sou · H3B321 · 2016-01-01 00:00:00 — Planen ska upprättas om kommunen eller bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Kommittén bedömer att en effektivare struktur med befintliga huvudmän kommer att underlätta kontakterna för den enskilde. Stora omorganisationer är komplicerade, långsamma och dyrbara, och de innebär alltid oförutsedda risker. 12.5Individen, hälso- och sjukvården, arbetsgivare och Arbetsförmedlingen är nyckelaktörerna Den enskilde är en nyckelaktör för återgång i arbete, tillsammans med hälso- och sjukvården, arbetsgivaren och Arbetsförmedlingen. Det är normalt de som tillsammans vidtar de åtgärder som kan leda tillbaka till arbete. Det är alltså i normalfallet endast den enskilde och två nyckelaktörer som behöver samverka. Antingen är det den enskilde, arbetsgivaren och hälso- och sjukvården eller den enskil- de, Arbetsförmedlingen och hälso- och sjukvården. Arbetsgivaren har i sin tur tillgång till företagshälsovård eller annan expertis för att kunna fullgöra sina skyldigheter. Kommunen är av central be- tydelse i vissa fall men är oftast inte involverad. är för sin skadereglering beroende av de re- habiliteringsansvariga. Myndigheten tillhandahåller dock inte själv några rehabiliteringsinsatser. Se illustrationen nedan. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbeteSOU 2015:21 Diagram 12.1 Aktörerna i processen för återgång i arbete Den enskildes delaktighet i och överblick över vad som sker är central för återgång i arbete. Långvarig sjukdom innebär en risk för ett permanentat tillstånd av passivitet. Därför måste processen för återgång i arbete i så hög utsträckning som möjligt vara den enskil- des och inte välfärdsaktörernas. Den självtillit och den syn man har på sin egen roll i fråga om att kunna påverka sin omgivning spelar en stor roll för tron på att komma tillbaka till arbete.39 12.5.2Arbetsfokuserad hälso- och sjukvård Arbetsfokuserad hälso- och sjukvård är avgörande för återgång i arbete.40 Kontakt mellan hälso- och sjukvården och arbetsgivaren är viktig för att förkorta sjukfrånvaro.41 Återgång i arbete måste i högre utsträckning bli ett mått på hälso- och sjukvårdens presta- tioner. I många fall bidrar arbete i sig till hälsa och välbefinnande. Därför räcker det inte att följa upp hälso- och sjukvårdens presta- tioner i form av exempelvis återställd rörlighet och lindrad smärta. Arbetsgivare och Arbetsförmedlingen efterfrågar bättre kom- munikation med hälso- och sjukvården. Redan tidigt i sjukfallet 39Gerner, U (2005). 40Waddell, G et al (2008). 41Institute for Work & Health (2004). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete kan arbetsgivaren behöva kommunicera med hälso- och sjukvården för att underlätta återgång i arbete. Det är hälso- och sjukvården som skriver intyg om sjukfrånvaro längre än och använder sjukskrivning som en del i vården och behandlingen. Därmed måste hälso- och sjukvården ta ansvar för återgång i arbete så att den kontinuerligt planerar för vad sjuk- skrivningen ska leda till. Det handlar inte bara om att skriva intyg. Återgång i arbete måste vara en del i vården och behandlingen. 12.5.3Arbetsgivare och deras expertstöd Arbetsgivaren är också en nyckelaktör. Arbetsgivare, och särskilt små arbetsgivare, behöver råd och vägledning om sitt ansvar. Många arbetsgivare upplever sitt ansvar som oklart, liksom deras egen roll i förhållande till . Stödet till arbetsgivare i olika former bör därför utvecklas. Arbetsgivare ska genom sitt arbetsmiljöarbete verka för att arbetstagaren kan arbeta trots ohälsa. Det gäller oavsett om arbets- tagaren har ersättning från sjukförsäkringen eller inte. Företags- hälsovården är i många fall en betydelsefull resurs, som arbets- givaren kan ta hjälp av för att ta sitt ansvar. Arbetsgivare kan också ha stöd för sina insatser genom annan expertis som motsvarar före- tagshälsovården, t.ex. genom ”rehab-försäkringar”. För den som inte har någon arbetsgivare och är inskriven vid Arbetsförmedlingen är det Arbetsförmedlingen som är samtals- partnern när det gäller återgång i arbete. Förhållandet bör, i tillämpliga delar, motsvara det som gäller mellan arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsförmedlingen bör ges förbättrade förutsätt- ningar att ta detta ansvar. Det gäller särskilt samverkan med hälso- och sjukvården. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas där får det stöd och den hjälp som de behöver. Bland kommunens upp- gifter finns bl.a. ett ansvar att verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att leva som andra. Kommunen och hälso- och sjukvården har redan en skyldighet att samverka. ger ekonomisk trygghet för den som går miste om arbetsinkomster på grund av nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom. Myndigheten har till skillnad från de nämnda aktö- rerna inga egna rehabiliteringsinsatser att tillhandahålla. Försäk- ringskassan kan genom sitt utredningsarbete och kontakter med den försäkrade bidra i processen för återgång i arbete genom kontakter, initiativ och informationsutbyte. Det är endast den egna skaderegleringen som är Försäkrings- kassans direkta verktyg att påverka utfallet i försäkringen, samt att bidra till att åtgärder påbörjas. Detta gör myndigheten beroende av hur andra myndigheter och organisationer sköter sina respektive uppdrag och ansvar samt hur effektiv deras samverkan är. samverkan med myndigheter och organisa- tioner bör därför ske utifrån myndighetens roll som försäkrings- givare med uppgift att hantera försäkringen på ett ändamålsenligt sätt. Utgångspunkten för är att bidra till att frånvaron till följd av sjukdom hålls på en låg och stabil nivå. 12.6Hälso- och sjukvården bör bidra mer till återgång i arbete Enligt 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, avses med hälso- och sjukvård åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Begreppet omfattar alltså såväl de sjukdomsförebyggande åtgärderna som den reaktiva sjuk- vården. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Det är viktigt att betrakta hälso- och sjukvården som en helhet. När det gäller att utreda och behandla sjukdomar och skador, ligger fokus på att bota sjukdomar och att lindra symptom. Vad dessa begrepp står för är inte helt klart. Inom hälso- och sjukvården anses ofta inte åtgärder för att underlätta en återgång i arbete tillhöra kärnverksamheten. Hälso- och sjukvårdens åtaganden begränsas ofta till att utfärda intyg som ska ligga till grund för Försäkrings- kassans beslut om sjukpenning, eller andras ställningstaganden. Enligt kommitténs mening måste aktiva åtgärder, för att möjlig- göra patienters återgång i arbete så fort som möjligt, anses tillhöra hälso- och sjukvårdens uppdrag. Under har staten på olika sätt försökt stödja hälso- och sjukvården att ge sjukskriv- ningsfrågorna högre prioritet. fick och i upp- drag att utforma en mer kvalitetssäkrad, enhetlig och rättssäker sjukskrivningsprocess. Då utvecklades det försäkringsmedicinska beslutsstödet, som infördes . Staten har också gett hälso- och sjukvården eko- nomiska bidrag genom ett årligt avtal mellan staten och kommuner och landsting i form av den s.k. sjukskrivningsmiljar- den. Syftet med sjukskrivningsmiljarden är att stimulera lands- tingen att ge sjukskrivningsfrågorna högre prioritet i hälso- och sjukvården och att utveckla sjukskrivningsprocessen. Åtgärder som vidtagits inom ramen för sjukskrivningsmiljarden har som nämnts visat sig bidra till att stärka vårdens arbete med att effektivisera sjukskrivningsprocessen genom ett mer strukturerat och metodiskt arbetssätt.42 Sjukskrivningsprocessen är nu en mer närvarande och aktuell fråga inom hälso- och sjukvården på samt- liga ledningsnivåer. Sjukskrivningsfrågan är på väg att ses som en ordinarie del av människors vård och behandling. Det pågår också olika samverkansprojekt hos flera landsting. arbetar med ett sjukskrivningsprojekt som syftar till att förbättra patientens sjukskrivningsprocess och där återgång i arbete utgör ett centralt perspektiv. Det är viktigt att patienter hos alla andra landsting får lika gott stöd som i de landsting där särskilt utvecklingsarbete och samverkansprojekt pågår. Det är dock natur- 42Alexandersson, K et al (2013c). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete ligtvis landstingen själva som avgör hur de organisatoriskt uppfyller ökade krav på samverkan. Att , efter en sjukdom eller skada, återgå i arbete är i sig ofta en mycket viktig åtgärd i läkningsprocessen. En långvarig frånvaro från arbete genom sjukskrivning riskerar att förvärra och permanenta ohälsa, att skapa utanförskap och att medikalisera patienter. Det är därför, särskilt inom primärvården, angeläget att en strategi tas fram där fokus ligger på att återfå pati- enter i arbete. En sådan strategi måste också införas i hela hälso- och sjukvårdsverksamheten. Genom att en strategi för återgång i arbete görs till en integrerad del i verksamheten, uppstår heller inte någon konflikt med de lagreglerade prioriteringar som hälso- och sjukvården alltid måste göra. Den som har störst behov ska alltid ges företräde till vården. Detta följer av 2 § HSL. En utvecklad strategi för återgång i arbete kan i sig också inne- bära effektivitetsvinster för hälso- och sjukvården. Om patienter återgår i arbete tidigare och inte fastnar i ett sjukdomstillstånd – eller, i bästa fall, inte behöver sjukskrivas alls – minskar den totala belastningen på hälso- och sjukvården och resurser frigörs för andra ändamål i verksamheten. En direktkontakt mellan hälso- och sjukvården och arbetsgivaren kan spara både lidande och pengar i jämförelse med att på ett läkarintyg skriva till att det behövs en kontakt med arbetsgivaren. Det finns flera olika sätt att integrera återgång i arbete i hälso- och sjukvården. Man kan utveckla hälso- och sjukvårdens samver- kan med övriga nyckelaktörer och arbeta i team. I enlighet med villkoren för sjukskrivningsmiljarden används inom hälso- och sjukvården som nämnts s.k. rehab-koordinatorer. Dessa har till uppgift att både lotsa patienter till åtgärder med fokus på återgång i arbete och att koordinera inom vården så att väntetider undviks eller begränsas. Det kan t.ex. handla om att ta fram en rehabilite- ringsplan, att ta kontakt med arbetsgivare och att se till att åtgärder genomförs på arbetsplatser. Det är en väl etablerad kunskap att enbart symtombehandling inte främjar återgång i arbete och att det behövs olika kompetenser som i team försöker hjälpa individen. Därför är det viktigt att utnyttja den samlade kompetensen inom hälso- och sjukvården. I ett multi-professionellt team där den enskilde patienten står i fokus Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete kan ingå läkare, arbetsterapeuter, kuratorer, fysioterapeuter och psykologer m.fl. som bidrar alltefter behoven i det enskilda fallet. Sådana lösningar skapar enligt kommitténs mening goda förutsätt- ningar för en tidig återgång i arbete samt samverkan mellan olika kliniska enheter. 12.7Arbetsgivare behöver vägledning och stöd Kommitténs bedömning: Arbetsgivare behöver ges en tydligare vägledning om vilket ansvar de har för den enskildes återgång i arbete och stöd i att identifiera vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta en återgång i arbete. Det bör i samråd med arbets- marknadens parter övervägas hur stödet till arbetsgivare gällan- de expertresurser för rehabilitering kan utvecklas. Skälen till kommitténs bedömning: Arbetsgivarens ansvar för sjukfrånvarande kan översiktligt beskrivas med att, utöver sjuklön och sjukförsäkringsavgift, även klarlägga behovet av rehabilitering och anpassningsåtgärder som kan utföras och vidtas på arbets- platsen. Arbetsgivare ska därför lämna upplysningar till Försäkringskas- san som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas. ska ta reda på om arbetsgivare har möjlighet att tillfälligt erbjuda andra arbetsuppgifter, eller anpassa arbetsplatsen eller arbetsförhållandena på ett sådant sätt att det blir möjligt för den försäkrade att arbeta trots sjukdomen. När den försäkrade har varit sjukskriven ska Försäkrings- kassan ta reda på om arbetsgivaren kan erbjuda en permanent omplacering till ett annat arbete som den försäkrade klarar av trots sin sjukdom. Exempel på sådana åtgärder är anpassning av arbets- platsen, ändrade arbetsuppgifter, omplacering, ändrade arbetstider, arbetsträning, arbetsprövning eller utbildning. Arbetsgivarnas ansvar för arbetsmiljö och sjukfrånvarande har förändrats . gavs arbetsgivaren förstahandsansvaret för att klarlägga behovet av arbetslivsinriktad rehabilitering. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete givaren fick också ansvar för att vidta sådana åtgärder som kan genomföras inom eller i anslutning till den egna verksamheten.43 För att förtydliga arbetsgivarens ansvar skärptes bestämmel- serna om arbetsgivarens skyldighet att svara för en rehabiliterings- utredning . Möjligheten att avstå från att göra en rehabilite- ringsutredning om en sådan ansågs obehövlig, togs bort. Att göra en rehabiliteringsutredning blev obligatoriskt vid alla sjukfall som varande längre än , om arbetet ofta hade avbrutits av kortare sjukperioder eller om den försäkrade begärde det.44 Utred- ningen skulle lämnas in till senast när sjukfallet pågått . Kravet på att arbetsgivaren skulle genomföra en rehabiliterings- utredning avskaffades . Arbetsgivaren skulle dock fort- farande lämna de upplysningar till som behöv- des för att den försäkrades behov av rehabilitering skulle kunna klarläggas och i även i övrigt medverka därtill.45 infördes ett krav på medfinansiering av sjuk- penningkostnaden för arbetsgivare. Medfinansieringen avsåg kost- naderna för anställda som varit sjukskrivna på heltid.46 Medfinan- sieringsansvaret avskaffades 2007. Arbetsgivaren är, som framhållits, en nyckelaktör för återgång i arbete. Det gäller oavsett i vilken utsträckning arbetsplatsen bidrar till sjukfrånvaron i ett enskilt fall. Återgång i arbete är beroende av samarbete mellan den enskilde, arbetsgivaren och hälso- och sjuk- vården. Det är i första hand arbetsgivaren, den anställde och fackliga företrädare som har kännedom om möjligheterna till arbetsanpass- ning och rehabilitering på arbetsplatsen. Det ligger också i arbets- givarens intresse att den anställde i möjligaste mån kan bidra till verksamheten. Det är centralt att möjligheterna att finna lämpliga arbetsuppgifter hos ordinarie arbetsgivare tas till vara innan det vid dag 181 i rehabiliteringskedjan görs en prövning mot arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Det kan t.ex. ske genom att arbetsgivaren bjuder in den anställde, dennes fackliga organisation, hälso- och sjukvården eller företagshälsovården, m.fl. 1990/91:141. 2002/03:89. 2005/07:59. 2004/05:21. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Oavsett om den anställde är sjukfrånvarande eller inte har arbetsgivaren huvudansvaret för arbetsmiljön. Arbetsmiljöansvaret är allmänt hållet och säger inget om hur stora ansträngningar en arbetsgivare ska göra. Enligt arbetsmiljölagen (1977:1160) ska arbetsgivaren systematiskt planera, leda och kontrollera verksam- heten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön uppfyller före- skrivna krav på en god arbetsmiljö. I ansvaret ingår att utreda arbetsskador, fortlöpande undersöka riskerna i verksamheten och vidta de åtgärder som föranleds av detta. Arbetsgivaren ska vidare se till att det i hans eller hennes verk- samhet finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet för fullgörande av de uppgifter som följer av arbetsmiljölagen och enligt 30 kap. socialförsäkringsbalken vilar på denne. En bra arbetsmiljö bidrar med nytta inte bara för de anställda utan även för företaget och för samhället i stort. Friska med- arbetare som mår bra på jobbet innebär lägre kostnader för hälso- och sjukvården och fler arbetade timmar, vilket är en viktig grund för en fortsatt hög välfärd. () har uppdraget att se till att arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningar följs. Målet är att minska riskerna för ohälsa och olycksfall i arbetslivet och att förbättra arbetsmiljön ur ett helhetsperspektiv. bedriver sitt arbete genom att utfärda föreskrifter, inspektera arbetsställen och sprida informa- tion. Hur stora ansträngningar en arbetsgivare ska göra för att bereda en anställd plats i verksamheten i de fall denne inte kan återgå till sina ordinarie arbetsuppgifter är en arbetsrättslig fråga. Kommittén återkommer till frågan om arbetsgivarens skyldigheter i avsnitt 12.8. Kommittén bedömer att åtgärder bör vidtas från statens sida för att underlätta för arbetsgivare att fullgöra sitt ansvar i dessa avse- enden. Mot denna bakgrund är särskilt viktigt att utveckla stödet till mindre arbetsgivare som har svårare än stora arbetsgivare att leva upp till det ansvar som åligger dem. Det är den enskilde arbetsgivaren som själv bäst kan bedöma vilken form av stöd som är mest lämplig för det egna behovet. Staten bör därför bejaka den mångfald som finns inom detta Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete område och utveckla stödet till arbetsgivarnas förebyggande arbets- miljöarbete och deras insatser för återgång i arbete utifrån detta. Arbetsgivare har ett omfattande ansvar för den anställdes åter- gång till arbetet. har i internationell jämförelse en förhåll- andevis kort sjuklöneperiod. Kraven i arbetsmiljölagen på att anpassa verksamheten efter arbetstagarens förutsättningar är lik- artade de i våra närmaste grannländer i (se kapitel 11). Ansvaret har dock i praktiken visat sig vara oklart och i många avseenden svårtolkat i relation till andra berörda. Resultatet har blivit att aktiva rehabiliteringsinsatser kommer i gång allt för sent i sjukskrivningsprocessen eller inte alls. Arbetsgivare behöver bättre vägledning om vilket ansvar de har för den enskildes återgång i arbete och stöd i att identifiera vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta en återgång i arbete. Olika vägar för att få arbetsgivare att bättre uppmärksamma sitt ansvar och vinsterna av att vidta åtgärder i ett tidigt skede av sjukfrånvaron har diskuterats. De åtgärder som diskuterats är bl.a. tvingande regler, ekonomiska drivkrafter och stimulanser eller ersättningar till arbetsgivare som erbjuder sina anställda expertstöd för återgång i arbete. Kommittén har övervägt olika möjligheter att klargöra arbets- givarens ansvar när det gäller sjukfrånvaro och förebyggande arbetsmiljöarbete. Tvingande regler är inte en effektiv metod för att uppnå önskat resultat. har regelverket föränd- rats ur en rad olika perspektiv för att klargöra arbetsgivares ansvar. Dessa regeländringar har haft en begränsad effekt. Även ekono- miska incitament genom t.ex. en förlängd sjuklöneperiod, medfinan- siering eller differentiering av arbetsgivaravgiften är inte en efter- strävansvärd metod. Även om sådana åtgärder kan vara effektiva och bidra till en positiv utveckling, överväger de negativa effek- terna. Det finns skäl att oroa sig för den selektering av arbets- kraften och de svårigheter att få en anställning som ett sådant för- slag kan skapa för grupper med långvarig sjukdomshistorik. Det finns effektivare vägar för att stärka arbetsgivarnas möjlig- heter och förmåga att ge stöd till sjukskrivnas återgång i arbete. En sådan metod skulle kunna vara ett utökat stöd till arbetsgivare som tillhandahåller expertresurser för rehabilitering. Även andra utformningar av ett sådant stöd kan övervägas. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Kommittén anser att ett stimulanssystem inte ensidigt kan be- slutas av staten. Arbetsgivare och arbetstagare bör komma överens om vilka åtgärder som är lämpliga inom den egna verksamheten. Staten bör bejaka den mångfald som utvecklas inom detta område. Därför förordas partsgemensamma samtal om ett utvecklat system som kommer såväl arbetstagare som arbetsgivare tillgodo. 12.8Arbetsgivarens skyldigheter bör inte förändras Kommitténs bedömning: Det är inte aktuellt att nu förändra reglerna om arbetsgivarens skyldigheter. Detta mot bakgrund av att kommittén eftersträvar ett ökat engagemang hos arbets- marknadens parter. Skälen för kommitténs bedömning: Det är arbetsgivaren som har möjligheten och ansvaret för att effektiva åtgärder vidtas på arbets- platsen som syftar till en så tidig återgång i arbete för den försäk- rade som möjligt. Kommittén anser att arbetsgivarnas ansvar för att rehabilite- ringsåtgärder vidtas på den försäkrades arbetsplats inte ska för- ändras. Kommittén bedömer i avsnitt 12.9 att arbetsmarknadens parter är centrala för att skapa bättre förutsättningar för anställda att komma tillbaka till arbete efter en period av ohälsa. Det är rimligt att det ökade engagemanget hos arbetsmarknadens parter nu tas tillvara och att staten aktivt bidrar till att underlätta förut- sättningarna för bredare omställningsavtal som även omfattar omställning vid ohälsa. Mot den bakgrunden är det inte aktuellt att nu förändra reglerna om arbetsgivarens skyldigheter. Det är arbetsgivaren som styr vilka arbetsuppgifter den försäk- rade ska utföra. Arbetsgivaren kan också anpassa arbetsmiljön och arbetets omfattning samt bistå med hjälpmedel i syfte att på bästa sätt tillvarata den försäkrades arbetsförmåga. Som en konsekvens förslaget att förändra uppdrag på rehabiliteringsområdet föreslås vidare att arbetsgivarens skyldighet att lämna upplysningar till i syfte att klarlägga den försäkrades rehabiliteringsbehov ska tas bort. Arbets- givaren behöver härigenom inte invänta sam- ordning av insatser i ärendet. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Detta bör dels innebära en effektivare process för återgång i arbete för den försäkrade, dels att det blir enklare för arbetsgivaren att fullgöra sina skyldigheter. Arbetsgivaren ska enligt 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken (SFB) på begäran av Försäkrings- kassan lämna uppgifter som behövs för tillämpningen av SFB. Utöver dessa bestämmelser anser kommittén inte att några sär- skilda bestämmelser om skyldigheter att lämna upplysningar är nödvändiga. ska enligt 30 kap. 10 § SFB samverka med arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården, , Arbetsförmedlingen och andra myndigheter som berörs av rehabiliteringen av den försäkrade. För att en sådan sam- verkan ska komma till stånd krävs dock den försäkrades med- givande. Skälet för detta är hänsyn till den försäkrades personliga integritet. Något på motsvarande sätt reglerat samverkansansvar för arbetsgivaren är nödvändigt eller ens lämpligt att införa. I det ansvar arbetsgivaren har för att vidta behövliga åtgärder för en effektiv rehabilitering ligger dock även att vid behov samverka med andra organisationer och myndigheter som är berörda av den anställdes rehabilitering, t.ex. hälso- och sjukvården och Försäk- ringskassan. Den försäkrades medgivande till att sådana kontakter får tas måste alltid vara en förutsättning för arbetsgivarens sam- verkan med andra organisationer och myndigheter. För en framgångsrik återgång i arbete krävs således att den försäkrade på ett aktivt sätt medverkar. Den försäkrade har därmed ett viktigt eget ansvar. De åtgärder som arbetsgivaren är skyldig att vidta för den enskildes rehabilitering är sådana åtgärder på arbets- platsen som underlättar den försäkrades återgång i arbete. Det kan t.ex. vara en anpassning av arbetsmiljön eller en tillfällig eller per- manent omplacering för att på bästa sätt tillvarata den anställdes arbetskapacitet. 12.9Arbetsmarknadens parter är centrala Kommitténs bedömning: Arbetsmarknadens parter är centrala för att skapa bättre förutsättningar för anställda att komma till- baka till arbete efter en period av ohälsa. Återgång i arbete kan Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete