sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — Vid beräkningen utgår Kriminalvården för verkstäl- lighetens början (= dagen för nöjdförklaring), dvs. : Dagen för verkställighetens början + 4 månader (2/3 av 6 månader ) = –(anhållen och häktad –) = , dvs. Ett annat grundläggande problem enligt Kriminalvården är den höga detaljnivån på regelverket. Den gör regelverket sårbart och leder i vissa fall till att situationer som borde omfattas av regel- verket inte gör så. Detta gäller inte minst i fråga om reglerna om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Således saknas med den nuvarande utformningen av 19 a § strafftidslagen t.ex. uttryck- ligt lagstöd för att kunna tillgodoräkna tid för frihetsberövande som föregått en sluten ungdomsvård, om påföljden undanröjs och ett fängelsestraff döms ut. Inte heller är det med nuvarande lagtext möj- ligt att beakta frihetsberövande som föregått en dom på fängelse, om fängelsestraffet undanröjs och en skyddstillsyn med fängelse enligt 28 kap. 3 § döms ut. Ett annat exempel gäller tillgodoräknande av tid som den dömde varit omhändertagen enligt 28 kap. 6 b § (omhändertagande i samband med dom på skyddstillsyn med kontraktsvård). Enligt den nuvarande utform- ningen kan sådant tillgodoräknande endast komma i fråga i samband med att skyddstillsynen undanröjs (19 a § andra stycket strafftids- lagen), men däremot inte om högre rätt ändrar påföljden och i stället dömer till fängelse. Våra förslag: Regelverket om beräkning av strafftid renodlas. Materiella bestämmelser om inräkning av strafftid, tillgodoräk- nande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd och avbrott i verkställigheten flyttas ut ur strafftidslagen och arbetas in i dels en ny lag om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande, dels fängelselagen. Förklaras villkorligt medgiven frihet helt eller delvis för- verkad, ska med avseende på frågan om ny villkorlig frigivning vad som förverkats anses som nytt fängelsestraff. Detsamma ska gälla vid tillämpning av strafftidslagen (2017:000) och lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Skälen för förslagen: Enligt nuvarande ordning finns i strafftids- lagen både bestämmelser om beräkning av strafftid (beräknings- bestämmelser) och materiella bestämmelser av olika slag som har betydelse för sådan beräkning (inräkning av strafftid, tillgodoräk- nande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd och avbrott i verkställigheten). Bestämmelser av det senare slaget finns emellertid också utanför strafftidslagen. Således finns t.ex. i brotts- balken bestämmelser om villkorlig frigivning (26 kap. 6–8 §§), prövotid efter villkorlig frigivning (26 kap. 10 §) och tillgodoräk- nande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd i vissa fall (33 kap. 5–7 §§). Ett annat exempel är lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen som också innehåller bestämmelser om bl.a. tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd (3 kap. 21 §) och villkorlig frigivning (3 kap. 22 §). Det kan visserligen hävdas att det skulle vara lämpligt att i större utsträckning än i strafftidslagen samla både beräkningsbestäm- melser och materiella bestämmelser av central betydelse för beräk- ningen. Inte minst när det gäller bestämmelser om villkorlig frigivning och prövotid efter villkorlig frigivning kan en sådan ordning vid en första anblick tyckas rimlig. Å andra sidan måste placeringen av dessa ses utifrån den struktur och systematik kring vilken kapitel om påföljderna är uppbyggda. Att med det perspektivet i endast begränsad utsträckning bryta ut och flytta över vissa s.k. verkställighetsbestämmelser till strafftids- lagen framstår därför inte som lämpligt. Inte heller när det gäller bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande som verkställighet av påföljd i vissa fall, framstår en sådan ordning i alla delar som adekvat. Således har t.ex. den nuvarande bestämmelsen i 33 kap. 6 § om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande betydelse endast för påföljdsfrågan och innebär att dom- stolen ges möjlighet att vid bestämmande av påföljden beakta sådan tid. Därtill kan nämnas att bestämmelsen också är tillämplig i för- hållande till andra påföljder än fängelse, nämligen sluten ungdoms- vård, böter och ungdomstjänst. Att strukturera regelverket på sätt som övervägts är därför inte lämpligt. Vi anser i stället att regelverket bör renodlas på så sätt att straff- tidslagen reglerar förutsättningarna för strafftidsberäkningen medan materiella bestämmelser som påverkar beräkningen genom- gående regleras i annan författning. För att åstadkomma det före- slår vi därför att de nuvarande materiella bestämmelserna om inräk- ning av strafftid (19 § andra stycket), tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd (19 § tredje stycket och 19 a–c §§) och avbrott i verkställigheten (18 § och 23 § andra stycket) flyttas ut ur strafftidslagen. När det gäller bestämmelserna om inräkning av strafftid och av- brott i verkställigheten har de redan med hänsyn till sitt innehåll ett naturligt och nära samband med regelverket i fängelselagen. Vi föreslår därför att bestämmelserna i den delen flyttas dit. Var och hur regelverket närmare bör vara placerat och utformat återkom- mer vi till nedan i avsnitt 9.6.6 och 9.6.7. Däremot är frågan om placering av bestämmelserna om tillgodo- räknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd inte lika självklar. Som framgått återfinns bestämmelser av sådant slag i bl.a. (33 kap.). Ett alternativ skulle därför kunna vara att placera bestämmelserna i , dvs. delvis i enlighet med den ordning som gällde före det att ansvaret för till- godoräknande enligt den nuvarande bestämmelsen i 19 a § straff- tidslagen flyttades över från domstol till Kriminalvården. Å andra sidan kan en sådan placering ifrågasättas när det t.ex. gäller tillgodoräknande av tid för frihetsberövande vid verkställig- het i av utländska domar, som får anses ha begränsad kopp- ling till . Mot den bakgrunden och med hänsyn till vad som ovan anförts om att inte heller alternativet att samla bestäm- melserna i strafftidslagen framstår som en lämplig ordning anser vi som mest ändamålsenligt att frågan i stället hanteras samlat i en ny lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Vi föreslår därför att strafftidslagens bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande ska flyttas över till och arbetas in i den nya lagen. Vi återkommer till frågan om den närmare utformningen av den nya lagen i avsnitt 9.6.8. Av samma skäl som anförts för att flytta ut bestämmelserna om bl.a. inräkning av strafftid ur strafftidslagen föreslår vi att det- samma bör ske även beträffande bestämmelsen i 24 § strafftidslagen om att villkorligt medgiven frihet som förklarats helt eller delvis förverkad ska ses som nytt straff vid beräkning av strafftiden. Med hänsyn till bestämmelsens nära samband med den i 26 kap. 23 § korresponderande bestämmelsen föreslår vi att den flyttas dit och integreras med den bestämmelsen. I det avseendet föreslår vi en justering av lagtexten så att det i fortsättningen blir tydligt att förklaras villkorligt medgiven frihet helt eller delvis för- verkad ska vad som förverkats anses som nytt fängelsestraff inte endast som vid beräkning av strafftiden utan vid tillämpning av lagen i dess helhet. Att motsvarande bör gälla vid tillämpning av den nya lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande åter- kommer vi till i avsnitt 9.6.8. Genom att lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ung- domsvård hänvisar till bestämmelser om beräkning av strafftid i den nuvarande strafftidslagen kommer de ändringar som föreslås i det följande att påverka den strafftidsberäkning som gör beträffande sluten ungdomsvård. 9.6.2Tidpunkten för strafftidens början Vårt förslag: Vid beräkning av strafftiden ska, om inte annat framgår av särskilda bestämmelser, tidpunkten för strafftidens början anses vara den dag då fängelsestraffet får verkställas och den dömde av den anledningen berövas friheten. Om ett fängelsestraff redan har avtjänats före den dag som anges i första stycket, ska tidpunkten för strafftidens början i stället anses vara den dag när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Tidpunkten för strafftidens början En fråga av central betydelse för strafftidsberäkningen är beräkningen bör ta sin början. framstår det som både logiskt och rimligt att utgångspunkten för strafftidsberäkningen bör vara den dag då den dömde påbörjar eller får anses påbörja verkställigheten av straffet. Det är också den ord- ning som i grunden gäller enligt nuvarande reglering. Några syn- punkter eller invändningar i den delen har inte heller framförts under arbetets gång. Vad därefter gäller frågan om lagtextens närmare utformning gör vi följande bedömning. Enligt den nuvarande utformningen har lagstiftaren valt att i detalj reglera vad som ska gälla i fråga om från vilken dag strafftiden ska räknas för olika situationer som kan aktualiseras. Således gäller att strafftiden ska räknas, när den dömde är häktad eller omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket eller på annan grund intagen i kriminalvårds- anstalt, från den dag då domen får verkställas och i annat fall från den dag då den dömde enligt 10 § tas in i häkte eller kriminalvårds- anstalt eller omhändertas av för förpassning. En sådan teknik kan i och för sig på ett sätt anses bidra till tydlighet i fråga om vad som ska anses gälla för varje situation. Å andra sidan är risken med en alltför kasuistisk reglering att vid ändrade förut- sättningar inte allt som borde omfattas gör så. I ett sådant fall när reglering saknas finns med den nu angivna tekniken inte heller någon generell princip att falla tillbaka på, vilket skapar otydlighet och osäkerhet i tillämpningen. Således saknas t.ex. med den nuvar- ande utformningen en uttrycklig reglering för vad som ska gälla i fråga om strafftidens början vid vissa fall av överförande av en dömd till för straffverkställighet. Mot denna bakgrund föreslår vi därför i syfte att skapa ett modernt och flexibelt regelverk att utformningen av lagtexten ska ändras så att i stället för att ange vad som bör gälla för varje situation bestämmelsen om tidpunkten för strafftidens början ska utformas i mer generella termer. Vid beräk- ning av strafftiden ska således tidpunkten för strafftidens början anses vara den dag då fängelsestraffet får verkställas och den dömde av den anledningen berövas friheten. Med uttrycket ”fängelse- straffet får verkställas” avses som en grundförutsättning för att strafftiden ska börja löpa bl.a. att fängelsestraffet är verkställbart. Avgörande för tidpunkten blir därför när den dömde av den anled- ningen, dvs. för att verkställa fängelsestraffet berövas friheten, eller när den dömde redan är berövad friheten den dag fängelsestraffet får verkställas. Den närmare innebörden av bestämmelsen Vad därefter gäller frågan om vad som närmare bör gälla i fråga om strafftidens början kan följande nämnas. När det gäller dömda på fri fot blir det avgörande för tidpunkten för strafftidens början när den dömde, oavsett om det sker efter egen inställelse eller efter föreläggande, tas in i häktet eller verkställa straffet. Är det däremot fråga om en dömd som på grund av att han eller hon inte har följt eller inte kunnat nås av ett före- läggande, är begärd förpassad, blir i stället det avgörande momentet när den dömde omhändertas av för förpassning till häkte eller kriminalvårdsanstalt. Den dömde får i en sådan situation redan i samband med omhändertagandet anses berövas friheten för att verkställa straffet. Har omhändertagandet däremot inledningsvis skett av annan anledning än för förpassning, t.ex. på grund av misstanke om nya brott eller enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. blir saken en annan. I ett sådant fall blir i stället den avgörande tidpunkten för straff- tidens början när förpassningsbeslutet uppmärksammas. Först i det skedet får den dömde anses berövas friheten för att verkställa straffet. Det innebär att polisen måste dokumentera och informera Kriminalvården, genom förpassningssedel eller motsvarande, omhändertagandet ägde rum eller när förpassnings- beslutet uppmärksammades. Något praktiskt hinder mot en sådan ordning torde inte föreligga. ingår i polisens rutiner att vid ett omhändertagande kontrollera om den omhändertagne är begärd förpassad eller efterlyst för verkställighet av fängelsestraff. Om den dömde är häktad eller omhändertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i i annat mål blir i stället den avgörande tidpunkten den dag som fängelsestraffet får verkställas. I ett sådant fall är den dömde redan berövad friheten när fängelsestraffet får verkställas. Vad som sagts ska gälla oav- sett om den dömde är häktad eller omhändertagen i samma mål som fängelsestraffet meddelas eller i ett annat mål än det i vilket fängelsestraffet meddelas. Även om det visar sig att någon som häktas eller omhändertas redan har ett fängelsestraff som får verk- ställas från ett annat mål påbörjas verkställigheten med vårt förslag i han eller hon berövas friheten genom att häktas eller omhändertas. Den dömde får i ett sådant fall i och med beslutet om häktning eller omhändertagande anses berövas friheten för att verkställa fängelsestraffet. Vid överförande av en dömd till för straffverkställighet av en utländsk dom gäller som huvudregel att verkställigheten i princip helt ska följa de svenska reglerna, se avsnitt 11.2.1. Det innebär således att även den nu aktuella bestämmelsen ska tillämpas för dessa fall. När det gäller överförande av en dömd till för straffverkställighet av ett frihetsstraff gäller i de flesta fallen att den dömde innan verkställigheten kan fortsätta eller påbörjas i kommer att behöva transporteras från den andra staten till . I sådant fall bör därmed när det gäller tidpunkten för strafftidens början det avgörande vara när den dömde anländer svenskt territorium och han eller hon för att fortsätta eller påbörja verkställigheten här berövas friheten genom att omhändertas för vidare transport till häkte eller kriminalvårdsanstalt. Är den dömde däremot på fri fot bör på motsvarande sätt som vid verkställighet av en svensk dom det avgörande för tidpunkten i stället vara den dag som den dömde genom egen inställelse eller efter föreläggande om inställelse tas in i häkte eller av straffet. Vad som sagts om att verkställigheten av en utländsk dom i princip ska följa de svenska reglerna gäller emellertid inte undan- tagslöst. Således gäller i det nordiska samarbetet att strafftiden räk- nas från verkställighetens början i det andra landet om verkställig- heten har påbörjats (se 7 § andra stycket lagen [1963:193] om sam- arbete med , , och angående verk- ställighet av straff m.m. [NVL]). Eftersom det nordiska samarbetet bygger på lagharmonisering och de nordiska staterna har i stort sett likalydande lagar gällande överförande av straffverkställighet (SOU 2013:21 s. 167) saknas enligt vår bedömning tillräckliga skäl för att nu anpassa regelverket till det svenska systemet. Vad som följer av 7 § andra stycket NVL bör således gälla även i fortsättningen. Det innebär att det av den nya 19 § bör framgå att vad som sägs där ska gälla för det fall annat inte framgår av särskilda bestämmelser. Tidpunkten för strafftidens början när fängelsestraffet redan har verkställts före det att domen eller beslutet blivit verkställbart En särskild fråga i sammanhanget är vad som bör gälla i fråga om utgångspunkten för strafftidsberäkningen när det gäller de fall där ett fängelsestraff med anledning av tidigare frihetsberövande redan har verkställts före det att domen eller beslutet blivit verkställbart. Enligt nuvarande ordning saknas helt regler för hur beräkningen i ett sådant fall ska gå till. Eftersom det inte finns någon dag för verkställighetens början (VEB–dag) att utgå ifrån görs strafftids- beräkningen i stället med utgångspunkt antingen i anhållnings- dagen (datumet för av det närmast föregående frihets- berövandet) eller beroende på omständigheterna dagen för laga kraft (t.ex. när frihetsberövandet föregått en undanröjd skyddstill- syn eller villkorlig dom och ligger långt tillbaka i tiden). Enligt vår bedömning framstår det inte som en tillfredsställande ordning att fall av det nu angivna slaget helt faller utanför regelverket. Även beträffande dessa är det givetvis angeläget att strafftidsberäkningen sker på ett genomtänkt och för alla berörda likvärdigt sätt. Frågan bör därför enligt vår bedömning nu bli föremål för lagreglering. Vad därefter gäller vad som närmare bör gälla i fråga om den tidpunkt som strafftidsberäkningen bör ta sin utgångspunkt i fram- står enligt vår bedömning som det lämpligaste alternativet den dag då fängelsestraffet fått laga kraft mot den dömde. För att inte gripandedagen (enligt vårt förslag till ny lag om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande gäller att tid för frihetsberövande i fort- sättningen ska räknas från gripandet och inte från anhållandet som ) bör väljas talar flera skäl. För det första framstår det som en något märklig ordning att, som fallet kan bli i en del fall, fastställa en tidpunkt för villkorlig frigivning som i tiden ligger före det att domen eller beslutet har meddelats. Att tidpunkten för villkorlig frigivning fastställs innebär också att prövotiden börjar löpa. Även det förhållandet att prövotiden i ett sådant fall således börjar löpa innan domen eller beslutet formellt finns framstår inte heller som tillfredsställande. Ligger frihetsberövandet långt tillbaka i tiden, vilket kan vara fallet t.ex. vid ett undanröjande av en skyddstillsyn eller en villkorlig dom, är det ännu mer tveksamt att utgå ifrån gripandedagen, vilket inte heller görs . Att laborera med två olika tidpunkter för i grunden lika fall framstår inte heller som ett Ett annat möjligt alternativ att utgå ifrån skulle kunna vara dagen för domens eller beslutets meddelande. Inte heller det framstår emellertid som i alla delar ändamålsenligt, då resultatet blir snarlikt det ovan beskrivna men med den skill- naden att fastställandet av dag för villkorlig frigivning och av prövotiden visserligen sker efter det att domen eller beslutet med- delats men innan laga kraft. Genom att i stället utgå ifrån tid- punkten för laga kraft undviks emellertid konsekvenser av angivet slag och en större enhetlighet med beräkningen i övriga fall uppnås. Sammantaget föreslår vi därför att det i den nya 19 § tas in ett andra stycke enligt vilket det framgår att om ett fängelsestraff redan har avtjänats före den dag som anges i första stycket, tidpunkten för strafftidens början i stället ska anses vara den dag när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Våra förslag: När ett fängelsestraff verkställs ska strafftiden beräknas . Ett fängelsestraff i månader och år ska omräknas till dagar så att med en månad ska avses och . Om flera fängelsestraff verkställs , ska den sammanlagda fängelsetiden läggas till grund för beräk- ningen. I lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihets- berövande finns bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som verkställighet av påföljd. I 26 kap. finns bestämmelser om villkorlig fri- givning och prövotid efter villkorlig frigivning. I och fängelselagen föreslås vissa följdändringar med anledning av förslaget att fängelsestraff ska omräknas till dagar vid strafftidsberäkningen. En övergång till beräkning av strafftid enbart Strafftidsberäkningen är av grundläggande betydelse för verkstäl- ligheten och viktig för den intagne. En felaktig beräkning riskerar att få som konsekvens att den dömde hålls felaktigt frihetsberövad eller att han eller hon friges för . Det är därför angeläget att regelverket är utformat på ett sätt som minimerar riskerna för misstag och felaktigheter vid tillämpningen. Det är också viktigt att lika fall behandlas lika. Som framgått innebär det nuvarande regelverket att strafftiden ska beräknas på olika sätt beroende på fängelsestraffets längd. Så- ledes gäller t.ex. i fråga om fängelsestraff som överstiger att strafftiden ska beräknas enligt kalendertid, medan strafftiden för fängelsestraff som understiger i stället ska beräknas enligt schablon (en månad = ). Har omräkning till dagar väl skett ska den gälla även om den sammanlagda strafftiden vid en senare sammanläggning kommer att överstiga . Delvis olika beräkningssätt gäller också för frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde och för tillägg efter avbrott i verkställigheten samt vid senareläggning av villkorlig frigivning. Således beräknas tiden för tillgodoräknande av tidigare frihetsbe- rövande respektive för tillägg efter avbrott i verkställigheten , medan tiden för tillägg sedan tidpunkten för villkorlig frigiv- ning skjutits upp i stället beräknas enligt kalendertid. Enligt vår bedömning finns det redan på grund av vad som redovisats anledning att ifrågasätta den nuvarande ordningen. Regelverket är svåröverblickbart och komplicerat att tillämpa, vilket i sin tur ökar risken för tolkningsproblem och felaktiga beräkningar. Dessutom blir det, som framgått, med en sådan ordning ofrån- komligt att det vid beräkningen på olika sätt uppstår skillnader i fråga om antalet faktiska dagar att avtjäna trots att det i grunden rör sig om lika långa strafftider. Att det förhåller sig på det viset är givetvis inte tillfredsställande och ur rättvisesynpunkt svårmotiv- erat. Det har också i vissa fall medfört att Kriminalvården inte med säkerhet kunnat bedöma om det finns tid kvar för den dömde att avtjäna, varför myndigheten i sådant fall ansett sig förhindrad att förelägga den dömde att inställa sig. Vi anser därför vid en samlad bedömning att det nu finns behov av att förändra regelverket så att det i grunden blir både enklare och att ovan nämnda brister undan- röjs. Vi har övervägt om det är möjligt att uppnå angivna syften i ett system som bygger på beräkning i kalendertid. Beräkning enligt en sådan ordning kommer att överensstämma med det utdömda straffet, dvs. för den som döms till fängelse kommer också strafftiden att utgöra (kalendermånader). Vid beräkning i kalendertid kvarstår dock problemet med skillnader i fråga om antalet faktiska dagar att avtjäna, eftersom dessa alltjämt kommer att variera beroende på när verkställigheten äger rum och om månaden eller månaderna således har 28, 29 (vid skottår), 30 eller . Vidare kan ett system med kalendertid inte tillämpas konsekvent. Det är inte möjligt att räkna kalendertid t.ex. vid korta avbrott i verkställigheten. Ett system som det nu beskrivna framstår därför inte som ett alltigenom godtagbart alter- nativ. Om strafftiden däremot räknas är det möjligt att åstad- komma ett beräkningssystem helt utan sådana skillnader och orätt- visor i fråga om antalet faktiska dagar att avtjäna som redo- gjorts för. En förutsättning för det är emellertid att systemet utformas med en omräkningsregel enligt vilken fängelsestraff och månader föreslås omräknas till dagar enligt samma grund- schablon. Det innebär att med en grundschablon där med en månad ska avses ett fängelsestraff kommer att avse , dvs. 12 månader x . Vid beräkning med en schablon saknar det betydelse straffet börjar avtjänas och i vilket skede tid för frihetsberövande tillgodoräknas. Enligt vår uppfattning överväger fördelarna med en sådan beräkning även om en viss skillnad uppstår mellan beräkningsresultatet och straffet sett i kalendertid. Sammanfattningsvis föreslår vi därför som ett led i att övergå till en beräkning av strafftid enbart att det i en ny 20 § ska före- skrivas att när ett fängelsestraff verkställs ska strafftiden beräknas . Ett fängelsestraff i månader och år ska omräknas till dagar så att med en månad ska avses och .