sou · H4B317 · 2016-03-03 00:00:00 — har vidare i yttrande till utredningen uppgett att en uppbyggnad av ett eller flera insol- vensregister skulle kunna finansieras genom de intäkter som den totala registreringsverksamheten genererar. Det skulle då eventuellt finnas behov av att justera de nuvarande avgiftsnivåerna. Bolags- verket har uppgett att de löpande kostnaderna för att upprätthålla ett skuldsaneringsregister inte kräver att ytterligare medel tillförs myndigheten. 3Bolagsverket uppskattar att detta skulle kräva i total utvecklingskostnad. 4Bolagsverket har vid samråd med utredningen angett att beräkningen av kostnaden för ett nytt register är svårare att göra eftersom en total nyutveckling av ett system innebär en mängd förstagånginsatser (detta på grund av förändrad arkitektur, separat register, inte- grationer med mera). Verket anför vidare att eftersom en sådan nyutveckling skulle kunna gynna även andra delar av deras verksamhet så är inte rimligt att lägga fram detta alternativ som en kostnad enbart för insolvensregistret. Däremot har verket gjort antagandet att kost- naden för ett nytt insolvensregister motsvarar en utbyggnad av befintliga register med en på- följande migrering av uppgifterna till en ny plattform. En mycket grov uppskattning av kost- naden för detta är vilket skulle ge en sammanlagd kostnad på totalt för ett nytt fristående insolvensregister. Med beaktande av yttrande och det upparbetade myndighetskapital som har, anser utredningen att anslag inte behöver tillföras för att finansiera inrättan- det av ett skuldsaneringsregister och anpassning i övrigt av befint- liga register i enlighet med de författningsförslag som utredningen presenterar. För det fall regeringen anser att en anslagsfinansiering av etable- ringen av kan komma i fråga föreslår utredningen att de kostnader som lagförslagen innebär finansieras genom en höjning av de förseningsavgifter som utgår om ett aktie- bolag dröjer med att ge in sin årsredovisning till Bolagsverket.5 uppgår en förseningsavgift till . Vid ytterligare försening utgår ytterligare en avgift om och vid ytter- ligare försening utgår en sista avgift om 10 000 kronor.6 Avgifterna har inte förändrats sedan systemet med förseningsavgifter infördes . har prisbasbeloppet ökat från till . En höjning av förseningsavgifterna till för första respektive andra beslutet och för det tredje beslutet beräknas innebära en ökad inleverans till statskassan med 24 miljoner kronor.7 Det är uppenbart att även en något mindre höjning av förseningsavgifternas nivå skulle kompensera för för- slagets kostnader.8 I enlighet med vad har uppgett gör utredningen bedömningen att anslagsfinansiering inte är nödvändig för Bolags- verkets löpande kostnader för att upprätthålla skuldsaneringsregistret och övriga anpassningar av befintliga register. 5Se 8 kap. 6 § årsredovisningslagen (1995:1554) ang. förseningsavgifter. 6För publika aktiebolag utgår dubbla belopp. Beräkningen har utgått års volymer och det skulle då innebära ökad inleverans till statskassan med (vid förseningsavgift på för beslut 1, beslut 2 och för beslut 3) respektive (vid förseningsavgift på vid beslut 1, vid beslut 2 och vid beslut 3). 8 Det finns ett förslag om liknande finansiering av lagförslagen i betänkandet ”En översyn av årsredovisningslagarna”, SOU 2015:8. Den föreslagna ökningen av avgifterna skulle dock täcka den ökade kostnaden som samtliga föreslagna lagförslag medför. De kostnader som har uppskattat att myndigheten kommer att ha med anledning av de författnings- förslag som utredningen presenterar är bl.a. utbildningskostnader och kostnader för informationsinhämtning. Utredningen gör bedöm- ningen att den typen av kostnader sannolikt inte kan leda till ökade anslag för myndigheten. Vad gäller den uppskattade kostnaden för att anpassa myndighetens verksamhetsstöd till insolvensförordning- ens bestämmelser om register uppfattar utredningen att kostnaden avser rapportering av beslut till . Kostnaden har av uppskattats till med en årlig löpande kostnad om . Utredningen gör bedömningen att dessa kostnader bör rymmas inom myndighetens befintliga ramar. För det fall regeringen anser att en anslagsfinansiering av etable- ringen av kan komma i fråga föreslår utredningen att de kostnader som lagförslagen innebär finansieras genom en höjning av de förseningsavgifter som utgår om ett aktie- bolag dröjer med att ge in sin årsredovisning till (se ovan angående bedömningen avseende ). 15.6Bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen En EU-förordning ska inte genomföras i nationell rätt. Den revide- rade insolvensförordningen blir i stället bindande och direkt tillämp- lig i medlemsstaterna (med undantag för ). De förslag som utredningen lägger fram är en direkt följd av bestämmelserna i den reviderade insolvensförordningen. I två fall har utredningen inte utnyttjat de undantag från regle- ring gällande enskilda som förordningen tillåter (se avsnitt 9.6). I artikel 24.4 anges att medlemsstaterna har möjlighet att bestämma att undanta enskilda personer som inte bedriver näringsverksamhet från att finnas med i insolvensregistret. Utredningen föreslår att enskilda inte undantas. Om medlemsstaten inte väljer att exkludera icke näringsidkare från att finnas med i insolvensregistret finns ändå en möjlighet att skapa tröghet i systemet när det gäller sök- ningar på enskilda personer. Förordningen möjliggör för medlems- staterna att ställa krav på att den som begär ut information om en icke näringsidkare ska visa ett berättigat intresse för att en uppgift beträffande den enskilde ska kunna lämnas ut. Som framgår ovan under avsnitt 9.6.3 har utredningen gjort bedömningen att denna möjlighet inte ska utnyttjas. Att undantagen inte utnyttjas innebär inte att utredningens förslag går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen eftersom samtliga förslag är inom ramen för vad som är tillåtet i förordningen. Detta innebär i sin tur att förslagen är förenliga med . Företagens verksamhet har i allt högre grad betydelse för EU:s medlemsstater. För att den inre marknaden ska kunna fungera krävs det att även insolvensförfaranden kan hanteras på ett effektivt och smidigt sätt. Fungerande insolvensförfaranden gynnar i sin tur kon- kurrensen mellan företag. Syftet med insolvensförordningen är att bestämmelserna ska leda till effektivare insolvensförfaranden vilket kommer att gynna både borgenärer och gäldenärer. Förordningen är gynnsam för en sund konkurrens mellan före- tagen, t.ex. genom att försvåra forum shopping (se avsnitt 6.3.1). Förordningen syftar även till att undanröja konkurrensnackdelar som kommer av nationella bestämmelser. Varken utredningens förslag till lagändringar eller insolvensför- ordningens bestämmelser i övrigt innebär att konkurrensförhållan- den mellan företag påverkas negativt. Detta eftersom förslagen och bestämmelserna träffar samtliga företag i samma situation på samma sätt. 15.8Bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser Majoriteten av bestämmelserna i den reviderade insolvensförord- ningen ska tillämpas . Bestämmel- serna om inrättande av insolvensregister ska tillämpas från och med en . Slutligen ska bestämmelserna om sammankoppling av dessa register tillämpas . Kommis- sionen ska anta genomförandeakter beträffande sammankopplingen av register . De lagändringar som utred- ningen föreslår bör träda i kraft . Det innebär att lagen med kompletterande bestämmelser till insolvens- förordningen bör träda i kraft , att bestämmelserna om insolvensregister bör träda i kraft och att be- stämmelserna om sammankoppling av registren bör träda i kraft . Enligt utredningens bedömning kan den reviderade insolvensför- ordningen komma att föranleda vissa informationsinsatser. Beträff- ande domstolarna bör en sådan insats genomföras av Domstols- verket. Kostnaderna för en sådan eventuell informationsinsats bör enligt verkets egen bedömning kunna rymmas inom befintliga kostnadsramar. 15.9Samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt Utredningen har beaktat de övriga samhällsfrågor som anges i 14 och 15 §§ i kommittéförordningen (1998:1474) men har inte funnit att förslagen har någon betydelse i dessa avseenden. Den reviderade insolvensförordningen ska, enligt artikel 84 och 92 tillämpas på insolvensförfaranden som inleds eller därefter. Rättshandlingar som gäldenären vidtagit före denna dag regleras av den lag som var tillämplig när rättshandlingen företogs. Den tidigare insolvensförordningen ska fortsätta att tillämpas på förfaranden som har omfattats av den och som har inletts före . De förslag som utredningen lägger fram i detta betänkande är avsedda att komplettera den reviderade insolvensförordningen. Utredningen föreslår mot bakgrund av detta att de lagförslag som avser en lag med kompletterande bestämmelser till insolvensför- ordningen och ett förslag till förordning om ändring i förordningen (2005:1056) om kungörande och registrering av vissa insolvensför- faranden ska träda i kraft , dvs. från vilken den reviderade insolvensförordningen ska tillämpas. Bestämmelserna om insolvensregister i insolvensförordningens artikel 24 ska tillämpas medan arti- kel 25 som reglerar sammankopplingen av nationella register och åtkomsten till dem via den europeiska e-juridikportalen ska tilläm- pas . Det kan noteras att kommissionen, enligt artikel 25.2, ska anta genomförandeakter om bl.a. tekniska specifikationer och kriterier för den söktjänst som ska kunna använ- das genom den europeiska e-juridikportalen. Dessa torde dock vara en förutsättning för att medlemsstaterna ska kunna fullgöra sin skyldighet att () sammankoppla sina insolvensregister. Utredningen föreslår att de författningsändringar som läggs fram i betänkandet och som rör registrering av insolvensförfaranden ska De av utredningens för- slag som rör sammankopplingen av insolvensregister och tillgången till dem via den europeiska e-juridikportalen föreslås dock träda i kraft . Utredningen föreslår vidare att lagen (2005:1046) med kom- pletterande bestämmelser till insolvensförordningen ska upphävas. Det krävs dock en övergångsbestämmelse som anger att den även i fortsättningen ska gälla för insolvensförfaranden som inletts före och som omfattas av den tidigare insolvensförord- ningen. 17.1Förslaget till lag (2017:000) med kompletterande bestämmelser till insolvensförordningen Utredningens förslag till ny kompletteringslag bygger till stora delar på den nuvarande lagen (2005:1046) med kompletterande bestäm- melser till insolvensförordningen. Den tidigare kompletterings- lagen är emellertid ett komplement till rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av om insolvensförfaranden medan den nya lagen blir ett komplement till och rådets förordning (EU) 2015/848 av om insolvens- förfaranden. I författningskommentaren hänvisas till sådana uttalan- den från äldre förarbeten som har bedömts fortfarande ha relevans. Givetvis kan även det som i övrigt har uttalats i äldre förarbeten i viss utsträckning tjäna till ledning vid tillämpningen. 1 § Denna lag kompletterar och rådets förordning (EU) 2015/848 av om insolvensförfaranden (insolvens- förordningen). Insolvensförfaranden i svensk rätt är enligt insolvensförordningen kon- kurs, företagsrekonstruktion och skuldsanering. Paragrafens första stycke anger syftet med den nya lagen, nämligen att komplettera bestämmelserna i den reviderade insolvensförord- ningen. Bestämmelsen är utformad på samma sätt som sin mot- svarighet i den tidigare kompletteringslagen. I andra stycket anges att skuldsanering är ett av de svenska insolvensförfaranden som vid sidan om konkurs och företags- rekonstruktion numera faller in under förordningens tillämpnings- område. Förarbeten till motsvarande bestämmelse i den tidigare kom- pletteringslagen finns i prop. 2005/06:37 s. 47. Utredningens över- väganden finns i avsnitt 5.8. 2 § En ansökan om konkurs eller företagsrekonstruktion ska anses avse ett förfarande enligt artikel 3.1 insolvensförordningen (huvudinsolvens- förfarande), om det inte anges att den avser ett förfarande enligt artikel 3.2 insolvensförordningen (territoriellt begränsat förfarande). Sökanden ska styrka de omständigheter som ligger till grund för svensk domstols behörig- het och för det förfarande enligt insolvensförordningen som ansökan avser. En ansökan ska avvisas, om grunden för ansökan inte framgår och sökan- den inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. En ansökan om skuldsanering ska anses avse ett huvudinsolvensförfar- ande enligt artikel 3.1 insolvensförordningen. Bestämmelsen behandlar ansökan om konkurs, företagsrekonstruk- tion och skuldsanering i de fall insolvensförordningen är tillämplig. Förarbeten till motsvarande bestämmelse i den tidigare komplette- ringslagen finns i prop. 2005/06:37 s. 47 f. Utredningens över- väganden finns i avsnitt 5.3. Paragrafens första och andra stycke motsvarar 2 § i den tidigare kompletteringslagen. Paragrafen ska i denna del ses tillsammans med bestämmelserna om ansökans innehåll i 2 kap. 1 § konkurs- lagen och 2 kap. 1 § lagen om företagsrekonstruktion. Rätten är enligt insolvensförordningen skyldig att pröva sin behörighet. Sökan- den ska därför ange vilken typ av insolvensförfarande som ansökan avser och grunderna för domstolens internationella behörighet. Av tredje stycket framgår att skuldsanering alltid ska anses vara ett huvudinsolvensförfarande. Detta har sin grund i att skuld- sanering förutsätter att gäldenären har sina huvudsakliga intressen i , vilket också är den omständighet som grundar behörighet enligt insolvensförordningen för att besluta om ett huvudinsolvens- förfarande. I de lagförslag som regeringen lagt fram i lagrådsremissen Skuldsanering – förbättrade möjligheter för överskuldsatta att starta om på nytt följer det av 12 § förslaget till lag om skuldsanering och av 13 § förslaget till lag om skuldsanering för företagare att ansökan ska innehålla uppgifter som visar att gäldenären har sina huvud- sakliga intressen i . Mot den bakgrunden har det inte be- dömts finnas skäl att i kompletteringslagen ytterligare precisera vilket innehåll ansökan ska ha. Utredningens överväganden finns i avsnitt 6.4. 3 § När ett huvudinsolvensförfarande har beslutats i en annan medlems- stat och förfarandet avser en gäldenär med ett driftställe i , ska be- slutet anmälas till för kungörande. Också i andra fall får en sådan anmälan göras. Insolvensförfarandet ska kungöras i Post- och . Det som enligt svensk lag eller annan författning gäller i fråga om anteckning av beslut om insolvensförfaranden i offentliga register gäller också när ett huvudinsolvensförfarande har beslutats i en annan medlems- stat. Beslutet ska anmälas till som ska underrätta den som för respektive register. Regeringen får meddela föreskrifter om vad som ska framgå av anmä- lan om kungörande enligt första stycket och av anmälan om registrering enligt andra stycket. För kungörande och hantering av anmälan om registrering får Bolags- verket ta ut avgifter. Regeringen får meddela föreskrifter om avgifternas storlek. Paragrafen innehåller bestämmelser om kungörande och registrering i av insolvensförfaranden i andra medlemsstater. Bestäm- melsen motsvarar i sak 3 § i den nuvarande lagen. I andra stycket har emellertid beslut om konkurs och beslut om företagsrekonstruk- tion bytts ut mot beslut om insolvensförfaranden, eftersom insol- vensförordningen numera även innefattar skuldsanering. För tidigare förarbeten, se prop. 2005/06: 37 s. 49 f. För utredningens över- väganden se avsnitt 9.4.11. 4 § Vid konkurs och företagsrekonstruktion är det konkursförvaltaren respektive rekonstruktören som har den underrättelseskyldighet som avses i artikel 54 insolvensförordningen. Det framgår av 21 § lagen (2016:000) om skuldsanering och 23 § lagen (2016:000) om skuldsanering för före- tagare att har motsvarande skyldighet vid skuld- sanering. Genom bestämmelsen åläggs förvaltaren respektive rekonstruktö- ren uppgiften att underrätta kända borgenärer i andra medlems- stater enligt artikel 54 insolvensförordningen. Vidare anges upplys- ningsvis att det finns motsvarande bestämmelse om Kronofogde- myndighetens skyldighet att underrätta kända utländska borgenä- rer i förslagen till nya skuldsaneringslagar i lagrådsremissen Skuld- sanering – förbättrade möjligheter för överskuldsatta att starta om på nytt. Den motsvarande bestämmelsen i den tidigare kompletterings- lagen omfattade även skyldigheten att registrera ett insolvensför- farande i andra medlemsstater. Denna registreringsskyldighet fram- går numera direkt av artikel 29 insolvensförordningen. Utredning- ens överväganden finns i avsnitt 11.4.2. 5 § Om det finns svensk domsrätt enligt artikel 6 insolvensförordningen och någon annan behörig domstol saknas, är behörig. Paragrafen innehåller en bestämmelse om reservforum. Av artikel 6 insolvensförordningen följer att en talan som är en direkt följd av ett insolvensförfarande och har ett nära samband med detta kan väckas vid domstolarna i den medlemsstat där insolvensförfarandet har inletts. Om det pågår ett insolvensförfarande i kan så- ledes svensk domstol enligt förordningen vara behörig att pröva också en sådan talan. Frågan blir då vilken svensk domstol som ska göra detta. Paragrafen anger att är behörig om det finns svensk domsrätt enligt förordningen och det enligt svenska nationella forumregler saknas någon annan behörig domstol. Ett exempel på när regeln kan komma att bli tillämplig är om ett insol- vensförfarande inletts vid svensk domstol och förvaltaren vill väcka talan om återvinning mot en svarande med hemvist i en annan medlemsstat. Om de svenska nationella forumreglerna inte pekar ut någon behörig domstol är behörig att pröva talan. Frågan om svensk domsrätt enligt den tidigare insolvensförord- ningen har prövats av (återvinning i internatio- nella förhållanden), se NJA 2013 s. 22 och NJA 2013 s. 31. För utredningens avväganden se avsnitt 6.4. 6 § Vid borgenärernas godkännande av ett sådant åtagande som avses i artikel 36 insolvensförordningen ska åtagandet anses vara godkänt om tre femtedelar av de röstande har godkänt åtagandet och deras fordringar upp- går till tre femtedelar av de röstberättigande fordringarnas sammanlagda belopp. Paragrafen reglerar vilken kvalificerad majoritet som krävs vid om- röstning om ett sådant åtagande som avses i artikel 36 insolvens- förordningen. Av artikel 36 insolvensförordningen följer att om förvaltaren gör ett åtagande gentemot lokala borgenärer i syfte att undvika att ett sekundärt insolvensförfarande inleds (s.k. syntetiskt sekundär- förfarande) ska åtagandet godkännas av de lokala borgenärerna. För godkännandet ska de regler tillämpas som används vid antagande av rekonstruktionsplaner. I svensk rätt finns det inte några bestäm- melser om antagande av rekonstruktionsplaner. Det föreskrivs där- för i kompletteringslagen vilken majoritet som ska krävas vid omröst- ning om godkännande av ett åtagande. Bestämmelsen har utformats efter förebild av bestämmelserna om borgenärsmajoritet vid offent- ligt ackord i 3 kap. 4 § lagen om företagsrekonstruktion och 12 kap. 15 § konkurslagen. Det följer av insolvensförordningen vilka borgenärer som ska anses röstberättigade, nämligen de som är lokala borgenärer. Det är de borgenärer vars fordringar har uppkommit till följd av eller i samband med verksamheten vid ett driftställe i en annan medlems- stat än den där gäldenären har sina huvudsakliga intressen. Det finns inte några formella krav på hur omröstningen ska gå till och det krävs inte att den sker vid ett sammanträde. Eftersom godkännandet kan komma att bli föremål för domstolsprövning bör dock förvaltaren säkerställa att omröstningsförfarandet doku- menteras på ett sådant sätt att ett godkänt åtagande kan styrkas i efterhand. Utredningens överväganden finns i avsnitt 10.14. 7 § En begäran om att inleda ett samordningsförfarande för en koncern enligt artikel 61 insolvensförordningen som görs vid en domstol som hand- lägger ett konkursärende beträffande en av koncernens medlemmar ska handläggas i konkursärendet. I den mån inte annat följer av insolvens- förordningen ska bestämmelserna i konkurslagen (1987:672) tillämpas vid handläggningen. Görs begäran vid en domstol som handlägger ett ärende om företags- rekonstruktion beträffande en av koncernens medlemmar ska den hand- läggas i det ärendet. I den mån inte annat följer av insolvensförordningen ska bestämmelserna i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion tilläm- pas vid handläggningen. En förutsättning för att begära att ett samordningsförfarande för en koncern inleds är att det redan pågår ett insolvensförfarande för någon av koncernens medlemmar vid domstolen. första stycke framgår att om en sådan begäran ges in till en domstol som redan handlägger ett konkursärende som rör någon av kon- cernens medlemmar så ska begäran handläggas i det ärendet och konkurslagens bestämmelser ska tillämpas i den mån det inte finns särskilda bestämmelser i insolvensförordningen. Av andra stycket framgår på motsvarande sätt att om det ärende som är anhängigt vid domstolen rör företagsrekonstruktion ska begäran handläggas i det ärendet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.4. 8 § ska ansvara för att de uppgifter som avses i artikel 24.2 insolvensförordningen och som finns i aktiebolagsregistret, föreningsregist- ret, handelsregistret, konkursregistret, europabolagsregistret och europa- kooperativregistret är tillgängliga på det sätt som anges i artikel 27.1 insol- vensförordningen. Vad som sägs i första stycket ska beträffande stiftelseregistret gälla för länsstyrelserna. Vid konkurs och företagsrekonstruktion ska uppgifterna inte längre vara tillgängliga enligt första stycket när förflutit efter utgången av det kalenderår då konkursen eller företagsrekonstruktionen avslutades. I artikel 24.2 insolvensförordningen anges vilka uppgifter om in- solvensförfaranden som ska registreras. Av artikel 27.1 följer att registren ska vara tillgängliga via den europeiska e-juridikportalen. I paragrafens första stycke anges att , som är register- myndighet, ska ansvara för att de uppgifter som krävs enligt insol- vensförordningen ska vara tillgängliga på avsett vis. Närmare upp- gifter om hur sammankopplingen ska gå till kommer att föreskrivas av kommissionen i genomförandeakter. Av andra stycket framgår att länsstyrelserna har motsvarande ansvar beträffande stiftelseregistret. Tredje stycket föreskriver att uppgifterna inte längre ska vara tillgängliga via den europeiska e-juridikportalen när förflutit från utgången av det kalenderår då konkursen eller företagsrekon- struktionen avslutades. Bestämmelsen är tillämplig på juridiska personer. De register som avses saknar i stor utsträckning regler om gallring men innehåller andra begränsningar i fråga om hur upp- gifter får sökas . Beträffande fysiska personer finns bestämmelser om gallring i 7 § konkurslagen (1987:672) och i 8 § förslaget till lag om skuld- saneringsregister. Utredningens överväganden finns i avsnitt 9.4.2 och 9.4.9. 1.Denna lag träder i kraft i fråga om 8 § och i övrigt den 2.Genom lagen upphävs lagen (2005:1046) med kompletterande bestäm- melser till insolvensförordningen. 3.Den upphävda lagen gäller dock fortfarande för insolvensförfaranden som inletts före och som omfattas av rådets förordning (EG) 1346/2000 av om insolvensförfaranden. I första punkten anges att 8 § som rör sammankopplingen av insol- vensregister så att de blir tillgängliga via den europeiska e-juridik- portalen träder i kraft . I övrigt träder lagen i kraft , dvs. från vilken den reviderade insol- vensförordningen ska tillämpas. Enligt artikel 84 i den reviderade insolvensförordningen ska den tidigare insolvensförordningen tilläm- pas på insolvensförfaranden som inletts före .