna svenska rättsprinciper på det tryck- och yttrande- frihetsrättsliga området. Det bör dock framhållas att detta förbehåll lider av två brister. Den ena gäller den rättstekniska försvagning som förbehållet utgör i förhållande till dagens lagfästa ordning. Den andra bristen är att principerna inte ens ska framgå av grundlagen, något som i sig inger betänkligheter. De exempel som kommittén anför på fall där bistånd kan vägras, att självständigheten hos rättsvårdande myndigheter i den begärande staten kan ifrågasättas som en följd av politiska signaler från en nytillträdd regering, bekräftar i själva verket riskerna som följer på förslaget. Kriteriet att rättsligt bistånd endast bör lämnas om den aktuella utländska processordningen åtminstone uppfyller sådana krav som anses följa av , är sannolikt svårt att tillämpa i praktiken. De flesta processordningar runt om i världen har knappast blivit föremål för prövningar mot just krav. Det finns dessutom många exempel på stater som har att respektera men som inte förmår att upprätthålla dess krav. Det finns också anledning att påminna om att Högsta domstolen i 1998 s 817 prövade om norsk lag stred mot svensk ordre public. Möjligen bör det heller inte ankomma på att ändra position i fråga om mediegrundlagarnas suveräna tillämpningsområde och avgöra vilken beslutsrätt som överlåts på den Europeiska Unionen (se ställnings- tagande i slutbetänkande SOU 2012:55 s 289). Den svenska konstitutionella ordningen på området för tryck- och yttrande- friheten är mycket gammal och det är långt ifrån självklart att dessa frågor hör till unionsrätten. Men samarbetet inom EU är viktigt. För att minska konfliktytorna mot unionsrätten utan att väsentligt rubba grunderna för det svenska grundlagsskyddet har vi därför med stor tvekan valt att inte reservera oss mot kommitténs förslag. Med detta särskilda yttrande vill vi dock, för den fortsatta behandlingen av betänkandet, redovisa de betänkligheter vi har hyst mot förslaget. Allmänt om grundlagsskydd och personlig integritet Kommitténs arbete har – utifrån dess direktiv – i mångt och mycket präglats av återkommande avvägningar mellan skyddet för tryck- och yttrandefriheten och skyddet för den personliga integriteten. Dessa storheter är inte sällan varandras motsatspar, dvs. en förstärkning av den personliga integriteten på det grundlagsskyddade tryck- och yttrandefrihetsområdet innebär i praktiken oftast en försvagning av just tryck- och yttrandefriheten. Detta är viktigt att beakta i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Jag delar kommitténs uppfattning (kap. 8) om behovet av en omfattande översyn av databasregeln. Denna tillkom i en annan tid, då ”videotex” var ledordet för digital verksamhet. finns skäl att säga att de som då författade databasregeln var oerhört framsynta eftersom den alltjämt kan tillämpas på merparten av medieföretagens digitala verksamheter. Likafullt finns skäl att se över databasregeln. Detta har kommittén gjort (främst i kap. 9, 11 och 12) men i allt väsentligt stannat för att det inte finns skäl att förtydliga bestämmelsen, t ex vad gäller externa informationsleverantörer och avskiljande av användarkommentarer. Jag kan ha förståelse för detta, även om dessa frågor lär återkomma. Jag välkomnar dock kommitténs förslag om att tydliggöra att grundlagsskydd ska gälla för de delar av en databas, där det klart framgår att informationen härrör från den som driver verk- samheten – och detta oavsett om annan information i databasen har tillförts av annan än den som driver verksamheten. Jag instämmer också i förslaget om att klargöra att grund- lagsskyddet för databaser med utgivningsbevis vid förekomst av externt material ska vara detsamma som för databaser med automatiskt skydd. Kommittén har också övervägt frågan om massmedieföretags ansvar för avskilda ytor på sociala medier – i praktiken vad som kan anses vara en ”egen databas” i dessa sammanhang - men lämnar här inga förslag utan överlämnar frågan ”till rättstillämpningen”. Enligt min mening kvarstår här betydande oklarheter och det hade därför varit önskvärt med ett tydligare ställningstagande från kommittén. Vad gäller databasregeln delar jag i övrigt kommitténs uppfattning om att det automatiska grundlagsskyddet för publiceringar i databaser inte bör utvidgas. Kommittén anser, enligt sitt huvudförslag, att ett yttrandefrihets- brott på en webbplats även i fortsättningen ska anses pågå till dess att en uppgift tas bort. Det innebär i praktiken att den s.k. ”arvssynden” består, d v s att en tillträdande utgivare får ta ansvar för tidigare utgivares publiceringsbeslut, såvida den tillträdande utgivaren inte raderar allt material som publicerats av tidigare utgivare. Enligt min mening är detta en otillfredsställande ordning som går stick i stäv med den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grund- principen om utgivarens ensamansvar, d v s en utgivare ska, för att kunna upprätthålla detta ensamansvar, ha en rimlig möjlighet att kunna kontrollera vad denne själv publicerar – inte vad andra har publicerat. Kommittén föreslår visserligen en möjlighet till ansvarsbegräns- ning för material som är äldre än . De enorma informations- mängder som hinner publiceras bara gör dock detta till något helt oöverblickbart. Enligt min mening bör därför en vanlig preskriptionstid gälla för allt material i en databas räknat från den tidpunkt då det tillgängliggjordes (jfr det alternativa förslaget i bilaga 5, om än med den skillnaden att preskriptionstiden där anges till ). Det kopplar i bägge fallen ansvaret till den utgivare som fattade publiceringsbeslutet och löser frågan om ”arvssynd”. Detta kan – möjligen – också förenas med förslaget om en möjlighet till ett s.k. ”notice-and-take-down”-förfarande, där en utgivare kan underställas en underrättelse om att fatta ett nytt publiceringsbeslut om en artikel i en databas och – om denne då väljer att låta den kvarstå – också få ta ansvar för den. Personlig integritet och grundlagsskydd Kommittén föreslår att möjligheterna att skaffa grundlagsskydd med utgivningsbevis för vissa typer av söktjänster ska begränsas. Bakgrunden till förslaget är delvis EU:s nya dataskyddsförordning, men i praktiken en befintlig söktjänst som gör det möjligt att ta fram personuppgifter om enskilda i bl.a. brottmål, vilken föranlett stor uppmärksamhet. Enligt min mening är det – om man vill införa de begränsningar i yttrandefriheten som detta innebär – av yttersta vikt att dessa mycket tydligt avgränsas så att de inte utesluter även annan, och liknande, verksamhet som i högsta grad förtjänar grundlagsskydd. Kommittén har försökt att göra en sådan avgränsning i en diskussion om ”Förhållandet till medieverksamhet”. Det är viktigt att denna avgränsning betonas och förtydligas i det fortsatta lag- stiftningsarbetet. Kommittén föreslår att det införs bestämmelser som gör det möjligt att lämna internationellt rättsligt bistånd på det grundlags- skyddade området i större utsträckning än vad som är möjligt . Det får dock inte lämnas i strid med allmänna rättsprinciper på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Frågan har utretts i ett antal tidigare utredningar på medie- grundlagsområdet utan att ha föranlett någon lagstiftning. Så bör inte heller ske . Behovet är begränsat och det finns en betydande risk att på detta sätt öppna för skilda tolkningar om vad som ska anses vara ”allmänna rättsprinciper på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området”. Det finns mot den bakgrunden starka skäl för att vidmakthålla en restriktiv hållning till frågan om utökat internationellt rättsligt bistånd. En kommitté på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området En parlamentariskt sammansatt kommitté ska utreda vissa frågor på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. göra en språklig och strukturell översyn av tryckfrihetsför- ordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, analysera om skyddet för den personliga integriteten i databaser med utgivningsbevis är tillräckligt, göra en översyn av databasregeln, vilket bl.a. innefattar frågor om preskription och ansvar för information i databaser, analysera om möjligheterna för att delta i internationellt rättsligt samarbete på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området bör utökas, analysera om det finns behov av en undantagsbestämmelse i grundlagarna om produktinformation och analysera om det finns behov av förändringar på radio- och tv- området när det gäller främjande av europeiska produktioner och krav på tillgängliggörande för personer med funktions- nedsättning. Kommittén ska föreslå de grundlagsändringar och andra lagänd- ringar som den finner motiverade. Uppdraget ska redovisas . Utmaningar för tryck- och yttrandefriheten Tryck- och yttrandefriheten har en lång tradition i . Trots att de grundläggande principerna för tryck- och yttrandefriheten har bestått över har tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) ändrats ett flertal gånger sedan deras tillkomst. Ett skäl till detta är att grundlagsskyddet har behövt anpassas till den tekniska utvecklingen. Ändringar i grund- lagarna har bl.a. krävts för att nya medieformer ska omfattas av grundlagsskydd. Ett exempel på detta är den senaste ändringen av YGL, vilken bl.a. innebär att digital bio och annan offentlig upp- spelning ur en databas numera omfattas av YGL (prop. 2009/10:81, Grundlagsskydd för digital bio och andra yttrandefrihetsrättsliga frågor). Senast sågs TF och YGL över av (Ju 2003:04). Den tekniska utvecklingen har gått fort och präglats av att traditionella press-, radio- och tv-tjänster successivt smält samman med internet. Denna mediekonvergens har tillsammans med en ökad globalisering och ökad mobilitet medfört nya distributions- vägar för medieinnehåll och nya konsumtionsmönster. Medie- utbudet är i princip obegränsat och ständigt tillgängligt. Denna utveckling kan antas fortsätta även framöver. Det är omöjligt att säga vilka medier som kommer att vara de viktigaste för åsiktsbildningen men det är uppenbart att förändringar kommer att ske. Medan tittandet på traditionella tv- sändningar minskar läggs mer tid på beställ-tv och olika play- tjänster. Tjänster tillhandahålls ofta genom olika innehållsportaler som fungerar som ett mellanled och ett gränssnitt mellan leverantörer av medieinnehåll och slutanvändare, där innehåll väljs ut, sammanförs och organiseras. Många medieleverantörer agerar på flera plattformar. Ett exempel är att vissa tidningar har tv-inslag på sina webbplatser. Ett annat exempel är att radio- och tv- företagen erbjuder ett omfattande innehåll på sina webbplatser – inte bara sina radio- och tv-program utan även annan information – och dessutom har avskilda ytor på olika sociala medier. Dessa förhållanden kan leda till svårigheter att avgöra vad som är grundlagsskyddat och inte. Det kan också vara svårt att förklara varför en medieform har grundlagsskydd medan en annan inte har det – trots att medierna och deras innehåll kan vara snarlika. De ökade möjligheterna till interaktivitet gör också att gränsen mellan privat kommunikation och masskommunikation blir mindre tydlig. Till detta kommer att den ökade internationaliseringen och det utökade samarbetet inom EU medför utmaningar på tryck- och yttrandefrihetens område. har i dessa sammanhang allt svårare att upprätthålla sin unika reglering av tryck- och yttrande- friheten. Inom både och annat internationellt samarbete finns regleringar som kan vara svårförenliga med TF och YGL. ansåg i sitt slutbetänkande, En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55), att tryck- och yttrandefriheten bäst stärks och utvecklas genom att TF och YGL förbättras och inte genom att de ersätts av en ny grundlag. Med detta som utgångspunkt är det av stor vikt att se till att hålla grundlagarna uppdaterade så att grundlagsskyddet inte urholkas till följd av den tekniska utvecklingen. överlämnade sitt slut- betänkande till regeringen. Slutbetänkandet hade föregåtts av flera delbetänkanden från och dess före- gångare, Tryck- och yttrandefrihetsberedningen. Yttrandefrihets- kommitténs långsiktiga arbete bestod i att överväga om man i längden borde behålla en teknikberoende grundlagsreglering och att analysera om andra distributionsformer för yttranden till allmänheten behöver skyddas av de tryck- och yttrandefrihets- rättsliga principerna.