sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — I nuvarande lagtext omnämns även ”den skada eller fara som brottsligheten har inneburit” och ”brottslighetens omfattning”. 66 Se NJA 2014 s. 559 p. 5 och 6 med där gjorda hänvisningar. utgör emellertid faktorer som väsentligen ligger inom ramen för bedömningen av ett brotts straffvärde (jfr 29 kap. 1 § ) och som således ska beaktas redan på grund av lagtextens hänvis- ning till brottets straffvärde. Det finns därför inte anledning att särskilt omnämna dessa faktorer i lagtexten. En annan sak – som vi återkommer till i det följande – är att skada eller fara av mera speciellt slag, nämligen skada eller fara för liv, hälsa eller miljö, bör pekas ut i lagtexten. Företagsbotens storlek bör inte bestämmas med utgångspunkt enbart i brottslighetens straffvärde … Bestämmelserna om hur företagsbotens storlek ska bestämmas skulle i och för sig kunna utformas så att hänsyn ska tas enbart till brottslighetens straffvärde. Vid en första anblick framstår en sådan metod som tilltalande. Bestämmelserna skulle bli betydligt enklare att tillämpa än den nuvarande regleringen och även innebära en ökad förutsebarhet. Eftersom straffvärdet ska tillmätas betydelse och då flera av de andra bedömningsgrunderna enligt den nuvarande regleringen även ingår i straffvärdebedömningen, torde dessutom resultatet av bedömningen ofta bli i huvudsak detsamma som . Till detta kommer att såväl domstolar som åklagare och försvarare redan har god vana vid straffvärdebedömningar. Att enbart fästa avseende vid brottslighetens straffvärde skulle emellertid, som framgår av det följande, också vara förenat med nack- delar. ... utan särskild hänsyn bör också tas till brottslighetens förhållande till verksamheten … Det är ganska naturligt att den företagsbot som ett företag åläggs att betala bör stå i proportion till graden av det som före- taget förtjänar. Klandervärdet beror inte enbart på brottets straff- värde utan utgör en produkt av flera faktorer, bl.a. brottets straff- värde och företagets/företagsledningens anknytning till brottet. Det är t.ex. tydligt att ett företag förtjänar ett högre mått av klan- der om brottet har begåtts efter uppmuntran av företagsledningen jämfört med den situationen då företagsledningen inte kan lastas för mer än bristande kontroll. Detta synsätt kommer till uttryck redan i den nuvarande lagtexten, där det sägs att särskild hänsyn ska tas till ”brottslighetens … förhållande till [närings]verksamheten.” Enligt vår mening bör även en ny lagtext innehålla ett moment av detta slag. Vi återkommer i författningskommentaren till den närmare innebörden av rekvisitet. Redan här kan dock framhållas att det får betydelse exempelvis om företaget endast i mindre mån har avvikit från vad som skäligen har kunnat krävas för att förebygga brotts- ligheten; företagsboten bör då bestämmas till ett lägre belopp än om företaget inte alls hade vidtagit några åtgärder för att förebygga brottsligheten. Hänsyn kommer också att kunna tas till gärnings- mannens ställning i företaget och till företagsledningens kunskap om brottsligheten. Med det angivna rekvisitet är det också givet att företagsboten för sådana företag som har använts uteslutande i ett brottsligt syfte (s.k. brottsverktyg) bör kunna bestämmas till ett särskilt högt belopp. ... och till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö Att koppla företagsbotens storlek enbart till brottslighetens straff- värde och dess anknytning till verksamheten kan emellertid, såsom framgår av det följande, i vissa fall få mindre önskvärda effekter. Den brottslighet som kan föranleda att en juridisk person eller enskild näringsidkare åläggs företagsbot kan ha mycket varierande straffvärden. Även om företagsbot kan åläggas för alla former av brott kommer den främst till användning vid brott som typiskt sett har en tydlig koppling till den verksamhet som utövas av en juridisk person eller enskild näringsidkare. Exempel på allvarliga så- dana brott är arbetsmiljöbrott som innefattar vållande till annans död (grovt brott)67, grovt givande av muta68, grovt bokföringsbrott69, grovt miljöbrott70 och grovt skattebrott71. Gemensamt för dessa brott är att straffskalan sträcker sig upp till fängelse . 673 kap. 7 § andra stycket och 10 § . 6810 kap. 5 c § . 6911 kap. 5 § andra stycket . 7029 kap. 1 § andra stycket . 714 § skattebrottslagen (1971:69). utgångspunkt är därför att brottslighet som har ett straffvärde om fängelse – i ett system där enbart straffvärdet be- stämmer företagsbotens storlek – bör kunna föranleda en företags- bot nära maximibeloppet, dvs. enligt nuvarande reglering. På motsvarande sätt bör som utgångspunkt gälla att brotts- lighet som har ett straffvärde nära minimum, dvs. låga bötesstraff, kan föranleda endast en företagsbot i skalans allra nedersta del. Det framstår därmed också som naturligt att brottslighet med ett straff- värde på fängelsenivå regelmässigt bör leda till en högre företagsbot än brottslighet på bötesnivå. Så skulle man t.ex. kunna tänka sig att brottslighet med ett straffvärde på bötesnivå ska föranleda en före- tagsbot på . I så fall är det naturligt att brottslighet med ett straffvärde på fängelsenivå normalt leder till en företagsbot på eller mer. Detta ska jämföras med de riktvärden som t.ex. Ekobrotts- myndigheten tillämpar. I vägledning72 anges att företagsboten bör bestämmas till – för brott på bötesnivå, till – för brott med ett straffvärde på fängelse en månad och till 300 000 kro- nor – för brott med ett straffvärde på fängelse tre månader.73 Det här innebär exempelvis att företagsboten för ett mindre aktiebolag där en företrädare döms för bokföringsbrott som består i att han eller hon inte har lämnat in bolagets årsredovisning i rätt tid – vilket ofta anses vara ett brott som har ett straffvärde som överstiger böter74 – bör bestämmas till mellan och . I själva verket bestäms företagsboten i ett sådant fall sannolikt ofta till ett lägre belopp än (om någon företagsbot över huvud taget åläggs).75 Det medför att om straffvärdet av själva gärningen (ensamt eller tillsammans med ”brottslighetens anknytning till verksamheten”) får avgöra företagsbotens storlek, så skulle sannolikt företagsboten för t.ex. bokföringsbrott av mindre allvarligt slag bli avsevärt högre än . Det kan hävdas att detta inte är någon önskvärd föränd- 73Det bör framhållas att det enligt vägledningen ska tas hänsyn även till andra omständig- heter än straffvärdet när företagsbotens storlek bestäms, jfr avsnitt 10.4. 74Jfr t.ex. NJA 2004 s. 618. 75Uppgift lämnad av åklagare vid i samband med möte mellan utred- ningens sekretariat och i . Åklagare vid har också uppgett att de uppfattar storleken på företagsboten som hög när det gäller vissa slag av bokföringsbrott.76 I och för sig skulle man kunna hantera de fall där företagsboten framstår som orimligt hög mot bakgrund av t.ex. företagets eko- nomiska förhållanden genom jämkning enligt 36 kap. 10 § första stycket 4 . Ett ökat behov av att tillämpa jämknings- institutet skulle emellertid innebära att eventuella förutsebarhets- vinster med vårt förslag går förlorade. Det bör även beaktas att det av våra direktiv framgår att det inte finns något generellt behov av att höja nivån på företagsboten. Ett annat sätt att komma till rätta med oönskade konsekvenser av det angivna slaget är givetvis att generellt bestämma företagsboten till avsevärt lägre belopp än de ovan angivna. Det skulle bl.a. kunna innebära att företagsboten för brott på fängelsenivå bestämdes till lägre belopp än 100 000–. Det kan emellertid riktas invändningar även mot den modellen. Företagsbot med anledning av arbetsmiljöbrott genom vållande till kroppsskada kan användas som exempel. Detta är ett brott som sällan föranleder annan påföljd än böter. I REMA:s riktlinjer77 anges att företagsboten vid sådana arbets- miljöbrott bör bestämmas till mellan och , när det är fråga om en allvarlig skada, t.ex. betydande invali- disering. I sammanhanget kan också konstateras att Högsta dom- stolen i rättsfallet NJA 2014 s. 139 (II) har kommit fram till att brott med ett straffvärde som motsvarar ett högt bötesstraff bör kunna föranleda en företagsbot om i vart fall 600 000 kronor.78 Redan om nivån på företagsboten för brott på bötesnivå skulle bestämmas till – som i exemplet ovan – skulle det alltså inne- bära en inte obetydlig sänkning av företagsboten för arbetsmiljöbrott genom vållande till kroppsskada. Om man – i syfte att åstadkomma en rimlig företagsbotsnivå för vissa brott, t.ex. bokföringsbrott – sänker företagsbotsnivåerna generellt, skulle storleken på företags- boten för allvarliga arbetsmiljöbrott bli ännu lägre och det kan ifrågasättas om boten då skulle vara tillräckligt ingripande. 76Uppgift lämnad av åklagare vid i samband med möte mellan utred- ningens sekretariat och i . 77Företagsbot och straff – riktlinjer avseende belopp och straffmätning vid miljö- och arbetsmiljöbrott. 78Se NJA 2014 s. 139 (II), särskilt p. 7 och 12. Det finns i sammanhanget anledning att understryka att företags- botsinstitutet synes ha en särskilt påtaglig och praktisk betydelse just när det gäller arbetsmiljöbrott (och även vissa miljöbrott). Det är därför inte lämpligt att utforma bestämmelserna om företagsbot på ett sådant sätt att företagsböterna för arbetsmiljöbrott och liknande brottslighet hamnar på lägre nivåer än i nuvarande praxis. Vi bedömer därför att det inte är lämpligt att bestämma storleken på företagsboten enbart med utgångspunkt i brottslighetens straff- värde och dess förhållande till verksamheten. I stället bör ytterligare ett moment beaktas, nämligen ”den skada eller fara som brottslig- heten har inneburit för liv, hälsa eller miljö”. Detta utgör i och för sig förhållanden som ska beaktas redan vid ett bestämmande av straffvärdet för gärningen enligt 29 kap. 1 § . Genom att omnämna dem särskilt i bestämmelserna om företagsbot kommer det emellertid att markeras att de ska tillmätas särskild betydelse vid bestämmandet av den företagsbot som företaget ska åläggas att be- tala. Därmed blir det möjligt att upprätthålla nuvarande praxis vad gäller arbetsmiljöbrott och miljöbrott utan att det behöver leda till en höjning av företagsbotsnivåerna för andra typer av brott. Företagsboten kommer då också – liksom – att kunna ge uttryck för det särskilda som ett företag förtjänar för att det inte har förmått leva upp till sitt ansvar på arbetsmiljö- eller miljö- området. Liksom bör det finnas ett utrymme för att i skälig omfattning beakta tidigare ålagd företagsbot Enligt förarbetena bör återfall normalt vara en viktigare faktor vid bestämmandet av företagsbotens storlek än vid straffmätning som avser en fysisk person. Detta har motiverats bl.a. med att det inte finns någon möjlighet att förverka villkorligt medgiven frihet när företagsboten bestäms. Med anledning av detta omnämner lagtexten särskilt återfall som en faktor av betydelse vid bestämmandet av företagsbotens storlek. En tidigare ålagd företagsbot ska dock, enligt förarbetena, beaktas endast i försvårande riktning. Det bör alltså inte komma i fråga att sätta ned en företagsbot på den grunden att ett företag inte har ålagts företagsbot. I förarbetena sägs att det, vad gäller stora företag, inte alltid bör komma i fråga att beakta återfall, eftersom riskerna för upprepade överträdelser där är större.79 Vi delar uppfattningen att det är skäligt att företagsboten kan bestämmas till ett högre belopp när företaget har ålagts kan man ifrågasätta det praktiska värdet av en bestäm- melse om att återfall ska beaktas. Eftersom det inte finns något register över vilka som har ålagts att betala företagsbot, blir det något slumpmässigt om ett återfall kommer att beaktas. Det problemet skulle i och för sig i någon utsträckning kunna åtgärdas genom in- rättandet av ett register över ålagda företagsböter. Som framgår av avsnitt 13.3 anser vi dock inte att det finns tillräckliga skäl för det. Ytterligare ett skäl mot en bestämmelse om återfall är att verksam- heter på olika sätt, t.ex. genom inkråmsöverlåtelser, fusioner och delningar, kan flyttas från en juridisk person till en annan. Det som i praktiken är ett återfall, hänförligt till en och samma verksamhets- utövare, kommer då inte alltid att beaktas. Vi har mot den bakgrunden övervägt om återfallsbestämmelsen bör tas bort. Vi föreslår emellertid att en bestämmelse av detta slag ska finnas även . I ett enskilt fall kan det vara uppenbart att återfallet beror på att företagsledningen nonchalerar förekom- mande problem i företaget. Det är då rimligt att detta kan beaktas när företagsboten bestäms. Det förhållandet att återfall inte kommer att kunna beaktas konsekvent på grund av att åklagaren inte alltid har kännedom om tidigare företagsbot ändrar inte den bedömningen; detsamma gäller ju andra omständigheter som har betydelse för företagsbotens storlek. En åklagare känner t.ex. inte alltid till att viss brottslighet har varit sanktionerad eller beordrad av företagets led- ning och att den därmed borde föranleda en högre företagsbot. Vid flerfaldig brottslighet bör det bestämmas en gemensam företagsbot som avser samtliga brott En särskild fråga är hur en företagsbot bör bestämmas om det inom ramen för en och samma verksamhet har förekommit flera brott som ska föranleda företagsbot. Bör det fastställas en företagsbot för varje 79 Se prop. 2005/06:59 s. 35 f. enskilt brott eller bör det bestämmas en gemensam företagsbot? Och, om en gemensam företagsbot ska fastställas, bör denna be- stämmas genom en enkel summering av de företagsböter som bör utgå för de enskilda brotten eller genom en sammanvägning till en lämplig nivå, t.ex. genom tillämpning av den s.k. asperationsprincip som gäller vid bestämmandet av straffvärdet vid flerfaldig brotts- lighet för en fysisk person?80 Nuvarande lagtext och förarbeten ger inte något entydigt svar på dessa frågor. Enligt nuvarande reglering ska företagsbot under vissa förutsättningar åläggas för brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet. Företagsbot ska emellertid inte åläggas om brottsligheten har varit riktad mot näringsidkaren. Vidare ska stor- leken på företagsboten bestämmas bl.a. med beaktande av straff- skalan för brottet och med hänsyn till brottslighetens omfattning. Slutligen får företagsboten jämkas bl.a. om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rättsverkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportio- nerligt sträng. Lagtextens utformning talar närmast för att lagstift- aren har avsett att det ska bestämmas en gemensam företagsbot för den samlade brottsligheten och av förarbetena framgår att så i vart fall kan ske.81 Från åklagarhåll har emellertid framhållits att lagtexten är otydlig och att det förhållandet att företagsbot kan åläggas gemen- samt för den samlade brottsligheten inte innebär att så måste ske. I ett praktiskt perspektiv framstår det som lämpligt att före- tagsbot åläggs som en gemensam sanktion för den samlade brotts- ligheten som har begåtts i utövningen av t.ex. en juridisk persons verksamhet. Därmed kommer åklagare och domstolar inte alltid att 80 När någon döms för flera brott är utgångspunkten att den s.k. asperations- principen tillämpas. Den innebär att straffvärdebedömningen vid flerfaldig brottslighet utgår från det allvarligaste av de brott som föreligger till bedömning. Till straffvärdet för detta brott läggs därefter en efter hand minskande del av straffvärdet för vart och ett av de övriga brotten i ordning efter brottens allvar. Detta innebär i praktiken att det straff som döms ut vid flerfaldig brottslighet är väsentligt lägre än vad som skulle bli följden av en samman- läggning av straffvärdet för varje enskilt brott. En allmän kontroll görs slutligen så att ett på detta sätt beräknat straffvärde inte framstår som oproportionerligt i förhållande till den typ av brottslighet som är aktuell. Se t.ex. NJA 2008 s. 359, NJA 2009 s. 485 och NJA 2014 s. 859. Asperationsprincipen sammanhänger med ”principen om straffvärdeomständigheter- nas avtagande betydelse”. Något förenklat går denna ut på att straffvärdet inte alltid ökar i samma omfattning som straffvärdeomständigheterna. Det anses t.ex. inte vara 100 gånger så allvarligt (eller straffvärt) att inneha av ett narkotiskt preparat som att inneha ett gram av samma preparat. På motsvarande sätt anses det inte 100 gånger så allvarligt (eller straffvärt) att göra sig skyldig till 100 fall av snatteri som till ett fall av snatteri. 81 Se prop. 1985/86:23 s. 65. behöva ta ställning till den svåra frågan om ett visst förfarande innefattar ett eller flera brott; frågan kommer i vart fall att förlora mycket av sin praktiska betydelse när det gäller bestäm- mandet av företagsbotens storlek. En ordning där en gemensam företagsbot åläggs är också väl förenlig med huvudregeln i fråga om påföljdsbestämning för fysiska personer.82 Som framgår ovan bedö- mer vi också, med utgångspunkt i lagtexten, att detta utgör gällande rätt. Det saknas skäl att göra någon ändring i detta avseende. Vi bedömer därför att övervägande skäl talar för att före- tagsbot bör åläggas som en gemensam sanktion för den samlade brottslighet som har begåtts i utövningen av ett företags verksamhet. Lagtexten bör förändras så att detta framgår tydligt. När det gäller frågan om den s.k. asperationsprincipen ska tilläm- pas ger varken lagtext eller förarbeten någon ledning. Domstolarnas tillämpning av asperationsprincipen vid bestämmandet av straff- värdet för flerfaldig brottslighet bygger på svensk rättstradition och har stöd i praxis från . Domstolar och åklagare är alltså vana att tillämpa principen. Det finns goda skäl att tillämpa asperationsprincipen även vid bestämmandet av företagsbotens storlek. I annat fall skulle företags- boten för flerfaldig mindre allvarlig brottslighet kunna bli högre än företagsboten för ett mycket allvarligt brott. Detta skulle strida mot proportionalitetsprincipen.83 En rent kumulativ tillämpning skulle också kunna innebära att företagsboten vid upprepad brottslighet skulle bli betydligt högre än enligt gällande praxis. Ett annat argu- ment för att tillämpa asperationsprincipen vid bestämmandet av företagsbotens storlek är att en kumulativ tillämpning riskerar att medföra att ett företag vid flerfaldig allvarlig brottslighet snabbt ”slår i taket”. Detta innebär att företaget kan tillåta att brottsligheten fortgår utan att riskera en högre företagsbot och att möjligheterna till en nyanserad bestämning av företagsbotens storlek försämras. En gemensam företagsbot för flera brott bör därför, enligt vår mening, bestämmas enligt samma principer som gäller vid bestäm- mandet av straffvärdet för flerfaldig brottslighet, dvs. enligt aspera- tionsprincipen. 82Jfr 30 kap. 3 § första stycket . 83Jfr Borgeke, , Att bestämma påföljd för brott, 3 u., 2016, s. 176. 10.11För större företag bör, vid särskilt klandervärd brottslighet, företagets finansiella ställning beaktas Förslag: Företagets finansiella ställning ska beaktas när det är fråga om ett större företag och den aktuella brottsligheten är särskilt klandervärd. Den finansiella ställningen ska dock aldrig beaktas när företagsbotens storlek bestäms för staten, en kom- mun eller ett landsting. Skälen för vårt förslag När företagsboten för särskilt klandervärd brottslighet bestäms, bör företagets finansiella ställning beaktas Det har i flera tidigare lagstiftningsärenden diskuterats om ett före- tags betalningsförmåga bör ha betydelse för företagsbotens storlek. I samband med att företagsbotssystemet infördes ansågs dock över- vägande skäl tala mot att ge betalningsförmågan sådan betydelse. Som skäl för detta uttalades t.ex. att företagsboten bl.a. skulle vara ett medel för att dra in den vinst som brottet hade medfört eller kunnat medföra. Det ansågs därför vara lämpligare att anpassa före- tagsbotens storlek efter vinsten.84 Som framgår av bl.a. avsnitt 7.4 kom emellertid företagsboten inte att få någon vinsteliminerande funktion. Trots det synes frågan om betalningsförmågans betydelse inte ha diskuterats ytterligare i det efterföljande lagstiftningsarbetet. Redan när företagsboten infördes ansågs dock det tyngst vägande skälet mot att ge betalningsförmågan betydelse för företagsbotens storlek vara att det skulle vara förenat med betydande svårigheter att utforma ett sådant system. Det bedömdes att reglerna skulle bli detaljerade och svårtillämpade, att utredningarna skulle bli omfat- tande och resurskrävande och att det ändå inte skulle finnas någon garanti för att systemet fungerade på ett rättvist sätt.85 Som framgår av avsnitt 10.2 har det även i senare sammanhang övervägts att ge betalningsförmågan större betydelse vid bestämmandet av före- 1985/86:23 s. 40 f. 1985/86:23 s. 41 f. tagsbotens storlek, dock utan att övervägandena utmynnat i något annat ställningstagande . Inledningsvis vill vi framhålla att ett system där ett företags ekonomiska förutsättningar får direkt genomslag på företagsboten framstår som principiellt tilltalande. Ett sådant system kan bidra till att företagsboten blir tillräckligt ingripande även i förhållande till större och ekonomiskt starka företag som mindre och ekonomiskt svaga företag inte behöver betala mer än nödvändigt. Det kan i och för sig hävdas att ett system av detta slag skulle brista i ekvivalens (jfr avsnitt 7.3); om det i två olika företag med olika ekonomiska förutsättningar begås identiska brott skulle företags- boten bli olika stor. Det kan emellertid också hävdas att ett system där betalningsförmågan eller den finansiella ställningen beaktas står i bättre överensstämmelse med principen om ekvivalens, eftersom företagsboten för respektive företag då kan bestämmas så att effek- ten för de båda företagen blir en och samma eller i vart fall mera likartad. Enligt vår mening har det senare synsättet störst tyngd. Bestämmelserna om företagsbot bör därför utformas så att före- tagsboten kan göras lika kännbar för båda företagen. I REMA:s riktlinjer86 utgör minimibelopp för företagsboten vid arbetsmiljöbrott genom vållande till annans död. kan innebära en mycket stor påfrestning för ett mindre företag, i synnerhet sådana med dålig ekonomi. För mindre företag framstår därför nuvarande nivåer på företagsboten normalt som fullt tillräckliga. För ett större företag kan emellertid vara ett för- sumbart belopp utan någon påtagligt avskräckande funktion. Detta blir än mer tydligt när det är fråga om allvarlig ekonomisk brotts- lighet där de vinster som uppkommer genom brottsligheten kan över- stiga den företagsbot som kan åläggas enligt nuvarande reglering. Genom att ge företags ekonomiska situation betydelse när företags- botens storlek bestäms kan vinstintresset, dvs. de särskilt starka eko- nomiska motiv som kan ligga bakom brottsligheten, i någon mån motverkas. måste det konstateras att vissa av de argument som har anförts i tidigare lagstiftningsärenden för att inte tillmäta betal- 86 Företagsbot och straff – riktlinjer avseende belopp och straffmätning vid miljö- och arbets- miljöbrott. ningsförmågan betydelse fortfarande har bärkraft. Det är mycket svårt att med någon form av precision uttala sig om ett företags betalningsförmåga. Bestämmelser som innebär att det regelmässigt ska tas hänsyn till betalningsförmågan kan därför medföra bety- dande tillämpningsproblem och leda till att de rättsvårdande myn- digheterna måste lägga ner avsevärda utredningsresurser på frågor kring företagets ekonomiska situation. De problem av detta slag som kan uppkomma minskar om före- tagets ekonomiska situation bedöms utifrån en viss given modell. Vi kommer i följande avsnitt att beskriva en sådan modell; ”företa- gets finansiella ställning”. Inte heller den modellen innebär dock att vare sig tillämpningsproblemen eller det ökade behovet av utred- ningsresurser helt försvinner.