sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — De skäl som har anförts där gör sig i än högre grad gällande i fråga om surrogatmoderskap. Det är nämligen ytterst viktigt att den aktuella sjukvårdsinrättningen kan tillgodose högt ställda krav på kontroll, uppföljning och utvärdering samt kraven på särskild kom- petens och forskning (jfr prop. 2001/02:89 s. 50 och 51). Eftersom det kan antas bli fråga om ett relativt litet antal behandlingar år- ligen, framstår det som angeläget att de koncentreras till ett fåtal vårdinrättningar, som därigenom kan bygga upp en kunskapsbas. Därutöver tillkommer det att surrogatmoderskap ställer särskilda krav både i fråga om den föregående prövningen av alla inblandade och i fråga om rådgivning och stöd åt dem . Barnets rätt till information och stöd Barn som kommer till genom könscellsdonation har en rätt att när de har uppnått tillräcklig mognad ta del av uppgifter om donatorn. Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste man överväga vilka åtgärder som kan behövas för att de tillkomna barnen ska få en motsvarande rätt att ta del av uppgifter om surrogatmodern. Under förutsättning att surrogat- modern anses som barnets rättsliga mor vid födseln, vilket är svensk rätts nuvarande ståndpunkt, kommer hon att antecknas som barnets mor i folkbokföringen. Det bör vid ett tillåtande övervägas om det därutöver behövs bestämmelser motsvarande de som gäller barnets rätt att få information vid könscellsdonation. Det bör beaktas att barn som kommer till genom surrogat- moderskap kan ha ett behov av stöd för att hantera detta. Erfaren- heter från adoptionsområdet talar för att frågor om tillblivelsen kan aktualiseras i olika faser i livet, t.ex. när man själv bildar familj. Det bör därför finnas tillgång till stöd genom livets olika faser. Vid ett tillåtande av surrogatmoderskap genom hälso- och sjuk- vårdens försorg aktualiseras frågan om hur surrogatmödrar ska rekry- teras. Om man ställer upp ett krav på närståenderelation mellan surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna, vilket vi som tidigare framgått ifrågasätter lämpligheten av, kommer de tilltänkta föräldrarna själva ha ansvaret för att hitta en närstående kvinna som vill hjälpa dem. I annat fall behöver det finnas andra möjligheter att rekrytera Med hänsyn till risken för kommersialisering kan då man överväga om det bör råda ett förbud för andra än vård- inrättningar som är behöriga att genomföra surrogatarrangemang att annonsera efter surrogatmödrar. Det blir i så fall en utmaning att formulera förbudet så att det får en lämplig omfattning. Man måste särskilt överväga hur regleringen ska förhålla sig till olika sorters för- frågningar och erbjudanden på internetforum och andra sociala medier. Det finns betydande skillnader mellan en vanlig assisterad befrukt- ning och en assisterad befruktning som syftar till att kvinnan ska bära barnet åt någon annan. Om surrogatmoderskap skulle införas som ett förfarande inom hälso- och sjukvården kan det därför ifråga- sättas om bestämmelserna om surrogatmoderskap passar in i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Mycket talar för att det i stället vore bättre att införa en särskild lag om surrogatmoderskap. Om surrogatmoderskap skulle tillåtas i är det viktigt att reg- leringen följs upp och utvärderas efter att den varit i kraft . Det bör då kontrolleras att regleringen fungerar som det varit tänkt, varvid det bör fästas särskild uppmärksamhet vid om det finns tecken på kommersialisering och på förekomsten av in- formella arrangemang och arrangemang i utlandet. Som (Smer) har framhållit är det också viktigt att långtidsuppföljning sker, där både de tillkomna barnen och deras familjer och surrogatmödrarna och deras familjer studeras.10 10 Smer 2013:1 s. 172. En av de viktigaste frågorna som uppstår om man skulle tillåta surrogatmoderskap är vad som ska gälla om föräldraskapet till barnet. Vi har i våra överväganden kommit fram till att det här finns en allvarlig intressekonflikt mellan främst surrogatmoderns och barnets intressen, som inte kan ges en tillfredsställande lösning genom reg- lering. Om surrogatmoderskap skulle tillåtas måste man dock natur- ligtvis försöka skapa en reglering som så långt det går tillgodoser de olika relevanta intressena. Vi resonerar i det följande kring de huvud- frågor som måste lösas genom en sådan reglering. (FB) innehåller inte några särskilda bestämmel- ser om surrogatmoderskap. Dock gäller enligt 1 kap. 7 § FB att den kvinna som föder ett barn som har tillkommit genom en assisterad befruktning med ett donerat ägg är barnets mor. Men även i andra fall anses det gälla en oskriven moderskapsregel – den s.k. mater est-regeln – som innebär att den kvinna som föder barnet är dess mor. Enligt svensk rätt är alltså en surrogatmor alltid att anse som barnets mor, oavsett vilken intention som har funnits angående föräldraskapet när barnet blev till. I avsnitt 13.6.4 har det angetts att en surrogatmor bör anses som barnets mor vid födseln och att hennes rättsliga moderskap bara bör upphöra med hennes sam- tycke, som dessutom ska vara lämnat tidigast efter en viss ånger- frist. Våra resonemang om en tänkbar föräldrarättslig reglering tar alltså avstamp i bedömningen att surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor när barnet föds och att hon har ett slags ånger- rätt efter barnets födelse. Denna bedömning innebär att en tilltänkt mor aldrig skulle kunna bli barnets rättsliga mor utan att det sker någon form av överföring av föräldraskapet, antingen genom en adoption eller genom något annat förfarande som tillskapas särskilt för surrogatarrangemang. Bedömningen besvarar dock inte med nödvändighet frågan om vad som ska gälla i fråga om en tilltänkt far. En tillämpning av de nuvarande reglerna kan ge olika resultat beträffande faderskapet för en man som är tilltänkt far, beroende på om hans spermier har använts och om surrogatmodern är gift. En andra utgångspunkt för våra resonemang om föräldraskap är att tilltänkta föräldrar som har ingått ett surrogatarrangemang inte bör kunna motsätta sig föräldraskapet till ett barn som kommer till genom arrangemanget. Ett surrogatarrangemang bör inte ge en rätt att ”beställa det perfekta barnet”, eller att få just det antal barn man vill. Tilltänkta föräldrar bör alltså inte ensidigt kunna ångra sig och dra sig ur arrangemanget, även om surrogatmodern t.ex. har valt att gå vidare med graviditeten mot deras vilja. Detta måste först och främst gälla med hänsyn till barnen men även till surrogatmodern, som aldrig ska löpa risk att bli förälder mot sin vilja. Om surrogatmoderskap införs som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste alltså den föräldraskapsrättsliga regleringen på ett tillfredställande sätt besvara två övergripande frågor, nämligen vad som ska gälla angående föräldraskapet om surrogatmodern väljer att behålla barnet och hur man i andra fall ska åstadkomma att de tilltänkta föräldrarna blir barnets enda rättsliga föräldrar. I det förstnämnda fallet, dvs. när surrogatmodern väljer att be- hålla barnet, råder det inte någon tvekan om att hon är barnets mor. Men vad ska gälla beträffande hennes eventuella make, maka eller sambo, som har samtyckt till arrangemanget? Och vad ska gälla i fråga om den tilltänkta fadern om hans spermier har använts? Nuvarande bestämmelser om faderskap innebär att surrogat- moderns make, om hon är gift med en man, anses som barnets far. Någon grund för att häva faderskapspresumtionen torde det i prin- cip inte finnas så länge han har samtyckt till befruktningen och därmed till att bli far, vilket i sin tur är ett krav för att en behand- ling ska få ske inom hälso- och sjukvården. Om modern i stället har en sambo måste faderskapet alltid fastställas genom en bekräftelse eller dom. har en skyldighet att verka för att fader- skapet blir fastställt. Bestämmelsen i 1 kap. 8 § FB innebär att surrogatmoderns sambo ska anses som far till barnet, om han har samtyckt till behandlingen och därmed till att bli far. Faderskapet kan i sådana fall fastställas även mot hans vilja. Det som har sagts om samboskap med en man gäller på motsvarande sätt om surrogat- modern är gift, registrerad partner eller sambo med en kvinna. Då ska det fastställas ett föräldraskap för den andra kvinnan enligt 1 kap. 9 § FB, om förutsättningarna för det är uppfyllda. En tillämpning av de gällande reglerna om faderskap vid assi- sterad befruktning torde vidare innebära att den tilltänkta fadern i ett fall då surrogatmodern har en make, maka, registrerad partner eller sambo som har samtyckt till behandlingen, inte kan bekräfta faderskapet och därigenom bli far till barnet, även om hans spermier har använts. Detta följer av att det samtycke som krävs för att en behandling ska få ske inom hälso- och sjukvården innebär att maken eller sambon förklarar sig beredd att ta på sig faderskapet. Har ett sådant samtycke lämnats anses den mannen som barnets far, oavsett avsaknaden av genetisk koppling till barnet. En annan man kan då inte genom dom eller bekräftelse fastställas som barnets far. (Om surrogatmodern är gift eller sambo med en kvinna gäller det sagda endast behandlingar som sker enligt lagen om genetisk integritet m.m., se vidare kapitel 15.) En sådan möjlighet finns däremot om surrogatmodern är ensamstående eller hennes make, maka, registrerade partner eller sambo inte har samtyckt till den assisterade befruktningen. Dock måste surrogatmodern god- känna bekräftelsen. Om surrogatmoderskap införs som ett förfarande inom hälso- och sjukvården måste man ta ställning till om den nuvarande ord- ningen är lämplig. Man kan t.ex. ifrågasätta om det är lämpligt ur barnets perspektiv att surrogatmoderns partner kan komma att bli rättslig förälder till barnet mot sin vilja. Man kan disku- tera om det är lämpligt att surrogatmodern och den tilltänkta fadern gemensamt blir rättsliga föräldrar till ett barn, och att det förhåll- andet kan bli bestående om surrogatmodern väljer att inte avsäga sig föräldraskapet. Även om detta måhända är mindre problematiskt om surrogatmodern är ensamstående och godtar detta, finns det situationer där det framstår som ytterst olämpligt att så blir fallet, t.ex. om surrogatmodern är en nära släkting till fadern. Det kan också lätt tänkas att en sådan utgång kan leda till konflikter mellan de inblandade, inte minst om den innebär att det finns en annan tilltänkt förälder som alltså inte får bli rättslig förälder. Allt talar för att det vanligaste fallet är att surrogatmodern inte ändrar sig utan i stället står fast vid sitt ursprungliga samtycke. Frågan är hur föräldraskapet då ska kunna överföras till den eller de tilltänkta föräldrarna. Ett alternativ skulle vara att inte införa några särskilda regler alls och i stället låta tilltänkta föräldrar förlita sig på de befintliga bestämmelserna om faderskap och adoption. En nack- del med denna lösning är att adoptionsbestämmelserna inte tar sikte på surrogatarrangemang och dessutom förutsätter ett tämligen omständligt förfarande. Vid surrogatarrangemang har ju alla parter genomgått en noggrann prövning före behandlingen och man kan ifrågasätta om det vore befogat att dessutom genomföra den ut- redning som förutsätts för en adoption (se 4 kap. 10 § FB). kan också ifrågasätta om det med hänsyn till den lämplighetspröv- ning som gjorts inom hälso- och sjukvården är nödvändigt med en domstolsprövning, i synnerhet om alla parter är överens. Det är vidare inte oproblematiskt att sätta likhetstecken mellan adoption, vars syfte är att ett barn ska få föräldrar, och surrogatmoderskap, som är ett förfarande inom ramen för assisterad befruktning. Slut- ligen passar adoptionsinstitutet illa med principen om att de tilltänkta föräldrarna aldrig bör kunna ta tillbaka sitt tidigare lämnade sam- tycke. Sammantaget framstår inte adoption som någon bra lösning om ett surrogatarrangemang har ägt rum inom den svenska hälso- och sjukvården. Detta talar starkt för att det, vid eventuellt tillåtande av surrogatmoderskap i , bör införas särskilda bestämmelser om överföring av föräldraskapet. Nästa fråga blir då hur dessa regler kan utformas. I princip kan man tänka sig två varianter. Den ena är att föräldra- skapet kan överföras genom någon form av administrativt förfaran- de, och den andra är att det krävs ett domstolsbeslut. Som har nämnts kan det finnas fördelar ur alla inblandades perspektiv om förfarandet för överföring av föräldraskapet går snabbt och smidigt. Man kan argumentera för att det inte är motiverat att kräva en dom- stolsprövning i de fall då alla relevanta personer är överens om att föräldraskapet ska överföras till de tilltänkta föräldrarna. För sådana fall kan man överväga om det vore tillräckligt med ett administra- tivt förfarande. Socialnämnderna har en stor erfarenhet av att han- tera frågor om fastställelse av faderskap och föräldraskap och har dessutom ett särskilt ansvar för att bevaka barns intressen och mot- verka att de far illa. Det framstår därför som naturligt att ett admi- nistrativt förfarande av det slag vi nu diskuteras skulle kunna hanteras av socialnämnderna efter ansökan om överföring av föräldraskapet. Vi anger inte här uttömmande vilka förutsättningar som borde gälla, om ett administrativt förfarande av detta slag skulle införas. Dock framstår det som rimligt att det i varje fall krävs att de rättsliga för- äldrarna och de tilltänkta föräldrarna samtycker till överföringen, att det med parternas samtycke har ägt rum en assisterad befrukt- ning enligt de särskilda bestämmelserna om surrogatmoderskap och att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. När det gäller surrogat- modern bör det dessutom krävas att hon har återhämtat sig från förlossningen för att samtycket ska vara giltigt. anges det inte någon specifik tid efter förlossningen när detta tidigast ska anses ha skett men det anges i förarbetena att tiden i allmänhet inte bör understiga sex veckor.11 Det förefaller rimligt att tillämpa samma princip i de nu aktuella fallen. Det finns skäl som talar för att det också bör råda en bortre tidsfrist som innebär att det förenklade förfarandet inte kan tilläm- pas om alltför har gått efter födseln. Om har passerat utan att parterna har agerat för att överföra föräldra- skapet finns det anledning att undersöka varför. Det kan ju t.ex. vara så att barnet har levt med surrogat- modern. I ett sådant fall är det inte självklart att det är förenligt med barnets bästa att föräldraskapet överförs utan vidare. Dess- utom kan det inte anses förenligt med barnets bästa att det ska kunna råda ovisshet om vem eller vilka personer som i slutändan kommer att vara dess förälder eller föräldrar. I ett sådant fall framstår det som rimligt att parterna, om de efter ut- gången av tiden bestämmer sig för att gå vidare, är hänvisade till adoptionsförfarandet. Om de tilltänkta föräldrarna eller en av dem har avlidit innan ansökan om överföring av föräldraskapet gjorts borde det inte hindra att föräldraskapet överförs. Det finns nämligen ingen anledning att göra skillnad mellan denna situation och den situationen att en man avlider innan han har fastställts som far till ett barn. Det går att föra talan om faderskap även mot en avliden man. Arvingarna bör i ett sådant fall yttra sig i de avlidnas ställe. Det är en annan sak att en surrogatmor i ett sådant fall kan välja att behålla barnet. Om hon inte gör det bör de sociala myndigheterna ha samma skyldighet som annars när ett barn mister sina föräldrar att se till att barnet får vårdnadshavare m.m. Om det införs en möjlighet till överföring av föräldraskap genom ett administrativt förfarande talar mycket för att i varje fall ovan- stående förutsättningar ska vara uppfyllda för att överföring ska kunna ske. Mycket talar också för att det borde finnas en möjlighet att väcka talan vid domstol om ogiltigförklaring av beslutet, om någon part senare anser att förutsättningarna har brustit, t.ex. för att det framkommer att barnet inte har tillkommit genom den assi- sterade befruktningen. 11 NJA II 1968 s. 814 och 815. Ett eventuellt administrativt förfarande enligt ovan borde inte kunna komma i fråga om det råder ovisshet om förutsättningarna är uppfyllda. I sådana fall talar det mesta för att saken i stället får prövas i allmän domstol. En överföring av föräldraskapet bör då kunna ske om det visas att förutsättningarna är uppfyllda. Emeller- tid talar det mesta för att de tilltänkta föräldrarnas samtycke i så fall inte bör krävas, eftersom de som sagts inte ensidigt bör kunna motsätta sig en överföring av föräldraskapet. Om surrogat- moderns partner är rättslig far eller förälder kan det ifrågasättas om den personens samtycke ska krävas. Vederbörande skulle ju inte vara barnets biologiska eller genetiska förälder och barnet skulle heller inte ha tillkommit i avsikt att vederbörande ska vara dess förälder. Man kan på goda grunder hävda att barnets och de till- tänkta föräldrarnas intresse av att barnet får växa upp hos dem samt surrogatmoderns intresse av att inte bli mor mot sin vilja väger tyngre än den känslomässiga anknytning som kan ha uppstått mellan barnet och surrogatmoderns partner. Saken är dock inte helt okompli- cerad, i synnerhet om barnet har levt tillsammans med surrogat- modern och hennes partner . Om man skapar en särskild möjlighet till överföring av föräldra- skapet vid surrogatmoderskap bör en sådan överföring rimligen få samma rättsliga verkan som en adoption. Det innebär att barnet anses som barn till den eller tilltänkta föräldrarna och inte till de ursprungliga föräldrarna. En särskild fråga är vad som borde gälla om de tilltänkta föräld- rarna är ett samkönat par. Man kan i huvudsak tänka sig två lös- ningar. Den ena är att en av de tilltänkta föräldrarna, kanske rim- ligen den som har bidragit med könsceller, blir mor respektive far, och att den andra tilltänkta föräldern blir barnets förälder (jfr 1 kap. 9 § FB). Den andra lösningen är att barnet får två mödrar eller två fäder. Vi tar inte ställning till vilken lösning som är att föredra, utan nöjer oss med att konstatera att det kan anföras skäl för båda varianterna. Om ensamstående får möjlighet att bli föräldrar genom surrogat- moderskap måste de föräldraskapsrättsliga bestämmelserna också göra det möjligt för mannen eller kvinnan att bli barnets enda för- älder. En särskild fråga är om det vid en behandling som syftar till att en ensamstående kvinna ska bli förälder bör finnas en möjlighet för spermiegivaren att bekräfta faderskapet eller inte. Vi avslutar detta kapitel med några ord om vad skulle behöva gälla i fråga om vårdnaden om det barn som kommer till genom ett surrogatarrangemang inom hälso- och sjukvården i . Avsik- ten med ett surrogatarrangemang är att den eller de tilltänkta för- äldrarna ska bli barnets rättsliga och sociala föräldrar. Med hänsyn till det får det antas att de flesta tilltänkta föräldrar och surrogat- mödrar vill att barnet ska komma i de tilltänkta föräldrarnas vård efter förlossningen och att detta i allmänhet är det bästa för barnet. Det får också antas att parterna ofta är överens om att det är de tilltänkta föräldrarna som ska fatta beslut i frågor som rör barnet. Även detta torde i de flesta fall vara bäst för barnet. Med hänsyn till detta bör det vid ett tillåtande av surrogat- moderskap inom svensk hälso- och sjukvård övervägas en möjlig- het att interimistiskt tillerkänna de tilltänkta föräldrarna den rätts- liga vårdnaden om barnet även innan föräldraskapet har överförts till dem. Man kan då t.ex. tänka sig en möjlighet för parterna att träffa ett avtal med denna innebörd. En sådan regel skulle even- tuellt kunna utformas efter förebild av 6 kap. 6 § FB. Bestämmelsen skulle i så fall innebära att avtalet ska gälla om det är skriftligt och socialnämnden godkänner det, vilket ska ske om det inte är uppen- bart att avtalet är oförenligt med barnets bästa. Särskilda frågeställningar aktualiseras om de tilltänkta föräldrarna har separerat under graviditeten eller i varje fall innan det har skett en överföring av föräldraskapet till dem. Om de ändå vill ha gemen- sam vårdnad om barnet kan man tänka sig att det trots separa- tionen får träffas ett avtal av det slag som sagts, om det inte är uppenbart att avtalet är oförenligt med barnets bästa (jfr 6 kap. 6 § FB). Mer problematiskt blir det om det råder osämja mellan dem och de inte är överens om att ha gemensam vårdnad om barnet. Mycket talar för att saken i så fall måste prövas av en domstol. 1.Statens bredbandsinfrastruktur som resurs. 3.Höghastighetsjärnvägens finansiering och kommersiella förutsättningar. 4.Politisk information i skolan – ett led i demokratiuppdraget. 5.Låt fler forma framtiden! Del A + B. Ku. 6.Framtid sökes – Slutredovisning från den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare. 7.Integritet och straffskydd. 8.Ytterligare åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Fjärde penningstvättsdirektivet – samordning – ny penningtvättslag – m.m. Del 1 + 2. 9.Plats för nyanlända i fler skolor. 10.EU på hemmaplan. 11.Olika vägar till föräldraskap. Ytterligare åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Fjärde penningtvättsdirektivet – samordning – ny penningtvättslag – m.m. Del 1 + 2. Integritet och straffskydd. EU på hemmaplan. Olika vägar till föräldraskap. Låt fler forma framtiden! Del A + B. Statens bredbandsinfrastruktur som resurs. finansiering och kommersiella förutsättningar. Slutredovisning från den nationella samordnaren för utsatta EU-medborgare. Politisk information i skolan – ett led i demokratiuppdraget. Plats för nyanlända i fler skolor.