sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — Dessutom följer av bl.a. reglerna i 12 kap. fängelse- lagen att för det fall en intagen brutit mot villkor i samband med en vistelse utanför anstalt han eller hon kan tilldelas en varning eller om det är fråga om allvarlig misskötsamhet kan få tidpunkten för villkorlig frigivning uppskjuten. Om misskötsamheten är av ett sådant slag att ett avbrott skett ska dock dessa bestämmelser till- lämpas, se nedan. Även vad som sagts om risken för den intagne att för samma misskötsamhet bli utsatt för bestraffning i dubbel bemärkelse talar således mot den beskrivna ordningen. Samman- taget föreslår vi därför att den nuvarande möjligheten för Kriminal- vården att i vissa fall vid vistelse utanför anstalt besluta att sådan vistelse inte ska räknas in i verkställigheten ska tas bort. För att det inte ska råda någon tvekan om vad som ska gälla i fråga om sådan tid som en intagen vistas utanför anstalt föreslår vi att lagtexten i 1 kap. 2 § första stycket kompletteras med ”Den som är intagen i anstalt får under verkställigheten …” Förutom det föreslår vi också vissa redaktionella och språkliga justeringar samt att det fortsätt- ningsvis direkt av lagtexten bör framgå att en intagen i anstalt även får vistas utanför anstalt om det sker med stöd av bestämmelser i annan lag om utlämning, överlämnande eller om överförande av frihetsberövade för förhör m.m. Någon ändring i sak i den delen är det emellertid inte fråga om. Våra förslag: Verkställigheten avbryts om en intagen 2.häktas av annan anledning än misstanke om brott. Bestämmelser om nåd i brottmål finns i 12 kap. regerings- formen. Det framgår av särskilda bestämmelser i vilka fall en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. Ett avbrott i verkställigheten innebär att den tid under vilken avbrottet varat inte ska räknas in i strafftiden. Frågor om avbrott i verkställigheten enligt punkten 1 ovan ska prövas utan dröjsmål. Innan ett beslut om avbrott i verkställigheten enligt punkten 1 meddelas ska förhör hållas med den intagne. Om den som är intagen i anstalt häktas med anledning av miss- tanke om brott, ska bestämmelserna i häkteslagen (2010:611) tillämpas. Bestämmelserna föreslås placeras i fängelselagen. Fängelselagen kompletteras med regler om avbrott i verkställigheten Regler om avbrott i verkställigheten och hur ett sådant avbrott påverkar strafftiden återfinns i 18 och 23 §§ strafftidslagen. Således gäller enligt dessa att verkställigheten ska avbrytas om den som avtjänar ett fängelsestraff häktas av annan anledning än miss- tanke om brott. Har ett avbrott ägt rum i verkställigheten ska vid strafftidsberäkningen det antal dagar som avbrottet varat läggas till den framräknade slutdagen. Som framgår av avsnitt 9.6.1föreslår vi som ett led i att renodla reglerna om beräkning av strafftid att de nuvarande bestäm- melserna om avbrott i verkställighet ska flyttas över till och arbetas in i fängelselagen. Enligt vår bedömning framstår i det avseendet som en lämplig ordning att bestämmelserna tas in i ett nytt kapitel. Vi föreslår således att det i fängelselagen ska införas ett nytt 12 a kap. med bestämmelser om avbrott i verkställigheten. Vad därefter gäller frågan om den närmare utformningen av ett sådant kapitel anser vi att det nuvarande regelverket på olika sätt behöver tydliggöras och kompletteras. Således kan det konstateras att det nuvarande regelverket inte ger en heltäckande bild av i vilka situationer avbrott i verkställigheten kan förekomma. Det saknas t.ex. helt regler om det som får antas vara det klart vanligaste sättet på vilket verkställigheten avbryts, nämligen att den intagne avviker under pågående verkställighet av ett fängelsestraff, t.ex. från kriminalvårdsanstalt eller bevakad permission. Inte heller framgår det annat än indirekt av det nuvarande regelverket vad det innebär för strafftiden att verkställigheten avbryts. Det saknas vidare regler om vad som närmare bör gälla i fråga om handläggningen av ett sådant ärende. Vid en samlad bedömning anser vi därför att det nuvarande regelverket bör tydliggöras och kompletteras med avse- ende på vad som sagts. Således föreslår vi att det i ett nytt 12 a kap. enligt en ny 1 § ska framgå att verkställigheten avbryts om en intagen (1.) avviker, eller (2.) häktas av annan anledning än misstanke om brott. Med avviker ska framför allt förstås att den intagne rymmer eller med andra ord olovligt ger sig i väg från t.ex. en kriminalvårdsanstalt eller en permission. Men även en intagens brott mot villkor i samband med permission eller vistelse utanför anstalt ska beroende på omständigheterna kunna anses som ett avvikande. Det förutsätter dock att Kriminalvården inte längre har kontroll över den dömde, t.ex. inte längre vet var den dömde befinner sig. Med permission eller annan vistelse utanför anstalt ska förstås sådan vistelse utanför anstalt som kan medges en intagen enligt 9 kap. 1 §, 10 kap. 1–4 §§ och 11 kap. 1 § fängelselagen samt enligt 4 kap. 29, 29 a eller 31 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Vad därefter gäller vad som närmare ska avses med avbrott i verkställigheten om en intagen häktas av annan anledning än misstanke om brott bör på motsvarande sätt som avses häktning som används för att tvinga någon att uppfylla en skyldighet, t.ex. att vittna (se 36 kap. 21 § ), avlägga bouppteckningsed under konkurs (se 6 kap. 9 § konkurslagen) eller lämna upplysningar enligt utsökningsbalken (se 2 kap. 16 § jämförd med 4 kap. 14 eller 15 § eller 16 kap. 13 § utsökningsbalken). Verk- ställigheten av ett fängelsestraff kan emellertid avbrytas även på annan grund än vad som sagts. Således följer av bestämmelserna i 12 kap. 9 § regeringsformen att regeringen på grund av nåd i vissa fall kan besluta om avbrott i verkställigheten . Likaså kan rätten i samband med t.ex. en ansökan om resning eller åter- ställande av försutten tid eller i fråga om klagan över domvilla enligt 58 och 59 kap. besluta att en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. Därtill ska även läggas att rätten även enligt vårt förslag till ändring i 34 kap. 10 § andra stycket brotts- balken i ett sådant fall som där regleras föreslås på motsvarande sätt ges rätt att besluta om att en dom tills vidare inte får verkställas. En sådan möjlighet föreligger även i enlighet med t.ex. bestämmelsen i 38 kap. 2 a § . För att ge en så heltäckande bild som möjligt av i vilka situationer avbrott i verkställigheten kan före- komma föreslår vi därför att det i den nya 1 § men i ett andra stycke även tas in en föreskrift som upplyser om vad som sagts. Vidare föreslås för att tydliggöra att det inte anses vara ett avbrott i verkställigheten om den som avtjänar ett fängelsestraff häktas med anledning av misstanke om nya brott, att det i 1 kap. i en ny 1 a § fängelselagen ska föreskrivas att om den som är intagen i anstalt häktas med anledning av misstanke om brott, ska bestämmelserna i häkteslagen (2010:611) tillämpas. Vidare föreslår vi att det i samma kapitel i en ny 2 § tas in en bestämmelse enligt vilken det ska framgå vad effekten blir av att verkställigheten avbryts. Således ska det enligt en sådan bestäm- melse tydliggöras att ett avbrott i verkställigheten enligt 1 § innebär att den tid under vilken avbrottet varat inte ska räknas in i straff- tiden. Vad beträffar frågan om vad det närmare får för betydelse för beräkningen av strafftiden och strafftidsbeslutet hänvisas till vad som sägs i den delen under avsnitt 9.6.5. Vad därefter gäller frågan om vad som närmare bör gälla i fråga om handläggningen av ett ärende om avbrott i verkställigheten kan det konstateras att den frågan endast aktualiseras i det fallet verk- ställigheten avbryts på grund av att den intagne avviker. I alla andra fall följer avbrottet redan på grund av beslut som fattats i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet om det. Således föreslår vi att det av två nya paragrafer, 3 och 4 §§, ska framgå att frågor om avbrott i verkställigheten ska prövas utan dröjsmål samt att förhör ska hållas med den intagne innan ett sådant beslut om avbrott i verkställigheten meddelas. Nya regler om avbrott blir i delar genom hänvisning i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård tillämpliga även vid verkställighet av sluten ungdomsvård. 9.6.8Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande Våra förslag: En ny lag om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande ska införas. Lagen ska innehålla bestämmelser om när tid för frihets- berövande i och utomlands ska eller får tillgodoräknas som verkställighet av påföljd. Om någon har dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård och den dömde med anledning av de brott som prövats i målet eller som påföljden avser varit frihetsberövad i eller utomlands av minst , ska tiden för frihetsberövandet tillgodoräknas den dömde som verkställighet av påföljden. Tillgodoräknande ska dock inte ske om 1.tiden för frihetsberövandet redan tillgodoräknats den dömde, eller 2.den dömde avtjänat sådan frihetsberövande påföljd i annat mål. Villkor som uppställts vid utlämning, överlämnande eller överförande från en annan stat till ska gälla vid tillämp- ning av lagen. Om någon döms till fängelse eller till sluten ungdomsvård och med anledning av de brott som prövats i målet eller som påföljden avser har varit frihetsberövad på sätt som ska tillgodoräknas som verkställighet av påföljd, får rätten besluta att påföljden ska anses helt verkställd genom frihets- berövandet. En förutsättning för ett sådant beslut är att den tid som den utdömda påföljden överstiger frihetsberövandet med är ringa. Om någon döms till böter eller ungdomstjänst och med anledning av de brott som prövats i målet eller som påföljden avser har varit frihetsberövad på sätt som ska tillgodoräknas som verkställighet av påföljd, får rätten besluta att påföljden ska anses helt eller delvis verkställd genom frihetsberövandet. Vid prövning i högre rätt av ett överklagande angående utdömd påföljd får beslut i fråga om att påföljden ska anses helt eller delvis verkställd genom frihetsberövandet ändras även om beslutet inte överklagats. En ny och samlad lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande införs Vi har i avsnitt 9.6.1 som ett led i att renodla regelverket om beräk- ning av strafftid övervägt placeringen av strafftidslagens nuvarande bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande och i det sammanhanget funnit som mest ändamålsenligt att frågan i fortsättningen bör hanteras samlat i en ny lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Det innebär att förutom strafftids- lagens bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberöv- ande även motsvarande bestämmelser i , lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IövL), lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU), lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighets- lagen), lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihets- berövande påföljder inom Europeiska unionen (EVL) och lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom bör flyttas över och inarbetas i den nya lagen. Med en sådan ordning skapas enligt vår mening förutsättningar för att på ett samlat och genomgående sätt förenkla, tydliggöra och för- ändra regelverket i syfte att åstadkomma ett så konsekvent och hel- täckande regelverk som möjligt. Sammanfattningsvis föreslår vi således att det ska införas en ny och samlad lag som reglerar under vilka förutsättningar som tid för frihetsberövande i och utomlands ska eller får tillgodoräk- nas den dömde som verkställighet av påföljd. Våra överväganden i fråga om behovet av en reformering av regelverket, utgångspunk- ter, tillämpningsområde och den närmare utformningen av bestäm- melserna redovisas i det följande. Behovet av en ändrad reglering i sak De nuvarande grundbestämmelserna om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande i strafftidslagen (19 a § och 19 § tredje stycket) bygger till stor del på lagstiftning . som lagstiftningen varit i kraft har ett flertal förändringar genomförts på påföljdsområdet, bland annat har flera nya påföljder för unga lagöverträdare införts. En annan förändring är att ansvaret för att besluta om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande flyttats över från domstol till Kriminalvården i fråga om den som dömts till fängelse. Till det ska läggas den höga detaljnivå som utmärker bestämmelserna och som begränsar tillämpningsområdet på ett sätt som innebär att situationer som rimligen borde omfattas faller utanför. Således saknas enligt den nuvarande utformningen av 19 a § uttryckligt lagstöd för att t.ex. kunna tillgodoräkna tid för frihetsberövande som föregått en dom på sluten ungdomsvård, om påföljden undanröjs och ett fängelsestraff döms ut i stället. Enligt nuvarande ordning är det inte heller möjligt att vid undanröjande av ungdomsvård eller ungdomstjänst som ersätts av ett fängelsestraff eller en sluten ungdomsvård tillgodoräkna tid för frihetsberövande som föregått ungdomsvården eller ungdomstjänsten. Vidare saknas också förutsättningar för att i vissa fall av ne bis in idem vid verk- ställighet av den nya domen kunna tillgodoräkna den dömde tid som denne med anledning av den undanröjda domen redan avtjänat i anstalt. Men även i andra avseenden finns oklarhetet i regelverket. Således får det t.ex. anses oklart om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som föregått en s.k. 28:3–dom ska ske redan i samband med att verkställigheten av 28:3–fängelset påbörjas eller först i samband med ett eventuellt undanröjande av en sådan dom (jfr prop. 1972:146 s. 47 och uttalandet avseende tillgodoräknande av frihetsberövande som föregått en skyddstillsyn med s.k. anstalts- behandling). Vidare saknas med nuvarande bestämmelser förutsätt- ningar för att vid undanröjande av ett s.k. 28:3–fängelse när verk- ställighet pågår tillgodoräkna den dömde all den tid som han eller hon avtjänat i avvaktan på att den nya domen (fängelsestraff) får laga kraft (om inte domen överklagas då högre rätt kan besluta även om sådant tillgodoräknande). Vidare omfattas inte heller till- godoräknande av sådant omhändertagande som sker enligt 26 kap. 22 § (omhändertagande i avvaktan på prövning om att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad) eller 28 kap. 11 § första stycket samma lag (omhändertagande i avvaktan på prövning om att undanröja en skyddstillsyn på grund av misskötsamhet). Däremot får frihetsberövande enligt 28 kap. 6 b § till- godoräknas i samband med ett undanröjande men inte om högre rätt efter överklagande ändrar påföljden från skyddstillsyn med kontraktsvård till fängelse Även när det gäller reglerna om tillgodoräknande av tid för fri- hetsberövande som ägt rum utomlands har ett fler- tal förändringar genomförts framför allt till följd av det ökade internationella straffrättsliga samarbetet. Således gäller att t.ex. ett frihetsberövande utomlands som föregått och skett med anledning av en begäran om överlämnande till för straffverkställighet enligt en nordisk eller europeisk arresterings- order ska tillgodoräknas den dömde vid verkställigheten. Är det däremot fråga om ett frihetsberövande i en utomeuropeisk stat som föregått och skett med anledning av en begäran om utlämning för straffverkställighet i är det inte möjligt att tillgodoräkna den dömde ett sådant frihetsberövande om inte den utlämnande staten ställer som villkor för att utlämning ska ske att sådant till- godoräknande ska ske. En sådan ordning framstår inte som rimlig. Till det kommer att två nya bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande i samband med överförande av straff- verkställighet inom Europeiska unionen tillkommit så sent som (3 kap. 21 § EVL och 19 c § i strafftidslagen). Enligt uppgift från Kriminalvården är det inte heller sällan så att någon har varit frihetsberövad i en annan stat med anledning av internationell lagstiftning på ett sätt som inte täcks av det svenska regelverket, men där det är uppenbart att ett frihetsberövande har skett och som den dömde borde tillgodoräknas (se t.ex. Kammarrättens i dom i mål 5210-14). Vidare kan också nämnas att det saknas uttryckligt lagstöd för att vid ett överförande av straffverkställighet till enligt nordiska verkställighets- lagen tillgodoräkna den dömde sådan tid för frihetsberövande som ägt rum i det andra nordiska landet och som föregått överförandet. Sammanfattningsvis finns således ett behov av att reformera regelverket. Allmänna utgångspunkter för en ny reglering på området Det framstår som närmast självklart att såväl svenska som utländska frihetsberövanden som föregått en verkställighet och som har nära samband med ett straff också ska kunna tillgodoräknas som verk- ställighet. Det internationella straffrättsliga samarbetet har utveck- lats väsentligt och har en helt annan omfattning än vid den tid då nuvarande regler utformades. Inte minst EU-sam- arbetet och utgångspunkten i ömsesidigt erkännande och verk- ställighet av varandras domar och beslut har lett till att möjlighet- erna att verkställa utländska domar i har ökat. är det internationella samarbetet en naturlig del av verksamheten inom rättsväsendet. Det framstår under dessa förutsättningar som otids- enligt att ha olika regler för frihetsberövanden som skett i ett annat land och svenska frihetsberövanden. Rättviseskäl talar också för att samtliga frihetsberövanden bör behandlas lika. Reglerna om under vilka förutsättningar som tid för frihets- berövande ska kunna tillgodoräknas som verkställighet av påföljd bör vara så enkla och lättillämpade som möjligt. För att åstad- komma det föreslår vi att regelverket i grunden ska koncentreras till en generellt tillämplig bestämmelse. Det innebär att en sådan bestämmelse kommer att vara tillämplig inte enbart i förhållande till svenska domar och beslut utan också i förhållande till utländska domar som efter beslut om överförande ska verkställas här i . Vidare kommer en sådan bestämmelse att omfatta både frihets- berövande som ägt rum före en dom eller ett beslut och frihets- berövande som ägt rum efter en dom eller ett beslut. Vi föreslår också att en sådan bestämmelse genomgående ska vara obligatorisk till sin form, dvs. är förutsättningarna enligt bestämmelsen upp- fyllda ska tillgodoräknande ske. Något utrymme för skönsmässiga bedömningar ska inte längre finnas. Syftet bör således vara att skapa ett så heltäckande system som möjligt. Som utgångspunkt bör gälla att den som har varit frihets- berövad i avvaktan på utredning av brott eller för att säkerställa lagföring eller straffverkställighet ska få tillgodoräknas tiden som verkställighet av påföljd, oavsett i vilken form eller på vilken grund frihetsberövandet skett. På så sätt främjas en enhetlig tillämpning. Med en sådan ordning blir det vidare möjligt att komma till rätta med de olägenheter som det nuvarande systemet ger upphov till och som redovisats ovan. På så sätt skapas också förutsättningar för en bestämmelse som står sig och även i händelse av framtida förändringar på t.ex. påföljdsområdet. Tillgodoräknande av tid för frihetsberövande i och utomlands En ny och generell bestämmelse om obligatoriskt tillgodoräknande Vi föreslår således att det ska införas en ny och generell bestäm- melse om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som till sin form ska vara obligatorisk. Vad därefter gäller frågan om vad som närmare bör krävas för att ett sådant tillgodoräknande ska ske gör vi följande överväganden. På motsvarande sätt som föreslår vi att tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd även fortsätt- ningsvis ska förutsätta att någon dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård. Vad därefter gäller frågan om vad som närmare bör förstås med uttrycket ”dömts till fängelse eller till sluten ungdomsvård” bör en extensiv tolkning tillämpas. Således ska som framgått såväl svenska domar och beslut om sådana påföljder som utländska sådana som efter beslut om över- förande ska verkställas här omfattas. Vidare bör till uttrycket räk- nas både sådana situationer när rätten med tillämpning av 34 kap. 1 § 1 beslutat att en tidigare fängelsepåföljd eller tidigare sluten ungdomsvård ska avse också den brottslighet som omfattas av den nya domen eller när rätten dömer till fängelse eller sluten ungdomsvård med tillämpning av 34 kap. 1 § 2 och 3 brotts- balken, dvs. dömer särskilt för den brottslighet som omfattas av den nya domen eller beslutar om undanröjande av en tidigare utdömd påföljd och för den samlade brottsligheten dömer till annan sorts påföljd (fängelse/sluten ungdomsvård) än den som undanröjs. Till uttrycket bör även räknas s.k. 28:3–fängelse eller sådant fäng- elsestraff som med stöd av 30 kap. 3 § dömts ut för ett eller flera brott vid sidan av en annan påföljd som dömts ut för brottsligheten i övrigt. Även fängelse som förvandlingsstraff för böter samt sådant fängelsestraff som efter förverkande av vill- korligt medgiven frihet ska verkställas (se vårt förslag till ändrad lydelse av 26 kap. 23 § ) omfattas. Till uttrycket ska vidare också höra sådana situationer när rätten på grund av missköt- samhet undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn och i stället dömer till fängelse (27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § ), eller när ett livstidsstraff omvandlats till fängelse enligt lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Vidare föreslår vi som en ytterligare förutsättning för att till- godoräknande ska ske att frihetsberövandet ska ha ägt rum med anledning av de brott som antingen prövats i målet eller som på- följden avser. Det innebär att frihetsberövandet för att kunna till- godoräknas ska kunna härledas till de underliggande brotten, dvs. det ska finnas ett kausalt samband mellan brotten som prövats i målet eller som påföljden avser och frihetsberövandet. Med att den dömde varit frihetsberövad med anledning av de brott som prövats i målet är avsikten att fånga in sådana frihetsberövanden som före- gått och skett i just det mål där det fängelsestraff eller den slutna ungdomsvården dömts ut från vilken avräkning ska ske. Det kan t.ex. avse sådant frihetsberövande enligt 24 kap. som sker på grund av misstanke om brott eller frihetsberövande som skett utomlands på grund av en svensk begäran om över- lämnande enligt en europeisk eller nordisk arresteringsorder för lagföring här i . Det ska för tillgodoräknande i denna del inte finnas något krav på att den dömde ska ha fällts till ansvar för just det brott som föranlett frihetsberövandet eller att det är detta brott som medfört fängelsestraffet. Tillgodoräknande ska således ske oavsett om frihetsberövandet grundats på andra genom domen prövade brott än de för vilka fängelse dömts ut. Med uttrycket att den dömde varit frihetsberövad med anledning av de brott som påföljden avser är avsikten att fånga in även andra frihetsberöv- anden än sådana som har en direkt koppling till de brott som prövats i det aktuella målet. Det kan t.ex. handla om frihetsberövanden som föregått en undanröjd dom enligt 34 kap. eller en ut- lämning, ett överlämnande eller ett överförande för straffverkställig- het. Även den som varit intagen i lighet eller som verkställt fängelsestraff i form av intensivövervak- ning med elektronisk kontroll ska anses ha varit berövad friheten med anledning av de brott som påföljden avser. Vad däremot gäller den som enbart på grund av risk för att undandra sig utvisning på grund av brott varit berövad friheten som häktad i avvaktan på att domen i utvisningsdelen får laga kraft blir saken en annan. I ett sådant fall sker frihetsberövandet i syfte att säkerställa verkställig- heten av utvisningsbeslutet och inte det utdömda straffet. Till- godoräknande kan därför inte komma i fråga i sådant fall. En särskild fråga att ta ställning till i sammanhanget gäller i hur många led bakåt tid för frihetsberövande ska kunna tillgodoräknas den dömde vid ett undanröjande enligt t.ex. 34 kap. .