sou · H4B341 · 2016-06-07 00:00:00 — När myndighetens kunskap om detta är be- gränsad, får besökarna på webbplatsen naturligtvis inte heller tillräck- ligt med information om att uppgifter om deras aktiviteter på nätet kommer att lämnas ut till företag i tredje land för andra ändamål än att möjliggöra deras besök på myndighetens webbplats. Myndigheternas användning av tjänster från sociala medier och sökmotorföretagen (t.ex. att ha myndighetskonton eller gilla-knappar på den egna webb- platsen), kan innebära att integritetskänsliga personuppgifter lämnas ut till företag i tredje land, även om detta troligen bara görs undan- tagsvis. Sammanfattningsvis anser vi att myndigheternas användning av tjänster från sociala medier och sökmotorföretagen innebär en viss risk för den personliga integriteten. är det viktigt att myndigheter kan använda sig av olika media och metoder för att informera brett och effektivt om sina verksamheter, i synnerhet som verksamheterna kan medföra både rättigheter och skyldigheter för den enskilde. I likhet med anser vi att insatserna för att öka sprid- ningen av information från myndigheter till resten av samhället, i kombination med en svårtillämpad och delvis oklar lagstiftning (i första hand PSI-lagstiftningen) innebär en påtaglig risk för den personliga integriteten. Medborgarprofilering och kontroller på nätet Av stort intresse för integritetsskyddet är sådan kontrollverksamhet hos myndigheter, som syftar till att i förväg bedöma vilken sannolik- het det finns för att en viss individ ska begå någon form av felaktig- het. Av betydelse för risken för den personliga integriteten är att denna kontrollverksamhet präglas av frånvaro av transparens i för- hållande till allmänheten. Detsamma gäller för myndigheters efter- forskande verksamhet på öppna eller slutna delar av nätet. Här finns också en rad juridiska, bl.a. grundlagsrelaterade, frågetecken, både avseende de interna kontrollerna och kontrollerna på nätet. Vi anser därför att dessa kontrollverksamheter innebär allvarliga risker för den personliga integritetet. måste också beaktas att det är synnerligen angeläget, både ur det allmännas och ur medborgarnas perspektiv, att myndig- heterna på ett effektivt sätt kan använda sig av egna data och av nätet för att förebygga misstag och oegentligheter. De brister i myndigheters informationssäkerhet som vid upprepade tillfällen har konstaterats av flera olika kontrollinstanser, måste sägas medföra en allvarlig risk för den personliga integriteten. Av betydelse i sammanhanget är förstås att myndigheterna hanterar en stor mängd uppgifter som kan vara både känsliga och närgångna och därmed synnerligen skyddsvärda. Brister i informationssäkerheten kan också rent generellt försämra allmänhetens tillit till den offentliga förvalt- ningen. Kapitel 22, Informationssäkerhet och integritet, innehåller en redogörelse för informationssäkerhetens betydelse för skyddet av den personliga integriteten. Brister i regelverket för hantering av personuppgifter inom e-för- valtningen uppmärksammades av . Kommittén pekade på att det var en genomgående brist att konsekvenserna för den enskildes integritetsskydd inte hade analyserats och beaktats tillräckligt i arbetet, som har bedrivits för att underlätta myndigheters möjligheter att använda ny teknik och för att främja ett ökat informationsutbyte mellan myndig I den mån överväganden av detta slag förekommit, menade kommittén att de inte dokumenterats tillräckligt i förarbetena till lagstiftningen.34 Även E-delegationen har i sitt slutbetänkande uppmärksammat att det finns brister i regleringen av förutsättningarna för en effektiv e -förvaltning och ett välavvägt integritetsskydd. E-delegationen be dömer att detta även påverkar enskildas tilltro till myndigheterna, vilket innebär att det är angeläget att regeringen har ett helhets perspektiv när resultaten av tillsatta utredningar bereds.35 Även Datainspektionen pekar i sina remissvar regelbundet på brister i nya författningsförslag när det gäller integritetsskyddet.36 Vår analys av e-förvaltningen utgår i detta delbetänkande från företeelser som kan ha betydelse för den personliga integriteteten, snarare än från det rättsliga skyddet på området. Emellertid har, som framgår ovan, andra granskningar konstaterat systematiska brister i såväl det befintliga regelverket som i de förslag till nya författningar som framförs på området. Ett genomtänkt regelverk kan bidra till att skydda den personliga integriteten, genom att tydligt peka ut ramar för vad myndigheterna får och ska göra med uppgifterna. Ett sådant regelverk kan också bidra till att myndigheterna känner sig trygga att utveckla nya e-tjänster inom lagstiftningens ramar. Kommittén be farar att bristerna i regelverket för e-förvaltningen kan medföra för- sämringar i integritetsskyddet. Under arbetets gång har flera myndigheter efterlyst tydligare och mer konkret vägledning från Datainspektionen i frågor som rör e -förvaltning och integritetsskydd. Vi avser att återkomma till Data- inspektionens uppdrag i slutbetänkandet. 34 delbetänkande Skyddet för den personliga integriteten – läggning och analys, SOU 2007:22. 35 SOU 2015:66. Datainspektionens remissvar avseende SOU 2015:5, En ny svensk tullagstiftning, myndighetens dnr 404-2015. I regeringens digitala agenda och e-förvaltningsstrategi sägs att ska bli världsledande när det gäller digitalisering. Det finns dock inga uttalanden om att skyddet för den personliga integriteten också bör nå en liknande världsledande ställning. En sådan ambition för integritetsskyddet inom e-förvaltningen vore inte orimlig, efter- som det inte alls behöver innebära ett onödigt försvårande av utveck- ling av nya tjänster som förbättrar servicen till de enskilda och effek- tiviserar förvaltningen. Samordning och styrning av utvecklingen Sammanfattningsvis kan sägas att alla initiativ inom e-förvaltningen – till nya arbetssätt, tillämpning av ny teknik eller ändringar i regel- verket – präglas av regeringens höga ambitioner för att påskynda ut- vecklingen. visar redan kommitténs översiktliga gransk- ning av integritetsrisker inom e-förvaltningen att det på flera punkter finns betydande brister när det gäller både integritetsskydd och in- formationssäkerhet. Det är också tydligt att det inte finns någon aktör i offentlig sektor som både har övergripande kunskap om vad som händer inom området, och i realiteten utövar en över gripande styrning över e-förvaltningen. Som flera andra, exempelvis E-delegationen och , har påpekat, innebär avsaknaden av samordning och styrning en risk för att utvecklingen bromsas och inte uppnår de önskade service- och effektiviseringsnivåerna. Men det innebär också en allvarlig risk för att den personliga integriteten inte skyddas tillräckligt. Risken förstärks av att de satsningar reger- ingen nu gör för att förstärka samordning och styrning för att ut- veckla området, inte motsvaras av någon satsning för att förstärka integritetsskyddet inom e-förvaltningen, och inte heller innehåller några direktiv eller tankar kring hur både e-förvaltning och ett gott integritetsskydd ska utvecklas tillsammans i medborgarnas intresse. 3.7.6Konsumentområdet (kapitel 12) De senare årens teknikutveckling i kombination med nya använd- ningsområden och nya vanor, har inneburit att det genereras allt mer data om våra konsumtionsrelaterade beteenden. Det är en allt mindre del av all data i världen som skrivs in eller på annat sätt medvetet genereras direkt av användarna. Mer och mer data genereras i stället rent maskinellt, utan mänsklig inblandning. Utvecklingen har också inneburit att alla dessa uppgifter i större utsträckning faktiskt går att bearbeta och analysera samlat i realtid. Den här utvecklingen kan självklart vara till nytta för den enskilde konsumenten på många sätt, men möjliggör en allt mer omfattande kartläggning på individnivå. Kartläggningen ökar både på bredden och på djupet genom att fler och nya slags uppgifter sam- las in och samkörs. Ett grundläggande problem är att enskilda användare – trots ett i många delar tydligt regelverk – inte informeras om den ökande han- teringen på ett heltäckande men ändå lättfattligt sätt. Därtill kom- mer att det rent allmänt finns en relativt låg medvetenhet i befolk- ningen om hur vardagsgöromål som inte uppfattas som ett uppgiftslämnande, faktiskt genererar elektroniska spår och hur dessa spår samlas in, sparas och används. Det finns inte heller någon större medvetenhet om att personuppgifter faktiskt är en värdefull handels vara, särskilt i tjänster som marknadsförs som ”gratis”. Ett annat grundläggande problem är att uppgifter i allt större ut- sträckning börjar användas för andra ändamål än dem för vilka de ursprungligen samlades in, vilket brukar kallas för ”ändamåls glidning”. Det är inte förenligt med personuppgiftslagen, om det nya ändamålet är oförenligt med det ursprungliga. När ett stort antal i sig harmlösa uppgifter från olika sammanhang bearbetas och analyseras samlat, kan de tillsammans ge nya och tidigare oanade kunskaper om enskildas personligheter och användas för att göra antaganden om deras framtida beteende. Dessa nya kunskaper kan i sin tur väcka intresse för uppgifterna hos aktörer som exempelvis försäkrings bolag och kreditgivare. Frågan om ändamålet med en hantering är nära förknippad med frågan om de samtycken som enskilda lämnar i olika sammanhang. Det sägs ibland vara den vanligaste lögnen på internet att svara ja på frågan om man läst och förstått företagets (dvs. klubbens, betalningsföretagets, appleverantörens) användarvillkor och därmed samtyckt till hur ens personuppgifter kommer han teras.37 De långa och invecklade användarvillkoren kan vara i stort sett omöjliga att förstå för gemene man, och särskilt för barn eller personer som har en funktionsnedsättning. En viktig faktor i sammanhanget är de inblandade aktörernas in- tresse att samla in så mycket data som möjligt om användarna. Det finns en allmänt spridd och mycket stark tro på att även upp gifter som egentligen inte kan användas på något vettigt sätt, kan förvandlas till avgörande tillgångar, både rent affärsmässigt och för att lösa svåra problem i samhället. Det har uppstått nya affärsmodeller och nya aktörer som har personuppgifter som främsta eller enda handelsvara, som exempelvis datamäklare. Intresset av att samla in så stora mängder uppgifter som möjligt är således mycket starkt. Det framstår därmed inte som sannolikt att aktörerna eller marknaden på eget initiativ skulle begränsa kartlägg- ningen av konsumenter och ge enskilda reell insyn i hur deras upp- gifter hanteras och ge dem möjlighet att påverka hanteringen. En annan risk för konsumenter avser informationssäkerhet. Som framgått av detta avsnitt är det inte alltid som nya teknikanvändningar möjliggör ett tillräckligt starkt skydd för personuppgifterna. Det finns emellertid vissa tecken på att allmänheten i samband med avslöjanden kan ha blivit något mer med veten när det gäller informationssäkerhetsfrågor och skyddet för de egna personuppgifterna i olika webbtjänster. Avslöjandena har även föranlett många tjänsteleverantörer att förbättra skyddet i sina tjäns- ter genom att exempelvis införa kryptering som bara kunden har nyckeln till.38 Men även om det finns enstaka, lovvärda initiativ från aktörerna till att stärka integritetsskyddet för konsumenter, är dessa inte till- räckliga om man betraktar den pågående utvecklingen i sin helhet. Det krävs mer systemövergripande och grundläggande åtgärder för att stärka skyddet – och ännu mer . 37 En studie visade att en genomsnittlig användare skulle behöva för att läsa igenom samtliga användarvillkor för de sajter hon eller han besökte under loppet av . I har presidentens vetenskaps- och teknologiråd sammanfattat situationen med att det bara är i en fantasivärld som enskilda faktiskt läser och förstår villkoren och klickar i att de samtycker. 38 Norska och Datatilsynets gemensamma rapport 2015 – tillstand og trender, . Det kan också konstateras att flertalet företeelser som nämns i det här kapitlet inte har granskats ur ett integritetsskyddsperspektiv . De granskningar som görs av (kakor) och av Datainspektionen (elektroniska betalningar och WiFi- tracking) är tillsynsaktiviteter riktade mot vissa specifika aktörer. omnämner i sin omvärldsrapport för digitaliseringens påverkan på konsumenternas ställning, men har därutöver inte varit aktivt när det gäller integritetsskydds frågor, t.ex. beträffande frågor om de sociala mediernas avtalsvillkor om personuppgifter.39 Det finns således ingen myndighet eller organisation som har en uppdaterad och allmän överblick över vilka företeelser som innebär risker för konsumenter, hur spridda företeelserna är, vilka aktörer de används av osv. och som därmed kan sägas ha en överblick över utvecklingen för konsumenters personliga integritet. En tillkommande risk är att alla uppgifter som genereras av saker- nas internet, kan komma att begäras in av olika företag, som exempel vis försäkringsbolag. När de många och detaljerade uppgifterna väl finns, kommer de att attrahera många olika intressenter. Det är mycket svårt att som konsument använda sig av digitaliseringens och teknikutvecklingens alla fördelar utan att, mer eller mindre ofrivilligt, kartläggas på en detaljerad nivå. Det finns en överhängande risk för att det kommer att bli ännu svårare. Bristen på information, samtyckets urholkning, den stora sprid- ningen av uppgifter för nya ändamål och den ökade totala mängden av uppgifter om den enskilde, innebär att kommittén sammantaget anser att det finns allvarliga risker för konsumenters personliga in tegritet. måste beaktas att utvecklingen för med sig stora för delar för den enskilde konsumenten, exempelvis i form av nya tjäns- ter, ökad tillgång till produkter samt större möjlighet till delaktighet och till att själv skapa tjänster och produkter. Utvecklingen visar också vissa tecken på att enskilda blivit mer medvetna och bättre på att tillvarata de möjligheter som faktiskt finns att vidta egna åtgärder för att skydda sin personliga integritet. 39 2014:13, Vår omvärld 2014 – rapport till regeringen . 3.7.7Sociala medier och e-post (kapitel 13) En stor del av landets befolkning, särskilt yngre och kvinnor, använder sociala medier för att lagra och publicera en mycket stor mängd uppgifter och för att utbyta privat information med andra användare. Sociala medier kan föra med sig många fördelar för de enskilda användarna, i form av exempelvis nya möjligheter till både kunskap och utbyte med andra. Ur ett integritetsskyddsperspektiv finns det emellertid även en rad risker med användningen av sociala medier. Användarvillkor är ofta långa och krångligt skrivna. Även i de få fall då användaren faktiskt tagit del av villkoren, är dessa inte sällan så otydliga att många användare inte ens förstår vilka andra användare som kan ta del av uppgifterna han eller hon har publicerat på det sociala mediet, och än mindre för vilka egna ändamål som det sociala mediet kan använda sig av uppgifterna. Användarvillkoren är också ofta vaga när det gäller till vilka samarbetsparter det sociala mediet får sprida uppgifterna och hur dessa får vidareanvändas. Användar- villkoren kan också innehålla oklarheter beträffande hur länge upp- gifterna lagras i någon form hos det sociala mediet. Mot den bak- grunden kan det ofta vara mycket svårt för en enskild användare att bilda sig en egen uppfattning om vilka konsekvenser för den person- liga integriteten som användningen av det sociala mediet faktiskt innebär. Särskilt allvarlig är den risken när det gäller unga, som kan vilja lagra och publicera texter och bilder som de senare i livet skulle vilja radera från nätet. De kommer kanske inte att ha den möjlig heten, på grund av villkor som en gång har accepterats, eller på grund av att uppgifterna har spridits till tredje parter hos vilka varken användaren eller det sociala mediet har något som helst inflytande. Ett specialfall av detta är situationen då uppgifter om mycket unga personer lagras eller publiceras av deras föräldrar. När barnen efter hand blir medvetna om hanteringen av uppgifter om dem, kom- mer det i de flesta fall vara omöjligt för dem att hindra eller ens över- blicka spridningen och användningen av uppgifterna. Förutom att hanteringen är svår att överblicka utifrån användar- villkoren, ger villkoren ofta mycket fria händer åt det sociala mediet att använda sig av uppgifterna för egna ändamål. Särskilt när möjlig- het finns att tillföra andra stora mängder uppgifter till uppgifterna från det sociala mediet och sambearbeta dessa, blir det i praktiken omöjligt för användaren att i förväg veta för vilka ändamål upp gifterna kan komma att användas. I och med att ny teknik utvecklas kommer alla uppgifter som lag- ras och publiceras i sociala medier att kunna användas för en allt mer detaljerad och närgången kartläggning bortom användarnas känne- dom eller kontroll. Eftersom sociala medier oftast är baserade på molntjänster som hanterar uppgifterna utanför EES, finns det också en stor risk för att uppgifter om användarna hamnar i länder där lagstiftningen ger ett otillräckligt skydd. Det kan leda till att exempelvis underrättelse- tjänster eller andra myndigheter och organisationer utanför EES lag- ligen kan få åtkomst till uppgifterna för ändamål och på ett sätt som inte hade varit lagligt i eller i ett annat land inom EES. Användningen av vissa sociala medier kan medföra att ett stort antal närgångna uppgifter om den enskilde oavsiktligen exponeras för andra användare. Vidare förekommer det att sociala medier använder uppgifterna för egna ändamål och sprider dem vidare till andra företag. Vanligtvis är det också svårt för användarna att få klar- het i vilken hantering som kan förekomma, när användarvillkoren väl har godkänts. Den enskildes valmöjlighet är ofta begränsad till att antingen godkänna samtliga villkor, eller att avböja och därmed helt ställa sig utanför det sociala mediet. Sammantaget anser kommittén att användningen av sociala medier som har de nämnda egen skaperna innebär en allvarlig risk för den personliga integriteten. måste också beaktas att även sådana sociala medier kan medföra en mycket stor nytta för den enskilde och för samhället i stort, och att många tjänster är mycket populära bland användarna. En annan risk för den enskildes personliga integritet ligger i vad användare av sociala medier kan skriva och publicera om andra per- soner. Genom internet och annan elektronisk kommunikation har möjligheterna för enskilda att sprida integritetskränkande uppgifter om andra ökat väsentligt. Nya skyddsintressen har därför upp kommit och medfört ett väsentligt ökat behov av ett bättre utformat straffrättsligt skydd för privatlivet och den personliga integriteten. Med den motiveringen föreslås i betänkandet Integritet och straff- skydd40 en ny straffbestämmelse om s.k. olaga integritetsintrång som tar sikte på kränkningar som enskilda personer begår mot andra en- skilda. Om oskyddad e-post används för att skicka integritetskänsliga uppgifter, innebär det att uppgifterna kan användas för egna ändamål av de företag som vidarebefordrar meddelandet, även om det görs i strid mot lag. Vidare kan antagonistiska aktörer få åtkomst till upp- gifterna genom t.ex. avlyssning. Många organisationer har policyer som ska begränsa möjligheterna att i mejl skicka integritetskänsliga uppgifter om enskilda, men dessa policyer är inte sällan otydliga och dessutom är det svårt att kontrollera hur de följs. Sammantaget be- dömer kommittén därför att användning av e-post innebär en påtag- lig risk för den personliga integriteten. 3.7.8Försäkringsverksamhet (kapitel 14) hanteras en stor del av försäkringsbolagens verksamhet med hjälp av informationsteknik. Den ökade mängden information som finns tillgänglig om enskilda personer ger försäkringsföretagen möjlighet att få bättre underlag för riskbedömning, skadebedömning och för utredning av oklara försäkringsfall. Företeelsen att med hjälp av sensorer mäta rörelse och aktivitet i bilar och hos personer ger möjlighet att göra riskbedömningen säkrare och mer individanpassad. Detta kan vara både en fördel och en nackdel beroende på hur man ser på hur risken ska fördelas i ett större kollektiv. Den enskildes måste ge sitt samtycke för att ett försäkrings företag ska få hämta in uppgifter om dennes hälsa från hälso- och sjukvården. Ett samtycke kan dock lämnas utan att den enskilde har tillräcklig insikt om vad samtycket innebär. Försäkringstagaren saknar dessutom i praktiken någon reell möjlighet att vägra lämna samtycke om han eller hon vill ha det aktuella försäkringsskyddet. Om det är oklart vilken ytterligare information som försäkrings företagen har tillgång till blir det än svårare för den enskilde att förstå konsekvenserna av ett lämnat samtycke. De nya möjligheterna att genom olika former av digitala egen- mätningar lämna underlag för beräkning av försäkringspremier, t.ex. för fordonsförsäkring och personförsäkring ger upphov till nya 40 SOU 2016:7. Uppgifterna måste hanteras säkert i varje led för att det inte ska uppstå risker för obehörig spridning. Det innebär också ett stort ansvar för bolagen att inte hantera mer känsliga uppgifter än nödvändigt, eftersom tekniken i sig innefattar stora möjligheter till kartläggning av enskilda individers rörelsemönster och livsstil m.m. När enskilda erbjuds nya möjligheter att få tillgång till uppgifter om sin hälsa genom att t.ex. kunna ta del av sin patientjournal via internet eller genom att samla sådan information på olika hälso konton uppkommer risker för att tredjepartsintressenter vill ta del av denna information. Försäkringsföretag kan komma att vilja ta del av uppgifter om kundernas hälsa digitalt genom någon form av app knuten till ett hälsokonto, i stället för att få utskrifter ur patient journalen. En sådan hantering förutsätter höga krav på säkerhet vid överföring av uppgifterna och ställer andra krav på den enskilde när det gäller insikter om vad överföringen av uppgifterna kan få för kon- sekvenser. Detta ställer i sin tur krav på företagen när det gäller ansvar för hanteringen och för information till kunderna. De risker som hör samman med användning av molntjänster uppstår också i samband med att personuppgifter kommer att behandlas av de företag som erbjuder app-tjänsterna, se vidare avsnittet om molntjänster (21.1). Av betydelse i detta sammanhang är också att det måste finns ända målsenliga rutiner som begränsar vilka anställda inom försäkrings företagen som ska ha tillgång till olika uppgifter om enskilda. Den stora mängden uppgifter som finns hos försäkringsföretagen representerar ett betydande ekonomiskt värde och skulle kunna samköras med annan information. Det kan därför finnas en risk för handel med uppgifterna. Försäkringsföretagen omfattas inte av några generella regler om tystnadsplikt. Mot denna bakgrund be dömer kommittén att det finns påtagliga risker för den person- liga in tegriteten i samband med försäkringsföretagens verksamhet. Kommittén anser därtill att det finns särskild anledning att följa försäkringsbranschens framtida inriktning. Förutom den tekniska utvecklingen i stort, i kombination med en tänkbar förändring av branschens policyer och arbetssätt, ser kommittén en utveckling, där helt nya informationskällor uppstår, ibland som en följd av poten tiella försäkringstagares egna åtgärder och tillgång till delvis ny in- formation. Den här informationen är av stort intresse för försäkringsbolagen, som den kan vara av mycket käns- lig natur för den enskilde. ser en risk att den här utvecklingen ytterligare rubbar balansen mellan den enskilde för- säkringstagaren och dennes försäkringsgivare.