sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Enligt polsk lagstiftning kunde köparen inte få ersatt sina rättegångskostnader eftersom åklagaren var part i ett civilrättsligt mål. kom fram till att det för- hållandet att den vinnande parten inte kunde få ersättning för sina rättegångskostnader innebar ett brott mot bestämmelse om rätt till en rättvis rättegång. att vid prövningen av om det föreligger en kränkning ska den rätts- liga bakgrunden och omständigheterna i det enskilda fallet bedö- mas. Särskilt ska det beaktas hur komplicerat ärendet varit och vilket belopp det avsett. Ändrat rättsläge genom HD:s uttalande i rättsfallet NJA 2015 s. 374 Rättsläget i har ändrats genom ett pleniavgörande från HD (NJA 2015 s. 374 finns i bilaga 27). HD uttalade i det rättsfallet att en enskild som vinner ett överklagat utmät- ningsmål, under vissa förutsättningar har rätt att få ersättning av staten för rättegångskostnader även när utmätningen sker för skattefordringar eller liknande. Det bör enligt HD krävas att kost- naderna varit befogade med hänsyn till sakens beskaffenhet. Vid bedömningen ska vägas in att handläggningen enligt ärendelagen är förenklad. I sina skäl hänvisade HD till den grundlagsfästa rätten till en rättvis rättegång i 2 kap. 11 § regeringsformen som har sitt ursprung i artikel 6.1 i om mänskliga rättig- heter, och konstaterade att det i vissa fall strider mot grundlagen om den enskilde inte ges rätt till ersättning av staten för sina rätte- gångskostnader. Det aktuella målet hade krävt omfattande bevisning och avsåg en stor mängd egendom med ett sammantaget högt värde. HD ansåg att det därför hade varit befogat att den enskilde anlitat ett ombud för att bevaka sin rätt och att skulle ersätta dennes rättegångskostnader i tingsrätten och hovrätten. Sju justitie- råd var skiljaktiga i fråga om motiveringen. Möjligheten för enskild part att få rättegångskostnader ersatta när staten är motpart bör lagfästas Den princip som HD fastställt i rättsfallet NJA 2015 s. 374 om möjligheten att få ersättning för rättegångskostnader i utmätnings- mål när staten är motpart grundar sig på bestämmelser i svensk grundlag och . Den nu gällande regleringen i 32 § ärendelagen som begränsar möjligheten att få rättegångskost- nader ersatta till fall då enskilda är motparter till varandra strider således mot de nu nämnda bestämmelserna och den princip som fastställts av HD. Ärendelagens 32 § bör därför ändras. Den av HD fastställda principen har uttalats i samband med prövningen av ett utmätningsmål. Mot bakgrund av Europadom- stolens uttalande i rättsfallet Stankiewicz mot som innebär att det under vissa förutsättningar är i konflikt med rätten till en rätt- vis rättegång enligt artikel 6.1 i att en enskild som vinner ett mål mot staten inte har rätt till ersättning för sina rättegångskostnader kan denna princip också komma att bli tillämp- lig i andra slags ärenden. I samband med en översyn av ärendelagen bör det därför övervägas om enskilda i vissa fall bör kunna få sina rättegångskostnader ersatta. Den frågan omfattas dock inte av vårt uppdrag utan bör utredas i särskild ordning. Vi lämnar därför inte något författningsförslag i ärendelagen. För utmätningsmålen är frågan tills vidare besvarad i praxis. I andra sammanhang kan staten uppträda som part i domstol och yrka ersättning för sina rättegångskostnader. Eftersom staten nu i en del fall kommer vara betalningsskyldig för rättegångs- kostnader när staten är förlorande part i ett ärende som handläggs enligt ärendelagen kan det i samband med en översyn av ärende- lagen även finnas anledning att överväga statens möjligheter att som vinnande part få sina rättegångskostnader ersatta. Överklagande- och delgivningsfrågor är inte en av de särskilt ut- pekade frågorna i våra direktiv (bilaga 1), däremot nämns att en viktig del av en modernisering av utsökningsbalken är att säker- ställa att reglerna är enkla och tydliga, att utsökningsförfarandet ska vara förutsebart, att det behöver vara tydligt för parterna vilka olika moment som ingår i förfarandet, vilka beslut som fattas och vilka åtgärder som vidtas samt i vilka skeden som invändningar och överklaganden kan göras. Vidare är vårt uppdrag att uppmärk- samma och beakta internationella åtaganden och följa och beakta relevant arbete som pågår i . Utredningen har också haft i uppdrag att särskilt följa arbetet med anledning av dom i målet Olsby mot (ECHR 36124/06). I detta ligger frågor som rör möjligheterna för parterna att ta del av och överklaga de beslut som fattas i utsök- ningsförfarandet. Vi har därför valt att överväga vissa frågor om överklagande och delgivning. Utredningstiden har dock inte tillåtit oss att göra en genomgripande översyn av bestämmelserna om över- klagande och delgivning. I avsnitt 12.2 redovisar vi gällande rätt. Våra överväganden finns i avsnitt 12.3. Utsökningsbalkens artonde kapitel innehåller bestämmelser om överklagande av beslut i utsökningsmål och om särskilda rättsmedel i sådana mål. Kompletterande föreskrifter finns i utsökningsförord- ningens sjuttonde kapitel. Om inte något annat föreskrivs i artonde kapitlet gäller ärendelagen vid överklagande i utsökningsmål (18 kap. 1 § tredje stycket UB). beslut överklagas till den tingsrätt som regeringen har föreskrivit med hänsyn till var svaranden har sitt hemvist (18 kap. 1 § första stycket UB och 17 kap. 1 § UF). Tings- rättens beslut överklagas till hovrätten (39 § ärendelagen). Hov- rättens beslut överklagas till (). För att ett överklagande ska tas upp i hovrätten och HD krävs att prövnings- tillstånd har meddelats. I princip alla beslut som fattas i utsökningsförfarandet kan över- klagas särskilt. De undantag som finns räknas upp i 18 kap. 5 och 6 §§ UB (se nedan). Beslut får överklagas av den som beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Sökanden eller svaranden får klaga även över att beslut gör intrång i tredje mans rätt. Ett be- slut vid tvångsvis försäljning av fast egendom genom vilket en rättig- het har förbehållits enligt 12 kap. 33 § andra stycket UB får endast överklagas av den som har bestritt att ett sådant förbehåll görs. 12.2.2Beslut som inte får överklagas Enligt 18 kap. 5 § 1 UB får beslut genom vilket en begäran om rättelse av utmätning enligt 4 kap. 33 eller 34 § eller av kvarstad för fordran enligt 16 kap. 13 § som har lämnats utan bifall inte över- klagas. I stället får den som är missnöjd överklaga själva utmätnings- eller kvarstadsbeslutet. När en fastighet säljs av på auktion ska vissa rättigheter särskilt förbehållas enligt 12 kap. 33 § UB. Om kommer fram till att en rättighet inte kan förbehållas enligt bestämmelsens andra stycke får det beslutet inte överklagas (18 kap. 5 § 2 UB). Detta hindrar dock inte att rättig- heten kan skyddas genom förbehåll vid auktionen enligt 12 kap. 39 § UB. Den bestämmelsen förutsätter dock att förbehållet inte påverkar fordringar med bättre rätt än rättigheten. Ett beslut som innebär att en förrättningsman har förklarats jävig får inte överklagas (18 kap. 5 § 3 UB). Vidare gäller förbud mot att överklaga beslut om befrielse från skyldighet att betala förrättningskostnader (18 kap. 5 § 4 UB). Om i verkställighetsmålet kommer fram till att det finns anledning att anta att en skiljedom är ogiltig och om det inte pågår en rättegång om den frågan ska Krono- fogdemyndigheten enligt 3 kap. 16 § UB förelägga sökanden att väcka talan i saken mot svaranden. Ett sådant beslut får inte över- klagas (18 kap. 5 § 5 UB). Enligt 18 kap. 6 § första stycket UB får beslut som rör kallelse till förhör hos enligt 2 kap. 10 eller 11 §§ UB inte överklagas. beslut att döma ut förelagt vite eller annan påföljd får dock överklagas. Beslut som endast är av förberedande karaktär till andra beslut och som inte rör tredje man får inte överklagas särskilt. Undantag från överklagandeförbudet gäller om målet onödigt uppehålls genom beslutet (18 kap. 6 § andra stycket UB). Exempel på förberedande beslut är värdering och beskrivning av utmätt egendom eller beslut att utfärda en kungörelse om auktion. Dessa beslut får överklagas i samband med överklagande av senare beslut, t.ex. utmätningsbeslut eller försäljning. En sakägarförteckning får bara överklagas i samband med att försäljning eller beslut om fördelning av pengar överklagas (18 kap. 6 § tredje stycket UB). Det gäller olika tidsfrister för överklagande för olika slags beslut som fattas inom ramen för utsökningsförfarandet. Tidsfristerna regleras i 18 kap. 7 § UB. Innan vi redogör för gällande reglering redovisar vi översiktligt den kritik fick i det s.k. Olsby- målet och den författningsändring som gjorts i 18 kap. 7 § UB med anledning av kritiken. Författningsändring med anledning av dom – Olsby mot (ECHR 36124/06 ) Olsby hade en skatteskuld som hade anhängiggjorts hos Krono- fogdemyndigheten för indrivning. under- rättade att myndigheten skulle göra en utmätningsförrättning i hans bostad . utmätte ett tillgodo- havande om på Olsbys bankkonto. Ett bevis om utmätningen skickades till Olsby . Olsby blev dock inte delgiven beviset förrän . Olsby hade från det datumet på sig att överklaga utmätningen. Kronofogde- myndigheten hade dock fattat beslut om utbetalning av de utmätta pengarna till staten som borgenär. Krono- fogdemyndighetens tvångsvisa försäljningar samt beslut om fördel- ning eller utbetalning ska överklagas oavsett om klaganden fått del av beslutet eller inte. Utbetalningsbeslutet fick således laga kraft . I en skrivelse som kom in till begärde Olsby rättelse av utmätningen. Begäran avslogs i beslut . Olsby överklagade utmätningsbeslutet inom ramen för den långa överklagandetiden. avvisade tingsrätten över- klagandet1. Beslutet motiverades med att ett överklagande av en utmätning som inkommit sedan beslut om utbetalning av utmätta penningbelopp fått laga kraft inte kan tas upp till prövning (jfr NJA 1990 s. 166). Efter att Olsby utan framgång fullföljt talan till högsta instans nådde målet . slutsats och författningsändring med anledning av kritiken mot konstaterade att Olsby hade överklagat utmät- ningen inom den gällande överklagandefristen men ändå inte hade kunnat få domstol att pröva överklagandet på grund av att beslutet om utbetalning hade fått laga kraft. 1 tingsrätts beslut i mål nr Ä 26064-05. kom fram till att Olsby därigenom, i strid mot art. 6.1 Europakon- ventionen, hade förvägrats rätt till en rättvis rättegång. kritik mot i Olsby-målet ledde till en lagändring i 18 kap. 7 § UB som trädde i kraft . Lagändringen innebär att gäldenärer numera har bättre möjlig- heter att överklaga utmätningsbeslut och ta till vara sin rätt till domstolsprövning enligt . Efter lagändringen är det möjligt för en gäldenär att överklaga fördelnings- och ut- betalningsbeslut minst som utmätningsbeslutet. Genom denna nya reglering tryggas således gäldenärens möjligheter att få utmätningsbeslutet prövat i domstol när det överklagats i rätt tid och domstolen kan också ändra ett utbetalningsbeslut som har följt på utmätningsbeslutet. För fordringsägarna kan lagändringen få som konsekvens att de inte med säkerhet kan förlita sig på att de får behålla de pengar de fått utbetalda såvida inte det bakomligg- ande utmätningsbeslutet vunnit laga kraft. Av 18 kap. 7 § första och andra stycket UB följer att Kronofogde- myndighetens beslut om löneutmätning får överklagas utan inskränk- ning i tiden. Andra beslut om utmätning ska överklagas av sökan- den eller svaranden från det att beslutet delgavs den klagande. Tredje man får överklaga utmätningen utan inskränk- ning i tiden. Om efter utmätning av andel i viss lös eller fast egendom förordnar att hela egendomen ska säljas enligt 8 kap. 8 § UB får försäljning enligt 8 kap. 9 § första stycket UB som regel inte ske förrän beslutet har fått laga kraft. En liknande situation behandlas i 12 kap. 49 § tredje stycket UB som rör indragning av gemensamt intecknad fastighet. Beslut om för- säljning enligt 8 kap. 9 § UB samt beslut om indragning enligt 12 kap. 49 § UB får överklagas särskilt från att klaganden delgavs beslutet. Enligt 18 kap. 7 § tredje stycket UB ska en exekutiv försäljning överklagas från försäljningen och ett beslut om fördelning eller utbetalning ska överklagas från 2 Se propositionen (2014/15:136) Gäldenärers möjligheter att överklaga utmätningsbeslut. Svaranden får dock överklaga ett sådant beslut inom den tid inom vilken utmätningsbeslutet ska överklagas, om den löper ut . Den som anser att ett mål onödigt uppehålls genom ett för- beredande beslut får överklaga beslutet utan inskränkning till (18 kap. 7 § fjärde stycket UB). be- slut i andra fall ska överklagas från det att beslutet delgavs den klagande (18 kap. 7 § femte stycket UB). 12.2.4Förfarandet i samband med ett överklagande Ett överklagande ska ges in till . De upp- gifter som överklagandet ska innehålla framgår av 7 § lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen). Eftersom det inte finns något krav i ärendelagen att överklagandet ska vara undertecknat går det att skicka in ett överklagande även i elektronisk form. Det ankommer på att rättidspröva över- klagandet. Har överklagandet inte kommit in i rätt tid ska Krono- fogdemyndigheten avvisa överklagandet. Om överklagandet inte avvisas ska skicka över detta och övriga handlingar i målet till behörig tingsrätt (18 kap. 9–10 §§ UB och 17 kap. 1 § UF). När Kronofogdemyndig- heten skickar över handlingarna till tingsrätten ska myndigheten bifoga ett eget yttrande om det inte anses obehövligt (17 kap. 3 § UF). Meddelar ytterligare beslut i målet innan det första överklagandet har prövats ska myndigheten under- rätta tingsrätten, eller om tingsrättens beslut har överklagats, högre rätt (17 kap. 4 § UF). Som nämnts ovan gäller bestämmelserna i ärendelagen för förfar- andet i tingsrätten om inte något annat särskilt nämns i utsök- ningsbalkens artonde kapitel. Enligt 11 § ärendelagen gäller att om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut, är förvalt- ningsmyndigheten motpart till den enskilde sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen. I 18 kap. 1 § tredje stycket UB föreskrivs ett undantag från den bestämmelsen som innebär att inte ska vara part i överklagade utsök- ningsmål. Enligt ärendelagens bestämmelser är förfarandet i tingsrätten som huvudregel skriftligt, men när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande kan tingsrätten kalla till sammanträde (13 § ärendelagen). Om det begärs av en enskild part ska sammanträde hållas. Undantag gäller om ärendet inte ska prövas i sak, om avgörandet inte går parten emot eller om samman- träde av annat skäl inte behövs (14 § ärendelagen). Även om beslut överklagas fortsätter verkställigheten om inte något annat föreskrivs i UB eller förord- nas av domstol (2 kap. 19 § UB). Enligt 18 kap. 12 § UB får tings- rätten, utan att motparten har getts tillfälle att yttra sig över överklagandet, förordna att någon åtgärd för verkställighet tills vidare inte ska vidtas, eller om det finns synnerliga skäl, att en redan vidtagen åtgärd ska hävas. När det gäller utmätning av lön för underhållsbidrag får förordnandet inskränkas till att avse att influtna medel inte ska betalas ut. Tingsrätten får också förordna att åtgärd för verkställighet ska genomföras och bestå till dess annat förordnas. För att ett förordnande om inhibition ska meddelas krävs det inte något formellt yrkande om ett sådant be- slut. Denna ordning är motiverad bl.a. av att enskilda parter inte kan antas känna till möjligheten till inhibition. Tingsrätten ska alltså självmant ta upp frågan, när det finns anledning till det3. Ett beslut varigenom en förrättningsman har förklarats jävig får inte överklagas (18 kap. 5 § 3 UB). Däremot får ett beslut som innebär att en jävsinvändning har ogillats överklagas. Enligt 18 kap. 13 § UB gäller att den omständigheten att ett beslut har meddelats av en jävig förrättningsman inte ska leda till att beslutet hävs om jävet uppenbarligen inte har inverkat på beslutet. Om ett överklagande av ett visst beslut bifalls får även ett senare beslut i målet hävas när det kan ske, om det beslutet har samband med det förra beslutet och inte hade fått laga kraft mot klaganden när han eller hon överklagade det första beslutet (18 kap. 14 § UB). I sammanhanget bör påpekas att hänsyn till tredje mans rätt kan 3 Gregow, Utsökningsrätt, 4 uppl. Detsamma gäller enligt 26 § ärendelagen. hindra att en redan vidtagen åtgärd hävs. Som exempel kan nämnas att om tredje man skulle bli skyldig att återlämna egendom som han eller hon köpt, måste som regel också köpeskillingen återställas och pengarna måste då finnas tillgängliga4. Om ett överklagande av ett beslut om fördelning av pengar bifalls, gäller det till förmån även för den som inte själv har över- klagat beslutet (18 kap. 15 § UB). Enligt 18 kap. 16 § UB gäller att tingsrättens beslut i en fråga som överklagats dit, precis som beslut, ska gälla . Beslutet får verkställas även om det har över- klagats, såvida inte högre rätt beslutar om inhibition. Om tings- rättens beslut innebär att en vidtagen åtgärd ska hävas gäller dock att åtgärden inte ska återgå förrän tingsrättens beslut har fått laga kraft, såvida det inte särskilt har förordnats att så ska ske. Bestämmelser om överklagande av tingsrättens beslut och sär- skilda rättsmedel finns i 18 kap. 17, 19 och 20 §§ UB. Delgivning är myndigheters sätt att i författningsreglerade former lämna underrättelser, kallelser, beslut m.m. till fysiska och juridiska personer. I de flesta fall är det myndigheten som sköter delgiv- ningen. På begäran av part kan myndigheten besluta att parten själv får sköta delgivningen, s.k. partsdelgivning. Hos Kronofogdemyndig- heten används partsdelgivning normalt endast i den summariska processen. Delgivning har till syfte att säkerställa bevisning om att mot- tagaren har fått del av den delgivna handlingen. Dagen för delgiv- ning kan t.ex. vara utgångspunkt för beräkning av tid för överklag- ande. Delgivning kan också vara en förutsättning för att vite ska kunna dömas ut. Bestämmelser om delgivning som är av betydelse för utsök- ningsförfarandet finns huvudsakligen i utsökningsbalken, utsök- ningsförordningen, delgivningslagen (2010:1932) och delgivnings- förordningen (2011:154). I delgivningslagen finns bestämmelser 4 m.fl., Utsökningsbalken, (, Zeteo) kommentaren till 18 kap. 14 § UB. om hur delgivning ska genomföras medan annan lagstiftning reg- lerar vad som ska delges. Delgivningslagen är subsidiär till särskilda delgivningsbestämmelser i andra författningar (1 § andra stycket delgivningslagen). I det följande redovisar vi översiktligt vissa bestämmelser om underrättelser och delgivning i utsökningsförfarandet som är av in- tresse för frågor vi övervägt. Underrättelse om mål om verkställighet avseende betalning Innan utmätning sker ska som huvud- regel underrätta gäldenären om målet (4 kap. 12 § första stycket UB). I underrättelsen lämnas upplysning om vem som är sökande, vilken exekutionstitel ansökan grundas på, fordringsbeloppets stor- lek samt inom vilken tid betalning ska ske för att hindra utmätning. Denna tidsfrist kallas ”avitid”. Avitiden är som regel efter avsändandedagen. Om gäldenären har en adress i utlandet är avi- tiden . Om det finns risk för att gäldenären skaffar undan eller förstör egendom eller om saken är brådskande behöver underrättelse inte ske. Underrättelse behövs inte heller om gäldenären saknar känt hemvist och det inte har gått att klarlägga var gäldenären finns (4 kap. 12 § andra stycket UB). Underrättelser ska lämnas enligt särskilt formulär som fastställs av . Underrättelsen ska delges gäldenären om målets beskaffenhet kräver det (6 kap. 1 § första och andra stycket UF). Om det är lämpligare får underrättelser med samma innehåll som om formulär använts lämnas muntligt. I praktiken skickas underrättelser som regel i lösbrev och delges mycket sällan i betalmål. Underrättelse och delgivning av beslut om utmätning När överklagandetiden räknas från delgivning av beslutet ska Krono- fogdemyndigheten delge beslutet om det är särskilt föreskrivet eller om det i annat fall är av betydelse för det fortsatta förfarandet (4 kap. 4 § UF). När har fattat beslut om utmätning ska gäldenären underrättas skriftligen om det. Underrättelsen ska lämnas enligt formulär som fastställs av . Underrättelsen ska delges om det inte är känt att gäldenären inte kan anträffas. Delgivning behövs dock inte om utmätningen avser belopp som ska betalas tillbaka enligt 64 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) eller om värdet av det utmätta inte motiverar kost- naderna för delgivning. I underrättelsen informeras gäldenären att han eller hon inte utan medgivande får förfoga över den utmätta egendomen till skada för utmätningsborgenären och att en överträdelse av detta förbud kan leda till ansvar för brott (6 kap. 9 § UF). När det gäller underrättelser om utmätning av lön finns sär- skilda bestämmelser. Underrättelser ska lämnas enligt vad som an- ges i den tabell som är fogad som bilaga till förordningen (7 kap. 10 § UF). Enligt bilagan ska följande beslut delges. •Beslut om utmätning av lön. •Beslut om att arbetsgivaren ska anpassa sättet för löneutbetal- ning. •Beslut om utmätningsbeloppet eller hävande av utmätning. •Beslut om skyldighet för arbetsgivaren att betala i arbetstagarens ställe. Några andra bestämmelser om delgivning Om det framställs ett yrkande om indrag av egendom enligt 8 kap. 8 § UB ska övriga sakägare delges ett föreläggande att yttra sig . beslut i frågan ska delges den eller de sakägare som beslutet gått emot (6 kap. 14 § UF). Om ett pantbrev har utmätts ska sökanden underrättas om be- slutet5. Detsamma gäller när ett skuldebrev som är intecknat i luft- fartyg eller reservdelar till luftfartyg har utmätts hos den inteck- nade egendomens ägare. 5 Bestämmelser om åtgärder efter utmätning av pantbrev finns i 9 kap. 14–16 §§ UB. den intecknade egendomen ska tas i anspråk ska gäldenären under- rättas. En sådan underrättelse ska delges såvida det inte är känt att gäldenären inte kan anträffas 6 kap. 15 § UF). När en fastighetsägare ges tillfälle att yttra sig över ett yrkande om indragning av gemensamt intecknad fastighet enligt 12 kap. 49 § andra stycket andra meningen UB ska yrkandet delges med föreläggande att yttrande ska inkomma . Beslut i frågan ska delges den som har yrkat indragning och fastighetens ägare om beslutet har gått dem emot (12 kap. 22 § UF). beslut att avvisa ett överklagande ska delges klaganden (17 kap. 2 § UF). 12.3.1En inskränkning i möjligheten att överklaga vissa beslut som fattas under utsökningsförfarandet? Våra bedömningar: Det bör inte införas några ytterligare in- skränkningar i möjligheten att överklaga beslut som fattas under utsökningsförfarandet. I utsökningsprocessen fattas en mängd beslut löpande, utan att det alltid uppfattas av parterna. I princip kan samtliga dessa beslut överklagas särskilt av sökanden, svaranden och tredje man. Vi har övervägt om utsökningsförfarandet bör effektiviseras genom att vissa beslut som fattas under utsökningsförfarandet och som får överklagas särskilt, endast ska få överklagas i samband med överklagande av slutligt beslut i målet. En inskränkning av möjligheten att överklaga beslut skulle leda till såväl resurs- och effektivitetsvinster som processekonomiska besparingar. Effektivitetsskälen måste dock vägas mot kraven på rättssäkerhet. En stor del av vårt uppdrag handlar om att säkerställa att utsökningsförfarandet ska vara transparent, att reglerna ska vara enkla och tydliga och att utsökningsförfarandet ska bli förutsebart för parterna. Ett rättssäkert utsökningsförfarande innebär bl.a. att parterna får del av de beslut som fattas i ett ärende och att parterna kan få besluten överprövade när bedöm- ningar och beslut ifrågasätts. Bestämmelserna som reglerar för- farandet får inte strida mot och andra inter- nationella instrument som förbundit sig att följa.