sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — –möjlighet att utdöma fängelse för brott mot livsmedelslagen.162 Även Kommuner och Landsting, SKL, har gett uttryck för behov av utveckling inom dricksvattenkontrollen. Tydliga mål och aktiviteter behöver utvecklas, det gäller också en ökad tydlig- het i kontrollansvaret, där den offentliga kontrollen behöver konkretiseras i relation till det ansvar som gäller för dricks- vattenproducenter. SKL betonar vidare behovet av att utveckla riskklassningssystemet och relatera detta till de mål som anges för verksamheten, för att uppnå ökad effektivitet. Rapporterings- system och återkoppling av resultaten från genomförda kontroller till kommunerna lyfts också fram som viktiga utvecklings- områden. Dricksvattenkontrollen behöver på övergripande nivå 162 (2015). Livsmedelskontrollen – Utveckling, brister och åtgärdsförslag, , dnr 2015/08036. ett bättre stöd för att tydliggöra kompetenskrav och ge stöd för kompetensförsörjning.163 Tre typer av rapportering sker till . Det gäller rapportering av dricksvattenkvalitet enligt dricksvattendirektivet, allmän rapportering av livsmedelskontrollen och rapportering av livsmedelsburna utbrott. Dricksvattenkvalitet rapporteras av pro- ducenter eller deras anlitade laboratorier, övrig rapportering sker genom ansvariga kommunala kontrollmyndigheter. Dricksvattendirektivet ställer krav på att medlemsstaterna ska offentliggöra en rapport om kvaliteten på dricksvatt- net från större vattentäkter. Rapporten ska även lämnas till Euro- peiska kommissionen enligt ett fastställt frågeformulär, som ställer krav på uppgifter om bland annat sammanfattning av den generella kvaliteten, vattentäkter som omfattas av undantag från kvalitets- kraven och uppgifter om vattentäkter som inte uppfyller kraven.164 Inrapportering av analysdata avseende dricksvattnets kvalitet har skett på frivillig basis av dricksvattenproducenterna via la- boratorierna. Rapporteringen har tidigare skett via databasen men avser att utveckla en egen databas för ändamålet . I dricksvattenföreskrifterna finns krav på större allmänna producenter och distributörer att löpande sammanställa och utvärdera hur kvaliteten på dricksvattnet hos användaren förändras.165 EU:s livsmedelslagstiftning ställer i sin tur krav på att den na- kontrollplanen ska följas upp och att en rapport lämnas till kommissionen. Rapporten ska bland annat innehålla resultatet av de kontroller och revisioner som utförts, antal och typ av avvikelser som har fastställts samt åtgärder som har vidtagits med anledning av kontrollresultatet.166 EU:s krav avseende den 163SKL (2015). Underlag till utredningen, . 164Artikel 13 och Kommissionens beslut 95/337/EG av om ändring av beslut 92/446/EEG av om frågeformulär för direktiv inom vattenområdet (EGT L 200, 24.8.1995, s. 1, Celex 31995D0337). Varje rapport ska omfatta åtminstone sådana enskilda vattentäkter som i genomsnitt tillhandahåller mer än per dag eller berör minst 5 000 personer. 166Artikel 44 i förordning (EG) nr 882/2004. nationella kontrollplanen och beträffande rapportering omfattar dock inte kontrollen av dricksvattenanläggningar. har föreskrivit att kontrollmyndigheterna ska lämna uppgifter om kontrollen till verket.167 Rapporteringen är en del i uppföljningen av de gemensamma målen i den nationella kontrollplanen. Uppgifterna kan även möjliggöra analyser som kan användas i stödjande arbete till nytta för bland annat kontrollmyndigheter. Angivna kontrollområden (se avsnitt 8.3.4) används som rapporteringspunkter och ska rap- porteras tillsammans med kontrollresultaten. I anvisningarna till rapporteringen finns särskilda informationsposter som avser dricksvattenanläggningar. De gäller beslut om minskad prov- tagnings- och analysfrekvens för normal undersökning, beslut om minskad omfattning av parametrar i den utvidgade undersök- ningen, samt nödåtgärder (t.ex. kokning och tankar).168 har även föreskrivit om rapporteringsskyldig- het för kontrollmyndigheterna beträffande epidemiologisk utred- ning av livsmedelsburna utbrott.169 Rapporteringen sker vid sidan av den ordinarie myndighetsrapporteringen via ett formulär på . Det finns också möjlighet att rapportera genom att skicka in en dokumenterad rap- port över utbrottet till Livsmedelsverket.170 8.3.7Styrning, stöd och vägledning har i uppgift att leda och samordna livsmedels- kontrollen, dels genom att utfärda föreskrifter om hur kontrollen ska bedrivas, dels genom att vägleda övriga kontrollmyndigheter med råd och stöd. Myndigheten har även ett ut- tryckligt ansvar att följa upp kontrollen. 167Livsmedelsverkets föreskrifter (LIVSFS 2009:13) om rapporteringsskyldighet för kontrollmyndigheter. 168Livsmedelsverket (2015). Anvisningar till rapportering av livsmedelskontrollen 2015 – För lokala kontrollmyndigheter och kontrollavdelningen på . 1694 § föreskrifter (LIVSFS 2005:7) om epidemiologisk utredning av livsmedelsburna utbrott. 170Livsmedelsverket (2014). Kommunala myndigheters kontroll av dricksvattenanläggningar 2012. Rapport 4/2014, s. 17. verka för att livsmedelskontrollen är effektiv och likvärdig i hela landet.171 Beträffande föreskriftsrätt var vid sin granskning av livsmedelskontrollen 2014 kritisk till att endast använt sig av den i begränsad utsträck- ning. konstaterade att det inte finns några hinder i EU-lagstiftningen för att utfärda nationella bestämmelser som pre- ciserar EU-lagstiftningen på området.172 På dricksvattenområdet finns inte heller några detaljerade bestämmelser om hur kontrollen ska genomföras, eftersom EU:s livsmedelslagstiftning inte är till- lämplig.173 gör i sin rapport till regeringen bedömningen att det finns möjligheter att utveckla styrningen av livsmedelskontrollen med hjälp av föreskrifter. föreslår att föreskrifterna om offentlig kontroll ska kompletteras med bestämmelser om att kontrollmyndigheten ska –fastställa en flerårig plan för livsmedelskontroll som ska täcka samtliga områden myndigheten ansvarar för, –regelbundet följa upp och utvärdera genomförd kontroll, och –upprätta en kompetensförsörjningsplan. Vidare förslås bestämmelser som förtydligar kravet på kontroll- myndighetens beredskapsplan för krissituationer. Samtliga be- stämmelser föreslås gälla även för dricksvatten.174 Föreskrifterna remitterades och föreslås träda i kraft i januari 2017.175 har flera olika former av stöd och vägledning till kontrollmyndigheterna. Ett grundläggande dokument för den offentliga kontrollen i hela livsmedelskedjan är den nationella kon- trollplanen (se avsnitt 8.3.4). har vidare publice- rat ett 30-tal skriftliga vägledningar och kontrollhandböcker. 1712 § förordningen (2009:1426) med instruktion för . 172Riksrevisionen (2014). Livsmedelskontrollen – tar staten sitt ansvar? RiR 2014:12, s. 173Kontrollen av dricksvatten regleras av 3 c–d §§ föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel, som inte är lika omfattande som den s.k. kontrollförordningen. 174Livsmedelsverket (2015). Redovisning av regeringsuppdrag om utnyttjande av föreskriftsrätt vad gäller föreskrifter om offentlig kontroll, , dnr 2014/42416. 175Livsmedelsverket (2016). Förslag till ändringar i föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel, dnr 2016/00753, . som dricksvattenkontrollen utgör en del av livsmedelskontrollen i , är vissa vägledningar tillämpliga även för dricksvatten- kontrollen. Det finns ingen specifik handbok om offentlig kontroll just för dricksvatten.176 Den 2014 reviderade vägledningen om dricksvatten riktar sig främst till verksamhetsutövare. utövar även mer direkt rådgivning till kontrollmyndigheterna genom svar på frågor från enskilda in- spektörer. Verket besvarar även frågor via ett forum för frågor och svar på webbplatsen . Den innehåller även annan in- formation, till exempel nyheter om lagstiftning, blanketter och mallar. ger också kurser, seminarier och work- shops, t.ex. en grundläggande utbildning om dricksvattenföre- skrifterna som anordnas , och seminarier om kontroll av dricksvattenanläggningar. Ytterligare en samarbetsform mellan och de kommunala kontrollmyndigheterna är gemensamma kontrollprojekt, så kallade riksprojekt. 177 Under peri- oden –2014 hade myndigheten ett särskilt regeringsuppdrag att utveckla kompetensen i livsmedelskontrollen, vilket resulterade i flera riktade aktiviteter.178 har även tagit initiativ till kontrollprojekt inom dricksvattenområdet som är kortare och mindre omfattande än riksprojekten. tar där fram enkla kontrollhjälpmedel, kommunerna genomför kontrollerna och återrapporterar till verket, som sedan samman- ställer resultaten. Deltagandet är frivilligt. Avsikten är att sätta fokus på kontrollområden som bedöms som viktiga, eller där Livs- medelsverket vid normerande inspektioner har konstaterat många avvikelser. Syftet är också att öka kompetensen hos de inspektörer som arbetar med dricksvattenkontroll.179 Även har ansvar för samordning och vägledning av de kommunala kontrollmyndigheternas verksamhet. Det framgår inte närmare av lagstiftningen hur ansvarsfördelningen mellan 176Se t.ex. (2013). Vägledning till kontrollmyndigheter m.fl. – Risk- klassning av livsmedelsanläggningar och beräkning av kontrolltid. 177Livsmedelsverket (2014), Nationell plan för kontrollen i livsmedelskedjan 2015–2018, Del 4, Organisation, revision och fördjupning av planens olika områden, s. 50, samt (2014), Årsredovisning 2013, . 178Regleringsbrev för avseende , , L2011/1195. Utbildning i grundläggande kunskaper om dricksvattenföreskrifter hölls med 65 deltagare. 179Livsmedelsverket (2015). Samordnade kontrollprojekt 2015, Dricksvatten – distributions- anläggningar, Rapport 15-2015. och ska utformas för dessa upp- gifter, praxis och en skriftlig överenskommelse (2006) har dock utvecklats för detta. , som har sakkunskap och resurser inom området, står för den konkreta vägledningen till kommunerna, t.ex. i form av skriftligt vägledningsmaterial och svar på frågor via webbforum och telefon. Länsstyrelserna anordnar främst länsmöten och genomför uppföljning av kommunernas kontrollverksamhet genom revisioner, men bistår bara begränsat med rådgivning. Uppdelningen innebär att länsstyrelserna fått en begränsad roll, vilket enligt inte överensstämmer med det ansvar som livsmedelsförordningen anger. konstaterade dock vid sin granskning 2014 att berörda aktörer verkar införstådda med den praktiska ansvarsfördelning som råder.180 Regeringen har angett att den inte avser vidta åtgärder för att ytterligare förtydliga de olika samordnings- uppdragen, eftersom bedömningen är att samordningen mellan de olika myndighetsnivåerna fungerar i praktiken.181 genomförde i sin aktuella granskning av livs- medelskontrollen en enkätundersökning, där kommunala kontroll- myndigheter bland annat fick besvara hur de uppfattade Livs- medelsverkets och länsstyrelsernas stöd och vägledning. Enkäten avsåg kontrollen i stort och inte specifikt dricksvattenkontrollen. Kommunerna var överlag nöjda med insatser, framför allt med de skriftliga vägledningarna. Minst nöjda var de med det administrativa stödet. Kommunerna efterfrågade också mer konkret stöd. Riksprojekten bedömdes sällan avse områden som var relevanta för den egna kontrollverksamheten.182 Kommunerna var inte nöjda med länsstyrelsernas stöd till livs- medelskontrollen. Många kommuner ansåg att det saknas kompe- tens och sakkunskap hos länsstyrelserna, när det gällde denna typ av kontrollverksamhet.183 180Riksrevisionen (2014). Livsmedelskontrollen – tar staten sitt ansvar? RiR 2014:12, s. 2014/15:16, s. 6–7. 182Ibid., s. 55–62. Offentlig kontroll av den målstyrda livsmedelslagstiftningen ställer krav på kontrollmyndigheternas kompetens. Eftersom lagstift- ningen inte är detaljstyrd, krävs det att inspektörer kan motivera och tydliggöra kopplingen mellan målen i lagstiftningen och de eventuella krav som ställs. Det finns ingen självklar utbildningsväg för blivande inspektö- rer. Rekrytering sker till stor del bland dem som genomgått utbild- ning inom livsmedelsbranschen, miljö- och hälsoskyddsprogram, biologprogrammet eller andra liknande utbildningsprogram. Det är nästan lika vanligt att det är miljöinspektörer som livsmedels- inspektörer som utför dricksvattenkontrollen.184 Gemensamt för dagens utbildningar är att de delar som rör livsmedelskontroll är få. Framför allt saknas praktiska inslag. erhöll 2011 viss resursförstärkning185 för att utveckla livsmedelskontrollen, bland annat för att utveckla utbild- ning och fortbildning av livsmedelsinspektörer, ta fram kontroll- handböcker och ändamålsenliga metoder.186 Bakgrunden var den bristsituation som identifierats inom området, där system för kompetensförsörjning saknades. Ytterligare behov gällde utbild- ning i kontrollens kärnuppgifter, dvs. att utföra kontroller, bedöma efterlevnaden av lagstiftningen samt vidta adekvata åtgärder. Bland de åtgärder som planerades av var att ange mål för kompetensförsörjning i den nationella kontrollplanen, utveckla handboksstödet och ett system för kontrollutbildning. Ytterligare behov avsåg nätverk och forum där kontrollens olika delar kunde mötas och samverka.187 avsåg att se över kompetenskraven på alla nivåer, såväl i kommuner och på länsstyrelser som på den egna myndigheten. En rad kompetenshöjande insatser bedömdes som viktiga för att uppnå en bättre, mer likvärdig och ändamålsenlig 184SKL (2015). Underlag till utredningen . 185Regleringsbrev för avseende , ramanslag 1:21, ap. 8 Kompetenshöjning i kontrollen. Dnr Jo2010/3690. 186Livsmedelsverket (2010), , får fem miljoner för att utveckla livsmedelskontrollen, nyhetsarkivet , samt rapport från pro- jektet Kompetensförsörjning till den offentliga livsmedelskontrollen. 187Livsmedelsverket (2011). Pm, Bilaga, dnr 5271/2010, s. 36–37. livsmedelskontroll och för att långsiktigt trygga tillgången till kompetent kontrollpersonal. Behoven har olika karaktär. Fortbildningen för befintliga inspektörer som arbetar med livs- medelskontroll, ska bland annat innefatta effektiva kontroll- metoder, lämpliga åtgärder och mjuka frågor, som hur man kommunicerar som myndighet. Utbildning på högskolenivå i form av fortbildning på 1–2 termi- ner för dem som har läst livsmedelskunskap, till exempel inom programmen för livsmedelsagronomer, livs- medelsingenjörer eller veterinärer. avsågs även ansvara för att utveckla och till- handahålla specialiseringsutbildningar där kontrollpersonal ges spetskompetens i kontroll av olika typer av anläggningar. Om- fattningen kan vara 1–, genomförande kan ske i samar- bete med t.ex. branscher och högskolor.188 redovisar som en utveckling av sitt kompetens- utvecklingsprojekt ett antal genomförda och planerade seminarie- dagar inom dricksvattenområdet . Under de inledande åren omfattades mer än 250 deltagare i dessa seminarier, främst på nivå. Seminariedagarna genomför- des med hjälp av miljösamverkansorganisationer eller länsstyrelser. genomfördes också två korta kontrollprojekt riktade mot distributionsanläggningar respektive faroanalys.189 Utvecklingen inom livsmedelsområdet ligger på utbildningssi- dan inte i första hand på de delar som rör dricksvattenkontrollen. Vatteninriktade moment finns, men får ett blygsamt utrymme. Grundläggande kandidatutbildningar inom miljö- och hälsoskydds- området med inriktning på livsmedelsäkerhet ges på vissa universitet. Enstaka kortare kurser ges med inriktning på 188Livsmedelsverket (2010). får fem miljoner för att utveckla livsmedels- kontrollen. Ur webbplatsens nyhetsarkiv, . 189Livsmedelsverket (2016). Underlag till utredningen, . livsmedelssäkerhet och hälsoskyddsarbete, metodik och praktik.190 Svenskt Vatten tillhandahåller en kurs i dricksvattenteknik för miljö- och hälsoinspektörer. Huvudmännen vitsordar ett kontinuerligt behov av olika kompletterande utbildningar för att utveckla och bibehålla den samlade kompetensen. Omsättningen på inspektörer är relativt hög, vilket kan medföra att utbildningsinsatser får begränsad räck- vidd.191 uppföljning visar att kommu- nerna sammantaget sysselsätter motsvarande 44 årsarbetskrafter som inspektörer inom den offentliga dricksvattenkontrollen. Ad- ministrativt stöd och ledningsstöd som avgiftsfinansieras inom kontrollen ingår i detta antal. Det administrativa stödet särredovi- sades tidigare och angavs för perioden –2013 motsvara ett tiotal årsarbetskrafter. Kontrollmyndigheterna anger ett uppskattat resursmässigt underskott om cirka en årsarbetskraft för inspektion. Cirka hälften av kommunernas kontrollmyndigheter anger att de för livsmedelskontrollen i stort har den personal de behöver. Ett mindre antal kontrollmyndigheter, , anger att de har för mycket personal.192 Hos majoriteten av kontrollmyndigheterna är det samma perso- nal som arbetar med offentlig kontroll av dricksvatten och livs- medel. Flertalet berörda inspektörer har då dricksvattenkontroll som mer begränsad deltidssyssla. Dricksvattenförsörjning utgör en samhällskritisk funktion och avviker på flera sätt från annan livs- medelsverksamhet, varför det inte går att förlita sig allt för mycket på erfarenheterna av livsmedelskontroll. Det behövs speciell kom- petens, inklusive grundläggande teknisk kunskap om produktion och distribution av dricksvatten. Det förekommer också att kontrollpersonal som har sin huvudsakliga kompetens inom miljö- tillsyn tar hand om kontroll av dricksvatten. Där kan problemet vara bristande kunskap om och erfarenhet av livsmedelslagstift- ningen.193 190Se , treårigt kandidatprogram 180 hp, 2015. 191Livsmedelsverket (2000). Effektivare livsmedelstillsyn – förslag till arbetssätt, organisa- tion och finansiering, Rapport 9–2000, s. 30–32. 192Livsmedelsverket (2015). Kommuners och rapportering av livsmedels- kontrollen 2014. Rapport 10–2015. 193Livsmedelsverket (2012). Normerande kontroll av dricksvattenanläggningar 2007–2010, s. 15. Inom dricksvattenkontrollen finns det kvar moment i kontroll- arbetet som saknas inom andra tillsynsområden, t.ex. fastställande av provtagningsprogram. Variationen mellan vattenverken och de förutsättningar som råder är också större än för andra bransch- områden. Det ställs höga krav också på mindre verksamhetsutövare och det är inte ovanligt att kontrolltid flyttas från större anlägg- ningar till mindre för att möta behovet av rådgivning.194 En jämförelse av den rådande regleringen kan göras med EU:s livsmedelslagstiftning, där kompetensen för personal som utför offentlig kontroll regleras. Den behöriga myndigheten ska se till att samtlig personal som utför offentlig kontroll får utbildning som är lämplig för deras arbetsområde och som gör att de med erforderlig kompetens kan utföra sina uppgifter och utföra offentlig kontroll på ett enhetligt sätt. Den behöriga myndigheten ska se till att per- sonalen håller sig uppdaterad inom sina respektive områden, vid behov får regelbunden vidareutbildning och kan samarbeta över kompetensområden.195 konstaterar i sin rapport till regeringen att EU-bestämmelserna har tillämpats . Resultatet av de granskningar som gjorts visar dock att det finns behov av att komplettera bestämmelserna med nationella föreskrifter som närmare beskriver de krav som ställs på kontroll- myndigheterna. föreslår att det ska införas natio- nella föreskrifter om krav på kompetensförsörjningsplan, vilket också diskuterats inom ramen för arbete. EU:s livsmedelslagstiftning är som tidigare framgått (avsnitt 8.2.1) inte direkt tillämplig inom dricksvattenförsörjningen. Det saknats nationella föreskrifter om kompetenskrav för dem som utför dricksvattenkontroll. De föreslagna nya föreskrifterna om kompe- tensförsörjningsplan föreslås dock även gälla för sådan kontroll.196 De reella kraven på utbildning, erfarenheter och kunnande hos inspektörerna kan variera betydligt beroende på hur den lokala dricksvattenproduktionen ser ut. Norrländska ytvattenverk base- rade på råvatten från älvar skiljer sig från grundvattenverk utan desinficering, vid kan säsongsvariationer i förbruk- 194SKL (2015). Underlag till utredningen . 195Artikel 6 i förordning (EG) nr 882/2004. 196Livsmedelsverket (2015). Redovisning av regeringsuppdrag om utnytt- jande av föreskriftsrätt vad gäller föreskrifter om offentlig kontroll, , dnr 2014/42416. ningen och saltvatteninträngning i täkterna ställa andra kompe- tenskrav. Speciella förhållanden gäller t.ex. för de anläggningar som levererar dricksvatten via stora distributionsnät och högreservoarer. Sammantaget kan det innebära svårigheter då det gäller överföring av kontrollkompetens mellan kommuner. Kompetensförsörjningen inom kontrollverksamheten försvåras vidare av att dricksvattendelen tidsmässigt är relativt begränsad i förhållande till andra tillsynsområden. Inom dessa områden finns ofta en tydligare ansvarsfördelning mellan myndighet och verk- samhetsutövare och även en mer utvecklad tillsynsvägledning i form av utbildningar och handböcker.197 Från forskningens sida har bland annat de små kommunernas svaga kontrollfunktioner be- rörts. Det sammanhänger ofta med att även va-organisationen kän- netecknas av resurs- och kompetensbrister i mindre kommuner med egen dricksvattenförsörjning. Sammantaget kan det innebära svårigheter att långsiktigt säkra den lokala dricksvattenförsörj- ningen.198 har uppmärksammat kompetensfrågorna inom dricksvattenkontrollen som ett viktigt utvecklingsområde i kom- munerna. I de normerande inspektioner som utför finns en kontrollpunkt som bland annat rör förekomsten av kompetensutvecklingsplaner.199 För att öka kompetensen hos kontrollmyndigheterna genomför en serie semi- narier på temat riskbaserad dricksvattenkontroll. Seminarier plane- ras äga rum i olika delar av landet –2016. genomförs kontrollprojekt om beredning, kritiska styrpunkter och larmkrav i dricksvattenproduktionen. Två liknande projekt ge- nomfördes 2015 om kontroll av distributionsanläggningar samt faroanalys.200 Från kommunernas sida betonas behoven av tydligare krav på kontrollarbetet med anpassade utbildningar, utveckling av regionala nätverk och andra stödåtgärder för att stimulera den kompetensutveckling som behövs.201 197SKL (2015). Underlag till utredningen . 198Thomasson, A. (2015). Att driva VA i egen förvaltning – den lilla kommunens erfaren- heter och utmaningar. Svenskt Vatten Utveckling, Rapport nr 23, s. 19–21. 199Livsmedelsverket (2012). Normerande kontroll av dricksvattenanläggningar 2007–2010. 200Livsmedelsverket (2015). Nationell plan för kontrollen i livsmedelskedjan 2016–2019. Del 2, Genomförande, mål och prioritringar, s. 67. 201SKL (2015). Underlag till utredningen . Utredningens överväganden: Den offentliga kontrollen av dricks- vattenanläggningar utgör ett viktigt stöd för dricksvattenpro- duktionen och en trygghet för konsumenterna. Utredningen ser f.n. inte anledning att flytta det offentliga kontrollansvaret från till statlig nivå. Kontrollen behöver dock förstärkas, utökas och utvecklas för att kunna möta framtida krav på en trygg dricksvattenförsörjning. En rad aspekter på kontrollen behöver därvid anpassas och i vissa fall förändras. Förbättringar behöver här ske i rapportering och återkoppling mellan kom- munal och statlig nivå. Kompetensfrågorna utgör en viktig grund för olika led i dricksvattenförsörjningen, liksom inom dricksvattenkontrollen. Utredningens förslag: Den offentliga kontrollen av dricksvat- tenanläggningar stärks genom uppdrag till av- seende –ökad styrning från staten genom utveckling och uppföljning av för dricksvattnet särskilt utformade mål i den nationella kontrollplanen, –anpassning av systemet för kontroll av dricksvattenanlägg- ningar genom att se över gällande kontrollområden och risk- klassningssystem, samt –utveckling av särskilt vägledningsmaterial för kontroll av dricksvattenanläggningar. bemyndigas vidare föreskriva om uppgifts- skyldighet om dricksvattenkvalitet för större allmänna produ- center och distributörer. Därmed underlättas att kan fullgöra sin rapporteringsskyldighet till EU. Mål, styrning och ansvarsroller