sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — [---]Näringsidkaren ska alltså oavsett hur litet lånebelopp det är fråga om kontrollera att konsumenten har disponibla inkomster som räcker till att täcka kostnaderna för krediten och återbetalningen. Har konsu- menten ingen inkomst utöver vad han eller hon behöver för sitt uppe- hälle, t.ex. om konsumenten bara har studiemedel, saknas alltså i prin- cip betalningsförmåga för krediten. Kan konsumenten visa på kom- mande inkomster, t.ex. från feriearbete, kan naturligtvis en låneansö- kan godtas även om konsumenten vid lånetillfället saknar inkomst.2 2009/10:242, s. 100 f. Både och har utfärdat allmänna råd om kreditprövningen enligt konsumentkreditlagen. Allmänna råd från myndigheter utgör ett stöd i tillämpningen av bestämmelser och har alltså inte samma rättsliga status som bindande föreskrifter. Utöver vad som framgår av förarbetena till lagstiftningen framgår följande av allmänna råd om konsumentkrediter (KOVFS 2011:1). Olika tillförlitliga metoder kan användas och näringsidkaren bör använda flera uppgiftskällor. Uppgifter som konsumenten själv lämnar bör kontrolleras av näringsidkaren, t.ex. genom en aktuell kreditupplysning med relevant innehåll. De ekonomiska förutsätt- ningarna att fullgöra kreditavtalet kan normalt bedömas mot bak- grund av skuldförhållanden (inklusive ställda säkerheter). Om den kreditsökande ingår i ett hushåll med flera personer bör i lämplig utsträckning hela hushållets ekonomi beaktas. Vid den beräkning som ska göras av återbetalningsförmågan bör hänsyn tas till skäliga levnadsomkostnader. beräkningar av skäliga levnadsomkostnader kan vara en ledning vid bedömandet av vad skäliga levnadsomkostnader är. Enligt 2 kap. i allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden (FFFS 2014:11) bör kreditgivaren bedöma en konsuments ekonomiska förutsättningar utifrån hans eller hennes inkomster, tillgångar, utgifter och skulder samt eventuella borgens- åtaganden. Kreditprövningen bör grundas på ett skriftligt underlag eller på andra tillförlitliga uppgifter, t.ex. en kreditupplysning. beräkningar av skäliga levnadsomkostnader har publicerat beräkningar av skäliga levnadsomkostnader. Utgångspunkten för beräkningarna är vad det kostar att upprätthålla en rimlig levnadsnivå. Med detta avses ett bra vardagsliv oberoende av hushållets inkomster. Beräkning- arna kan användas t.ex. vid budget- och skuldrådgivning eller av hushållen vid deras egen planering av sin ekonomi. Beräkningarna används också som ett underlag till regeringens beslut om riksnormen inom försörjningsstödet.3 I beräkningarna ingår utgifter för hushållens vanligaste utgifts- poster. De omfattar kostnader för mat, personlig hygien, kläder och skor, fritid och lek, mobiltelefoni, barn- och ungdomsförsäk- ring, förbrukningsvaror (sådant som behövs för skötsel av hemmet, diskmedel, tvättmedel, etc.), medier (tidningar, bredband, hemtele- fon), möbler (dock inte vitvaror) och hemförsäkring (med olika kostnader beroende på hemortens storlek).4 har tillsyn över att konsumentkreditlagen följs, utom för verksamhet som står under tillsyn. När det gäller konsumentkreditinstituten har dock Konsument- verket tillsynen över att konsumentkreditlagen följs, trots att insti- tuten även står under tillsyn, vilket följer av 49 § konsumentkreditlagen. Om en näringsidkare inte följer bestämmelsen om kreditpröv- ning i 12 § får meddela en varning (51 §). har utökade sanktionsmöjlig- heter vid bristande kreditprövning och verket kan numera förena varningar med en sanktionsavgift.5 Sanktionsavgiften ska bestäm- mas till ett belopp (52 §). När avgiftens storlek bestäms ska särskild hänsyn tas till den aktuella överträdelsens allvar (52 § tredje stycket). Det finns också utrymme 3www.konsumentverket.se/Vart-arbete/Privatekonomi/Kostnadsberakningar/ 4www.konsumentverket.se/Vart-arbete/Privatekonomi/Kostnadsberakningar/Forklaring- till-utgiftsposterna/ 5SFS 2014:83, prop. 2013/14:34. för att ta hänsyn till det kreditgivande företagets storlek, för att säker- ställa att avgiften i det enskilda fallet blir en verkningsfull sanktion.6 Som en yttersta åtgärd vid bristande kreditprövningar kan Konsu- mentverket förbjuda en näringsidkare att lämna krediter till konsu- menter. Beslutet får förenas med vite och gäller om inget annat anges i beslutet (51 § andra och fjärde styckena).7 Lagregleringen av kreditupplysningsverksamhet finns i kreditupplys- ningslagen (1973:1173). Lagen definierar kreditupplysning som uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för bedömning av någon annans kredit- värdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende (2 §). För att bedriva kreditupplysningsverksamhet som omfattas av lagen behövs i princip tillstånd av Datainspektionen (3 §).8 Som grundläggande princip gäller att kreditupplysningsverk- samhet ska bedrivas på ett sådant sätt att den inte leder till otillbör- ligt intrång i den personliga integriteten eller till att oriktiga eller missvisande uppgifter lagras eller lämnas ut (5 §). Att vissa särskilt känsliga uppgifter, t.ex. etniskt ursprung, inte får behandlas i kredit- upplysningsverksamhet, följer av 6 §. Av 7 § framgår vilka uppgifter om betalningsförsummelser som får behandlas när det gäller privat- personer. Bestämmelsen innebär att uppgifter om domar och utslag får behandlas, men inte t.ex. inkassoåtgärder eller ansökningar om betalningsförelägganden. Enligt 5 a § har vissa företag möjlighet att mellan sig, och med kreditupplysningsföretag med tillstånd, utbyta information för kredit- upplysningsändamål om bl.a. lämnade krediter utan hinder av den tystnadsplikt som annars gäller i verksamheten. ingår i denna krets av företag, liksom t.ex. kreditinstitut. 2013/14:34 s. 12. 7Att beslutet med föreläggande ska gälla gäller , SFS 2016:425, prop. 2015/16:85. 8Av 1 § följer t.ex. att kreditupplysningar i enstaka fall kan lämnas utan att lagen blir tillämplig. Av 3 § andra stycket följer vidare att svenska och utländska kreditinstitut är undantagna från tillståndsplikt. kan också lämna uppgifter om kredit- missbruk under vissa förutsättningar som anges i 7 § andra stycket. Även företag inom den krets som anges i 5 a § måste ha tillstånd av Datainspektionen för att lämna uppgifter för kreditupplysnings- ändamål till andra bolag, om inte uppgifterna lämnas via ett kredit- upplysningsföretag. Detta följer av tillståndskravet i 3 § jämfört med definitionen av kreditupplysning i 2 §. har 20 företag tillstånd att syssla med kreditupplys- ning (kreditupplysningstillstånd). Sju av dem är rikstäckande, vilket innebär att de har alla fysiska personer i sina register.9 Kreditupplysningslagen ställer alltså upp vissa begränsningar för hur kreditupplysningsverksamhet får gå till, men innehåller inga förpliktelser för företag att inhämta kreditupplysningar eller utbyta någon viss information med andra företag för kreditupplysnings- ändamål. kan alltså inom ramen för sina tillstånd tillämpa olika principer för vilka uppgifter deras kredit- upplysningar innehåller. Uppgifter som vanligen ingår i en kredit- upplysning är taxerad inkomst, civilstånd, fastighetsinnehav, betal- ningsanmärkningar och skuldsaldo hos Kronofogdemyndigheten.10 En annan uppgift som kan, men inte måste, ingå i en kreditupp- lysning, är vilka tidigare förfrågningar om kreditupplysning som gjorts avseende en person. Denna typ av uppgifter benämns ibland omfrågningar. Om kreditupplysningar inhämtas kan det tyda på att en person sökt, och potentiellt fått, många krediter. Det är inte alltid antalet omfrågningar som är av betydelse, utan snarare om det inhämtas många kreditupplysningar under flera olika perioder. Om flera omfrågningar gjorts behöver detta inte innebära att en person är särskilt benägen att söka om krediter, utan kan bero på andra orsaker. Ett exempel är att man just flyttat och tecknat många nya abonnemang som 9Datainspektionen har en lista tillgänglig över företag med tillstånd som uppdateras kontinu- erligt, /lagar-och-regler/kreditupplysningslagen/gallande-tillstand/ 10Se t.ex. /fragor-och-svar/kreditupplysning/vad-ar-en- kreditupplysning/ eller /foretag/tjanster/tjanst/kreditupplysningar/person/ personupplysning krävt en kreditupplysning, eller att man tagit in flera olika erbju- danden om krediter från långivare för att jämföra priser och vill- kor.11 Kreditupplysningsföretagen hanterar omfrågningar på olika sätt. I vart fall ett av kreditupplysningsföretagen registrerar inte omfrågningar.12 Upplysningscentralen () är det kreditupplysningsföretag som förmedlar information om kreditengagemang. Upplys- ningarna om lämnade krediter avser krediter hos banker, kredit- marknadsbolag och kontokortsföretag. Upplysningar om kredit- engagemang lämnas endast inom samma krets av företag (jmf 5 a kreditupplysningslagen, som redogjorts för ovan).13 Kreditbetyg – credit scoring Utöver ren kreditupplysning erbjuder några av de rikstäckande kreditupplysningsföretagen också en tjänst för att bedöma privat- personers kreditvärdighet (kallas också credit scoring). Bedömningen består i en statistisk, automatiserad analys av olika uppgifter som också ingår i kreditupplysningarna, t.ex. ålder, inkomstförhållanden, betalningsanmärkningar m.m. Analysen ut- mynnar i ett omdöme, eller kreditbetyg, som kan sägas återspegla sannolikheten för att individen kommer att kunna betala i fram- tiden. använder olika bedömnings- modeller och underlag för bedömningen. Betalningsanmärkningar och tid som gått sedan senaste betalningsanmärkningen är en viktig, eller rent av den viktigaste, variabeln för kreditbetyget. Omfråg- ningar kan också vara ett viktigt underlag.14 11Informationen är hämtad från ingivna handlingar i målet avseende kreditprövning i förvalt- ningsrätten, se vidare avsnitt 9.2.3. 13www.uc.se/globala-sidor/ordlista/kreditengagemang-kreditregistret.html 14Information om credit scoring framgår exempelvis av de handlingar som hänvisats till i not 11, jfr även exempelvis Upplysningscentralens modelldokumentation för sin tjänst UC Risk Person, nedladdningsbar från /foretag/tjanster/affarsoptimering/uc-risk-/uc-risk-person Jfr vidare 2006:12, Blancokrediter till konsumenter II – uppfölj- ning, s. 9. har, med början , slutfört gransk- ningar av 29 bolags kreditprövning. Flertalet av dem var snabblåne- företag.15 ansåg att det fanns allvarliga brister i 25 bolags kreditprövning. I 23 fall utfärdades varningar, i fyra av dem i kombination med sanktionsavgift. I två fall utfärdade Konsu- mentverket förbud med att lämna krediter till konsumenter. I de flesta av sanktionsbesluten har konstaterat att bolagen inte har inhämtat tillräckliga uppgifter om konsumenter- nas ekonomiska förhållanden. I vissa fall har det direkt av bolagens uppgifter framgått att endast ett begränsat antal uppgifter, t.ex. om inkomst, inhämtats, eller så har bolagen påstått att uppgifter inhämtats men inte förmått visa att så verkligen skett. I några fall har bristen bestått i att insamlade uppgifter inte använts till någon egentlig beräk- ning av återbetalningsförmågan. Vidare har i flera av besluten anmärkt att det inte räcker att lägga en kreditupplys- ning till grund för vilken inkomst som ska användas vid kreditpröv- ningen, utan att konsumenten själv bör redogöra för sina inkomster. Av besluten framgår också att uppgifter om konsumentens skuld- förhållanden alltid bör inhämtas, både för att kunna stämma av och bedöma kreditsökandens totala räntekostnader och för att få en upp- fattning om konsumentens kreditbenägenhet. Sex av sanktionsbeslut avseende kreditprövning har överklagats, varav fem lett till en prövning i sak. Två bolag som meddelats varningar överklagade beslut. Dessa överklaganden avslogs av förvaltningsrätten, som konstaterade att de brister påtalat i sina beslut motiverade de utfärdade varningarna. Även tre andra beslut av , varav ett var ett förbud att lämna krediter och två avsåg varningar jämte sanktionsavgift, överklagades till förvalt- ningsrätten. Förvaltningsrätten i meddelade domar i målen 15 Åtta av bolagen bedriver inte längre verksamhet med kreditgivning till konsumenter. I några fall tycks den tidigare verksamheten dock ha tagits över av andra bolag. i januari 2016.16 I ett av målen var den huvudsakliga frågan vilken typ av information ett bolag ska ta in för att inhämtade uppgifter ska anses vara tillräckliga vid bedömningen av konsumentens åter- betalningsförmåga. Förvaltningsrätten konstaterade i det fallet att det saknades väsentlig information från konsumenten om bl.a. utgifter och kost- nader för andra krediter. Förvaltningsrätten konstaterade också att den information om konsumenten som inhämtats genom extern kreditupplysning avsåg uppgifter som låg bakåt i tiden. Mot denna bakgrund fann förvaltningsrätten att de uppgifter som legat till grund för bolagets kreditprövningar inte var tillräckliga för att med en hög grad av säkerhet kunna bedöma konsumentens ekonomiska förutsättningar att fullgöra sina åtaganden enligt kreditavtalet. För- valtningsrätten instämde alltså med bedömning i verkets beslut att vidta åtgärder mot bolaget. Förvaltningsrättens dom har överklagats till kammarätten och dom har inte meddelats så att utredningen kunnat redogöra för avgörandet.17 Om förvaltningsrättens bedömning fastställs i den fortsatta rättsliga processen kommer det att klarläggas att en kredit- givare inte kan förlita sig på enbart en kreditupplysning för att upp- fylla kraven i 12 § konsumentkreditlagen. Detta kommer då att gälla även om kreditgivaren också uppdrar åt kreditupplysnings- företaget att ge konsumenten ett kreditbetyg. Att kreditgivaren anser sig ha låga kreditförluster som en följd av scoringen har ingen betydelse för bedömningen av om tillräckliga uppgifter för kredit- prövningen inhämtats eller inte. En annan fråga som väcktes av kreditgivaren i målet var om de krav som enligt följer av 12 § konsumentkredit- lagen ska anses strida mot konsumentkreditdirektivet. Förvaltnings- rätten ansåg att så inte var fallet. Denna fråga behandlas utförligare nedan, avsnitt 9.5.1. 16Förvaltningsrättens mål nr 23-15, 4894-14 och 4896-14. Prövningen i ett av målen rörde i huvudsak om det varit befogat att förbjuda bolaget att i fortsättningen lämna krediter. Förvaltningsrätten ändrade beslut och meddelade i stället en varning jämte en sanktionsavgift. I ett annat mål rörde frågan i huvudsak storleken på den beslutade sanktionsavgiften. I båda fallen konstaterade förvaltningsrätten att det förelåg brister i bolagens kreditprövningar. 17Kammarrättens mål nr 529-16, dom meddelades , då denna utredning skickats till tryck. I avsnitt 7.5.5 ges en beskrivning av olika grundläggande krav som bolagen ställer på konsumenten för att bevilja lån, vilka uppgifter som inhämtas från konsumenten innan en kredit beviljas, och kredit- upplysningar och kreditbetyg. Sammanfattningsvis kan man kon- statera följande. I stort sett alla snabblåneföretag har en ansök- ningsprocess som innebär att konsumenten lämnar ett antal upp- gifter om sig själv och sin ekonomi. Till grund för kreditpröv- ningen ligger också en kreditupplysning och ett kreditbetyg som levereras av ett kreditupplysningsföretag. Ett avslag på en ansökan om kredit kan bero på att konsumentens kvar-att-leva-på-kalkyl visar på en bristande betalningsförmåga. Konsumenten kan också få avslag p.g.a. att kreditbetyget visar på en för låg kreditvärdighet. 9.2.5Brister i kreditprövningsprocessen? Är kraven på kreditprövningsprocessen tillräckligt klara? Som nämnts ovan är frågan om hur en kreditprövning ska gå till föremål för prövning i kammarrätten och utgången i målet, och den fortsatta rättsliga prövningen, kan komma att för- ändra tillämpningen av 12 § konsumentkreditlagen. Den tillämp- ning som genom allmänna råd och sina tillsyns- beslut gett uttryck för grundar sig på förarbetsuttalanden och för- valtningsrätten har kommit till samma slutsatser om gällande rätt som . Vår analys och våra förslag i det följande bygger därför på vad som får anses gälla. Skulle den fortsatta rättsliga prövningen innebära en annan bedömning får behovet av författningsåtgärder i det fortsatta lagstiftningsarbetet bedömas med beaktande av det förändrade rättsläget. Sammanfattningsvis gäller alltså följande när näringsidkaren enligt 12 § konsumentkreditlagen ska bedöma om konsumenten har förmåga att fullgöra sitt åtagande enligt kredit- avtalet: –Kreditgivaren ska beräkna konsumentens disponibla inkomster, för att jämföra dessa med de utgifter kreditåtagandet innebär. –Kreditgivaren ska inhämta uppgifter från konsumenten om in- komster och alla utgifter som är relevanta för att kunna få fram vilken del av inkomsten som är disponibel. –Uppgifterna ska kontrolleras. Kontroll kan ske på flera sätt, t.ex. genom offentliga databaser eller en kreditupplysning. Annan dokumentation är också tänkbar, särskilt då offentliga källor ger delvis inaktuella uppgifter. –Information från andra källor kan inte ersätta konsumentens egna uppgifter. –Att betalningsanmärkningar saknas eller att en scoring visar på god kreditvärdighet kan inte ersätta en beräkning av de dispo- nibla inkomsterna enligt ovan. Förarbetsuttalandena om kreditprövning anger genomgående vad som ”i allmänhet” eller ”normalt” åligger näringsidkaren. Allmänna råd från en myndighet har heller inte samma rättsliga status som lagbestämmelser eller föreskrifter, utan är ett tolkningsstöd för tillämparen. Detta ger dock inte, enligt det synsätt som alltså gäller, en näringsidkare någon möjlighet att utforma sin huvudsakliga kreditprövningsprocess på något annat sätt än enligt den ovan beskrivna modellen. Möjligen kan det däremot finnas utrymme för en näringsidkare att i något enskilt ärende avvika från den allmänna kreditprövningsprocessen. Detta får i så fall avgöras från fall till fall av i första hand tillsynsmyndigheterna. Finns det brister i den kreditprövning som ska göras enligt gällande rätt? Utredningen anser att även om en kreditprövning görs enligt de krav som följer av gällande rätt, finns det en risk att konsumenten i verkligheten saknar återbetalningsförmåga, trots att kreditgivaren inhämtat alla uppgifter som krävs, kontrollerat dem på ett lämpligt sätt och gjort en beräkning som visar att de disponibla inkomsterna räcker för att betala enligt kreditavtalet. För att beräkningen ska ge ett rättvisande resultat krävs att de uppgifter som konsumenten lämnar, och som inte kan kontrolleras av kreditgivaren, är korrekta. Det finns en risk att vissa konsumenter, medvetet eller omedvetet, inte lämnar heltäckande eller helt korrekta uppgifter, enligt vad som utvecklas i det följande. I finns i och för sig bättre förutsättningar att inhämta uppgifter om konsumenten från tillförlitliga källor än i många andra europeiska länder. Detta beror på den stora tillgången till informa- tion om enskilda som finns i offentliga register. När det t.ex. gäller inkomster kan konsumentens egna uppgifter i de flesta fall lätt kontrolleras. Tillgången till register ger möjligheter att bedöma konsumentens betalningshistorik. Dessa kontrollmöjligheter ökar säkerheten i beräkningen av konsumen- tens återbetalningsförmåga. När det gäller konsumentens utgifter kan en viss kontroll vidare göras av vanliga levnadsomkostnader, genom en jämförelse med de schablonbelopp som räknas fram av . Konsumenten kan dock ha flera andra utgifter, eller normalt sett spendera mycket mer pengar i vardagen, än vad schabloner ger uttryck för. schabloner bygger på en rimlig levnadsnivå för alla hushåll, oavsett inkomstnivå. Vad som är rimligt i sammanhanget utgår alltså från en konsumtion som möjliggör ett bra vardagsliv. Schablonerna får dock anses ge uttryck för en lägsta nivå för ett bra vardagsliv. De är avsedda att vara utgångspunkter för bl.a. riksnormen för försörjningsstöd. De flesta människor spenderar alltså antagligen mer på vardagliga utgif- ter och fritidssysselsättningar eller -nöjen än vad verkets schablon- belopp ger uttryck för. När det gäller andra kreditåtaganden är sådana inte möjliga att kontrollera för kreditgivaren, utom avseende skulder från banker och andra kreditinstitut. Konsumenten kan alltså ha kostnader för en mängd andra krediter och kreditgivaren har ingen möjlighet att kontrollera konsumentens egna uppgifter i det avseendet. En aldrig så noggrann kreditprövning som görs enligt de krav som ställs enligt gällande rätt, kan alltså felaktigt visa på att konsumenten har dispo- nibla inkomster. Det finns anledning att tro att konsumenten inte alltid har för- måga, tid eller intresse av att på ett korrekt sätt redovisa alla de ut- gifter som är relevanta för att beräkna de disponibla inkomsterna. Detta behöver inte alls bero på att konsumenten har ett syfte att vilseleda kreditgivaren, utan kan ha att göra med svårigheten att överblicka den egna ekonomin. I vissa fall kan det säkert finnas konsumenter som utnyttjar kreditgivarens brist på kontrollmöjlig- heter och ansöker om flera lån från olika kreditgivare (jfr avsnitt 7.8). Om man ser till den statistik utredningen hämtat från Krono- fogdemyndigheten står det klart att vissa konsumenter under långa perioder kan ha problem med olika typer av skulder (se avsnitt 7.7.3).18 Detta har naturligtvis många orsaker. Utredningen anser dock att detta visar på att kreditprövningsprocessen i sig inte garan- terar att personer, som har en bristande återbetalningsförmåga, beviljas krediter. Det kan knappast vara så att den skuldproblema- tik som kan drabba vissa konsumenter beror på att någon enstaka kreditgivare, eller någon särskild grupp av aktörer på kreditmarkna- den, bryter mot gällande regler om kreditprövning. Det kan heller inte anses bero på att kreditprövningsprocessen i något enstaka fall slagit fel p.g.a. någon helt oförutsebar händelse som förändrat kon- sumentens återbetalningsförmåga. I detta sammanhang kan nämnas att en stor andel av ansökning- arna betalas av konsumenterna innan det meddelas ett utslag (se av- snitt 7.7.3). Detta skulle kunna tolkas så att de faktiskt hade betal- ningsförmåga även vid tiden då kreditfordran skulle betalas, men av någon annan anledning valde att inte betala i rätt tid, t.ex. att de prioriterade andra utgifter och sköt skulden framför sig. Att betala på ett så sent skede i indrivningsprocessen är dock kostsamt, vilket de flesta konsumenter torde vara medvetna om. Endast inkasso- kostnader och processkostnaderna hos uppgår tillsammans till nästan , en utgift som konsumen- ten alltså kan undvika genom att betala i rätt tid. Att konsumenten inte betalar tidigare torde alltså trots allt bero på någon form av bristande betalningsförmåga, även om en bristande betalningsmoral även kan ha betydelse. Som skildrats i avsnitt 7.8 tyder informa- tionsutbytet på olika diskussionsforum på nätet i och för sig på att vissa konsumenter medvetet kalkylerar med hur olika kreditgivare tar på sig för att driva in ett krav. 18 Av de skulder som redovisas i avsnitt 7.7.3 har dock inte alla föregåtts av en kreditpröv- ning – att handla mot faktura föranleder exempelvis normalt sett inte kreditprövning och det finns inget lagkrav att kreditpröva innan ett sådant betalningsanstånd medges, jfr avsnitt 9.6. När det gäller oförutsedda händelser som kan påverka en konsu- ments återbetalningsförmåga finns det ingen ledning i gällande rätt för hur kreditgivaren ska ta hänsyn till sådana risker. Att kredit- prövningsprocessen har ett framåtblickande syfte framgår dock av lagregleringen i och för sig. När det gäller konsumentens förmåga att bedöma riskerna för att den egna betalningsförmågan försämras kan man också konstatera att det finns en tendens hos alla männi- skor att vara överoptimistiska, även när det gäller ekonomiska beslut och att man också lätt bortser från den sammanlagda betydelsen av många små utgifter, se vidare avsnitt 4.3.4.