sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Kungörelsen har som en följd av att Brottsofferdirektivet införliva- des i svensk rätt genomgått flera förändringar . Av 13 e § förundersökningskungörelsen framgår att målsäganden ska få en skriftlig bekräftelse av den anmälan om brott som personen har gjort. Om målsäganden inte behärskar svenska, ska bekräftelsen på begäran översättas till ett språk som målsäganden behärskar. Om ett brott anmäls av en målsägande som inte behärskar svenska, ska en tolk anlitas vid an- mälan om målsäganden begär det. gäller enligt 13 a § förunder- sökningskungörelsen bl.a. att målsäganden ska underrättas om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk med anledning av brott och om möjlig- heterna för målsäganden att få ersättning enligt brottsskadelagen (2014:322). Om brottet är sådant att det kan bli fråga om att förordna ett målsägandebiträde enligt lagen (1988:609) om målsägandebiträde eller att meddela kontaktförbud enligt lagen (1988:688) om kontakt- förbud eller om målsäganden har behov av särskilda skyddsåtgärder enligt 13 f § förundersökningskungörelsen ska målsäganden underrättas om de regler som gäller. Målsäganden ska även få information om vilka skyddsåtgärder som finns och om möjlighet till alternativt boende. Av bestämmelsen framgår också att målsäganden även ska informeras om: Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott –Reglerna om stödperson i 20 kap. 15 § och 23 kap. 10 § rätte- gångsbalken. –Möjligheterna att få rättshjälp och rådgivning enligt rättshjälps- lagen (1996:1619). –Möjligheten att begära att en europeisk skyddsorder utfärdas och sänds över till en annan medlemsstat i Europeiska unionen enligt lagen (2015:642) om europeisk skyddsorder. –Möjligheten till och förutsättningarna för medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott. –Vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd, hjälp och vård. –De kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det egna ärendet. –Den fortsatta handläggningen och vilken roll målsäganden kom- mer att ha i den. –Rätten till tolkning och översättning. –Rätten till ersättning för kostnader vid inställelse till förhör och sammanträden i domstol. –Vart målsäganden kan vända sig med klagomål som rör hand- läggningen av ärendet. –Att målsäganden på begäran kan få information om hur ärendet fortskrider hos polis, åklagare eller domstol om det kan ske utan men för utredningen. För att fastställa en målsägandes behov av särskilda skyddsåtgärder under förundersökningen och rättegången ska polisen enligt 13 f § förundersökningskungörelsen göra en indivi- duell skyddsbedömning. Vid bedömningen ska hänsyn särskilt tas till brottets allvar och målsägandens personliga förhållanden. En målsägande som är ska alltid anses ha ett särskilt skyddsbehov. gäller enligt 5 b § för- undersökningskungörelsen att om en målsägande bedöms ha behov av särskilda skyddsåtgärder enligt 13 f § ska, om förundersökningen inte motverkas eller polisens eller åklagarens arbete inte avsevärt försvåras, förhör med målsäganden hållas i lokaler som är avsedda Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott för detta ändamål. Dessutom ska upprepade förhör med målsägan- den hållas av samma förhörsledare och förhör med målsäganden som avser bl.a. brott enligt 6 kap. hållas av en person av visst kön om målsäganden begär det. Enligt 13 b § förundersökningskungörelsen följer att målsägan- den ska tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om beslut om att förundersökning inte ska inledas eller att en inledd förundersökning har lagts ned, beslut om att åtal inte ska väckas, tidpunkt och plats för sammanträden i rätten och dom eller slutligt beslut i målet. Dessutom ska målsäganden om det behövs, enligt 13 c § förundersökningskungörelsen, underrättas om en gripen, anhållen eller häktad person avviker eller om frihetsberövandet har hävts. Av förundersökningskungörelsen framgår även vem som har ansvar för att lämna sådan information till målsäganden. Om en gripen, anhållen eller häktad person har avvikit är den som ansvarar för den frihetsberövade också ansvarig för att målsäganden underrättas om det. Om ett beslut har fattats om att häva ett gripande är det beslutsfattaren som är ansvarig för att målsäganden underrättas om beslutet. Åklagaren ansvarar för att målsäganden underrättas om att ett beslut om anhållande eller häkt- ning hävs. Enligt 13 d § förundersökningskungörelsen ska målsäganden underrättas om ett beslut att väcka åtal så snart beslutet har fattats. Underrättelsen ska innehålla uppgift om den eller de gärningar som åtalet avser. Enligt 14 § andra stycket förundersökningskungörelsen ska underrättelse lämnas till en målsägande som angett brottet, anmält enskilt anspråk i anledning av brottet eller begärt att bli under- rättad. tog tidigare fram riktlinjer för Polisens brottsofferarbete. I riktlinjerna anges bl.a. att förunder- sökningsledaren är ansvarig för att brottsoffret får information om utvecklingen i det egna ärendet. Riktlinjerna kompletteras av en handbok. Syftet med handboken är att beskriva rutiner för när och hur information ska lämnas till brottsoffer med utgångspunkt i reglerna i polisförordningen och förundersökningskungörelsen. Nationella operativa avdelningen har fått ansvaret för att uppdatera riktlinjerna så att de överensstämmer med de nya krav som följer av Brottsofferdirektivet och av de nya bestämmelserna i förundersök- Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott En arbetsgrupp kommer att se över befintliga styrdokument och vid behov ta fram nya. Arbetsgruppen ska även ta ställning till om befintliga it-stöd behöver ändras och om det krävs förändringar i grund- och vidareutbildningen av poliser. Särskilt om utredning av sexualbrott46 I den nya polisorganisationen har det fattats övergripande beslut om på vilken organisatorisk nivå olika typer av brott ska hanteras. För sexualbrotten innebär det att samtliga brott i 6 kap. brotts- balken (förutom koppleri och barnpornografibrott) ska utredas på lokalpolisområdesnivå. Det innebär att brotten ska utredas så nära själva brottet som möjligt. Beslutet har emellertid inte genomförts fullt ut i alla regioner ännu.47 Det skiljer sig åt t.ex. ifråga om vilken enhet som utreder sexualbrott i olika polisområden. Ofta utreds brotten av enheter för grova våldsbrott, på en familjevåldsrotel eller på en enhet för unga lagöverträdare. I vissa regioner har man valt att dela upp sexualbrotten mellan enheten för grova våldsbrott, brott i nära relation och brott mot barn. När en polisanmälan sker i direkt anslutning till brottet är det normalt poliser som arbetar i yttre tjänst (dvs. patrullerande poliser i radiobilar) eller personal från kriminaljouren som är först på plats och tar in de första uppgifterna i utredningen (t.ex. håller första förhöret med målsäganden). Ärendet lämnas därefter över till den enhet som ska ansvara för förundersökningen. I den nya polis- myndigheten är tanken att de utredare som är specialister ska komma närmare brottet i både tid och rum, men det är också något som kräver mer resurser i form av just sådana specialutbildade utredare. Det upplevs dock inte som problematiskt att det är personal som inte har specialistkunskap som inleder utredningsarbetet vid anmäl- ningstillfället. Det är tvärtom så att man på specialistenheten – givet nuvarande resursfördelning – är beroende av att personal i yttre tjänst utför det inledande arbetet innan enheten tar över utred- ningen. Det finns inte några indikationer på att målsäganden eller 46Uppgifterna har till stor del inhämtats vid möte med bl.a. utredare vid Sektionen för grova brott/sexualbrott vid Polisen i samt vid andra kontakter med . 47Enligt uppgift från företrädare för . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott andra uppgiftslämnare får ett sämre bemötande på så vis. Inte heller kvaliteten på de insamlade uppgifterna förefaller vara sämre av det skälet att uppgifterna inte har inhämtats av personal som är special- utbildad för att hantera just sexualbrott. I förstudierapport48 identifierade man som en viktig framgångsfaktor att sexualbrotten har en tydligt definierad mottagare i polisorganisationen. Sexualbrotten har inte en sådan tydligt definierad plats i organisation, vare sig i de tidigare polis- distrikten eller i den nya organisationen. Tvärtom är det tydligt att sexualbrotten hanteras på olika sätt inom organisationen Det är inte heller ovanligt att de flyttas runt mellan olika enheter. Ett ytterligare problem är att det inte heller finns någon definition av vad som menas med t.ex. grova våldsbrott (se mer om det nedan under redogörelsen för förstudie om arbets- metoderna vid utredning av våldtäkter). Att sexualbrotten inte har en given plats på en enhet kan bero på att brotten, sedan våldtäkts- begreppet utvidgades , kan ha mycket olika karaktär. Det kan handla om allt från rena överfallsvåldtäkter utan känd gärnings- man till övergrepp helt utan våldsinslag som utförs av närstående i offrets eget hem. Det innebär att brottet är svårt att placera in i en enhet. Det förhållandet att sexualbrottsutredningar inte har någon given plats inom polisorganisationen medför sannolikt svårigheter både när det gäller resurstilldelningen och att metodstödet är adekvat. Ett problem som har påtalats för oss är att tilldelningen av resur- ser för utredningar av sexualbrott ofta får stå tillbaka för utredningar om ännu grövre brottslighet. Så är fallet särskilt när sexualbrott hanteras på enheter för grova våldsbrott. Det förefaller också som att det inte anses särskilt eftertraktat att arbeta med sexualbrottsutredningar. Vi har i det avseendet fått information om att det inte är ovanligt att utredare, i de fall där sexualbrott hanteras på rotlar för grova våldsbrott, väljer att priori- tera utredningar om andra grova våldsbrott. leder 20–av anmälningarna som handläggs av Sexualbrottsgruppen vid Polisen i till åtal.49 Samma siffra för hela landet är cirka femton procent av de anmälda 48Rikspolisstyrelsens förstudierapport av arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkter, dnr A296.441/2013. 49Uppgift från företrädare för Sexualbrottsgruppen vid i Polisen i den Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott brotten.50 Vid har man gjort en medveten satsning på att ha en särskild och sammanhållen arbetsgrupp som arbetar med sexualbrotten. Sexualbrott som sker på internet Särskilda problem vid utredning av sexualbrott som sker på internet51 Vid vår granskning har vi uppmärksammats på att det finns sär- skilda problem som rör utredning och lagföring av sexualbrott som sker över internet. Övergrepp som sker på internet har blivit allt vanligare och har domstolarna hanterat flera mål som har rört övergrepp på ett stort antal målsägande och där brotts- platsen har varit internet. Ett inte ovanligt scenario är att en vuxen person skapar en mängd olika profiler eller alias på olika sociala medier, chattforum eller liknande applikationer och då utger sig för att vara betydligt yngre än i verkligheten. Uppgiften kan förstärkas genom att den vuxne lägger in en profilbild föreställande en betydligt yngre person. Den vuxne tar sedan kontakt med företrädesvis unga personer som förmås att övergå till en privat chatt eller en applikation som tillåter videosamtal, t.ex. Skype. övertalas den unga personen att skicka avklädda bilder eller klä av sig framför webbkameran sam- tidigt som den vuxne tittar på. Vid efterföljande kontakter ställs sedan krav på allt mer avancerade sexuella handlingar vid hot om t.ex. att tidigare skickade nakenbilder annars sprids till familj och vänner på internet eller att någon i offrets familj ska skadas eller dödas. I ett fall tvingades offret under skoltid att gå in på en skol- toalett och med mobiltelefonens kamera filma sig själv när hon onanerade som gärningsmannen tittade på via internet.52 De nu beskrivna handlingsmönstren har av flera skäl varit pro- blematiska för rättsväsendet att hantera (se avsnitt 5.6 ovan). Ett problem har varit att endast ett fåtal av de här brotten kommer till polisens kännedom genom anmälan om brott. De barn och unga 50Uppgift från företrädare för . 51Informationen i avsnittet har till stor del hämtats från ett möte med poliser och åklagare samt vid ytterligare kontakter med utredande poliser och åklagare med särskild erfarenhet av utredningar av sexualbrott som sker över internet. 52Göta hovrätts dom i mål B 3104-13. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott som har utsatts vill ofta inte anmäla eftersom de är rädda för att hoten om att bilderna ska spridas verkställs. En ytterligare anled- ning till att de väljer att inte anmäla brott är att de ofta skäms över att de har skickat avklädda bilder på sig själva till främmande perso- ner eller att de har låtit sig luras att genomföra de sexuella handling- arna. Om brottet ändå anmäls görs det ofta av en förälder eller annan vuxen som på något sätt har fått kännedom om det inträffade. För det mesta uppdagas emellertid brotten av poliser som utreder brott mot andra målsägande. När brotten väl upptäcks kan övergreppen ha pågått . Om ett brott väl anmäls uppstår nästa problem och det gäller hanteringen av anmälan inom . Eftersom det är fråga om ett förhållandevis nytt sätt att begå sexualbrott på har det saknats interna rutiner för hur anmälningar av sådana brott ska hanteras inom myndigheten. Det har i sin tur lett till att anmäl- ningar har hanterats olika beroende på vem som har tagit emot anmälan och hur denne har uppfattat det anmälda brottet. har anmälningar registrerats som olaga hot, ibland som ofredande, i ytterligare andra fall som utnyttjande av barn för sexuell posering eller sexuellt ofredande. Denna inledande s.k. kodning av anmälan kan få betydelse för t.ex. om en polis eller åklagare ska vara för- undersökningsledare och vilken enhet inom som utreder brottet. Vilken kodning som väljs har också betydelse för möjligheten att använda tvångsmedel under utredningen. Eftersom bevisningen i de här målen till stor del finns i gärningsmannens dator, mobiltelefon, surfplatta eller liknande är användandet av tvångsmedel, inte minst husrannsakan, ofta av avgörande betydelse. Innan beslut om t.ex. husrannsakan kan fattas måste utredaren hitta en misstänkt gärningsman och även det innebär stora utma- ningar. Som angetts ovan skapar gärningsmannen ofta en mängd olika identiteter och alias på de olika sajter och applikationer perso- nen använder. Det är inte heller ovanligt att gärningsmannen använ- der sig av olika typer av anonymiseringstjänster som gör att användar- identiteten, t.ex. IP-numret, blir svårare att spåra. För att få reda på sådana uppgifter måste utredaren begära ut uppgifter om använda- ren från det företag som äger den sajt eller applikation som har an- vänts. Det är inte alltid, eller ens ofta, som företaget finns i , vilket skapar ytterligare svårigheter. I vissa länder krävs att det brott som personen är misstänkt för kan rendera ett visst lägsta straff för Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott att uppgifter om ett enskilt alias ska lämnas ut. I andra länder kan det ställas krav på att uppgifterna begärs ut genom en formell ansö- kan om internationell rättshjälp. Det sistnämnda gäller t.ex. appli- kationen Kik som har sitt säte i . Det är både arbets- och tidskrävande att få ut uppgifter genom internationell rättshjälp. Det förfarande som måste följas när uppgifter begärs ut genom en ansökan om internationell rättshjälp kan förenklat beskrivas i följande steg. Den utredande polismannen måste kontakta åklaga- ren som är den som upprättar ansökan. Ansökan ges in till justitie- departementet som kontrollerar att ansökan är korrekt ifylld och som sedan låter översätta den till det språk som mottagarlandet använder. förmedlar därefter ansökan till den rätta rättsliga instansen i mottagarlandet. Först sedan dessa steg är tagna kan mottagarlandets rättsliga instans fatta beslut om ansökan om internationell rättshjälp ska bifallas eller inte. Om så är fallet skickas ansökan vidare till det företag som har uppgifterna. Före- taget ifråga tar fram uppgifterna och sedan skickas de tillbaka i samma ordning som själva rättshjälpsansökan sändes. Innan uppgif- terna har tagit sig igenom alla steg kan det mycket väl vara så att möjligheten att spåra den misstänkta gärningsmannen genom IP- nummer har gått förlorad eftersom internetdistributörer endast är ålagda att bevara uppgifter om användare . I är begränsad och därefter ska uppgifterna utplånas.53 Här kan alltså spåren ta slut. Hela proceduren är så krä- vande att det förekommer att polis och åklagare ibland avstår från att ens försöka få fram uppgifterna då de redan från början inser att det inte kommer att leda utredningen framåt. Inom Europeiska unionen kan åklagare i vissa fall använda sig av ett enklare förfarande för att få fram användaruppgifter om ett visst alias. Det finns även vissa andra förfaranden som bygger på s.k. voluntary disclosure (ung. frivilligt avslöjande). För uppgifter om användare på t.ex. Facebook, Instagram och kan åklagare via framställa en begäran om att få ut uppgifter direkt från den aktuella applikationen. I fråga om webbtjänster som tillhandahålls av Microsoft (t.ex. Hotmail, Windows Live, Outlook och Skype) kan åklagare ansöka om att få ut uppgifter via Advokatfirman som utsetts att ansvara för företagets uppgifter i . 53 Se 6 kap. 16 d § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott emellertid enbart abonnemangsuppgifter där IP-nummer ingår. För att få ut bilder m.m. krävs fortfarande internationell rättshjälp. Om brottsutredningen leder till att en gärningsman kan spåras så att datorer m.m. kan tas i beslag uppkommer nya svårigheter i utredningen. Det är nämligen inte ovanligt att gärningsmannens information är sparad i s.k. molntjänster i stället för i användarens egen dator. En följd av det är att informationen inte är åtkomlig för , eftersom bestämmelsen om husrannsakan inte är avsedd för sådana förhållanden. Av 28 kap. 1 § följer nämligen att husrannsakan får företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe. Den information som sparas i molntjänster finns alltså inte på en sådan plats som polis kan undersöka vid en hus- rannsakan, vilket innebär att mycket av bevismaterialet inte går att undersöka eller ta i beslag. Ett annat problem är att den mängd information som ska gås igenom, t.ex. bilder, chattloggar, e-postadresser och sökningar efter användarnamn ofta är oerhört stor och att det är mycket resurs- krävande att hantera allt material. Det råder generellt en brist på it- forensiker inom , vilket innebär att utredarna själva i stor utsträckning får göra sådant arbete som it-forensiker har bättre förutsättningar och utbildning för att göra. Det krävs att utredarna har stor kunskap om de många olika sociala medier, chatt- sajter och applikationer som används för att de ska veta vad de ska leta efter och hur de ska söka efter information. Dessutom tenderar utredningarna att bli allt större vartefter utredningsarbetet fortskrider eftersom utredarna ofta hittar fler brottsoffer när den misstänktes dator m.m. gås igenom. Som påtalats är det sällan den brotts- utsatte som anmäler den här typen av brottslighet. Även arbetet med att hitta brottsoffer är mycket tidskrävande och innebär t.ex. att omfattande chattloggar måste gås igenom i sin helhet för att nya brottsoffer ska kunna identifieras. har det förekommit flera stora brottmål i domstol där antalet målsäganden har varit mellan 50 och drygt 100. I dessa fall tror dessutom utredarna inte att de har lyckats lokalisera alla målsägande eftersom uppgif- terna ibland inte är tillräckliga för att spåra en fysisk person med ledning av dem. Ytterligare en aspekt på utredning av brott som utförs på inter- net är att målsägandena är spridda över hela landet och antagligen även utanför landets gränser, vilket innebär att ett enstaka polis- Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott område kan få ansvar för en utredning som omfattar ett stort antal målsägande spridda över hela landet. Detta medför att polis och åklagare behöver resa runt i landet för att hålla förhör med alla måls- ägande och eventuella vittnen, vilket är mycket tids- och resurs- krävande. Som ett alternativ kan de be kollegor på andra platser i landet att bistå dem i utredningen, med risk för att förhören inte blir lika bra eftersom kollegorna omöjligen kan ha lika stor kun- skap om ärendet som de ansvariga utredarna har. En konsekvens av att utredningar av det här slaget är så om- fattande och tidskrävande är att de riskerar att ta alla tillgängliga resurser på en enhet till nackdel för utredningar om annan brotts- lighet. Eftersom sexualbrott, som nämnts i föregående avsnitt, ofta handläggs på familjevåldsrotlar eller enheter som hanterar brott av eller mot unga finns det en risk för att annan brottslighet som också är angelägen att utreda får ligga i balans i avvaktan på att utredningen av de sexuella övergreppen på internet ska bli klar. Det finns alltså många svårigheter när det kommer till utredning av sexualbrott där brottsplatsen är internet. Det kan också konsta- teras att polis och åklagare saknar en klar strategi för hur de ska hantera den här relativt nya brottsligheten. Eftersom brottsligheten inte kan förmodas minska i omfattning framöver är det angeläget att de brottsbekämpande myndigheterna är rustade för att hantera den. Framtida hantering av sexualbrott som sker på internet54 Inom arbetar man med ett projekt som syftar till att bygga upp ett nationellt och flera regionala it- brottscentrum där bl.a. internetrelaterade sexualbrott mot barn är tänkta att utredas. De brott som faller inom begreppet internet- relaterade sexualbrott mot barn är t.ex. barnpornografibrott, vuxnas kontakter med barn i sexuellt syfte (s.k. grooming), barnsexhandel och prostitution av unga med internet som huvudsaklig kontaktyta. är den avdelning inom som har det över- gripande ansvaret för bl.a. dessa brott. Det innebär bl.a. att det är som ska se till att utveckla enhetliga rutiner för utredning av 54 Se , Direktiv internetrelaterade sexualbrott mot barn, . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott sådana brott, leda och styra utvecklingsarbetet av polisiära metoder och verka för starkare nationell styrning. På grund av att internet är gränslöst i geografiskt hänseende är internationell samverkan ange- lägen. arbetar med ett projekt som syftar till att skapa förutsättningar för ett enhetligt arbetssätt inom Polismyndig- heten för hanteringen av internetrelaterade sexualbrott mot barn. Det ska säkerställas att det finns utredare som har förmåga, funk- tion och kompetens att utreda brotten. De tekniska lösningar som behövs ska också finnas både på det nationella och regionala planet. Uppdraget, som ska redovisas i en rapport under innevarande höst, innebär att förutsättningarna för ett enhetligt arbetssätt med internet- relaterade sexualbrott mot barn ska tas fram och redovisas. I upp- draget ingår även att analysera utmaningar och behov . Avsikten är att projektet ska leda fram till en nationell inriktning för hantering av sexualbrott mot barn. I rapporten ska förslag till nationella riktlinjer redovisas och även förslag på hur arbetet ska fortskrida såväl nationellt som i de olika regionerna.55 I pågår redan arbetet med att skapa ett it-brottscentrum och även är på väg att inrätta en motsvarande enhet. Mycket talar för att även övriga regioner kommer att följa ett liknande mönster. Avsikten med de nya it-brottscentrumen är att utredningar av brott på internet ska genomföras mer effektivt och att kontaktytorna för utredare på olika platser i landet ska förbättras.56 förstudie om arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkt uppmärksammades att det saknades såväl en övergripande som djupgående bild av hur våldtäktsbrotten hantera- des inom de dåvarande polismyndigheterna.