sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Eftersom straffskalan för grovt brott börjar på fängelse innebär det att domstolarna normalt inte dömer ut fängelse- straff som överstiger för en enskild våldtäkt som inte bedöms som grov. är den del av straffskalan som överlappar det grova brottets straffskala tillräcklig. Det finns dock en konsekvens av en sådan förändring som inte är tillfredsställande. De brottmål som avser sexualbrott som har utförts på internet omfattar ofta ett mycket stort antal brott. Brotten har förövats av en gärningsman mot ett stort antal olika brottsoffer och behandlas då inom ramen för en rättegång. De enskilda brotten be- döms var för sig, vilket ofta leder till att de bedöms som normal- gradsbrott (eller mindre allvarligt brott) trots att gärningsmannens systematik eller brottsplan för den totala brottsligheten är mycket förslagen. Sedan samtliga gärningar har bedömts ska domstolen bestämma ett gemensamt straff för alla brott. Av bestämmelsen i 26 kap. 2 § följer (i dessa fall) att fängelse inte får överskrida det svåraste straffet som är angett för gärningen med om det svåraste straffet är kortare än fängelse och om det svåraste straffet är fängelse eller längre. Om straffmaximum för sexuellt övergrepp av normalgraden skulle sänkas till skulle det innebära att det högsta straffet som skulle kunna dömas ut i mål som inte sällan rör övergrepp mot Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning 50–100 målsägande och långt fler enskilda åtalspunkter skulle bli fängelse . Om straffmaximum i stället kvarstår på fängelse är det maximala straffet fängelse . Skillnaden är kanske inte så stor, men förslag som skulle innebära att ännu lägre straff skulle dömas ut för den här typen av brottslighet kan inte motiveras. Dessutom kan det förmodas att antalet mål av den här brottstypen kommer att öka framöver. Straffmaximum för sexuellt övergrepp av normalgraden bör därför kvarstå på fängelse , trots att det ger en något udda fördelning av straffskalan över brottets olika grader och att överlappningen med straffskalan för grovt brott blir omfatt- ande. Ett alternativ som möjligen vore att föredra är att det genomför- des en översyn av bestämmelsen i 26 kap. 2 § så att det skulle vara möjligt att bestämma ett högre gemensamt straff vid mängdbrottslighet. Ny teknik innebär att det är möjligt för en gär- ningsman att utföra en stor mängd brott eller i vart fall . Det finns redan nu exempel på fall där hela den tillgängliga straffskalan har använts vid sexualbrott som skett på internet, inklu- sive utdömande av de som följer av 26 kap. 2 § brottsbalken.86 Det här är dock inte ett problem som enbart gäller vid sexuella övergrepp utan problematiken kan även aktualiseras t.ex. vid bedrä- gerier som utförs på internet. I avvaktan på en eventuell förändring av bestämmelsen i 26 kap. 2 § bör straffmaximum för sexuellt övergrepp av normalgraden emellertid kvarstå oförändrat. Det finns på motsvarande sätt argument för en sänkning av straff- maximum för sexuellt övergrepp som bedöms som mindre allvar- ligt. Eftersom även den graden av brott kan förekomma vid mängd- brottslighet på internet är skälen mot en sänkning starkare än de skäl som kan anföras för. Det straffmaximum på fängelse i högst som är stadgat för det mindre allvarliga brottet bör där- för kvarstå. För grovt brott återstår det i praktiken inte så många alternativ. Om straffmaximum bestäms till fängelse kommer straff- skalan för grovt brott att gå kant i kant med straffskalan för synnerli- gen grovt brott. Då kommer det inte att finnas någon överlappning mellan straffskalorna. Straffskalan kommer i sådant fall inte heller att överskrida straffskalan för normalgradsbrott. 86 dom i mål B 5801-15. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning tivet för grovt brott är därför att straffmaximum bestäms till fäng- else . Det är en straffskalenivå som traditionellt inte har an- vänts i straffskalor. Eftersom det finns sakliga skäl för att använda den straffskalenivån finns det inte något hinder mot ett sådant för- slag. Vårt förslag innebär att straffskalorna för de olika graderna av sexu- ellt övergrepp ska vara fängelse i högst för brott som be- döms som mindre allvarligt, fängelse i lägst två och högst för normalgradsbrott, fängelse i lägst fyra och högst för grovt brott och lägst sex och högst för synnerligen grovt brott. 5.8.7Överväganden om straffskalorna för de olika graderna av sexuellt övergrepp mot barn Vårt förslag: Straffskalan för sexuellt övergrepp mot barn av normalgraden ska vara oförändrad. För grovt brott ska straff- skalan vara fängelse i lägst fyra och högst och för synnerli- gen grovt brott fängelse i lägst sex och högst . Även straffskalan för sexuellt övergrepp mot barn behöver justeras så att den nya graden, synnerligen grovt brott, kan tilldelas en sär- skild straffskala. Det skulle kunna hävdas att brotten mot barn är mer straffvärda än de som begås mot äldre personer och att straffskalorna har visat det genom att brotten mot personer över respektive har haft samma straffskala, trots att brotten mot perso- ner har ställt krav på att gärningsmannen har använt Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning sig av ett medel eller utnyttjat offrets utsatta situation. Efter en så- dan förändring av brottskonstruktionen som den vi föreslår för de allmänna sexualbrotten skulle man därför kunna överväga om inte brotten som begås mot barn i relation till de allmänna brotten borde straffvärderas strängare. Vårt uppdrag är, som vi har redogjort för i avsnitt 5.8.4 ovan, begränsat till att skärpa straffen för de allvarligaste gärningarna. Vi ska alltså inte lämna förslag som medför generella skärpningar eller sänkningar av straffen. Om man skulle göra en mer genomgripande förändring av straffskalan för sexuellt över- grepp mot barn borde dessutom även straffskalorna för övriga brott mot barn ingå i översynen. En sådan översyn ingår inte i det upp- drag som har lämnats till oss och vi har inte ansett det lämpligt – eller för den delen görligt inom den tidsram som vi har haft till vårt förfogande – att utföra en sådan mer generell översyn. Vi får därför nöja oss med att säkerställa att straffskalan för de olika graderna av sexuellt övergrepp mot barn fördelas på ett lämpligt sätt över den tillämpliga straffskalan. Mot den bakrunden kan samma överväganden göras gällande avseende straffskalorna för de olika graderna av sexuellt övergrepp mot barn som de som redovisats för de olika graderna av sexuellt övergrepp. Straffskalan för sexuellt övergrepp mot barn av normal- graden bör därmed vara fängelse i lägst två och högst , fäng- else i lägst fyra och högst för grovt brott och lägst sex och högst för synnerligen grovt brott. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning 5.9Överväganden om ett oaktsamhetsansvar för sexualbrott I vårt uppdrag ingår att analysera skälen för och emot ett särskilt straffansvar för oaktsamhetsbrott avseende våldtäkt och lämna för- slag på hur en sådan reglering bör utformas. Om det införs ett oaktsamhetsansvar för sexualbrott innebär det en nykriminalisering jämfört med gällande rätt. Det första som i det här sammanhanget behöver övervägas är om en sådan krimina- lisering är befogad. Avsnittet inleds med en kort genomgång av de bedömningsgrunder som finns för att avgöra om en kriminalisering är befogad. Därefter redogör vi för vår bedömning av om det är befogat att kriminalisera oaktsamhet i förhållande till sexualbrott. Slutligen kommer vi att lämna förslag på hur en sådan bestämmelse kan utformas. Två tidigare statliga utredningar, och Straff- rättsanvändningsutredningen, har hanterat frågan om vilka kriterier som bör vara uppfyllda för att en kriminalisering ska vara befogad.87 ansåg att följande kriterier ska vara uppfyllda. 1.Ett beteende kan föranleda påtaglig skada eller fara. 2.Alternativa sanktioner står inte till buds, skulle inte vara rationella eller skulle kräva oproportionerligt höga kostnader. 3.En straffsanktion krävs med hänsyn till gärningens allvar. 4.Straffsanktionen ska utgöra ett effektivt medel för att motverka det icke önskvärda beteendet. 5.Rättsväsendet ska ha resurser att klara av den eventuellt ytterli- gare belastning som kriminaliseringen innebär. Både regeringen och ställde sig i allt väsentligt bakom dessa kriterier.88 Principerna har därefter hänvisats till i olika lagstiftnings- sammanhang, vid debatter och i diskussioner om kriminalisering.89 87Se SOU 1992:61, Ett reformerat åklagarväsende och SOU 2013:38. 1994/95:23, bet. 1994/95:JuU2 och rskr. 1994/95:40. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Enligt bör man vara försiktig med att använda kriminalisering som en metod för att försöka hindra överträdelser av olika normer i samhället. Det beror på att en alltför omfattande kriminalisering riskerar att undergräva straffsystemets brottsavhållande verkan. Det kan inte minst bli resultatet om rätts- väsendet inte kan beivra brotten på ett effektivt sätt. All kriminali- sering innebär dessutom påtagliga inskränkningar i medborgarnas valfrihet och medför att ingripande tvångsåtgärder kan användas mot personer som begår brott. Även vikten av att samhällets resur- ser används på ett ändamålsenligt sätt framhölls särskilt. Enligt hade Åklagarutred- ningens förhoppningar om en ökad restriktivitet vid nykriminalise- ringar inte infriats. En anledning till det antogs vara de allt mer långtgående krav som följde av internationella samarbeten på straff- rättens område. Efter nya överväganden kom Straffrättsanvändnings- utredningen fram till att följande principer bör gälla för att krimina- lisering ska anses vara befogad.90 1.För att kriminalisering av ett beteende ska komma i fråga måste det tänkta straffbudet avse ett identifierat och konkretiserat intresse som är skyddsvärt (godtagbart skyddsintresse). 2.För att kriminalisering ska komma i fråga måste det beteende som avses bli kriminaliserat kunna orsaka skada eller fara för skada på skyddsintresset. 3.Endast den som har visat skuld – varit klandervärd – bör träffas av straffansvar, vilket innebär att kriminaliseringen inte får även- tyra tillämpningen av skuldprincipen. 4.Kriminalisering av ett beteende kan inte komma i fråga om det finns något tillräckligt värdefullt motstående intresse. 5.Kriminalisering av ett beteende kan inte komma i fråga om det finns någon alternativ metod som är tillräckligt effektiv för att komma till rätta med det oönskade beteendet. 89Se t.ex. Lernestedt, , Kriminalisering – Problem och principer. 90SOU 2013:38 s. 481 ff. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Sammantaget kan såväl som Straffrättsanvänd- ningsutredningens kriterier sägas betona att det beteende som ska kriminaliseras verkligen ska vara straffvärt. Beteendet bör med andra ord vara så allvarligt att en kriminalisering med åtföljande be- straffning förefaller vara en rimlig åtgärd. Dessutom ska det finnas skäl att anta att en kriminalisering har en avhållande effekt på med- borgarnas handlande. Detta återspeglas i att ett skäl som ofta anges som stöd för nykriminalisering är att straffbudet ska innebära att sådana handlingar inte utförs. Tanken är alltså att straffbestämmel- serna införs för att påverka och styra människors handlande på visst sätt och i en viss riktning.91 Regering och riksdag har ännu inte uttalat sig om huruvida Straff- rättsanvändningsutredningens principer ska ha företräde framför . Därmed bör kriterier fortfarande användas som utgångspunkt för prövningen av om en nykriminalisering är befogad eller inte. De båda utredningarnas kriterier överensstämmer emellertid till viss del, varför detta i prak- tiken inte har särskilt stor betydelse för den följande analysen. 5.9.3Är det befogat att utöka det straffbara området för sexualbrott? Vår bedömning: Det är befogat att införa ett särskilt oaktsam- hetsansvar för vissa sexualbrott. Påtaglig skada eller fara För att en kriminalisering ska vara befogad ska den avse ett godtag- bart skyddsintresse. Det beteende man vill kriminalisera ska alltså kunna orsaka skada eller fara för skada på det identifierade skydds- intresset. Den fråga som vi har att ta ställning till är om straffansvaret för ett redan kriminaliserat beteende, med ett identi- fierat skyddsintresse, ska utökas eller inte. Sexualbrottslagstiftningen är avsedd att skydda den sexuella integriteten och den sexuella självbestämmanderätten. 91 Lernestedt, s. 291. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning är mycket allvarliga och kan orsaka stora, framför allt psykiska, skador hos brottsoffret. Brotten orsakar även skador för samhället.92 De intressen som lagen ska skydda skattas mycket högt bland skyddsintressen.93 Det är nu fråga om att utöka straffbarheten av ett beteende som redan är straffbart vid uppsåt. Därmed har lagstiftaren redan tagit ställning till och konstaterat att det aktuella beteendet kan orsaka påtaglig skada och att det finns ett identifierat skyddsintresse. Att även sexualbrott som utförs av oaktsamhet kan orsaka påtaglig skada eller fara för sådan skada menar vi är klart. Det är alltså befogat att utöka kriminaliseringen utifrån risken för att beteendet som ska kriminaliseras kan orsaka påtaglig skada eller fara för sådan skada. Det krävs som huvudregel uppsåt för att en gärningsman ska kunna dömas för brott. Det gäller både brott enligt och inom specialstraffrätten. I 3 kap. finns ett antal brott där enbart oaktsamhet räcker för straffansvar, bl.a. vållande till annans död, vållande till kroppsskada eller sjukdom och framkallande av fara för annan. För vållande till annans död döms den som av oaktsamhet orsakar annans död. Straffet bestäms till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Om brottet är grovt, döms till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat ett medvetet risktagande av allvarligt slag eller om gärningsmannen, när det krävts särskild uppmärksamhet eller skicklighet, har varit påverkad av alkohol eller något annat medel eller annars gjort sig skyldig till en försummelse av allvarligt slag.94 Den som av oaktsamhet orsakar annan person sådan kropps- skada eller sjukdom som inte är ringa kan dömas för vållande till kroppsskada eller vållande till sjukdom. Straffskalan för brott av normalgraden är böter eller fängelse . 92Se t.ex. NCK rapport 2014:1. 93Se bl.a. protokoll 2012/13:109 § 12, (2010) s. 185 f. och Wegerstad, Skyddsvärda intressen & straffvärda kränkningar, s. 12. 943 kap. 7 § . Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning är grovt döms till fängelse i högst . De omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt är desamma som vid vållande till annans död.95 För att någon ska kunna dömas för framkallande av fara för annan krävs att gärningsmannen av grov oaktsamhet utsätter någon annan för livsfara eller fara för svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom. Straffet för framkallande av fara för annan kan bestämmas till böter eller fängelse i högst två år.96 Förutom de nu nämnda brotten bestraffas oaktsamhet vid t.ex. bokföringsbrott, allmänfarlig vårdslöshet, ovarsam utsaga och barn- pornografibrott.97 Även inom specialstraffrätten förekommer oaktsamhetsansvar. I vissa fall har kriminaliseringen av oaktsamhet i specialstraffrätten skett på grund av svårigheten att bevisa uppsåt vid olika typer av mängdbrott. Så har t.ex. varit fallet vid kriminaliseringen av åtskilliga trafikbrott och andra överträdelser av förseelsekaraktär.98 I dessa fall har kriminaliseringen av oaktsamhet skett av effektivitetsskäl. Av redovisningen framgår att det finns stora skillnader när det gäller allvaret i de gärningar som kriminaliserats vid oaktsamhet. Det råder dock inte något tvivel om att sexualbrotten i och för sig är så allvarliga att det av den anledningen kan finnas skäl att kriminalisera dem redan vid oaktsamhet. Alla sexualbrott kan oav- sett svårhetsgrad orsaka skada på offret. Hur stor skadan blir kan vara beroende av vilken typ av gärning det är fråga om och vilket offer som utsätts. Som en allmän utgångspunkt är det alltså befogat att införa ett oaktsamhetsansvar även för sexualbrotten. Vid utformningen av det oaktsamma brottet kan man emellertid göra ytterligare avgräns- ningar av det straffbara området. Frågan är bl.a. om alla sexualbrott i 6 kap. ska kriminaliseras vid oaktsamhet eller om man ska dra en gräns vid vissa allvarligare gärningar. Vi kommer i avsnitt 5.9.4 att redovisa vilka ytterligare övervägan- den vi har gjort i det hänseendet. 953 kap. 8 § . 963 kap. 9 § . 97Se 11 kap. 5 §, 13 kap. 6 §, 15 kap. 3 § och 16 kap. 10 a § . 98Se 14 kap. trafikförordningen (1998:1276). Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning En straffsanktion är ett effektivt medel för att motverka ett oönskat beteende För att en ny eller utökad kriminalisering ska vara befogad bör det också stå klart att den kommer att utgöra ett effektivt medel för att motverka ett oönskat beteende. Det beteende som man vill motverka med sexualbrottslagstiftningen är bristande respekt för en annan per- sons rätt till sexuellt självbestämmande och sexuell integritet. Om lagen ändras så att gränsen mellan straffri och straffbar gärning dras vid om deltagandet i en sexuell handling har varit frivilligt eller inte förtydligas detta ytterligare. Det skulle då kunna hävdas att det inte finns något behov av att även införa ett straffansvar för oaktsam- het. Vår bedömning är emellertid att ett oaktsamhetsansvar skulle vara ett effektivt komplement till de uppsåtliga brotten. har det hävdats att det inte finns något behov av en oaktsamhetsreglering för sexualbrott eftersom det rimligen borde stå klart för var och en som deltar i en så pass intim samvaro som en sexuell handling om den eller de andra som deltar gör det fri- villigt eller inte. Det har emellertid förekommit flera domar i våldtäktsmål där gärningsmän har friats på grund av att det inte har ansetts styrkt att det funnits uppsåt till våld, tvång eller särskilt utsatt situation.99 Utan ett straffansvar för oaktsamt brott kan gärningsmän frias för allvarliga och straffvärda gärningar trots att det för gemene man kan framstå som självklart att offrets självbestämmanderätt kränktes och att gärningsmannen rimligen borde ha förstått det. Flera av dessa fall har gett upphov till kraftiga reaktioner från allmänheten och har debatterats flitigt i media och inte minst på sociala medier. Visserligen har debatterna i många fall utgått från fel- aktiga förutsättningar när det gäller omständigheterna i målen men det har ändå framgått att allmänhetens syn på rätt och fel inte över- ensstämmer med lagstiftningens utformning. Om glappet mellan allmänhetens rättsmedvetande och lagen är alltför stort kan det leda till att allmänhetens förtroende för lagen och rättskipningen minskar. När det gäller just frågan om ansvar för sexualbrott förefaller glappet vara för stort. Det är därför, även av den anledningen, befogat att införa ett oaktsamhetsansvar för sexualbrott. 99 Se kommitténs praxisgenomgång i bilaga 8. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning En konsekvens av att ett oaktsamhetsbrott införs är att det finns en risk för att gärningsmän kommer att dömas för oaktsamt brott i stället för uppsåtligt brott. Åklagare skulle i vissa fall kunna välja att enbart väcka åtal för oaktsamt brott om de inte anser att bevisen för uppsåt är tillräckligt starka. På motsvarande sätt kan domstolar välja att döma för oaktsamt brott trots att åklagaren har stämt för uppsåtligt brott i första hand. Eftersom ett oaktsamt brott anses mindre straffvärt än ett uppsåtligt brott kan följden bli att mildare straff döms ut i större utsträckning. Det bör därmed övervägas om dessa faktorer är sådana att det kan ifrågasättas om införandet av ett oaktsamt sexualbrott skulle vara effektivt eller inte. I det här sammanhanget kan erfarenheter från införande av ett oaktsamt sexualbrott beaktas. Innan det nya brottet imple- menterades framförde kritiker farhågor om att brottet skulle leda till s.k. nedsubsumering. Med det avses att en gärningsman döms för ett mildare brott än vad som hade blivit fallet om det oaktsamma brottet inte hade funnits.100 I efterhand har det visat sig svårt att med säkerhet avgöra hur vanligt förekommande det är med ned- subsumering. Det finns inte någon statistik eller annat som tyder på att det är vanligt förekommande, men det går heller inte att utesluta att så har skett.101 Det beror bl.a. på att det i efterhand är svårt att avgöra om det i ett enskilt fall har varit fråga om nedsub- sumering eller om åtalet skulle ha ogillats om det inte vore för oaktsamhetsbrottet. Det är alltså är svårt att veta om det finns risk för nedsubsumering och hur stor den risken i så fall är. Enligt vår bedömning är risken inte så påtaglig att den bör hindra införandet av ett straffansvar för oaktsamt sexualbrott. Om ett oaktsamhets- ansvar införs måste man dock godta att de straff som döms ut för oaktsamma brott kommer att vara lägre än för uppsåtliga brott. Så- vitt vi har förstått genom bl.a. kontakter med företrädare för olika brottsofferorganisationer är det utifrån brottsoffrets perspektiv ofta viktigare att gärningsmannen fälls för brott än att ett långt fängelsestraff döms ut. Det faktum att lägre straff kommer att dömas ut för oaktsamma sexualbrott utgör alltså inte i sig ett starkt skäl mot att införa ett sådant straffansvar. 100Hennum, , Grovt uaktsom voldtekt, artikel intagen som bilaga 3 i , – Lagskydd för den sexuella integriteten, (2008) s. 113 f. 101Leijonhufvud, (2008) s. 118. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning En kriminalisering medför alltid ett behov av resurser för att utreda och lagföra brottet. Vid ny eller utökad kriminalisering måste det därför övervägas om det är befogat att ta samhällets resurser i an- språk för att utreda och lagföra det brott som man vill införa. Som utgångspunkt bör gälla att det alltid är befogat att ta samhällets resurser i anspråk för att bekämpa mycket allvarlig brottslighet. Samhällets resurser bör alltid tas tillvara på bästa möjliga sätt. Om antalet gärningar som beläggs med straff ökar, utan att rätts- väsendet tillförs ökade resurser i motsvarande mån, innebär det med nödvändighet att vissa förseelser kommer att prioriteras ner. Om vissa straffbud prioriteras ner i sådan utsträckning att över- trädelser i praktiken inte lagförs alls eller endast lagförs i mycket liten omfattning kan det i förlängningen innebära en risk för att straffsystemets brottsavhållande verkan undergrävs. En enskild som lagförs för en sådan överträdelse kan dessutom med rätta uppfatta det som orättvist om han eller hon blir bestraffad för ett beteende som annars får passera på grund av att det har prioriterats ner av rättsväsendet. Innan ny kriminalisering beslutas bör därför någon form av värdering göras av vilka gärningar som är värda att utreda och beivra. Sexualbrott kan orsaka stora skador i form av framför allt psykiskt lidande för den som utsätts. Både brottsoffret och samhället kan också drabbas av stora ekonomiska skador om brottet innebär att brottsoffret inte kan arbeta eller studera till följd av sina skador. Brottsoffret är dessutom i behov av vård.102 De skador som brottsoffret drabbas av är oberoende av om brottet genomförs uppsåtligen eller av oaktsamhet. Det finns alltså lika stor anledning att ta samhällets resurser i anspråk för att beivra oaktsamma som upp- såtliga sexualbrott. Det gäller i synnerhet om det straffbara området begränsas till att avse de allvarligare formerna av brott i 6 kap. brotts- balken (se nedan avsnitt 5.9.4). Den bedömningen menar vi ska gälla alldeles oavsett om antalet lagföringar kan förväntas bli många eller få med anledning av den utökade kriminaliseringen. 102 Se NCK rapport 2014:1 och NCK rapport 2010:2 särskilt s. 66 ff. och 107 ff. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning