sou · H4B338 · 2016-05-16 00:00:00 — Inom ramen för det professionsprogram kommissionen överväger bör det definieras ett antal kvalifikationsnivåer med tillhörande kvalitetskriterier (jfr engelskans ”standards”) som korresponderar med de huvudsakliga faserna i en lärares yrkesliv: att utöva yrkets kärnaktivitet, att undervisa i och om yrket och därmed ta ansvar för formandet av nya generationer lärare, samt att utveckla den professionella kompetensen genom forskning och utvecklingsarbete. Exempel på kvalifikationsnivåer som kommissionen överväger är introduktionsperiod, tjänstgöring efter introduktionsperiod, förstelärare, lektor och särskilt kvalificerade lärare. Professionsprogrammet speglar därmed en progression där den enskilde går från nyexaminerad lärare till kvalificerad lärare, och där de nyexaminerade lärarnas utveckling guidas av mer kvalificerade lärare med lång yrkeserfarenhet. I programmet bör ingå en möjlighet för yrkesverksamma lärare att komplettera sin utbildning på avancerad nivå, t.ex. genom ett masterprogram med ämnesdidaktisk inriktning. Genom professionsprogrammet bedömer kommissionen att en systematik i lärares utveckling kan komma att säkerställas. Ett väl fungerande system för introduktion och mentorskap i början av en lärares yrkesutövning lyfts fram som angeläget av (2016a). Enligt skollagen (2 kap. 22 §) har nyexaminerade lärare och förskollärare rätt till en planerad introduktionsperiod och en (SKOLFS 2014:44). Skolinspektionen har i en granskning funnit att huvudmännen behöver ta ett större ansvar för att se till att samtliga lärare och förskollärare får en introduktionsperiod med ett sådant innehåll som gör att periodens syfte kan uppfyllas (Skolinspektionen 2014b). Mot bakgrund av detta ser kommissionen ett behov av ett nationellt introduktions- och mentorsprogram, förslagsvis inom ramen för det här skisserade professionsprogrammet. Ett nationellt professionsprogram kan även skapa en tydlig struktur för skolledarförsörjningen och ge nytillträdda rektorer bättre förutsättningar att klara sitt uppdrag. Skollagen kräver att den som anställs som rektor har pedagogisk insikt genom utbildning och erfarenhet (2 kap. 11 § skollagen). Vidare anges att rektorerna ska gå en särskild befattningsutbildning, eller en utbildning som kan jämställas med denna, möjligt efter tillträdesdagen samt att denna ska vara genomförd efter tillträdesdagen (2 kap. 12 § skollagen). Kommissionen förordar att en statlig rekryteringsutbildning inrättas i enlighet med förslaget i betänkandet Rektorn och styrkedjan (SOU 2015:22). Rekryteringsutbildningen ska rikta sig till lärare eller andra som är intresserade av framtida ledaruppdrag på olika nivåer inom skolan. Genom denna utbildning ges blivande rektorer möjlighet att vara bättre förberedda för sin yrkesroll. Rekryteringsutbildningen skulle kunna anordnas på deltid under en termin eller på heltid , vilket skapar en flexibilitet i systemet. Ett professionsprogram, i enlighet med kommissionens förslag, kan även bidra till en utvecklad lönespridning. I många andra länder åtföljs karriärs- eller utvecklingssteg av fastställda lönepåslag. Den modellen har även, som tidigare nämnts, valts i för karriärlärartjänsterna. Kommissionen utgår från att de behov som finns av att premiera utveckling och ökat ansvarstagande tillvaratas inom den reguljära lönebildningsprocessen. Kommissionen avser att återkomma i slutbetänkandet med konkreta förslag till utformningen av det nationella professionsprogrammet. 6.4Kompetensutvecklingen av lärare och rektorer ska systematiseras och göras mer likvärdig Kommissionens bedömning: Förutsättningar bör ges för att från statligt håll kontinuerligt utveckla och erbjuda kompetensutvecklingsinsatser liknande Matematiklyftet och Läslyftet för fler ämnen och kunskapsområden. Det är viktigt att lärare och skolledare ges möjlighet att utvecklas i professionsutövningen under yrkeslivet. Det behöver säkerställas att alla rektorer och lärare får möjlighet till en organiserad kompetensutveckling. De systematiska skillnader som finns mellan huvudmän och skolor i fråga om att tillhandahålla kompetensutveckling måste motverkas. Utöver rekrytering är kompetensutveckling en avgörande insats för att säkra kompetensförsörjningen. Det finns ett ständigt behov av att tillgodogöra sig nya kunskaper och färdigheter för att lärare och skolledare ska kunna möta utmaningar som finns i skolor och klassrum. Betydelsen av detta stryks under av (2016 a, b). Kompetensutveckling kan vara gynnsam för såväl yrkesutveckling som upplevelsen av trivsel och arbetstillfredsställelse. Det finns ett starkt forskningsstöd för att kompetensutveckling för rektorer och lärare som sker i den ordinarie lärmiljön tillsammans med kollegor ger en större effekt för hela skolans utveck- lingsarbete än kortare utbildningar och engångssatsningar för enskilda medarbetare (2013a, 2013c). utvärderingar visar att systematiska kompetensutvecklingsinsatser som pågår och bygger på skolbaserade aktiviteter, kollegial samverkan och reflektion kring det egna professionsutövandet ger bättre effekt. Kommissionen anser att kompetensutvecklingsinsatser liknande Matematiklyftet och Läslyftet kontinuerligt bör utvecklas för fler ämnen och kunskapsområden. Genomförda delutvärderingar av Matematiklyftet visar på positiva resultat för lärarnas kompetensutveckling (2015h). Utvärderingen av Läslyftets utprövningsomgång visar också att fortbildningsmodellen är gynnsam för lärares kompetensutveckling (2015). Kommissionen vill dock understryka betydelsen av att dessa insatser också utvärderas när det gäller elevernas kunskapsutveckling. IFAU kommer att utvärdera insatsernas påverkan på elevers resultat 2016 (Matematiklyftet) respektive 2018 (Läslyftet). Först därefter kan slutsatser dras gällande satsningarnas effektivitet. Kommissionen rekommenderar att insatserna även utvärderas utifrån internationella erfarenheter av satsningar inom ’litercy’ och ’numeracy’ (se vidare avsnitt 5.9).5 De nationella skolutvecklingsprogram som ska utvecklas och genomföras av (U2015/03844/S) ska bestå av kompetensutvecklings- och stödinsatser inom områden där det finns ett dokumenterat nationellt utvecklingsbehov. Kommissionen anser att det är viktigt att dessa program baseras på forskningsbaserad kunskap om vad som bidrar till skolutveckling samt kan ge en stabil och långsiktig grund för lärares undervisningsnära kompetensutveckling. Enligt skollagen (2 kap. 34 §) ska huvudmannen se till att personalen vid skolenheter ges möjlighet till kompetensutveckling. Det har i ett flertal undersökningar dock konstaterats att det finns betydande skillnader mellan huvudmän vad gäller att ta del av de statliga stimulansbidragen för kompetens- och skolutveckling (se t.ex. 2015; 2014; 5 Med ”literacy” avses läs- och skrivinlärning och läsförståelse, men även sociala och kulturella aspekter av läsning och skrivning. Den vidare innebörden av begreppet ger utrymme åt språk och kommunikation och inkluderar, förutom läs- och skrivaktiviteter, också berättande, symboler och bilder. Med ’numeracy’ avses matematiskt tänkande och matematiska färdigheter. Det finns systematiska skillnader mellan kommunala och enskilda huvudmän, mellan stora och små huvudmän, och mellan olika kommuner. Olikheterna beror inte på att endast de som har behov av insatsen ansöker om de statliga pengarna. I stället är det andra faktorer som styr, t.ex. kapaciteten att ta emot och medfinansiera de statliga satsningarna. Ett återkommande mönster är att små kommunala huvudmän och enskilda huvudmän mer sällan tar del av de statliga bidragen, något som delvis kan bero på brister i utformningen av bidragen (jfr kapitel 5). Detta medför att möjligheten till kompetensutveckling för skolans personal i hög grad beror på strukturella skillnader mellan huvudmän. Att huvudmännen utnyttjar de statliga satsningarna så olika innebär i förlängningen att eleverna får olika förutsättningar beroende på var i landet de bor, och vilken skola de går i, vilket riskerar att ge negativa konsekvenser för skolans likvärdighet. Kommissionen anser att det behöver säkerställas att alla rektorer och lärare får möjlighet till en organiserad kompetensutveckling, och att de systematiska skillnader som finns mellan huvudmän och skolor i fråga om att tillhandahålla kompetensutveckling måste motverkas. I kapitel 5 redovisas kommissionens överväganden gällande stärkt huvudmannaskap med ett utvecklat statligt stöd. Därigenom och med en utvecklad samverkan mellan huvudmän, skolmyndighet och lärosäten samt med ett kontinuerligt utvecklande av kompetensutvecklingsinsatser, kan en mer likvärdig kompetensutveckling av hög kvalitet åstadkommas. Kommissionen avser att återkomma till frågan om systematisk kompetensutveckling för lärare och rektorer i slutbetänkandet. 6.5En stärkt vetenskaplig bas, forskningsanknytning och praktiknära forskning Kommissionens bedömning: En förstärkning behöver ske av skolans vetenskapliga bas och forskningsanknytning. Vidare behöver lärares kunskapsbas utvecklas. Ett system behöver skapas för stöd till utveckling av praktiknära forskning och forskningsförsörjning som svarar mot direkta kunskapsbehov emanerande ur lärares och skolledares praktiska yrkesutövning. Det är viktigt att olika vägar prövas för att resultat från forskning ska nå de yrkesverksamma. Lärares kunskapsbas är bred och spänner över i stort sett hela det vetenskapliga fältet. Utöver forskning som rör undervisning och lärande ingår även forskning i skolämnen och i ämnesdidaktik. Kunskapsbasen innefattar också forskning om exempelvis barns utveckling och samhällets utveckling i stort. Lärares kunskapsbas består även, i likhet med andra yrken med komplexa uppdrag, av beprövad erfarenhet. har tidigare konstaterat brister i kopplingen mellan skolans behov av forskning om undervisning och lärares skolvardag å ena sidan, och skolforskningen å den andra (2013c). Mycket skolforskning har fokuserat skolan och utbildningsväsendet, men inte primärt haft som syfte att utveckla kunskap som lärare kan ha användning av i sitt praktiska yrkesutövande. Denna undervisnings- och verksamhetsutvecklande praktiknära forskning är betydelsefull för såväl lärarprofessionens som skolans utveckling. En sådan forskning, med förankring såväl i den direkta skolmiljön som i den grundläggande forskningen, stärker skolans vetenskapliga bas. Kommissionen ser därför behov av att system skapas för stöd till utveckling av praktiknära forskning och forskningsförsörjning som svarar mot direkta kunskapsbehov emanerande ur lärares och skolledares praktiska yrkesutövning. Det är viktigt att kvaliteten i sådan forskning säkras på samma sätt som sker för annan forskning, samt att den sker i nära samspel med en bredare forskningsanknytning av skola och undervisning. Erfarenheter kring hur ett sådant stöd kan utformas samt hur den praktiknära skolforskningen kan kvalitetssäkras och komma till användning kan med fördel hämtas från klinisk forskning. Den praktiknära forskningsbasen kan byggas upp både genom praktiknära studier och genom metastudier av forskning ur ett praktiknära perspektiv. grundades med myndighetsuppdraget att sammanställa och sprida forskningsresultat, och presentera resultaten på ett sätt som är användbart för verksamma inom skolväsendet. Institutet ska även lysa ut och förmedla medel till praktiknära forskning. Det är för tidigt att dra slutsatser om i vad mån satsningen ökat skolans forskningsanknytning och Med inrättandet av institutet har dock möjligheten stärkts för skolans forskningsanknytning och för en praktiknära forskning. Kommissionen anser det viktigt att olika vägar prövas för att involvera lärare i forskning samt att resultat från forskning ska nå de yrkesverksamma. Det är angeläget att bevaka att skolans kunskapsförsörjning hänger samman i ett starkt system. finns direkt skolinriktad forskningsstödjande verksamhet bland annat inom högskolor och universitet, , utbildningsvetenskapliga kommitté och inom . Kommissionen anser att det är angeläget att utvecklingen bevakas så att en ökad satsning inte leder till ökad fragmentisering, utan till en förstärkning av skolans kunskapsförsörjning. Det är av stor vikt att erfarna och skickliga verksamma lärare är engagerade i undervisningen på lärarutbildningen för att bidra med sina erfarenhetsbaserade kunskaper om yrkets utövande. Det är även väsentligt att skolornas lektorer i sina anställningar kan samverka med universitet och högskolor, delta i och även leda forskning för att stärka utvecklingen av professionens kunskapsbas. Behovet av en forskning som evidensbaserat kan stödja skolans och undervisningens utveckling kan tillgodoses på flera olika sätt. Forskning av relevans för skolans och undervisningens utveckling kan utformas och utvecklas praktiknära, men kan också emanera från forskning som bedrivs långt från lärares yrkespraktik och skolmiljö. Därför krävs praktiknära forskning och en bredare forskningsförankring och vetenskaplig bas för såväl den praktiknära forskningen som utbildning och kompetensutveckling. En ökad satsning på praktiknära forskning får inte leda till en ökad fragmentering av lärarnas kunskapsbas. I stället bör kopplingen mellan praktiknära utveckling och den generella, universitets- och högskolebaserade forskningen, stärkas. Vägen från forskning till huvudmän, skolor, lärare och rektorer måste utvecklas så att relevant forskning i ökad utsträckning kan bidra till skol- och undervisningsutveckling. En viktig form för forskningsbaserad skol- och undervisningsutveckling sker genom lärarutbildning och lärarfortbildning. Därför är det också centralt att lärarutbildningens forskningsanknytning och vetenskapliga bas stärks. Kommissionen avser att återkomma i slutbetänkandet med förslag till hur en modell för stöd till utveckling av praktiknära forskning och forskningsförsörjning kan utvecklas. 6.6Användning av stödjande funktioner ska utvecklas Kommissionens bedömning: Det är mycket angeläget att skolhuvudmännen ger lärare och rektorer ett fullgott administrativt stöd och tillräcklig tillgång till stödjande funktioner i övrigt. Det är betydelsefullt att lärares arbetstid används till undervisning och till aktiviteter som gynnar elevers kunskapsutveckling. I frågor som rör administrativa uppgifter, frågor om elevers hälsa och välbefinnande samt sociala frågor kopplade till skolmiljön bör även andra yrkesgrupper än lärare kunna engageras. Det är viktigt att verksamheten organiseras på så sätt att rektor kan prioritera det pedagogiska ledarskapet och vara ett stöd för lärarna. Svenska lärare och rektorer upplever en låg grad av arbetstillfredsställelse och en hög arbetsbelastning, i jämförelse med motsvarande yrkesgrupper i andra länder (2014a). För att motverka detta behöver flera yrkesgrupper i större utsträckning vara verksamma i skolan för att avlasta och även komplettera rektorer och lärare. Det kan t.ex. handla om en ökad användning av administrativ personal, elevassistenter, bibliotekarier, elevhälsans personal m.fl. har genomfört analyser av lärares tidsanvändning (2013f, ). En majoritet av grundskollärarna uppger att de lägger mycket tid på administration och dokumentation och för lite tid till planering och genomförande av undervisning samt till reflektion kring undervisningen och läraruppdraget. Ett annat område där lärare använder mycket tid är elevvård. Kommissionen anser att det är betydelsefullt att lärares arbetstid används till undervisning och till aktiviteter som gynnar elevers kunskapsutveckling. I frågor som rör administrativa uppgifter, frågor om elevers hälsa och välbefinnande samt sociala frågor kopplade till skolmiljön bör även andra yrkesgrupper kunna engageras. Kommissionen vill understryka betydelsen av dessa stödjande Elevers kunskapsutveckling gynnas av en positiv och trygg skolmiljö med ett förebyggande hälsofrämjande arbete gällande ohälsa (och 2012). Skolinspektionens fördjupade analys av skolenkätens resultat visar att många elever känner sig otrygga i skolan, vilket påverkar deras skolresultat (Skolinspektionen 2015d). Vidare betonar UKÄ (2016) att det i ljuset av rådande lärarbrist är av stor betydelse att legitimerade lärare kan fokusera på undervisningen och frigörs från administrativa och andra sysslor i den mån det är möjligt. Många rektorer ägnar mer tid åt administration än åt arbetsuppgifter i det pedagogiska uppdraget såsom undervisningsrelaterade uppgifter eller frågor kring läroplaner och kursplaner (2015d; SOU 2015:22). Detta har även framkommit i Skolinspektionens kvalitetsgranskningar av rektors ledarskap (Skolinspektionen 2010, 2012). Kommissionen ser det som bekymmersamt att rektors pedagogiska ledarskap prioriteras ner. I jämförelse med rektorer i de andra nordiska länderna har många svenska rektorer en stark ledarskapsutbildning, men har i mindre utsträckning stöd av en ledningsgrupp eller en biträdande rektor (2015d). Det är viktigt att verksamheten organiseras på så sätt att rektor kan prioritera det pedagogiska ledarskapet och vara ett stöd för lärarna. 7Långsiktig skolpolitik med tillit från medborgarna och professionerna 7.1Nationell samling kring långsiktig skolpolitik Kommissionens bedömning: Att vända den negativa resultatutvecklingen i och att stärka skolsystemet som helhet kräver ett långsiktigt och uthålligt arbete. Statsmakterna har ansvaret för att den nationella skolpolitiken ger förutsättningar för detta. Det behövs en stark uppslutning i hela samhället bakom de åtgärder som blir resultaten av kommissionens arbete. informationsinsatser behöver genomföras. långsiktiga plan sträcker sig . Den inriktning av skolpolitiken som kommissionen föreslår behöver alltså gälla . Skolan är en nationell angelägenhet och ett nationellt ansvar. De senaste årens ökade statliga engagemang inom skolområdet kommer, som framgått, att med kommissionens förslag utvidgas på olika sätt. Den nationella skolpolitiken måste präglas av en nationell samling. Att vända den negativa resultatutvecklingen i och att stärka skolsystemet som helhet kräver, som kommissionen visat, en rad åtgärder för vilka statsmakterna måste ta det yttersta ansvaret. Det behövs därför en bred parlamentarisk överenskommelse om de åtgärder som blir följden av kommissionens förslag. Därmed kan grunden läggas för en stärkt Långsiktig skolpolitik med tillit från medborgarna och professionerna tillit till skolan och ett brett stöd för det förbättringsarbete som är nödvändigt. Genomförandet av kommissionens handlingsplan kommer att engagera regeringen, skolmyndigheter, skolhuvudmän, lärosäten, fackliga organisationer m.fl. Det kan vara lämpligt att en kommitté, t.ex. en ny skolkommission, ges i uppdrag att följa genomförandet och ta initiativ till eventuella justeringar. Internationella erfarenheter pekar på behovet av ett gemensamt och brett ansvarstagande för att uthålligt förbättra skolans kvalitet. En mobilisering av så stora delar av samhället som möjligt är önskvärd. Att nyckelgrupperna lärare, skolledare och skolhuvudmän sluter upp bakom förbättringsprogrammet för skolan är en grundförutsättning. Även näringsliv, föreningsliv, föräldrar och eleverna själva behöver på olika sätt engageras. En nationell samling kring skolan bör därför innefatta en strategisk och riktad marknadsföring för att skapa kännedom och förtroende för skolans uppdrag samt en bred uppslutning kring de utvecklingsområden och åtgärder som blir resultatet av förslag. Aktiviteterna bör vända sig till skolans personal, föräldrar och elever, folkrörelser, föreningsliv näringsliv, myndigheter och media. Kommissionens uppdrag är att finna vägar att bryta den negativa resultatutvecklingen i skolan och som leder till högre kvalitet i undervisningen och en stärkt likvärdighet. De bedömningar som görs i detta delbetänkande handlar om att stärka ett av olika orsaker delvis försvagat och fragmenterat skolsystem. Det ska ske genom bl.a. behovsinriktad resursfördelning, systematisk samverkan mellan staten och huvudmännen och genom säkrad tillgång på lärare. Genom åtgärder inom dessa och övriga områden som tas upp i delbetänkandet bör avsevärda resultatförbättringar kunna nås . Kommissionen anser också att det är viktigt att skolans självreglerande och självutvecklande förmåga stärks genom bl.a. god kompetensförsörjning, starkt ledarskap, ökad autonomi för lärare och rektorer, relevant och pålitlig resultatinformation och löpande läroplansutveckling. Nationella skolreformer kommer naturligtvis att aktualiseras också , men behöver kunna bygga på ett mer robust skolsystem än dagens och med ett stärkt inflytande från lärare och rektorer. Långsiktig skolpolitik med tillit från medborgarna och professionerna uppgift att peka ut inriktningen av sådana framtida förändringar men anser att det är väsentligt att det förs ett levande och initierat samtal i samhället om skolan. I det samtalet bör lärare, skolledare och andra som verkar i skolan vara aktiva. Kommissionens bedömning: En förvaltningsmyndighet för skolväsendet bör ha förutsättningar att arbeta långsiktigt och metodiskt. Regeringens styrning bör inriktas mot resultat som ska uppnås och ge breda och tydliga mandat till myndigheten. Både och Statskontoret har framfört kritik mot hur regeringen styr genom en mängd detaljerade uppdrag. Detta leder bl.a. till att olika resurser, t.ex. statsbidrag, inte används effektivt eller når de skolor som är i störst behov. Myndighetens möjligheter att samordna och strategiskt planera sina insatser försvåras. En stor mängd parallella statliga initiativ skapar dessutom en fragmenterad verksamhet som riskerar leda till att skolors och skolhuvudmäns utvecklingsarbete splittras upp och försvagas. Kommissionen bedömer, som framgått, att en myndighetsöversyn på skolområdet är nödvändig. I översynen bör ingå att skapa en regional statlig myndighetsnärvaro (se kapitel 5). Den eller de skolmyndigheter som kommer att verka efter denna översyn behöver ha förutsättningar att arbeta långsiktigt och metodiskt. Regeringens styrning bör alltså förändras från detaljstyrning av aktiviteter, arbetssätt och resursanvändning till krav på vilka resultat som ska uppnås kombinerat med breda och tydliga mandat. 8Vård och utveckling av genomförda reformer anser, som tidigare framhållits, att skolreformer, ändrade bestämmelser och andra större förändringar bör följas upp och utvärderas så att fortsatta stöd- och implementeringsbehov kan tydliggöras och eventuella behov av justeringar kan uppmärksammas. Som ett fjärde utvecklingsområde i sin långsiktiga plan har kommissionen valt att lyfta fram och kommentera några av de senare årens reformer och andra större förändringar för att peka på behovet av ytterligare insatser eller justeringar som kan övervägas. Kommissionens bedömning: Fortsatta kompetensutvecklingsinsatser inom området kunskapsbedömning är nödvändiga. De nationella provens syfte bör renodlas till att stödja en rättvis och likvärdig betygssättning. Justeringar av betygsskalan kan övervägas. En viktig intention med läroplansreformen 2011 var att kursplanernas beskrivning av varje ämnes syfte, långsiktiga mål, centrala innehåll och kunskapskrav skulle ge klara och tydliga verktyg för lärarnas undervisning och kunskapsbedömning. förordar, som tidigare framgått i avsnitt 5.4, en löpande läroplansöversyn med medverkan från lärare, rektorer, avnämare och forskning. Vård och utveckling av genomförda reformer Den betygsskala med fler betygssteg som infördes med de nya läroplanerna syftade till en ökad tydlighet i informationen till elever och vårdnadshavare och att ge lärarna möjlighet till ökad precisering i bedömningen av elevernas kunskaper och graden av måluppfyllelse. Att minska avstånden mellan betygsstegen skulle också uppmuntra elever att anstränga sig extra eftersom fler elever har möjlighet att nå närmast högre betygssteg. Kommissionen anser, liksom (2015a), att kunskapsbedömning är ett centralt kompetensområde som har stor betydelse för elevernas lärande.