sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Våra resultat överensstämmer med tidigare forskning när det gäller viljan att dela beroende på sammanhang och typ av data, där användarna blir mer ovilliga att dela ju mer personlig data blir, liksom att de är mer villiga att dela om de har en personlig i delandet. En annan slutsats är att det är skillnad på vad personer tycker när de i enkäter utfrågas om delning och vad de faktiskt gör i realiteten när de använder internet. Det skall dock tilläggas att våra studier är av explorativ karaktär med ett litet urval. Fler studier behövs för att kunna uttala sig med statistisk säkerhet. Mediepubliken och stora datamängder Enligt är nyckeln till framgång på nätet att ett för- troende finns mellan medieanvändare och företag. Om förtroendet brister kan det leda till att användare avvaktar med köp eller låter bli att testa nya tjänster. Kort sagt kan ett bristande förtroende motverka innovation (, 2012b). I nationella digitala agendor runt om i syns ett fokus på individers rätt till digital integritet. Den osäkerhet som föreligger kring hur kommersiella företag och myndigheter bör hantera beteenderelaterad data, i relation till de ekonomiska vinster som kan göras vid användning av insamlad data, ökartrycketpåattnyalagarbehöverutformasförattskyddaindividers integritet. Som våra studier visar är det relativt lätt att avidentifiera insamlad beteendedata, och därmed inverka på individens personliga integritet. Figur 1 visar på balansförhållanden som råder mellan individens integritet och företagens nyttjande av användardata. Det finns en risk att affärsmöjligheterna baserade på personlig data har ett bäst-före-datum. I och med att en växande andel svenska medborgare redan valt att blockera annonser i digitala mediekanaler är steget troligtvis inte långt till att de också väljer att stänga av möj- ligheten för medieföretag att spåra aktivitet vid mediekonsumtion. När människor inte längre går med på att dela med sig av sina data i den utsträckning de gör får mediebolagen stora problem – de rådande affärsmodellerna upphör att fungera. Mediepubliken och stora datamängder Figur 1 Balansförhållandet mellan individens integritet och företagens nyttjande av beteenderelaterad data. För mediebolagen är användarna inte bara en publik utan också kunder. Försvinner användarnas data går företagen miste om kun- dinsikt, vilket påverkar deras digitala affärsmodeller negativt. Detta påverkar i sin tur medieföretagens överlevnad, då det inte längre går att följa beteenden för specifika kundsegment, rikta annonser base- rat på positioneringsdata eller i realtid mäta klick. Om lagstiftning dessutom begränsar insamling och därmed tillskriver mediebolagens användning av användarstatistik negativa epitet av ”övervakning” eller ”missbruk”, tror vi att en åtgärd som primärt skyddar individen i slutänden blir kontraproduktiv. Detta kan jämföras med hur man 2009, genom den så kallade Ipred-lagen, förändrade skyddet för immateriella rättigheter och därmed begränsade individers nedladd- ning av medieinnehåll genom att göra beteendet illegalt. Resultatet blev en förändrad syn på nedladdning. Människor skrämdes till att upphöra med sitt beteende och företagens kommersiella vinstintresse lyftes fram på ett negativt sätt. Utveckling som rör exempelvis inbyggd integritet kan leda till att möjligheter tekniskt byggs bort så att företag kan samla in så kallad rik data om sina kunder. Från ett integritetsperspektiv är det lockande att begränsa tekniska möjligheter till analys av bete- endedata, men en sådan åtgärd innebär också att teknisk innovation Mediepubliken och stora datamängder utsätts för censur och bromsar den digitala affärsutvecklingen för de svenska medieföretagen. Att på detta sätt hämma innovation inom informationsteknikområdet för att värna den personliga integriteten är ett enkelt sätt att slippa sätta press på de stora it-företagen såsom Google och Facebook, samt ett ignorant sätt att slippa utbilda och informera människor i att ta eget ansvar för sin personliga integritet på nätet. Det är inte heller givet att förbud mot att samla och bearbeta beteenderelaterad data har avsedd verkan. För att komma runt problematiken med insamling och använd- ning av beteendedata, kräver många företag att deras användare signerar användaravtal och använder inloggningsfunktioner, vilket gör att individer fråntas rätten att kräva kontextuell integritet och ger företagen kontroll över specifik individdata. Exempelvis boyd (2010) påpekar att detta må vara lagligt, men frågan är om det är etiskt? Som tidigare nämnts är det svårt för individer att avstå från att använda internet och de sociala och samhälleliga funktioner som blir alltmer närvarande där. Valet att inte ge sitt digitala medgivande till företag, innebär ofta att individen helt måste avstå från att använda företagets tjänst. Vidare är den text som presenteras för användaren i steget då digitalt medgivande efterfrågas ofta lång och komplicerad. Här finns alltså mycket att göra för att förenkla för medieanvändaren och öka indivi- dens insyn vad gäller delning av personlig data vid mediekonsumtion. Ett sätt att stärka den digitala kompetensen och öka den informa- tionskunnighet som krävs för att medborgarna fullt ut ska kunna delta i demokratin och den demokratiska utvecklingen, är därför att medieföretagen blir än tydligare gentemot användarna med hur och när användargenererad data samlas in och används. Åtgärder för hållbara digitala affärsmodeller Även om det är potentiellt få privatpersoner som medvetet ägnar sig åt självcensur vid mediekonsumtion eller aktivt stänger av möjligheterna till att mediekonsumtion spåras – som att tacka nej till att cookies lagras – kan en ökad medvetenhet hos medieanvändarna ses som både positivt och negativt. För mediebolagen är det risk- fyllt att bygga affärsmodeller på användardata som användarna kan bestämma sig för att inte vilja dela med sig av. Mediepubliken och stora datamängder vilja att låta sig spåras med en ökad medvetenhet om digital integritet, som våra resultat pekar på, måste mediebolagen i stället hitta medel som gör att användarna börjar se fördelar med att dela beteendedata. Lagstiftning skulle kunna komma att förbjuda insamling av beteenderelaterad data som inte användarna gett sitt medgivande till. Det är, som tidigare påpekats, vid en första anblick positivt för den enskilde individens integritet. Men då stora internationella aktörer, som Facebook och Google, ändå kan komma att kringgå nationell lagstiftning i denna fråga och fortsätta samla data om medieanvändarna, kan en följd bli att mindre och nationella aktörer, såsom svenska mediebolag, försvagas. De kan då komma att skapa en beroenderelation till de multinationella bolag som fortfarande kan samla in data av integritetskänslig natur. Om så sker, skulle ett företag som Facebook kunna förvandlas till största nyhetsförmedlare, där svenska medieföretag endast blir en av många innehållsleverantörer. Detta är redan en realitet i viss mån. Utvecklingen pekar mot att mediebolag i och med detta får färre egna möjligheter att påverka nyhetsvärderingen gentemot användaren. Detta skulle kunna få effekter på demokratin och samhället. Tillåts stora bolag som Facebook att ta över den nationella marknaden utan begränsningar,sättsnyhetsvärderingenslogikurspelochdenkunskap som nationella och lokala mediebolag besitter kommer rekapitulera inför den så kallade filterbubblan och algoritmers betydelse för nyhetsvärdering. Men utvecklingen av en ökad medvetenhet hos befolkningen kring den personliga integriteten på nätet behöver inte få ett fullt så nattsvart utfall. Om svenska mediebolag, liksom deras internationella motsvarigheter, drivs mot att insamling av användardata blir en mer transparent process, som styrs av etiska värderingar för den personliga integriteten, gynnas företagen också långsiktigt, då ökad lojalitet från medieanvändarna kan göra affärsmodellerna mer hållbara. Av detta skäl behöver mediebolagen motiveras, genom politiska åtgärder, att ytterligare fokusera på hur de kan stärka sina band med sina användare. Banden stärks genom öppnare processer, primärt synlig i design, där tydlighet kring insamling av individdata förstärks. När data samlas in och för vilka syften detta görs, måste motiveras av att användarna också känner att de vinner på att dela sina data. Det varje medieföretag nu borde inspireras till att ägna sig åt, är därför att på olika sätt hitta möjligheter att motivera medieanvändarna Mediepubliken och stora datamängder till att vilja dela med sig, utan att kompromissa med det journalistiska uppdraget, så att den ur integritetssynpunkt försvarbara data som kan samlasin,blirsåriksommöjligt.Datainsamlingskaintekännassomatt tv-pejlaren hotfullt knackar på dörren för att en tv-apparat detekterats i hushållet, medieanvändaren ska i stället tycka att det är lika relevant att i dagens samhälle dela beteendedata, som det för tidigare gene- rationer var att betala för en tryckt papperstidningsprenumeration. Att skrämma upp medieanvändarna kommer inte att lösa problemet med integritet på internet, men att vinna deras förtroende blir i stället nyckeln till framgång i morgondagens medielandskap. Vi har i detta kapitel argumenterat för att relationen mellan användar- nas och företagens för- och nackdelar med användningen av insamlad beteendedata, liksom de åtgärder som behöver göras för att generera en integritetsbevarande men affärsmässig process, är komplexa frågor utan helt självklara lösningar. Skulle lagstiftare hårdare reglera datainsamling, exempelvis genom inbyggd integritet eller genom att förbjuda att data används för andra syften än de samlats in för, skyddas individen. Men den potential, såväl ekonomisk som samhällelig, som stora datamängder erbjuder går om intet. En av de branscher som då påverkas negativt blir mediebranschen, där domstolar och myndigheter skulle ges rätten att kunna begränsa tillgången till käll- material och på detta sätt också påverka journalistiskt innehåll. Då allt som sker på internet mer eller mindre går att följa får, i ljuset av vad som diskuterats ovan, frågan om den personliga integriteten därför en allt större betydelse för samhällsutvecklingen. Skyddas individen är baksidan på myntet att medieföretagens affärsmöjligheter kring personlig data begränsas, vilket får demokratiska konsekvenser då utbudet av kvalitetsjournalistik minskar. När journalistik kan finansieras med digitala affärsmodeller, begränsas i sin tur människors kunskaper om aktuell samhällsutveckling. Vi vill dock hävda att balansen mellan insamling och förtroende kan få ett positivt utfall om mediebolagen uppmuntras till att på ett mer transparent sätt samla data om sina användare. Känner sig med- ieanvändaren trygg med att insamling sker, liksom orsakerna bakom att den sker, kan detta till och med bidra till ökad lojalitet hos använ- darna. Om lagstiftning påskyndar och underlättar synliggörandet Mediepubliken och stora datamängder av mediebolagens metoder och syften med insamling av data, finns en möjlighet att människors förtroende för den insamling som ändå lagligen sker, är av godo, och görs för att svensk journalistik ska kunna finansieras med hållbara affärsmodeller. Mediepubliken och stora datamängder Alverén F (2012) Såld på nätet: priset du betalar för gratis. , , och di Grado S (2014) Åsikter på sociala medier är inte den allmänna opinionen. , Leckner S och Mejtoft T (2014) Mediekonsumentens medvetna och omedvetna val: En nyckel till morgondagens mediekonsumtion. 2014, : Nordicom, , 29–37. (2014) Non-informed consent cultures: Privacy policies and app contracts on Facebook. , 11(1): 21–38. (2013) Internetanvandningens kontexter. I: , och A (red.) Vagskal, : vid , 493–505. boyd M D (2010) Privacy and Publicity in the Context of . (WWW to print). , , , . boyd M D and (2012) Critical questions for big data: Provocations for a cultural, technological, and scholarly phenomenon. Information, , 15(5): 662–679. (2013) Vem skall äga makten över dig på nätet? och (2012) Om säkerhet i digitala ekosystem. och (2015) Complicit surveillance, interveillance, and the question of cosmopolitanism: Toward a phenomenological understanding of mediatization. , 17(9): 1473–1491. Coddington, M. (2014) Clarifying Journalism’s Quantitative Turn: A typology for evaluating data journalism, computational journalism, and computer-assisted reporting. Digital Journalism, 3(3): 331–348. , Funcke N och (2013) EU:s nya datalag oförenlig med svenska grundlagar. Mediepubliken och stora datamängder Datainspektionen (2015) EU:s dataskyddsreform: Nya lagar om personuppgiftsbehandling . Tillgänlig på: http://www. /lagar-och-regler/eus-dataskyddsreform/ (hämtad ). Dataskydd.NET (2015) Integritet och privatliv är grundläggande mänskliga rättigheter. Tillgänglig på: / (hämtad ). Ellison B N, Steinfield C och (2007) The benefits of Facebook ”Friends:” Social capital and college students use of online social network sites. communication, 12(4): 1143–1168. Eurobarometer (2011) Attitudes on Data Protection and Electronic Identity in Union (Special Eurobarometer 359). Tillgänglig på: public_opinion/archives/ebs/ebs_359_en.pdf. (hämtad ). Eurobarometer (2015) Data Protection (Special Eurobarometer 431). Tillgänglig på: . eu//newsroom/data-protection/news/240615_en.htm (hämtad ). (2012a) Why do we need a data protection reform? Commission proposes a comprehensive reform of the data protection rules. Tillgänglig på: newsroom/data-protection/news/120125_en.htm (hämtad ). (2012b) Proposal for a regulation on parliament and of the council on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (COM (2012) 11 final). : European Commision. Tillgänglig på: /data-protection/document/review2012/com_2012_11_ en.pdf (hämtad ). Findahl O (2014) Svenskarna och Internet 2014. (2014) Social media: a critical introduction. Mediepubliken och stora datamängder Ghersetti M (2015) Sociala medier till nöje och nytta. I: , , och (red.) Fragment, : vid , 511-522. Hilty L M (2014). Ethical Issues in Ubiquitous Computing: Assessment . I: Kinder-Kurlanda K och Ehrwein C (red) Ubiquitous Computing in the Workplace: What Ethical Issues? Jai T-M och King N J (2015) Privacy versus reward: Do loyalty program increase consumers willingness to share personal information with third-party advertisers and data brokers? Kshetri N (2014) Big data’s impact on privacy, security and consumer welfare. Telecommunications Policy, 38(11). Leckner S och (2015) The audience’s willingness to share internet traffic data: an emerging ethical challenge for the media industry Paper presented at NordMedia 2015, 13–15 . , Ur B, Wangz Y, Sleeper M, Balebako R, , , Christodorescuy M och (2013) What Matters to Users? Factors that Affect Users’ Willingness to Share Information with Online Advertisers. Privacy and Security (SOUPS) 2013, 24–26, , UK. , och Coddington M (2014) Reciprocal Journalism. Journalism Practice, 8(2): 229–241. och (2015) : Epistemology, expertise, economics, and ethics. Digital Journalism, 3(3): 447–466. Light B och K (2010) Ethics and social networking sites: a disclosive analysis of Facebook. Information, technology and people, 23(4): 290–311. Lilley S, och Gumbus A (2012) Revealing the commercialized and compliant Facebook user. Journal of information, communication and ethics in society, 10(2): 82–92. Manovich L (2012) Trending: The promises and the challenges of big social data. I: Gold M K (red) Debates in the Digital Mediepubliken och stora datamängder Humanities (pp. 460-475) , MN: . , , och Madden M (2015) Americans Privacy Strategies Post-Snowden. Tillgänglig på: Strategies-Post-Snowden/ (hämtad ). Nissenbaum H (2004) Privacy as Contextual Integrity. , 79(1): 119–157. (2008) Att stänga det öppna samhället. : Tusculum förlag. TNS (2015) Orvesto Konsument 2015:1. Tillgänglig på: /rapporter-undersokningar/rackviddsrapporter- orvesto/orvesto%C2%AE-konsument (hämtad ). Pew (2014) Public Perceptions of Privacy and Security in the Post- Snowden Era. Tillgänglig på: http:// /2014/11/12/public-privacy-perceptions/ (hämtad ). Pitkänen O och Tuunainen V K (2012) Disclosing personal data socially: An empirical study on Facebook users privacy Journal of information privacy & security, 8 (1): 3–29. Pwc (2012) Consumer privacy: What are consumers willing to share. Consumer Intelligence series. Tillgänglig på: publications/consumer-intelligence-series/consumer-privacy. jhtml (hämtad ). Sankaranarayanan K och Vassileva J (2009) Visualizing Reciprocal and Non-Reciprocal Relationships in an Online Community. Workshop on Adaptation and Personalization for Web 2.0, , . Sas (2015) Finding the Personalization and Privacy. SOU (2015: 94) Medieborgarna och medierna: En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar. Tillgänglig på: 2015_94_Hela_Webb.pdf (hämtad ). (2014) for Media. Report (Nov). Tillgänglig på: http:// Mediepubliken och stora datamängder reutersinstitute.politics.ox.ac.uk/publication/big-data-media (hämtad ). Vanderhoven E, Schellens T, Valcke M och Raes A (2014) How Safe Do Teenagers Behave on Facebook? An Observational Study. PLoS ONE 9 (8): 1–9. van Gool E, Ouytsel J V, Ponnet K och Walrave M (2015) To share or not to share? Adolescents’ self-disclosure about peer relationships on Facebook: An application of the Prototype Computers in Human Behavior, 44: 230–239. , , Yeung A, Fan W och (2014) Trust and privacy exploitation in online social networks. IT professional, 16(5): 28–33. Vi vantrivs i det kommersiella (ett litet tag till) , docent, , professor, Vi vantrivs i det kommersiella (ett litet tag till) Detta kapitel handlar om de digitala mediernas intrång i människors vardagsliv, om vår i allt högre grad kommersiellt organiserade vardag och tilltagande kommodifiering av livsvärlden. Vi utgår här ifrån ett medborgarperspektivdärvisättermänniskorslevnadsvillkorochegna upplevelser i centrum. I kapitlet ska vi först kort reda ut vad begreppen kommersialisering och kommodifiering innebär, vad vi menar med kommodifiering av livsvärlden, varefter vi analyserar hur befolkning förhåller sig till en alltmer tilltagande kommodifiering av sociala relationer och vardagsliv. Att något är kommersiellt betyder helt enkelt att det drivs i vinstsyfte. Man hör ofta varningar resas om att medierna har kommersialiserats under (t.ex. och 2007). Många forskare har dock framhållit att väster- ländska massmedier alltid har varit aktörer på en marknad samt att tidningar är en av de första massproducerade varorna (t.ex 2008:44). Mediernas vinstdrivande aktiviteter är således inte något nytt. Fleraforskarehardockkonstateratattdetärunderdensenaredelen av som den största förändringen mot en mer kommersiell styrning av medierna ägt rum. Koller (2007) menar exempelvis att de politiska institutionernas inflytande på medieområdet drastiskt mins- kade efter till förmån för marknadsinstitutioner. En annan stor förändring skedde på tv-området i (delar av) då public service-tv fick konkurrens från kommersiella tv-företag (, 2008:46). Forskare har också visat hur det svenska samhället förändrats från att prioritera kollektivistiska till individualistiska kommunikations- former och sätt att förhålla sig till andra människor (, 2002). Dessa förändringsprocesser kan också ses som en del av en större förändring där processer som sekularisering och individualisering står i centrum (, 2008:47). Hur ska vi då förstå denna förändringsprocess? (2008) menar att förändringen till ett neoliberalt samhälle ofta beskrivs som en avpolitiseringsprocess i vilken medierna mister sin funktion som institution i offentligheten och sugs in i den kommersiella sfären; som instrument för reklam och annonsering (, 2008:43). Inom en mer kritisk tradition ses denna förändring dock som en mer långsiktig Vi vantrivs i det kommersiella (ett litet tag till) process som är sammanlänkad med kapitalismens generella framväxt, vilken har styrts av politiska beslut lokalt såväl som globalt. Politiska institutioner ses alltså som delaktiga i den ökade kommersialiseringen och inte bara som offer för den. Utifrån detta perspektiv bör således även politiska beslut ses som en viktig drivkraft bakom de föränd- ringar mot mer marknadsstyrning vi sett på kommunikationens och informationens område (Prodnik, 2014; , 1998; se även kapitel i denna bok). Utöver relationen mellan politiker och medieföretag ser vi nya former av kommersialisering växa fram. menar t.ex. att det växande antalet mediekanaler medför en tilltagande kommersialisering av barns livsvärldar eftersom barn utgör egna målgrupper för medieföretag och adresseras som kunder, samt att deras vardagsliv och aktiviteter utnyttjas för kommersiella syften (, 2007). Barnens lekar, relationer och vardagsstruktur organiseras således i allt högre grad av en kommersiell logik, och tillmäts ekonomiska värden. Denna typ av kommersialisering brukar ofta kallas för kommodifiering (på engelska commodification eller, rakt översatt, varufiering. Vi kommer dock här att använda begreppet kommodifiering). Människors inställning till kommodifiering av livsvärlden är vad detta kapitel handlar om. Kommodifiering är den process genom vilken materiella och ickemateriella fenomen annekteras av kapitalismens logik, stöps i marknadens form och omformas till en vara som kan köpas och säljas. Enligt är en vara/commodity 1) ett råmaterial eller en produkt som kan köpas eller säljas eller 2) en användbar eller värdefull sak, dvs. något som tillskrivs värde inom en viss grupp eller kultur. Att man kommodifierar något definieras enligt samma ordbok som processen då man förvandlar något till eller behandlar det som en vara. Exempel på kommodifiering av livsvärlden är då man betalar för t.ex. barnomsorg eller barnpassning, områden som under andra tidsperioder skötts inom hemmets sfär och utan ekonomiska transaktioner. Andra exempel är att våra vardagsaktivi teter, intressen och sociala relationer kapitaliseras av digitala medie- företag då information om dem lagras och säljs för att utnyttjas för riktad annonsering. Områden som tidigare legat utanför den ekono- miska sfären stöps nu om till varor och köps och säljs på en marknad. Enligt den historiematerialistiska teorin, är ett av grundelementen i varuformen (the commodity) att den är producerad i en kapitalistisk Vi vantrivs i det kommersiella (ett litet tag till) produktionsprocess (Prodnik, 2014). Många argumenterar dock för att varuformen har expanderat i det postindustriella samhället och att varor produceras såväl på fabriksgolvet som inom andra sfärer av våra liv. Särskilt tydlig är denna utveckling inom informationens och kommunikationens områden, med ökat målgruppstänkande även inom public servicemedier, kommersiell adressering av barn, spårning av mediepubliker för att effektivt kunna rikta reklam, m.m. (Smythe, 1977; Terranova, 2004; , 2012a; och , 2013). Den första stora kommodifieringsprocessen påbörjades -talet i och pågick , med en topp runt 1700-talet. Då ”inhägnades” och underkastades tidigare allmänt ägda större och mindre landområden enskilda ägare – detta brukar kallas för den första inhägnaden (”the first enclosure”) (, 2003). Om någon annan än ägaren skulle använda marken fick denna därefter betala för detta. talar man inom forskningen ofta om en ”andra inhägnad” (”second enclosure”), då nya dimensioner av mänskligt liv, som vår kommunikation, mutas in av kommersiella aktörer för att köpas och säljas som varor (Andrejevic, 2007; se även Bollier, 2002; Hesmondhalgh, 2008; , 2008; , 2010). Denna ”digitala inhägnad” medför att nya områden av såväl offentligt som privat liv underkastas marknaden. Denna process beror på att kommunikation och information genomsyrar mänskligt liv på annat sätt än tidigare och därmed blir lönsam att handla med.