sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Som spridande av information som kränker privatlivet anses inte framförande av en uppgift, antydan eller bild som gäller en sådan per- sons privatliv som verkar inom politiken, näringslivet, i en offentlig tjänst eller i ett offentligt uppdrag eller i något annat med dessa jäm- förbart uppdrag, om uppgiften, antydan eller bilden kan påverka bedömningen av personens förfarande i nämnda uppdrag och fram- förandet behövs för behandlingen av någon samhälleligt betydelsefull sak. Som spridande av information som kränker privatlivet anses inte heller information som lämnats för att en fråga som är av vikt från all- män synpunkt ska kunna behandlas, om informationen med hänsyn till dess innehåll, andra personers rättigheter och övriga omständigheter inte tydligt överskrider det som kan anses som godtagbart. I 24 kap. 8 a § SL finns en bestämmelse om grovt spridande av information som kränker privatlivet enligt följande: Om spridandet av information som kränker privatlivet orsakar stort lidande eller särskilt stor skada, och brottet även bedömt som en hel- het är grovt, ska gärningsmannen för grovt spridande av information som kränker privatlivet dömas till böter eller fängelse i högst . I 24 kap. 8 § SL kriminaliseras spridning av sanna – men känsliga – uppgifter och bilder. Skiljelinjen mellan brotten ärekränkning och spridande av information som kränker privatlivet är att ärekränk- ning tar sikte på falska uppgifter medan spridande av information som kränker privatlivet gäller sanna men känsliga uppgifter. I vissa fall kan dock bestämmelsernas tillämpningsområden överlappa varandra. Inledningsvis var bestämmelsen främst tänkt att tillämpas på spridning genom tidningar och TV. När internet och annan elektronisk kommunikation har tillkommit allt mer som sätt att sprida information som kränker privatlivet har bestämmelsen fått nya tillämpningsområden. Närmare om bestämmelsens tillämpningsområde I detaljmotiveringen till respektive paragraf proposition görs uttalanden om tillämpningen av bestämmelserna – och då även till de två första styckena som inte omfattades av några ändringar enligt det lagstiftningsärendet. Det är enligt propositionen inte någon enkel sak att definiera begreppet privatliv.52 Kärnan i begreppet innebär att individen ska ha en viss fredad sfär inom vilken denne, om han eller hon så önskar, har rätt att hålla information för sig själv. Till privatlivet hör främst känsliga uppgifter om en persons familjeliv, fritid, hälsa och människorelationer. Ju större betydelse en fråga har också för andra än personen själv, desto sannolikare är det enligt förarbetena att frågan inte omfattas av skyddet för privatlivet. Skyddet för privatlivet omfattar enligt propositionen sådant som inte berör andra än vederbörande själv och som människor i allmänhet inte vill ska komma till utomståendes kännedom. En persons förfarande i en offentlig tjänst eller i ett offentligt uppdrag omfattas inte av integritetsskyddet. Detsamma gäller arbetsupp- gifter som på grund av sin karaktär utförs i offentligheten. Vad gäller tillämpningsområdet anförs därefter:53 Av de uppgifter som omfattas av integritetsskyddet ligger en del när- mare och en annan del längre från integritetsskyddets kärna, som i första hand omfattar information om t.ex. människorelationer, sexual- liv och hälsotillstånd. Uppgifter som hör till samma livsområde kan å andra sidan vara känsliga i olika hög grad. Som exempel kan nämnas att en uppgift om att en person lider av flunsa inte är på långt när lika känslig som en uppgift om att en person lider av en könssjukdom. Frågan om huruvida uppgifter om en persons egendom omfattas av skyddet för ägarens privatliv måste bedömas från fall till fall. I detaljmotiveringen påpekades att endast fysiska personer har ett privatliv i den bemärkelse som avses i bestämmelsen och att be- stämmelsen endast skyddar levande personer. Omfattningen av integritetsskyddet är också enligt proposit- ionen beroende av vederbörandes ställning, varvid man kan göra skillnad mellan makthavare, offentliga personer och vanligt folk. Vid tolkningen av bestämmelsen måste det dessutom beaktas hur mycket en person själv har berättat om sitt privatliv i offentlig- heten. En problematisk kategori när det gäller integritetsskyddet är enligt propositionen vanliga människors uppträdande i strid med officiella normer, exempel ett ringa brott som inte har någon speci- 52RP 19/2014 rd s. 40 ff. 53RP 19/2014 rd s. 40. ell allmän betydelse men som, om det behandlas i medierna, kan få besvärliga konsekvenser för vederbörande. Avgörandet ska då enligt propositionen fattas dels med hänsyn till gärningens art och gärningspersonen, dels med hänsyn till sambandet mellan gär- ningen och gärningspersonens samhälleliga roll. Frågan om en gär- ningspersons eller misstänkts namn ska offentliggöras förutsätter alltid en prövning i det enskilda fallet. När det är fråga om ett avvikande beteende är det enligt detaljmotiveringen viktigt att göra noggrann skillnad mellan vad som endast väcker nyfikenhet och vad som är av betydelse från allmän synpunkt. Enligt bestämmelsen skyddas privatlivet framför allt när det gäller information som i och för sig är sanningsenlig. Inbegrips gör uppgifter men även antydningar och bilder. Spridande av bilder som tagits i samband med sådan olovlig observation som avses i 24 kap. 6 §54 är straffbar, om bilden innehåller information som rör privatlivet. Vad gäller rekvisitet ”framför”, omfattar det både massmedier och sådant som framförs muntligen inför en stor publik. För att gärningen ska fullbordas förutsätts inte att informationen uppfat- tas. Det räcker alltså med att en uppgift som gäller någons privatliv har gjorts tillgänglig för ett stort antal människor, t.ex. över ett datanät. En förutsättning för att gärningen ska vara straffbar är att den är ägnad att orsaka skada eller lidande för den kränkte eller utsätta honom eller henne för missaktning. Det förutsätts inte konkret skada, lidande eller missaktning utan det ska bedömas utifrån upp- giftens eller antydans karaktär. Avsikten med uttrycket ”är ägnad” är att ur tillämpningsområdet ute- sluta sådana gärningar som visserligen har orsakat faktiskt lidande för den kränkte, men endast av den anledningen att denne har reagerat på ett överraskande sätt. Å andra sidan är det inte heller skäl att utsträcka straffbarheten till obetydliga integritetskränkningar. 54 Den som obehörigen med en teknisk anordning 1)iakttar eller avbildar en person som vistas på en hemfridsskyddad plats eller på en toalett, i ett omklädningsrum eller på någon annan motsvarande plats, eller 2)på ett integritetskränkande sätt iakttar eller avbildar en person som vistas i en sådan byggnad eller lokal eller på ett sådant omgärdat gårdsområde som avses i 3 § och dit allmän- heten inte äger tillträde, skall för olovlig observation dömas till böter eller fängelse i högst . Försök är straffbart. 55 RP 19/2014 rd s. 42. avses i lagrummet ska vara sådan att den på ett allmänt plan kan tänkas orsaka lidande för många människor av den typ som den riktas mot. Lidandet ska vara en typisk konsekvens av gärningen. Den missaktning som gärningen orsakar ska bedömas på motsvarande sätt. Man kan i en viss utsträckning beakta särdrag hos grupper vilkas respekt är av betydelse för den kränkte. Om en sådan grupp emellertid är relativt liten och dess värderingar avsevärt skiljer sig från allmänt godtagna värderingar kan missaktning till följd av ett förfarande som strider mot dessa värderingar inte vara typisk på det sätt som avses i lagrummet. En skada som avses i lagrummet kan enligt detaljmotiveringen vara av ekonomisk natur, t.ex. i form av förlorade inkomster. Den kan också vara immateriell. Skadan kan vidare bestå i förlust av ett för- troendeuppdrag eller skada på viktiga människorelationer. Miss- aktning kan enligt propositionen karakteriseras som en immateriell skada som kan inverka negativt på en persons sociala umgänge eller på respekten för personen. För att en gärning ska vara straffbar, ska den vara obehörig. En gärning är inte obehörig om den som framfört en uppgift haft rätt eller enligt rättsordningens normer till och med en skyldighet att göra detta. Det kan också vara fråga om tjänsteplikt. Vidare pekades det i detaljmotiveringen på att rättsordningen innehåller normer som berättigar eller ålägger offentliggörande av uppgifter som gäller någons privatliv. Det kan heller inte enligt detaljmotiveringen anses vara fråga om obehörigt framförande av uppgifter då vederbörande har gett sitt samtycke till att informationen sprids. Till den del som en person har offentliggjort uppgifter om sitt privatliv, är det inte obehörigt att nära i tiden därefter upprepa upp- gifterna t.ex. i ett annat massmedium. Däremot ger t.ex. den omständigheten att en handling är offentlig inte automatiskt rätt att citera sådana uppgifter om privatliv som ingår i handlingen, trots att offentliga handlingar i regel också får publiceras. Vad gäller det andra stycket anfördes att skyddet för privatlivet inte får inskränka medborgarnas rätt att få information om sam- hälleligt betydelsefulla ärenden. Ju större och mer djupgående sam- hälleliga verkningar en omständighet har, desto mera berättigat är kravet att få offentliggöra och ta emot information om den. Politiska och ekonomiska beslut påverkar ofta människors dagliga liv och kan också annars ha en principiell betydelse. Det är enligt detaljmotiveringen skälet till att privatlivet för sådana personer som är verksamma i politiken, näringslivet eller i en offentlig tjänst eller uppgift inte skyddas i samma utsträckning som andra personers privatliv.56 Avsikten med det nya tredje stycket är enligt propositionen framför allt att beakta riktlinjer för yttrande- friheten i ett demokratiskt samhälle. Den infördes med anledning av att hade fällts i Europadomstolen.57 Det tredje stycket infördes alltså för att bl.a. beakta den omständig- heten att allmänhetens rätt till information kan utsträckas till att omfatta också omständigheter som hör till offentliga personers privatliv, då detta främjar en offentlig debatt om sådant som från allmän synpunkt upplevs vara intressant och viktigt och inte enbart är avsett att tillfredsställa en viss läsekrets nyfikenhet.58 Detsamma gäller enligt förarbetena situationer där omständigheter som hör till en persons privatliv har fått offentliggöras på den grunden att per- sonen i fråga har haft ett direkt samband med en sådan persons agerande vars privata angelägenheter har fått offentliggöras. Förutsättningarna för ansvarsfrihet enligt bestämmelsen i tredje stycket uppfylls dock inte då ett uttryck som är av betydelse från allmän synpunkt framförs enbart i syfte att kränka en viss person. Vidare sägs det följande i detaljmotiveringen om avvägningen:59 När det gäller informationens innehåll ska för det första beaktas hur djupt den inkräktar på en annan persons integritet och för det andra vilken betydelse det har från allmän synpunkt att informationen fram- förs. Ju djupare informationen inkräktar på integriteten och ju mindre betydelse det har från allmän synpunkt att informationen framförs, desto mindre godtagbart är det att framföra informationen. Informat- ionens betydelse från allmän synpunkt påverkas också av huruvida det är fråga om ett aktuellt ärende eller ett ärende som redan förlorat sin aktualitet. En bild kan inkräkta på integriteten i högre grad än verbala uttryck. Frågan om i vilken utsträckning ett objekt är identifierbart kan också ha betydelse för avvägningen. Detsamma gäller också informationens utformning och det sätt på vilket den framförs. Utgångspunkten är den att saklig information om en omständighet som gäller en persons privatliv är mer godtagbar än information som är nedlåtande eller antydande. Avsikten är emellertid inte att exempelvis ett kåseri ska vara mindre skyddat än nyhetsförmedling när det gäller 56RP 19/2014 rd s. 43. 57RP 19/2014 rd s. 44. 58RP 19/2014 rd s. 20 ff. 59RP 19/2014 rd s. 45. Enligt praxis har pressen också rätt att överdriva och provocera i en viss utsträckning. En persons ställning och verksamhet har enligt propositionen en väsentlig betydelse för om han eller hon med fog kan räkna med att slippa offentlighet. Exempelvis politiker och makthavare bör tåla offentlighet i större utsträckning än vanliga människor. Vidare har det relevans att den som informationen avser får kommentera den och att information framställs på ett sakligt sätt. Dessutom har det enligt förarbetena betydelse om och på vilket sätt ärendet har offentliggjorts. Det kan också ha betydelse i vilken utsträckning en person har framfört liknande uppgifter i offentligheten, tagit ställning till uppgifterna eller för- sökt dra nytta av offentligheten. När det gäller straffbarheten har det t.ex. betydelse att en offentliggjord uppgift härstammar från ett sekretessbelagt dokument eller register. Till denna kategori hör t.ex. uppgifter om hälsovård och socialvård samt polisens register. En förutsättning för tillämpning av paragrafens tredje stycke är att informationen inte klart överskrider vad som kan anses vara god- tagbart. Härmed avses proportionalitetsbedöm- ningar. Uttrycket ”klart överskrider” är ett kriterium som avser den sista delen av rekvisiten, dvs. kravet på godtagbarhet. Detta krav kan alltså i viss mån överskridas utan straffansvar. Genom lagändring infördes som ett nytt särskilt brott om grovt spridande av information som kränker privatlivet (24 kap. 8 a § SL), som fängelse utmönstrades från straffskalan för brott av normalgraden. Som skäl för att endast ha böter i straffskalan för brott av nor- malgraden och i stället införa ett grovt brott med fängelse i straff- skalan, anfördes att praxis utvisade att fängelse för mediebrott – med beaktande av artikel 10 – bör utdömas endast under exceptionella omständigheter. Vidare pekades det på att hade antagit en resolution enligt vilken medlemsstaterna uppmanades att utan dröjsmål upp- häva bestämmelserna om fängelsestraff i sin lagstiftning om äre- kränkningsbrott. En kvalificeringsgrund för att bedöma att brottet är grovt, utgörs enligt förarbetena av att spridandet av information orsakat stort Därmed avsågs enligt förarbetena framför allt lidandets intensitet.60 Bland annat informationens art och likaså det sätt som den sprids på, dess omfattning och hur länge lidandet varar kan enligt detaljmotiveringen inverka på hur stort lidandet anses vara. Denna kvalificeringsgrund förutsätter enligt detaljmotiveringen att brottet har orsakat betydligt större lidande än vad som är typiskt för grundformen av brottet. En kvalificeringsgrund är också att brottet orsakat särskilt stor skada. Med skada avses enligt detaljmotiveringen utöver eko- nomisk skada också annan sådan skada som inte kan betraktas som lidande av det slag som avses i lagrummet. Särskilt stor skada kan orsakas t.ex. en person vars arbetskarriär väsentligt försvåras eller helt stannar upp eller som går miste om viktiga utbildningsmöjlig- heter eller förlorar sin samhälleliga prestige. Vidare sades följande i detaljmotiveringen om bedömningen av när ett brott ska anses som grovt: Vid bedömningen av hur grovt brottet är bedömt som en helhet ska beaktas bl.a. informationens art och innehåll, hur stor personkrets som de facto har identifierat eller på grund av informationen har kunnat identifiera brottsoffret, hur informationen framförts samt orsaken till och syftet med att uppgiften, antydan eller bilden framförts och likaså övriga omständigheter i anslutning till brottet. Om avsikten med gärningen har varit att chikanera och skada ökar detta gärningens grovhet bedömd som en helhet. Också t.ex. den omständigheten att gärningen riktar sig mot ett barn inverkar på helhetsbedömningen trots att stort lidande, som redan nämnts som en kvalificeringsgrund, kan realiseras lättare när det gäller ett barn än när det gäller en vuxen. Lagstiftningen om spridning av bilder eller andra uppgifter med ett integritetskänsligt innehåll I kap. 27 i den danska straffeloven finns det bestämmelser om frids- och ärekränkningar. Bestämmelserna gäller för envar – dvs. även för juridiska personer. Om en gärning utförs genom ett mass- medium, avgörs genom den danska medieansvarsloven vem som bär det straffrättsliga ansvaret. Bestämmelserna ska tolkas inom 60 RP 19/2014 rd s. 47. ramarna för , inbegripet artikel 10. Det fram- går av att gärningen ska vara ”oberättigad” för att straffansvar ska inträda. I § 264 a föreskrivs följande. Den, som uberettiget fotograferer personer, der befiner sig på et ikke frit tilængeligt sted, straffes med bøde eller fænegsel indtil 6 måneder. Det samma gælder den, der ver hjælp af kikkert eller andet apparat uberettiget iagttager sådane personer. Avgörande för om bestämmelsen är tillämplig, är om den foto- graferade eller iakttagne befinner sig på en plats som inte är fritt tillgänglig. Oberättigad fotografering av en person på en öppen gata kan – efter omständigheterna – utgöra försök till överträdelse av § 264 d (se nedan).61 I § 264 c föreskrivs följande. De i §§ 263, 264 og 264 a indeholdte straffebestemmelser finer tilsvar- ende anvendelse på den, der uder at have medvirket til gerningen skaffer sig eller uberettiget udnytter oplysningar, som er fremkommet ved overtrædelsen. I bestämmelsen kriminaliseras vissa former av ”efterföljande med- verkan”. I förarbetena kallas det för en ”häleribestämmelse”.62 Be- stämmelsen träffar för det första aktiv verksamhet för att få upp- lysningar. För det andra omfattas passivt mottagande. Det kan gälla en journalist som använder sig av upplysningar som någon oom- bedd skickat till denne.63 I § 264 d föreskrivs följande. Med bøde eller fængsel indtil 6 måneder straffes den, der uberettiget videregiver meddelelser eller billeder vedrørende en andens private forhold eller i øvrigt billeder af den pågældende under omstændig- heder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden. Bestem- melsen finder også anvendelse, hvor meddelelsen eller billedet vedrører en afdød person. I ett rättsfall från behandlade Højesteret i vad som omfattas av privatlivet och vad som därför är oberättigat att vidareförmedla. Domstolen anförde bl.a. följande. 61Vagn m.fl., Kommenteret Straffelov, Speciel del, 10, utdgave s. 452 ff. Vagn anför att ”häleribestämmelse” är ett ”dåligt uttryck”. Privatliv omfatter ikke kun, hvad der foregår i den egentlige privats- fære fri for offentlig iagttagelse, men i et vist omfang også hvad en person foretager sig uden for sit hjem i ordinære hverdagssituationer. Beskyttelsen af privatlivets fred og retten til eget billede er i dansk ret baseret på almindelige retsgrundsætninger og enkelte lovregler. Der kan således efter almindelige retsgrundsætninger nedlægges forbud mod retsstridige krænkelser af privatlivets fred og retten til eget billede, der kan kræves godtgørelse for tort efter reglerne i erstatnings- ansvarslovens § 26 om retsstridig krænkelse af en andens frihed, fred, ære eller person, og der er for de groveste krænkelser et strafferetligt værn i bl.a. straffelovens § 264 a og § 264 d. Om pressen kan gengive et billede af en person eller oplysninger om dennes privatliv uden samtykke, beror på en afvejning af hensynet til den enkelte over for hensynet til den samfundsmæssige interesse i offentliggørelse. Ved afgørelsen af, hvilken vægt der skal tillægges hen- synet til ytrings- og pressefrihed, spiller det en rolle, om offent- liggørelse sker som led i en behandling af samfundsmæssige relevante spørgsmål. Særligt om personer, der er kendte i offentligheden, spiller det en rolle, om offentliggørelse angår forhold, der er relevante i for- hold til det, som vedkommende er kendt for. Privata förhållanden kan vid sidan av enskilda personer även gälla privata föreningar och sällskap och dess inre förhållanden.64 Politiska partier betraktas dock som offentliga organ utan privatliv. Gränsen för vilka upplysningar eller bilder som kan antas beröra någons privata förhållanden kan inte dras oberoende av yttrandets art eller kretsen där spridningen sker. Exempel på när privatlivet normalt bör skyddas är interna familjeförhållanden, sexuella för- bindelser, sjukdomar, (exempelvis från praxis är uppgifter om en politikers cancersjukdom samt fotografi på en patient vid fettsug- ning) förlovningar, skilsmässor, självmord, självmordsförsök, privata stridigheter, skattefrågor och insolvens (som inte är fastställd i ett utmätningsförfarande). Den danska personuppgiftslagens uppräk- ning av uppgifter som normalt inte får registreras anses kunna ge vägledning. Straffbarhet är oberoende av huruvida meddelandet är sant eller inte. Det förutsätts att upplysningen har karaktären av en frids- eller ärekränkning. Uppgifter om exempelvis någons fritidssysselsätt- ning eller antal barn omfattas därför inte av straffansvar. 64 A.a. s. 456 ff. En annan gräns dras av artikel 10 i – som måste vägas mot artikel 8 i konventionen. En särskild fråga uppstår gällande vidarespridning av uppgifter om privatlivet som blir offentliga genom rättsliga förfaranden. Enligt en särskild bestämmelse i dansk rätt är det förbjudet att offentliggöra identiteten på ett offer för ett sedlighetsbrott. Referat av uppgifter i strid med detta kan då i sig innebära fridskränk- ningar. fanns det ett krav för straffbarhet, att kränkningen hade skett genom ett offentligt meddelande. Detta krävs inte längre. Frågan om straffbarhet hänger emellertid i någon grad samman med kretsen av mottagare. Upplysningsbyråers meddelanden till enskilda eller upplysningar till snäva professionella kretsar faller visserligen inte utanför det straffbara området. I en mindre och klart avgränsad krets är dock meddelanden ofta tillåtna. Ett berättigande – dvs. det försvarlighetsrekvisit som finns i bestämmelsen – kan också följa av en skyldighet att uttala sig, ett allmänintresse eller hänsyn till eget eller annans bästa. Att en person gett samtycke till någon form av vidarebefordran av ett meddelande, exempelvis till en annan person, ger inte ansvars- frihet för någon annan att offentliggöra sådana upplysningar. Att en berörd person samtycker, berättigar inte heller till att upplysningar lämnas om någon annan än den som samtyckt. Det innebär bland annat att en veckotidning inte kan publicera intima uppgifter som någon lämnat om sitt äktenskap, om inte den andre personen i äktenskapet har samtyckt till publiceringen. Det är den berörde personen som ska ge sitt samtycke, inte innehavaren av ett område. Exempelvis kan inte polisen ge en foto- graf tillstånd att vidarebefordra bilder av en anhållen eller häktad. Om en person tidigare självmant berättat om sitt lyckliga äkten- skap, kan det finnas ett lägre skydd mot att medier senare rapporterar om konflikter och skilsmässa. Att en person är känd, innebär inte som utgångspunkt ett lägre straffrättsligt skydd. Om det handlar om en politiker eller hög tjänsteman, kan dock upplysningar om dennes personliga förhål- landen vara av relevans även för dennes funktion. Om en person gett en tidning tillstånd att berätta om hans eller hennes privatliv, så kan andra tidningar göra detsamma. Det går då inte längre att tala om upplysningar som kränker privatlivet. Bestämmelsen kräver att uppgifterna har vidarebefordrats. Det räcker alltså inte med en förevisning av bilder, om de inte har karaktären av en vidarebefordran av ett meddelande. Vidarebeford- ran kan ske på vilket sätt som helst. I ett rättsfall hade den tilltalade lagt ut nakenbilder av sin före detta hustru samt hen- nes adress och telefonnummer på internet, vilket då ansågs straff- bart. Bilder som tas av t.ex. ett trafikoffer omfattas inte av förbudet i § 264 a mot att fotografera personer på icke tillgängliga platser (se tidigare i detta avsnitt om den bestämmelsen). Sådana bilder kan dock i stället omfattas av § 264 d. Det kan gälla sådant som bilder av trafikoffer, omhändertagande av barn samt filmsekvenser av prostituerade.