sou · H4B344 · 2016-06-20 00:00:00 — Det är inte romer som ska göra upp med antiziganismen – det är samhället i vid bemärkelse som måste ta ansvar för att kränkningarna inte fortgår. Jag har varit romsk aktivist . Jag kämpar för att romer ska få tillgång till sina rättigheter , men också för att de ska få upprättelse för brott och övergrepp som har skett under historiens För historien och hör ihop. Diskrimineringen av romer fortsätter och den är ett brott mot mänskligheten. I mitt arbete mot antiziganism berättar jag om den diskriminering vi romer upplever. Att jag blev diskriminerad i samband med att jag skulle framföra en sådan berättelse på regeringens uppdrag, är symptomatiskt. hoppas jag att diskrimineringen av romer just ska vara historia och att romer får åtnjuta sina mänskliga rättigheter på samma sätt som alla andra. Att rättigheter inte kränks på grund av antiziganism. , ledamot i mot antiziganism Publicerad på kommissionens webbplats, . Återigen får jag den välbekanta känslan i bröstet, det hugger till, håret reser sig på armarna och jag förstår att färgtonen i ansiktet ändras. Men det är inte för att jag känner mig generad – jag känner mig kränkt. Alla som sitter runt bordet omkring mig tystnar och som jag tittar ner på mina händer och fumlar med något på ärmen för att verka oberörd, känner jag hur allas blickar landar på mig. Jag tittar upp och söker ögonkontakt med min chef och försöker genom telepati att få henne att förstå att hon ska fortsätta med mötet med personalen. Jag vill inte att detta ska ta någon plats . Jag orkar inte, inte när jag är i denna sinnesstämning. En kär arbetskamrat har nämligen precis sagt ordet ”tattarnäste” för att beskriva det kaotiska och illaluktande soprummet på arbetsplatsen. Alla på min arbetsplats vet att jag är resande. Jag är öppen och stolt över att vara resande. Men det har tagit mig att komma hit. Hela mitt liv har jag fått höra nedsättande uttryck. Från tidig ålder har jag lärt mig att ”tattare” är något som samhället anser är fel, skamligt, smutsigt och dåligt. Varje gång någon säger kränkande ord om mig och mitt folk väcks minnen och skammen till liv igen. Det finns många exempel på antiziganistiska ord och nya tillkommer. ”Tattarläger” eller ”zigenarläger” (när det är smutsigt och stökigt på en plats), ”tattartermos” eller ”zigenartermos” (en husvagn, ofta en nedgången sådan), ”tattig” (någon som tigger pengar av någon) eller ”tatta” (att till exempel tigga en cigg av någon) är bara några av de ord som används. Antiziganismen finns överallt i samhället. På arbetsplatser, i skolor, i filmer, böcker, tidningar, tv-spel med mera. Den extrema förföljelsen av resande och romer som fått pågå och där syftet har varit att utrota folkgruppen, har självfallet satt djupa sår. Antiziganismen är normaliserad. När någon använder sig av antiziganistiska ord i negativa situationer är syftet ofta inte menat att vara rasistiskt. Men i och med normaliseringen reflekterar man inte ens över innebörden av det man säger och hur det upplevs av resande och romer. Tyvärr genomlider många barn och ungdomar den process som jag har gått igenom, trots att vi resande är erkända som en nationell minoritet. Vi tar på oss skamkänslor som leder till en känsla av utanförskap och många döljer till och med sin härkomst och identitet. För egentligen borde det vara majoritetssamhället som skäms över hur normaliserad dess antiziganism är. , ledamot i mot antiziganism referensgrupp Publicerad på kommissionens webbplats, . : Var står vi i kampen mot antiziganism? Var står vi i kampen mot antiziganism? Det gångna året var av historiska framsteg och bakslag. Då vitboken som kartlagt svenska myndigheters systematiska diskriminering av romer och resande – i syfte att göra upp med denna del av vår historia – skulle presenteras i , hade avslöjandet att Skånepolisen i ”spaningssyfte” upprättat ett hemligt register över romer kastat en skugga över den högtidliga ceremonin. Det var uppenbart att det inte gick att sätta ett streck för antiziganismen . Att den romska medborgarrättsaktivisten nekats inta sin frukost i matsalen på sitt hotell i blev ytterligare en illustration av det faktum att antiromsk rasism inte tillhörde det förflutna. Hade hon inte inkvarterats på som regeringens hedersgäst för att närvara vid ceremonin hade episoden knappast fått någon att höja på ögonbrynen. röstades i historien en romsk människorättsförsvarare in i som representant för ett svenskt parti. Men 2014 var också det år som ett annat svenskt parti i det påföljande riksdagsvalet fick av väljarnas röster efter en utpräglad antiromsk valkampanj. I strid med SL:s styrdokument som tydligt anger att ”reklam som kan uppfattas som stötande eller sedlighetssårande mot folkgrupp” inte får förekomma, upplät sina stora bussar som mobila reklamplatser för SD:s illa maskerade hetsbudskap mot romska tiggare. Om SL:s ledning inte fann budskapet stötande kom ett trettiotal busschaufförer organiserade i att rädda sin yrkeskårs anseende genom att vägra köra bussar med rasistisk propaganda. Att SL satte profit före principen om alla människors likhet i värdighet och rättigheter är illa nog. Att under inte förstod den värdegrund vårt utbildningssystem sägs bygga på är än mer anmärkningsvärt. Samma skolväsende som enligt Skollagen skall fostra eleverna till ansvarstagande och solidariska medborgare som värnar ”alla människors lika värde”, omvandlade skolorna till arenor för partier som utpekar romer, muslimer, judar, svarta och hbtq-personer som främlingar i sitt eget land. I skola efter skola ingrep rektorer och ledning mot elever som protesterade mot SD och Svenskarnas Parti. I vissa skolor kallade ledningen till och med in polisen. Inte för att de elever och skolanställda som stämplas som oönskade skulle känna sig trygga och lika värdefulla som alla andra, utan för att tysta de som tagit skolans värdegrund på allvar. I vitboken dokumenterades hur myndigheter med polismakt jagade romer från plats till plats . blev offentliga avhysningar av romska läger åter vardagsmat. Enbart i rensade polisen bort 65 romska läger. Då som bodde majoriteten av romer i tält, skjul, bussar och . Då som betraktades detta som ett störande av den allmänna ordningen. Då som sågs romer som lösdrivare, kriminella, fridstörare. Då som kände sig goda medborgare ur majoritetsbefolkningen uppmuntrade att med våld ge sig på romer i grannskapet. Som vore romer fredlösa. Går historien igen? Till viss del handlar antiziganism som all rasism om traditionsöverföring. Då regeringen tillsatte Kommissionen mot antiziganism detta nådens gick kommentatorsfältet på Av- pixlat i taket. En kommentator ansåg att regeringen istället borde skydda svenskar mot romer. ”Zigenare för en kringresande tillvaro för att undkomma dem de lurat eller stulit från. Folk känner obehag när de rullar in i byn”. Ja, svarade en annan. Detta ”ger mig flashbacks från min barndom när ’tattarna’ (som man sa ) kom åkande i sina bilar in till vår lilla bondby och gick in och våldgästade och stal. ’Spring och göm dig’ skrek mamma till lilla 5-åriga jag som var utomhus när de kom. Hon låste in sig och jag sprang till skogs. Herregud så rädd jag var”. blev det år då hatbrotten mot romer åter sköt i höjden. Men 2014 var också det år då gräsrötter gick man ur huse för att ta avstånd då den antiromska rasismens politiska företrädare kom till orten. Medborgarinitiativ satte press på politiker att sluta fördriva romer och istället ordna fram någorlunda drägliga boplatser, även om detta hörsammats i allt för otillräcklig omfattning. 2014 var också det år då myriader av lokalt förankrade organisationer och Facebookgrupper växte fram runt om i landet för att ta det ansvar kommunerna tycktes försumma och ordna bostäder, sjukvård, utbildning och insamlingar åt de romska EU-medborgare som i krisens spår utgör synliga representanter för kontinentens vandrande underklass. Det är här vi står . Rätt står mot orätt. Välfärd mot ofärd. Antirasism mot rasism. Det är bara att välja sida. Utgången av kraftmätningen kommer att få långtgående konsekvenser för oss alla. Publicerad på kommissionens webbplats, . JO lyfter på mattan Varför blir man inte förvånad? Gång på gång hamnar polisen i blåsväder. Som om det inte var nog med Kringresanderegister över romer där ca 4 000 romer är registrerade, gamla som unga, barn som döda, avslöjades det att fört ett hemligt register med kvinnor som blivit misshandlade och som anmält våld och hot från närstående män. Enligt polisen själva var detta åter ett nytt ”bra-att-ha”-register. Det är Södertörnspolisen som startat och använt det hemliga kvinnoregistret där det finns över två tusen kvinnor registrerade. Enligt finns det anteckningar och bedömningar om kvinnor som mytomaner, psykiskt instabila eller knepiga. När man läser i personakterna får man intrycket av att det är målsägaren som är den skyldige. Man kan ju fråga sig varför man inte lägger fokus på förövaren i stället. Åter kan man konstatera att detta register speglar en kultur inom polisen som man enligt egen utsago länge kämpat för att bli av med, men alldeles uppenbart inte lyckats särskilt bra med. Den nedsättande syn man hade på romer i återfinns här också, fast nu riktad mot kvinnor. Det är fortfarande en manlig machokultur som lever kvar i dagens poliskår, detta trots att det är fler kvinnor och människor från andra kulturer i yrket. Det är en machokultur med ekon från ett rasbiologiskt som lever kvar och fortfarande bär på en nedsättande inställning och en skev syn på minoriteter och kvinnor, en syn som bland annat blommade ut i den piketkultur som frodades främst bland poliserna på . Trots att det pågår arbete för en attitydförändring inom kåren och för att få in fler kvinnor och människor från andra kulturer, avslöjas ideligen hur det gamla lever vidare i det tysta. Det är en mycket dyster läsning då man går igenom filerna i kvinnoregistret. Bland annat kan man läsa om en romsk kvinna: Målsägaren rumänsk rom, fd rysk rom. Stor sårbarhet hos målsägaren, cancersjuk stort medicinintag Frågetecken runt henne, framkom att hon deltagit i stölder tillsammans med sonen. Det finns anteckningar om kvinnornas etnicitet som turkisk, polsk och iransk. I likhet med förnekade polisen först att registret fanns. Kickis , som var chef för gruppen och först larmade om att registret fanns, menar att registret är olagligt, men vill inte svara på frågor utan hänvisar till cheferna på . , nuvarande chef på , säger i en intervju på SVT att polisen har sökt och fått tillstånd till registret under flera tillfällen, men när undersökningarna kommit igång så, hoppsan, upptäcker man att registret inte haft något tillstånd . Vad gör polisen då? Jo som vanligt anmäler de sig själva. Varför känns mönstret igen? Har vi inte sett det tidigare? Jo men visst, så sa polisen ju när det hade brunnit i det romska lägret i . Där hade man inte alls startat någon mordbrandsutredning dagen efter det brunnit i lägret. Polisen sa då ”Vi misstänker att det rör sig om oaktsamhet vid eldning eller matlagning.” Vid påtryckningar utifrån och efter att mannen som låg på sjukhuset för sina brandskador avlidit, kom de underfund med att de nog skulle göra en mordbrandutredning i alla fall och därmed anmälde de också sig själva till avdelningen för interna utredningar. Det var så dags då att göra en mordbrandsutredning då alla bevis undanröjts sedan någon vecka tillbaka. Vad hände med den utredningen? Ja utredningar ska man vara beredd att vänta på, men till slut så kom den, JO:s efterlängtade beslut i Skånepolisens registerhantering. När överåklagare lade ned sin förundersökning om misstänkt tjänstefel, sade han att den oklara ansvarsfördelningen och bristande kontroll gjorde att det inte var möjligt att åtala någon enskild polis. Men att det fanns systematiska brister innebär inte att det saknas enskilt ansvar. ”Det kan leda till att vi riktar kritik både mot en enskild polis och myndigheten som sådan”, sade som ledde JO:s utredning till . lade med andra ord locket på och den ende som kunde lyfta på det locket var JO. Och har locket lyfts på vad som närmast kan kallas för ask. JO:s beslut, som kom , är en svidande kritik mot Skånepolisen. I beslutet påtalas allvarliga brister inom kriminalunderrättelseverksamheten. JO understryker kraftigt att det vilar ett tungt ansvar på dem som innehaft ledande befattningar inom polis- JO:s kritik mot den dåvarande polismyndigheten i är inte nådig. I och med detta beslut kan man konstatera att romernas misstankar och farhågor när det gäller registret och polisens hantering av frågan har besannats. JO slår fast att det är ett etniskt register, något som varken SIN eller vågade påtala. Det som gett en besk smak i munnen har till slut förbytts i segervisshet. Det finns hopp om att sanning och rättvisa gäller och skipas även för romer. Men många romer har fortfarande svårt att ta till sig JO:s beslut. Besvikelse och en viss vana att se hur myndigheter alltid klarar sig undan är svårt att städa undan. verkar följa andra lagar när det gäller myndigheter. Därför är JO:s beslut så viktigt. Det är ett beslut som kan återställa romers tro på rättsamhället. Men, som sagt, det är inte helt lätt att som rom lita på polisen som har skyllt ifrån sig och kommit med undanflykter i sina svar på olika frågor. Enligt överåklagare gick det inte att styrka att registret byggde på etnisk grund. Det finns metodfel i polisens hantering, men inte så allvarligt att någon bör åtalas, menade han. ”Många kommer inte att förstå vad jag försöker förmedla, det är många som säkert kommer att känna sig fortsatt kränkta”, sade till TT . Han pekade då på möjligheten för de berörda att begära skadestånd via . ”Jag måste göra en rättslig bedömning – kan jag tro på objektiv grund att jag får en fällande dom om jag väcker åtal? Det är rätt klart för mig att det kommer jag aldrig att klara.” Om vi stannar upp här och tänker efter, vad är det han egentligen säger, jo, att det inte går att finna någon skyldig trots allvarliga brott och ett stort antal misstänkta, det vill säga alla poliser som använt registret och alla chefer som tillåtit detta. Han har kommit fram till att det inte går att säga att någon uppsåtligen av straffbar oaktsamhet har gjort det här. ”Det är uppenbart att väldigt många av de som är registrerade inte är misstänkta för brott och ska det framgå tydligt. Det har inte gjorts och så får det inte gå till. Men att man inte fört in uppgifterna i registret är ett ringa brott och därmed inte brottsligt. Det är fel, men inte brottsligt”, sade . Bland romer blev besvikelsen stor. Helt plötsligt hade en överåklagare sänkt hela problematiken till sandlådenivå. Detta är en av de största orsakerna till den misstänksamhet som fortfarande råder bland romer. Känslan är att polismyndigheten fick en klapp på axeln och inte så mycket mer. I takt med att tiden gick och att frågan tappade sin aktualitet körde polisen vidare i sina försök till att skapa en bättre relation till bland andra romerna. Man började bjuda in till kunskapsutbyte och man ville ha förslag på innehåll i polisutbildningen. Men med det nya beslutet från JO får man nog backa bandet igen, trots att polisen är en helt ny myndighet. Att några av de registrerade romerna har startat en process mot staten kommer ytterligare att driva ansvarsfrågan framåt. Återstår gör kvinnoregistret. Kommer JO att fatta beslut även i denna fråga? Och slutligen, hur många olagliga register finns det egentligen i landet ? Publicerad på kommissionens webbplats, . Integration – på bekostnad av vem och vad? När jag började min resa som romsk aktivist 1995 så hamnade jag mitt i samhällsdebatten om integration. Jag förstod då inte vem som hade rätt att tolka begreppet och avgöra vem som skulle integreras. Och till vad? Hur ser vi på dagens integration? Inbegriper integration egenmakt som bygger på delaktighet och inflytande? Vem eller vilka får möjlighet att tolka och definiera begreppet? Vem ger sig själv tolkningsföreträde att bestämma vem som är integrerad och därmed en del av vi:et? Vad måste jag som romsk individ anamma för att min omgivning ska tolka mig som en del av samhället och framför allt vad behöver jag avsäga mig? Och slutligen: vilka är vi, vilka är dom och hur ser vi på allas lika värde? Själv tolkar jag den samhälleliga definitionen av integration som att det fortfarande handlar om assimilering. Icke-romer har skapat normer för hur vi romer som folkgrupp ska vara för att ingå i det gemensamma vi:et. Majoritetsamhällets tolkning av vem som är integrerad kan inte frikopplas från de stereotyper och fördomar om romer och den stigmatisering som romer betraktas och behandlas utifrån. Den romska minoriteten har historiskt systematiskt uteslutits ur definitionen av svenskhet och därmed också från rätten till delaktighet och inflytande. Detta handlar i grund och botten om rasistiska strukturer, om antiziganism. Min kamp och strävan efter att skapa förändring för de romska grupperna har fått mig att verkligen ifrågasätta den maktstruktur där någon annan ger sig rätt att besluta, tolka och bedöma hur jag som rom ska navigera för att tolkas vara en del av samhället. Jag fick som barn lära mig av mina föräldrar att i vissa sammanhang inte berätta att jag är rom för att inte riskera att bli dömd på förhand. Redan då fick jag lära mig att balansera olika roller där min etniska bakgrund i vissa sammanhang var en belastning och i andra inte. Tänk er att som förälder känna sig tvungen att uppfostra sina barn till att vara otrygga med sin romska bakgrund och veta att detta kan påverka deras självkänsla och identitet. är jag själv förälder och jag försöker fostra mina barn till att vara stolta över sin etniska bakgrund, trots att jag vet att samhällets bild av romer är negativ. Men det borde inte bara vara upp till mig som förälder att kämpa för att de ska känna sig trygga och stolta över att vara en nationell minoritet i . Majoritetsamhället och dess befintliga strukturer måste se till att alla känner sig delaktiga och inkluderade i samhället, detta bekommer inte endast de som befinner sig i utanförskap. pratas det mycket om mänskliga rättigheter, men om den befintliga strukturen inte tar ansvar för att inkludera alla i begreppet ”mänskliga” så blir det bara fina ord i teorin. Därför är det nu dags att sluta prata om integration och på allvar börja arbeta för inkludering, delaktighet och egenmakt! , ledamot i mot antiziganisms referensgrupp Publicerad på kommissionens webbplats . Debatten om tiggeri saknar ett folkrättsligt perspektiv Diskussionen om hur situationen med de många utsatta EU-med- borgarna ska hanteras har varit het. har krav på förbud kopplat till tiggeri återigen framförts. Något som däremot saknas i debatten är ett folkrättsligt perspektiv. Frågan handlar i grund och botten om enskilda människor vars grundläggande rättigheter inte respekteras trots de många konventioner som skrivits under och ratificerats. Grundläggande ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter innefattar inte bara en rätt till bostad, rätt till hälsa och rätt till en adekvat levnadsstandard. De innefattar också, och kanske framförallt, en rätt att som utsatt individ inte ses som kriminell för att man är tvungen att tigga för att överleva. Det finns uppenbara invändningar mot förslaget att förbjuda organiserat tiggeri. Det är exempelvis mycket oklart hur organiserat tiggeri ska definieras. Dessutom finns redan lagstiftning om människohandel att tillgå i de fall det finns anledning att ingripa mot organiserat tiggeri. Utöver dessa skäl finns också folkrättsliga invändningar. En kriminalisering av tiggeri innebär nämligen ett brott mot folkrättsliga åtaganden. har ratificerat FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella (ESK) rättigheter och har därmed en skyldighet att respektera, skydda och främja de rättigheter som återfinns i konventionen. För att lättare kunna uttyda vad som utgör en kränkning av ESK-rättigheterna, har Maastricht-riktlinjerna tagits fram internationellt. Riktlinjerna slår fast att det strider mot konventionen att kriminalisera utsatthet. Ett exempel som ges i riktlinjerna är kriminaliserandet av hemlöshet, som innebär en överträdelse av konventionen. Rätten till en skälig levnadsstandard (Artikel 11 i ESK-konven- tionen) innebär bland annat att ingen ska behöva tvingas till tiggeri för att kunna upprätthålla en skälig levnadsstandard. Det innebär alltså att redan när någon behöver tigga för att förtjäna sitt uppehälle har staten misslyckats med att tillgodose individens rättighet i konventionen. Problembilden i denna kontext är såklart större i och med EU:s fria rörlighet och ansvaret måste delas av EU:s medlemsländer. Rättigheterna i ska garanteras alla inom statens jurisdiktion, dvs. området där staten är behörig att upprätthålla lag och ordning, oavsett om man är medborgare eller inte. har därför ett folkrättsligt ansvar för de utsatta EU-medborgare som befinner sig inom dess jurisdiktion. Ett ansvar som man inte uppfyller genom att kriminalisera tiggeri, något som istället gör utsatta människor än mer utsatta. Ett kriminaliserande av tiggeri eller organiserandet av det innebär en kriminalisering av utsatta människor och bryter därför mot . , generalsekreterare, Fonden för mänskliga rättigheter . , programansvarig och folkrättsexpert, för mänskliga rättigheter Publicerad på kommissionens webbplats . Jag satt utanför i en fåtölj och kände allvaret. Jag funderade på hur jag skulle lägga upp samtalet, när bokförläggaren äntligen öppnade dörren och bjöd in mig. Efter de vanliga artighetsfraserna berättade jag om mig själv. Mina akademiska meriter, att jag har en fil. mag. i etnologi samt en högskoleexamen i socialt arbete. Efter det gick jag över till att berätta om min arbetslivserfarenhet. Jag berättade om allt det där som man måste beskriva innan man kommer till skott och säger det man egentligen vill. Därefter lade jag fram min idé, en bok om minoriteten romers fem olika grupper. Bokförläggaren blev eld och lågor. Vilket bra tema, så välbehövligt och upplysande! Någon sådan bok finns inte , den kommer helt rätt i tiden och den kommer att fylla en kunskapslucka. Jag berättade att jag tidigare hade skrivit en bok, ”Dinglarens väg – Vorsnos drom” tillsammans med en etnolog. Vi pratade vidare om hur jag och min kollega hade tagit fram den boken och att det var många resande som var med och skrev den. I det här sammanhanget passade jag på att berätta att jag själv tillhör Resandefolket. Samtalet fortsatte, men jag märkte att stämningen hade förändrats, att bokförläggaren nu var lite avvaktande och tystare. –Men du, vi kanske skulle ta med din etnologkollega i det här projektet. Jag undrade förvånat varför. –Jo, så att det blir lite akademisk tyngd i projektet, svarade bokförläggaren. Det hen sa gjorde mig ledsen, men inte förvånad. Liknande samtal har ägt rum mer än en gång tidigare i mitt liv. Spelreglerna förändras när jag säger att jag tillhör Resandefolket. Jag betraktas plötsligt med nya ögon. Allt det jag hade sagt till hen innan var som bortblåst. Mina akademiska meriter fanns inte, min arbetslivserfarenhet hade upphört att existera och min kunskap var spårlöst försvunnen. Jag blev enbart en resande och som sådan var jag inte kapabel att genomföra bokprojektet. När diskriminering sker handlar det inte alltid om elakhet, okunnighet eller att någon tycker illa om resande. om fördomar som sitter så djupt rotade att till och med de som arbetar med frågorna faller dit när de inte tänker sig för. – Mina akademiska meriter slår hennes med hästlängder så den akademiska tyngden tror jag nog redan finns, svarade jag slutligen bokförläggaren. Jag är, numera, en offentlig person som aldrig döljer att jag är resande. Jag är stolt över mitt ursprung och ser det som min rätt att få vara den jag är. Men jag vet också att jag ibland blir betraktad och behandlad på ett annorlunda sätt när människor får reda på vem jag är.