sou · H4B379 · 2016-11-09 00:00:00 — I motsats till vad som gäller enligt 1 § ska verket inte heller fatta något särskilt beslut om avvisning eller avslag om en ansökan inte uppfyller kraven. har vissa skyldigheter att se till att en ansökan om registrering enligt 1 § är sådan att den kan hand- läggas av verket (se 17 §). Det ankommer dock inte på verket att vidta någon särskild åtgärd för att se till att kraven på ingivningsdag är uppfyllda, utan det ligger i princip på sökanden att se till att till- räckligt underlag har getts in för att det ska anses finnas en ingiv- ningsdag. Däremot är det lämpligt att Patent- och registrerings- verket, om verket ändå förelägger sökanden om komplettering av ansökningen på grund av brister enligt 1 §, också kort upplyser om lagens krav för ingivningsdag. En avskriven ansökan behåller sin ingivningsdag om den senare återupptas enligt 20 §. Om en avskriven ansökan inte återupptas, faller också ingivningsdagen. Ansökningsavgiften måste inte vara betald för att det ska anses föreligga en ingivningsdag. 2 kap. 4 § Ett kännetecken får inte registreras som varumärke om det endast utgörs av en form eller en annan egenskap som följer av varans art, är nödvändig för att varan ska uppnå ett tekniskt resultat eller ger varan ett betydande värde. Paragrafen reglerar allmänna registreringsvillkor. Med ändringen genomförs artikel 4.1 e i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen ändras så att ”en annan egenskap” läggs till, vilket inne- bär en viss utvidgning av tillämpningsområdet. Övriga ändringar är endast redaktionella. Enligt 1 kap. 9 § kan ensamrätt inte förvärvas till sådana märken som avses i denna paragraf. För en kommentar hänvisas till den para- grafen. Hinder mot registrering på grund av hänsyn till allmänna intressen 2 kap. 7 § Ett varumärke får inte registreras om det 1.strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.är ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans eller tjänstens art, kvalitet, geografiska ursprung eller någon annan omständighet, 3.utan tillstånd innehåller en sådan statlig eller internationell beteckning eller ett sådant kommunalt vapen som enligt lag eller annan författning inte får användas obehörigen som varumärke, eller något som lätt kan förväxlas med en sådan beteckning eller ett sådant vapen, 4.utan tillstånd innehåller ett sådant kännetecken som enligt lagen (2014:812) om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten inte får användas obehörigen som varumärke, eller något som kan förväxlas med ett sådant kännetecken, 5.innehåller en ursprungsbeteckning, en geografisk beteckning, ett tradi- tionellt uttryck för vin eller en garanterad traditionell specialitet, i den utsträck- ning som det föreligger skydd för beteckningen enligt unionsrätten, 6.innehåller en geografisk beteckning för vin eller spritdrycker och varu- märket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung, eller 7.innehåller eller i väsentliga delar återger en äldre växtsortbenämning som avser en växtsort av samma eller närstående växtart, i den utsträckning som det föreligger skydd för växtsorten enligt växtförädlarrättslagen (1997:306) eller unionsrätten. Ett varumärke får inte heller registreras om sökanden var i ond tro för ansökan. Avser varumärket ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke, får det inte registreras om villkoren för märkets användning strider mot goda seder eller allmän ordning. Ett kollektivmärke får inte registreras om villkoren inte tillåter medlemskap i sammanslutningen för den som tillhandahåller varor eller tjänster som har sitt ursprung i det geografiska område som märket avser. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilket fall ett varumärke inte får registreras med hänsyn till allmänna intressen, s.k. absoluta hinder. Det är inte möjligt att åberopa ett absolut registreringshinder i ett invändningsförfarande, se 28 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2 och 11. Med ändringarna genomförs artiklarna 4.1 i–l, 4.2 och 31.1. Punkt 5 är ny och genomför artikel 4 i–k i direktivet. Med bestäm- melsen införs nu uttryckligen en regel om att en ursprungsbeteck- ning, en geografisk beteckning, ett traditionellt uttryck för vin eller en garanterad traditionell specialitet, i den utsträckning som det föreligger skydd för beteckningen enligt unionsrätten, utgör hinder för registrering av ett varumärke. Bortsett från regleringen av geo- grafiska beteckningar för vin och spritdrycker, som flyttas från andra stycket till första stycket 6, har sådana beteckningar som skyddas enligt unionsrätten tidigare ansetts kunna omfattas av hinder enligt första stycket 1 (jfr prop. 2009/10:225 s. 414). Med ursprungsbeteckning och geografisk beteckning avses en beteckning, vanligtvis ett namn, som anger att en produkt kommer från ett visst avgränsat geografiskt område och vars kvalitet, anseende eller annan egenskap kan hänföras till detta geografiska ursprung. För ursprungsbeteckningar krävs en starkare koppling till det geo- grafiska området än vad som gäller för geografiska beteckningar. Exempel på skyddade ursprungsbeteckningar inom EU är och löjrom, medan t.ex. bayerskt öl och skånsk spettkaka skyddas inom EU som geografiska beteckningar. Ett traditionellt uttryck för vin är något som man av tradition har använt för att beteckna produktions- eller lagringsmetod för det aktuella vinet. Det kan också röra sig om kvalitet, färg, plats eller en historisk händelse för vinet. Ett exempel är Riserva för vin som lagrats . Med garanterad traditionell specialitet avses ett namn som be- skriver framställningen av en specifik produkt eller ett livsmedel som har en viss sammansättning, produktion eller bearbetning som överensstämmer med traditionell praxis för denna produkt eller som är gjord av traditionella råvaror. Svenska exempel är och hushållsost. För att en ursprungsbeteckning, en geografisk beteckning, ett traditionellt uttryck för vin eller en garanterad traditionell speciali- tet ska utgöra hinder för registrering av ett varumärke måste be- teckningen vara skyddad enligt unionsrätten. Beteckningen ska vara skyddad antingen enligt vad som brukar kallas unionslagstiftning, dvs. förordning, direktiv och beslut, eller genom en internationell överenskommelse som EU är part till eller EU och dess medlems- stater är parter till, s.k. blandade avtal (när det gäller , se kommentaren till första stycket 6). Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar skyddas genom registrering hos Europeiska kommissionen i enlighet med någon av följande EU-förordningar: och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 av om kvali- tetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel, Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upp- hävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89, Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av om upprättande av en samlad marknadsordning för jord- bruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EEG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007, eller och rådets förordning (EU) nr 251/2014 av om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteck- ningar för, aromatiserade vinprodukter och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1601/91 (jfr 1 § lagen om skydd för beteck- ningar på jordbruksprodukter m.m.). Huvudregeln är att det bara är en grupp av producenter som får ansöka om skydd av en ursprungs- beteckning eller geografisk beteckning. Traditionella uttryck för vin skyddas genom registrering hos Europeiska kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 1308/2013. Även garanterade traditionella specialiteter skyddas genom registrering hos Europeiska kommissionen men i enlighet med förordning (EU) nr 1151/2012. Också beträffande dessa två typer av beteckningar är huvudregeln att registrering kan ske bara på ansökan av en grupp producenter. Registreringshinder gäller i den utsträckning som beteckningen är skyddad enligt unionsrätten. Av varje EU-förordning framgår i vilken utsträckning som skydd föreligger. Normalt utgör en skyddad ur- sprungsbeteckning eller geografisk beteckning registreringshinder om någon annan än innehavaren av beteckningen i en senare ansökan försöker registrera ett varumärke som innehåller eller består av be- teckningen och det avser samma eller jämförbara produkter eller andra produkter, såvida användningen av varumärket skulle innebära att beteckningens anseende utnyttjas. I vissa fall har skyddet en annan omfattning. När det gäller ett skyddat traditionellt uttryck för vin eller en skyddad garanterad traditionell specialitet utgör detta som regel registreringshinder om någon annan än innehavaren av beteckning- en i en senare ansökan försöker registrera ett varumärke, för samma eller jämförbara produkter, som innehåller eller består av beteck- ningen. En urspungsbeteckning eller geografisk beteckning som har re- gistrerats i enlighet med någon av de aktuella EU-förordningarna kan även utgöra ett s.k. relativt registreringshinder, se 10 §. Det finns EU-förordningar om ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar för jordbruksprodukter, vin, aromati- serade vinprodukter, sprit och livsmedel. Regleringen i förevarande punkt är dock inte begränsad till beteckningar på jordbruks- och livsmedelsområdet. Tillämpningsområdet kan därmed komma att ut- vidgas om EU skulle införa skydd för andra sorters produkter. Ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar, traditionella uttryck för vin och garanterade traditionella specialiteter kan också utgöra ett absolut registreringshinder om de är skyddade enligt en internationell överenskommelse som EU är part till. EU har slutit flera avtal med tredje land som innehåller bestämmelser om skydd av framför allt geografiska beteckningar. Ett exempel är frihandels- avtalet med . De avtal som EU ingår binder unionen och medlemsstaterna och gäller som unionsrätt. Bestämmelserna i sådana avtal utgör en integrerad del av unionens rättsordning (jfr arti- kel 216.2 i Fördraget om Europeiska Unionens funktionssätt). Punkt 6 motsvarar det tidigare andra stycket. Ändringarna i be- stämmelsen är endast av redaktionell karaktär för att få en mera enhetlig terminologi i paragrafen. Bestämmelsen genomför de inter- nationella förpliktelser som följer av artikel 23 i . Enligt artikel 23 ska det inte vara möjligt att registrera ett varumärke som innehåller en geografisk beteckning för vin eller sprit om varumärket avser vin eller sprit av annat ursprung. Huruvida i sin helhet gäller som unionsrätt är omdiskuterat, varför detta registre- ringshinder tydliggörs i en egen punkt. Punkt 7 är ny och genomför artikel 4.1 l i direktivet. Ett varu- märke får inte registreras om det innehåller eller i väsentliga delar återger en äldre växtsortbenämning som avser en växtsort av samma eller närstående växtart. Vidare krävs att växtsorten ska vara skyd- dad enligt växtförädlarrättslagen (1997:306) eller unionsrätten. Med unionsrätt avses främst rådets förordning (EG) nr 2100/94 av om gemenskapens växtförädlarrätt, genom vilken det har inrättats en ordning för växtförädlarrätt som gäller inom hela unionen. Sådan växtförädlarrätt registreras vid EU:s växtsortmyn- dighet (Community Plant Variety Office, CPV). Begreppet unions- rätt kan också omfatta internationella överenskommelser som EU är part till eller som EU och dess medlemsstater är parter till. Enligt svensk rätt kan den som har framställt en ny växtsort få ensamrätt att utnyttja växtsorten (1 kap. 1 § första stycket växtför- ädlarrättslagen). Vad som avses med växtsort framgår av 1 kap. 3 § växtförädlarrättslagen. En registrerad växtsort ska ha en sortbenäm- ning som gör det möjligt att skilja växtsorten från andra sorter (4 kap. 1 § första stycket). En sortbenämning godtas inte om den kan förväxlas med ett varumärke eller ett företagsnamn (4 kap. 1 § andra stycket 5 och 6). Med närstående växtart avses detsamma som 4 kap. 2 § andra stycket växtförädlarrättslagen. I 4 kap. 1 § första stycket 4 växtförädlarrättslagen förekommer också ”näraliggande växtart”, vilket torde ha samma innebörd. Vad som avses med växtsort enligt rådets förordning om gemen- skapens växtförädlarrätt framgår av artikel 5 i den förordningen. Bestämmelser om sortbenämningar finns i artiklarna 17 och 63. Till skillnad från de registreringshinder som anges i första styck- et 3 och 4 sägs det i första stycket 5–7 inget om tillstånd. Det finns nämligen ingen myndighet som kan bevilja tillstånd till användning i dessa fall på det sätt som t.ex. kan göra när det gäller användning av ett statsvapen i ett varumärke (jfr första stycket 3 och lagen, 1970:498, om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar). Andra stycket är nytt och genomför artikel 4.2 i direktivet. Enligt bestämmelsen får ett varumärke inte registreras om sökanden var i ond tro för ansökningen. Begreppet ond tro före- kommer som ett relativt registreringshinder (se 8 § tredje stycket). Ändringen innebär att ond tro nu även är ett absolut registreringshinder. Ond tro har i detta sammanhang en något annan innebörd än den som begreppet brukar ha i den allmänna förmögenhetsrätten. Det tar närmast sikte på en handling av någon form av illvilja eller affärsmässig otillbörlighet. Bestämmelsen har framför allt betydelse om sökanden vet om att kännetecknet kan förväxlas med ett känne- tecken som används av någon annan. Den är dock inte begränsad till sådan kännedom. Som exempel på en annan situation kan nämnas att ett företag ansöker om registrering av ett varumärke efter att i samband med en avtalsrelation ha fått del av någon annans plane- ring inför en tänkt lansering av detta varumärke; i ett sådant fall kan det anses föreligga ond tro i bestämmelsens mening. Ett annat exem- pel kan vara att en företrädare för varumärkesinnehavaren miss- brukar sin förtroendeställning genom att utan tillstånd ansöka om varumärkesregistrering i eget namn. Innebörden av ond tro har prövats av i en dom i mål nr C-320/12, . EU- domstolen har också tolkat motsvarande bestämmelse i artikel 52.1 b i EU:s varumärkesförordning i en dom i mål nr C- 529/07, Chocoladenfabriken . Av praxis framgår att direktivets och förordningens bestämmelser om ond tro ska tolkas på samma sätt. har ställt upp ett antal kriterier för bedömningen av om någon har handlat i ond tro. Vid bedömningen ska beaktas samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. En omstän- dighet som särskilt ska beaktas är om sökanden vet om, eller borde veta om, att någon annan använder ett identiskt eller liknande känne- tecken för en vara som är identisk eller av liknande slag, med en risk för förväxling med det kännetecken som avses i ansökningen. Vidare ska det särskilt beaktas om sökanden avser att hindra den andre från att fortsätta använda kännetecknet. Ytterligare förutsättningar för registrering av ett varumärke som avser ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke finns i tredje stycket. Bestämmelserna genomför artikel 31.1 i direktivet och handlar om villkoren för märkets användning. Enligt första meningen får ett kollektiv-, garanti- eller kontroll- märke inte registreras om villkoren för märkets användning strider mot goda seder eller allmän ordning. Det är alltså ett annat registre- ringshinder än det som avses i första stycket 1, som förbjuder registre- ring av ett sådant varumärke som i sig självt strider mot goda seder eller allmän ordning. Kravet på god sed och allmän ordning har samma innebörd som i första stycket 1, dock med beaktande av att det här avser villkoren för användning. Uttrycket bygger på artikel 4.1 f i direktivet (direk- tivet talar om ”allmän moral” och inte ”goda seder”; ”accepted principles of morality” i den engelska språkversionen). Registrerings- hindret avser att komma åt sådant som kan verka stötande eller omoraliskt. varumärkeslag användes ”väcka förargelse” för motsvarande situationer. Registreringshindret gäller alltså fall då, i princip oberoende av varumärket, villkoren för märkets användning innehåller något som strider mot goda seder eller allmän ordning. Som exempel kan näm- nas villkor som vid en samlad bedömning utgör en uppenbart omoti- verad särbehandling på grund av kön eller villkor som är rasistiska. Bestämmelsens andra mening gäller för sådana kollektivmärken som anger geografiskt ursprung (jfr 2 kap. 6 §). För att märket ska få registreras måste villkoren för dess användning innehålla en rätt för den som tillhandahåller varor eller tjänster, som har sitt ursprung i det berörda geografiska området, att bli medlem i den sammanslut- ning som ansöker om märket (förutsatt att den som tillhandahåller varorna eller tjänsterna uppfyller övriga villkor för märkets använd- ning). Det ankommer på att pröva vill- koren för användning i dessa två avseenden. Villkoren ges in tillsam- mans med ansökningen (se 1 § andra stycket). Hinder mot registrering på grund av andra rättigheter 2 kap. 8 § Ett varumärke får inte registreras om det 1.är identiskt med ett äldre varukännetecken för varor eller tjänster av samma slag, 2.är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken för varor eller tjänster av samma eller liknande slag, om det finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av varumärket leder till uppfattning- en att det finns ett samband mellan den som använder varumärket och inne- havaren av varukännetecknet, eller 3.är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken, som är känt inom en betydande del av omsättningskretsen och användningen av varu- märket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till skada för varukännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende, oavsett om användningen avser varor eller tjänster av samma, liknande eller annat slag. Med ett varukännetecken avses i första stycket 1.ett varumärke som är registrerat enligt detta kapitel, 2.ett varumärke som är registrerat genom en internationell varumärkes- registrering som enligt 5 kap. fått giltighet i , 3.ett varukännetecken som är inarbetat, om det inarbetade skyddet gäller inom en väsentlig del av landet, samt Ett varumärke får inte heller registreras om det kan förväxlas med ett äldre varukännetecken som är skyddat i ett annat land och sökanden var i ond tro för ansökan. Paragrafen behandlar sådana relativa registreringshinder som består av äldre varukännetecken av olika slag. Med ändringarna genomförs artikel 5.3 a och 5.4 c i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I första stycket 3 regleras under vilka förutsättningar ett känt varu- kännetecken har ett utökat skydd. Bestämmelsen har sin motsvarig- het i artikel 5.3 a i direktivet och ändras på så sätt att det klargörs att det krävs att användningen utan skälig anledning skulle dra otill- börlig fördel av eller vara till skada för varukännetecknets särskilj- ningsförmåga eller anseende. Vidare klargörs att den är tillämplig oav- sett om de varor eller tjänster som registreringen avser gäller varor eller tjänster av samma, liknande eller annat slag (jfr prop. s.405 och 415). Se kommentaren till 1 kap. 10 § första stycket 3. Enligt tredje stycket får ett varumärke inte registreras om det kan förväxlas med ett äldre varukännetecken som är skyddat i ett annat land och sökanden var i ond tro för ansökningen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i artikel 5.4 c i direktivet. Genom ändringen ersätter ”varukännetecken” begreppet kännetecken för att närmare anknyta till direktivet. Bestämmelsen omfattar både re- gistrerade varumärken och andra varukännetecken, t.ex. inarbetade varukännetecken. Den avser endast ond tro i förhållande till ett äldre varukännetecken som är skyddat i ett annat land än . För varukännetecken som är skyddade i tillämpas i stället första stycket 1–3. Enligt de bestämmelserna är det tillräckligt att det är fråga om ett äldre varukännetecken; något krav på ond tro uppställs inte. Av andra stycket framgår vilka varukännetecken som är skyd- dade i . Se även 7 § andra stycket, som reglerar registreringshinder på grund av allmänna intressen. Enligt den bestämmelsen får ett varu- märke inte registreras om sökanden var i ond tro för ansökningen. Registreringshindret i 7 § andra stycket på grund av sökandens onda tro gäller generellt och är inte begränsat till använd- ning i eller i ett annat land. När det gäller den närmare innebörden av begreppet ond tro, se kommentaren till 7 § andra stycket. 2 kap. 9 § De hinder för registrering av varumärken som anges i 8 § första stycket 1–3 gäller på motsvarande sätt i fråga om 1.ett registrerat företagsnamn som används i näringsverksamhet, och 2.ett sådant namn eller ett sådant annat näringskännetecken än ett registrerat företagsnamn som är skyddat enligt 1 kap. 8 §, om skyddet gäller inom en väsentlig del av landet. Paragrafen innehåller bestämmelser om s.k. naturliga varukännetecken som registreringshinder. Ändringarna innebär att firma ersätts av företagsnamn. 2 kap. 10 § Ett varumärke får inte registreras om det innehåller eller består av 1.något som är ägnat att uppfattas som någon annans företagsnamn, 2.något som är ägnat att uppfattas som någon annans efternamn som har särskilt skydd eller någon annans allmänt kända konstnärsnamn eller ett likartat namn, om användningen av märket skulle medföra en nackdel för bäraren av namnet och om namnet uppenbarligen inte syftar på någon avliden, 3.en bild av någon annan som uppenbarligen inte syftar på någon avliden, 4.något som kränker någon annans upphovsrätt till ett litterärt eller konstnärligt verk eller någon annans rätt till en fotografisk bild eller ett mönster, eller 5.en äldre ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning som skyddas enligt 1 § lagen (2019:000) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. Paragrafen innehåller vissa relativa registreringshinder. Med ändring- en genomförs artikel 5.3 c i direktivet. Övervägandena finns i av- snitt 7.2. Ändringen i punkt 1 innebär att firma ersätts av företagsnamn. Av punkt 5 framgår att ett varumärke inte får registreras om det innehåller en äldre ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning som skyddas enligt någon av de EU-förordningar som anges i 1 § lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. Till skillnad från det absoluta registreringshindret i 7 § första stycket 5 gäller registreringshindret i förevarande bestämmelse endast ur- sprungsbeteckningar och geografiska beteckningar som skyddas en- ligt tillämpliga EU-förordningar – traditionella uttryck för vin och garanterade traditionella specialiteter omfattas inte. Inte heller om- fattas sådana beteckningar som skyddas enligt internationella över- enskommelser som EU är part till (jfr 2 § lagen om skydd för be- teckningar på jordbruksprodukter m.m.). Angående ursprungsbeteckning och geografisk beteckning, se kommentaren till 7 § i detta kapitel. Med ”äldre” skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk be- teckning avses en beteckning som skyddas genom en registrering som har gjorts tidigare än det sökta varumärket, med beaktande av de anspråk på företrädesrätt som kan göras för varumärket (jfr prop. 2009/10:225 s. 182). Även en ansökan om registrering av en sådan beteckning omfattas, förutsatt att den leder till registrering. I ett sådant fall får vilandeförklara varumärkesansökningen i avvaktan på hur det går med registrering- en av beteckningen. Av varje EU-förordning framgår hur de skyddade beteckning- arna närmare förhåller sig till varumärken. För att en skyddad be- teckning ska utgöra hinder för det sökta varumärket krävs normalt sett att det avser samma eller jämförbara produkter eller andra pro- dukter och tjänster, såvida användningen av varumärket skulle inne- bära att beteckningens anseende utnyttjas. 2 kap. 11 § Bestämmelserna i 8 och 9 §§ samt 10 § 1–4 utgör inte hinder mot registre- ring, om den som innehar den äldre rättigheten medger registreringen.