sou · H4B38 · 2016-02-01 00:00:00 — Sanktionssystemen i de båda lagarna korresponderar delvis mot direktivets krav. I några avseende behöver dock lagändringar ske. Den systematik som används i LBF och LVM samt de lagändringar som föreslås i fråga om sanktioner i anmälningslagen bör här tjäna som förebild. Mot den bakgrunden bör lagarna, för det första, bl.a. anpassas så att möjligheterna för att ingripa överensstäm- mer med direktivets krav i artiklarna 60.5 och 60.6. Detta bör ske genom att lagarna kompletteras med bestämmelser som motsvarar dem som föreslås föras in i LBF och LVM (se avsnittet ovan). För det andra bör sättet att bestämma den avgift som Finans- inspektionen kan ålägga företagen att betala vid överträdelser förändras. Enligt den nuvarande ordningen i de båda lagarna anges miniminivån till och maximinivån till . Avgifterna får inte överstiga av företagets omsättning under närmast föregående räkenskapsår. Enligt utredningens uppfattning bör de nedre gränserna be- hållas. Detta korresponderar mot systematiken i LBF och de övriga förslag gällande finansiella och icke-finansiella verksamheter som utredningen har behandlat ovan. Mot bakgrund av hur sanktions- avgiften ska bestämmas enligt direktivet måste sättet att bestämma maximibeloppet dock justeras. Även här bör samma principer som följer av LBF och anmälningslagen – med föreslagna ändringar – tillämpas. Motsvarande bestämmelser bör således införas i lagarna. Utredningens uppdrag begränsar sig visserligen till att reglera över- trädelser av penningtvättsregleringen. När det gäller avgifter mot företag enligt dessa lagar är det dock inte lämpligt att göra någon åtskillnad mellan överträdelser av penningtvättsregleringen och de övriga författningar som reglerar företagens verksamhet – förutom när det gäller fallet koncerner. Detta bl.a. med anledning av att redan det nuvarande systemet med sanktionsavgifter omfattar andra överträdelser än penningtvättsregleringen. I lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder används också, till skillnad från i penningtvättsdirektivet, termen straffavgift. Eftersom avgiften inte utgör någon straffrättslig sanktion, framstår det som lämpligt att i den svenska lagtexten ersätta ”straffavgift” med ”sanktionsavgift”. Termen sanktionsavgift används redan i lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och flera av de andra lagarna på området. För det tredje bör också införas bestämmelser som ger Finans- inspektionen befogenhet att i vissa fall besluta om sanktioner mot fysiska personer i företagets ledning. Sådana saknas helt . Dessa bestämmelser bör däremot begränsas till att gälla överträd- elser av penningtvättslagen. Att, när det gäller möjligheterna att ingripa mot fysiska personer, föreslå en ordning som inbegriper överträdelser av andra författningar kräver andra överväganden, dvs. andra än dem som kan motiveras utifrån penningtvättsdirektivet. De principer om sanktionsföreläggande som följer av LBF bör göras tillämplig även i dessa lagar. För det fjärde bör bestämmelser införas som korresponderar mot direktivets krav när det gäller val av åtgärder, sanktioner och bestämmande av sanktionsavgiftens storlek. Slutligen bör lagarna anpassas i fråga om verkställighet av beslut om sanktionsavgifter och överklagandebestämmelser. När det gäller direktivets krav på offentliga underrättelser om allvarliga överträdelser anser utredningen, för att anknyta till det sanktionssystem som följer av förebilderna LBF och LVM, att detta bör regleras genom föreskrifter på förordningsnivå. Fondverksamhet enligt lagen (2004:46) om värdepappersfonder Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot fond- bolag ska , förutom vad som följer av gäll- ande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för institutet eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den under- ställde kunnat begå överträdelsen. Det nuvarande taket för sanktionsavgifter mot fondbolag förändras så att det ska vara ska vara det högsta av följande alter- nativ. Den lägsta maxgränsen ska vara . Om det ger en högre maximal nivå ska sanktionsavgiften dock be- stämmas till av den totala årsomsättningen enligt den senaste tillgängliga årsredovisning som godkänts av bolagets ledning. Om bolaget som begått överträdelsen är ett moder- företag eller ett dotterföretag till ett moderföretag som är skyl- digt att upprätta en koncernredovisning ska beloppet bestäm- mas till av koncernens omsättning. Detta tak ska dock endast tillämpas i fråga om överträdelser av penningtvätts- regleringen. Sanktionsavgiftens högsta belopp kan också bestäm- mas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i fondbolagets ledning vid vissa överträdelser av pen- ningtvättslagen. Bestämmelser som ger möjlighet att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en ledande funktion i en juridisk person eller besluta om sanktionsavgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska personer ska vara det högsta av två alternativ: Ett belopp som per motsvarande eller två gånger den vinst som den fysiska personen erhållit till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. Lagen (2004:46) om värdepappersfonder reglerar fondverksamhet. Aktörerna som bedriver verksamhet enligt lagen omfattas av penning- tvättslagen och är enligt direktivet att betrakta som finansiella institut. Även lagen om värdepappersfonder omfattar bestämmelser om ingripanden och sanktioner. Lagen om värdepappersfonder är uppbyggd på ett liknande sätt som de flesta andra rörelselagar. Således finns i likhet med vad som är fallet i t.ex. lagen om alter- och lagen om viss verksamhet med kon- sumentkrediter bestämmelser om sanktionsavgifter (som i den nu- varande lagen benämns straffavgifter) mot företag m.m. Lagen om värdepappersfonder är dock under revidering. Detta med anledning genomförandet av UCITS V-direktivet.37 UCITS V-direktivet om- fattar en liknande sanktionsregim som det fjärde penningtvätts- direktivet. Genomförandet av direktivet kräver därmed att lagen om värdepappersfonder anpassas till unionsrätten, bl.a. genom att det införs möjligheter att ingripa mot fysiska personer i fondbolags ledning. Sådana bestämmelser har också föreslagits av fondutredning, som överlämnade ett delbetänkande i juni 2015.38 Genomförandet av UCITS V-direktivet kommer sannolikt att täcka in flera av penningtvättsdirektivets krav när det gäller ingripande- åtgärder och sanktioner. Utredningen anser dock att det är påkallat att föreslå de änd- ringar som krävs enligt penningtvättsdirektivet för att få med de särskilda aspekter som följer av därav. Utredningens förslag får sedan anpassas till den fortsatta beredningen av UCITS V-direktivets genomförande. När det gäller utredningens förslag till en förändrad lag om värdepappersfonder bygger den i övrigt på samma principer som redovisats ovan, i fråga om de andra finansiella rörelselagarna. Ställ- ningstagandena är desamma, även när det gäller kravet på offentliga underrättelser, som alltså bör regleras genom förordning. 37Europaparlamentets och rådets direktiv /91/EU av om ändring av direktiv /65/EG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) när det gäller förvarings- institutionsfunktioner, ersättningspolicy och sanktioner. Inlåningsverksamhet enligt lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot företag ska , förutom vad som följer av gällande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyl- digheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för företaget eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den under- ställde kunnat begå överträdelsen. ska även ha rätt att ingripa mot företag genom beslut om sanktionsavgifter. Taket för den högsta sank- tionsavgiften ska bestämmas enligt samma beräkningsgrunder som föreslås i fråga om övriga finansiella rörelselagstiftningar. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i företagets ledning vid vissa överträdelser av penning- tvättslagen. Bestämmelser som ger möjlig- het att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en ledande funktion i en juridisk person eller besluta om sank- tionsavgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska per- soner ska vara detsamma som föreslås i förhållande till övriga finansiella rörelselagstiftningar. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. I lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet finns bestämmelser som reglerar inlåningsverksamhet som andra företag än institut enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti får driva. Lagen ger Finans- inspektionen möjlighet att ingripa mot sådana företag, bl.a. om de överträder en bestämmelse i lagen (2009:62) om åtgärder mot pen- ningtvätt och finansiering av terrorism eller en föreskrift som har meddelats med stöd av den lagen (18 § första stycket punkten 3). Det kan konstateras att lagen om inlåningsverksamhet innehåller vissa bestämmelser om sanktioner och åtgärder (se 18–20 §§). får t.ex. förelägga företaget att göra rättelse. Om någon rättelse inte sker får inspektionen avföra det ur registret och bestämma hur avvecklingen av inlåningsverksamheten ska ske. Lagen om inlåningsverksamhet bör dock anpassas till direktivets krav i flera avseenden. Vad först avser sanktionsavgifterna mot företagen har utredningen funnit att det inte är lämpligt att föreslå en ordning som enbart möjliggör penningsanktioner vid överträd- elser av penningtvättsregleringen. I detta avseende föreslår utred- ningen att sanktionsavgifter ska kunna tillämpas vid överträdelser även mot andra regleringar än penningtvättslagen. Som framkommit är dock utredningens uppfattning den att in- gripanden mot fysiska personer kräver att överträdelsen är av visst allvarligt slag. Således har utredningen valt att föreslå att sanktioner mot fysiska personer i egenskap av ledningspersoner enbart ska kunna ske vid allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser av penningtvättsregleringen. De principer om sanktionsförelägg- ande som följer av LBF bör göras tillämplig även i denna reglering. I övrigt motsvarar utredningens förslag i fråga om lagen om inlåningsverksamhet i stora delar den sanktionsregim som redo- visats i fråga om de andra rörelselagarna när det gäller penning- sanktioner mot företag och fysiska personer. Således ska t.ex. samma omständigheter som föreslås i fråga om de andra rörelselagarna vara vägledande vid valet av typ av sanktion och vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek. Förfarandereglerna och verkställighets- reglerna m.m. ska vara desamma. När det gäller direktivets krav på offentliga underrättelser om allvarliga överträdelser anser utredningen att detta på samma sätt som när det gäller bank- och finansieringsregleringen bör regleras genom förordning. Lagen (2005:405) om försäkringsförmedling och försäkringsrörelselagen (2010:2043) Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot verksam- hetsutövare ska , förutom vad som följer av gällande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har över- trätt en bestämmelse till förmån för verksamhetsutövaren eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Det nuvarande taket för sanktionsavgifter mot verksamhets- utövare förändras så att det ska vara ska vara det högsta av följ- ande alternativ. Den lägsta maxgränsen ska vara . Om det ger en högre maximal nivå ska sanktionen dock bestämmas till av den totala årsomsättningen enligt den senaste tillgängliga årsredovisning som godkänts av verk- samhetsutövarens ledning. Om den juridiska personen som begått en överträdelse mot penningtvättsregelverket är ett moderföretag eller ett dotterföretag till ett moderföretag som är skyldigt att upprätta en koncernredovisning ska beloppet be- stämmas till av koncernens omsättning. Sanktions- avgiftens högsta belopp kan också bestämmas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst. I fråga om försäkringsrörelselagen (2010:2043) ska dock det förändrade taket genomgående tillämpas enbart vid överträdel- ser av penningtvättsregleringen. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i verksamhetsutövarens ledning vid vissa överträdelser av penningtvättslagen. Bestämmelser som ger Finansinspek- tionen möjlighet att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en ledande funktion hos en sådan verksamhets- utövare eller besluta om sanktionsavgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska personer ska vara det högsta av två alternativ: Ett belopp som per motsvarande eller två gånger den vinst som den fysiska personen erhållit till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. Aktörer som bedriver livförsäkringsrörelse enligt försäkringsrörelse- lagen är att betrakta som finansiella institut i penningtvättsdirek- tivets mening. Dessa omfattas följaktligen även av penningtvätts- lagen. Omfattas av penningtvättslagen gör även försäkringsförmed- lare enligt lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, dock enbart till den del verksamheten avser livförsäkringar. Således bör även dessa rörelselagar anpassas till direktivets krav i fråga om sanktionssystem. Såväl försäkringsrörelselagen som lagen om försäkringsförmedling är uppbyggd på samma sätt som de flesta finansiella rörelselagar (jfr t.ex. lagen om förvaltare av alter- och lagen om viss verksamhet med konsu- mentkrediter). Lagarna innehåller därmed i det närmaste identiska möjligheter för att ingripa. Utgångspunkten är alltså att dessa regleringar är i behov av samma lagstiftningsåtgärder som t.ex. lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, lagen om viss verksamhet med konsument- krediter m.fl. När det gäller lagen om försäkringsförmedling kan denna ansats tillämpas fullt ut. Samma lagstiftningsåtgärder som föreslås i de övriga rörelselagstiftningarna bör alltså införas även i denna lag. En något avvikande ordning föreslås dock i fråga om försäk- ringsrörelselagen. Denna har genomgått en omfattande revidering.39 Lagändringarna trädde i kraft . Genom lagändringarna infördes bl.a. särbestämmelser gällande s.k. special- företag. Bestämmelserna om avgifter, som i försäkringsrörelselagen benämns straffavgifter, innehåller fortsättningsvis två tak för hur hög avgift som får fastställas. Liksom i de flesta nu gällande finan- siella rörelselagar får straffavgiften inte överstiga av företagets omsättning närmast föregående räkenskapsår. Det abso- luta taket är . Det innebär att bestämmel- serna är konstruerade så att det lägsta av två möjliga belopp utgör taket för straffavgiften. Straffavgiften för specialföretag regleras sär- skilt, men på samma sätt. Specialföretagen bedriver visserligen inte någon livförsäkrings- verksamhet. Det talar för att den ansats utredningen valt i de andra rörelselagstiftningarna skulle kunna genomföras när det gäller övriga försäkringsrörelser. Utredningen anser sig dock inte ha mandat att föreslå en sådan ordning gällande specialföretagen – de omfattas ju inte av penningtvättslagen. Att ha ett system för att bestämma straff- eller sanktionsavgifter för specialföretag och ett annat för övriga försäkringsrörelser förefaller inte heller som lämpligt. Därför har utredningen valt att genomgående begränsa sitt förslag till över- trädelser av penningtvättsregelverket. Det innebär att utredningen beträffande försäkringsrörelselagen intar en annan ståndpunkt än beträffande övriga jämförbara rörelselagar. I övrigt bör alltså den sanktionsregim som direktivet kräver genomföras. Detta bör ske på 2015/16:9 och SFS 2015:700. motsvarande sätt som föreslagits i övriga rörelselagar på det finan- siella området. Av detta följer bl.a. att kravet på offentliga under- rättelser bör regleras genom förordning. Lagen (2010:751) om betaltjänster Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot betal- ningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer ska Finans- inspektionen, förutom vad som följer av gällande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för institutet eller den registrerade betaltjänstleveran- tören eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdel- sen. Sanktionsavgifter ska också kunna användas vid överträdelser av och rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006 (se mer om detta i avsnitt 21.4). Det nuvarande taket för sanktionsavgifter mot betalnings- institut förändras så att det ska beräknas enligt samma grunder som föreslås i fråga om övriga finansiella rörelselagar. Finans- inspektionen ska även ha rätt att på motsvarande sätt ingripa mot registrerade betaltjänstleverantörer (juridiska eller fysiska personer) genom beslut om sanktionsavgift. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i betalningsinstitutens och de registrerade betaltjänst- leverantörernas ledning vid vissa överträdelser av penningtvätts- lagen. Bestämmelser som ger möjlighet att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en led- ande funktion i en verksamhet eller besluta om sanktions- avgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska lednings- personer ska beräknas enligt samma grunder som föreslås i de övriga finansiella rörelselagstiftningarna. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. Betaltjänstlagen (2010:751) reglerar tillhandahållandet av betaltjänster. I lagen finns också bestämmelser om betalningsinstituts och regi- strerade betaltjänstleverantörers verksamhet. Betalningsinstituten och de registrerade betaltjänstleverantörerna omfattas av penning- tvättsregleringens tillämpningsområde. Ingripanden mot betalningsinstitut: Dagens möjligheter att ingripa mot betalningsinstituten är desamma som i flera av de andra rörelse- lagarna. Bestämmelserna är således uppbyggda på samma sätt. Nöd- vändiga lagstiftningsåtgärder m.m. är således i stort sett desamma. Utredningens förslag när det gäller betalningsinstitut korrespon- derar således mot de förslag som redovisats i fråga om t.ex. lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och lagen om alter- . Dock omfattas betalningsinstitut av för- ordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Sanktionsavgifter ska även kunna användas vid överträdelser av denna (se närmare om detta, avsnitt 21.4) Ingripanden mot registrerade betaltjänstleverantörer: När det gäller registrerade betaltjänstleverantörer är flera lagstiftningsåtgärder nöd- vändiga för att uppfylla direktivets krav när det gäller sanktioner och andra åtgärder. Det saknas framför allt bestämmelser som möj- liggör för att besluta om sanktionsavgifter mot företag och fysiska personer. I detta avseende bör således betaltjänstlagen anpassas till direk- tivets krav i dessa avseenden. Vidare omfattas även registrerade betal- tjänstleverantörer av förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Vad först avser sanktionsavgifterna mot de registrerade betal- tjänstleverantörerna (som kan vara både juridiska och fysiska per- soner) har utredningen funnit att det inte är lämpligt att föreslå en ordning som enbart möjliggör penningsanktioner vid överträdelser av penningtvättsregleringen. En sådan lösning går stick i stäv med vad som gäller och föreslås för betalningsinstituten. Dessutom skulle ordningen vara svår att tillämpa. Utredningen föreslår därför att sanktionsavgifter ska kunna tillämpas vid överträdelser även mot andra regleringar än penningtvättslagen och mot förordningen om uppgifter som ska åtfölja betalningar av medel. Som framkommit är utredningens uppfattning att ingripanden mot fysiska personer i ledningen förutsätter att överträdelsen är en viss allvarlighet. Således har utredningen valt att – även när det gäller registrerade betaltjänstleverantörer – föreslå att sanktioner mot fysiska personer i ledningen enbart ska kunna ske vid allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser av penningtvättsregleringen och av förordningen av uppgifter som ska åtfölja betalningar av medel. De principer om sanktionsföreläggande som följer av LBF bör göras tillämpliga även här. Sammanfattningsvis motsvarar utredningens förslag i fråga ingrip- anden mot betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer i stora delar den sanktionsregim som föreslås i de övriga rörelse- lagarna. Kravet på offentliga underrättelser bör följaktligen regleras genom förordning. Lagen (2011:755) om elektroniska pengar Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot institut och registrerade utgivare ska , förutom vad som följer av gällande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för institutet eller den registrerade utgivaren eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Sanktionsavgifter ska också kunna användas vid överträdelser av och rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006 (se mer om detta i avsnitt 21.4). Det nuvarande taket för sanktionsavgifter mot institut för- ändras så att det ska beräknas enligt samma grunder som före- slås i fråga om övriga finansiella rörelselagar. ska även ha rätt att på motsvarande sätt ingripa mot registrerade utgivare (juridiska eller fysiska personer) genom beslut om sanktionsavgift. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i institutens och de registrerade utgivarnas ledning vid vissa överträdelser av penningtvättslagen. Bestämmelser som ger möjlighet att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en ledande funktion i en motsvarande verksamhet eller besluta om sanktionsavgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska ledningspersoner ska beräknas en- ligt samma grunder som föreslås i de övriga finansiella rörelse- lagstiftningarna. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. Utgivare av elektroniska pengar är att betrakta som finansiella institut i penningtvättsdirektivets mening. Lagen (2011:755) om elektroniska pengar är uppbyggd på samma sätt som betaltjänstlagen. Verksamhet för utgivning av elektroniska pengar kan bedrivas antingen i ett pengar eller hos en registrerad utgivare. När det gäller pengar ger lagen samma möjligheter att ingripa som betaltjänstlagen gör i fråga om betal- ningsinstitut. Detsamma gäller registrerade utgivare; Finansinspek- tionen har samma möjligheter att ingripa mot dessa som mot regi- strerade betaltjänstleverantörer. Detta betyder att samma lagstift- ningsåtgärder m.m. är nödvändiga när det gäller lagen om elek- troniska pengar som i fråga om betaltjänstlagen.