sou · H4B38 · 2016-02-01 00:00:00 — Den domstol, som prövar frågan om ett beslut att förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, ska, om beslutet upphävs, också upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillståndet. Pantbankslagen (1994:1000) innehåller inga möjligheter för myndigheter att besluta om sanktionsavgifter eller förbjuda en person i anordnarens ledning att utöva den funk- tionen. Även i andra avseenden bör pantbankslagen kompletteras för att uppfylla kraven enligt direktivet. Pantbankslagen bör i stort innehålla samma möjligheter att be- sluta om åtgärder och sanktioner mot verksamhetsutövare som penningtvättslagen. När det gäller de sanktioner och övriga åtgärder som länsstyrel- sen ska kunna vidta med avseende på överträdelser av bestämmel- serna i penningtvättslagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av den, föreslår utredningen att detta regleras genom att i pantbankslagen hänvisa till bestämmelserna i penningtvättslagen. Åtgärder och sanktioner ska kunna riktas mot såväl pantbanken som mot fysiska personer som ingår i dess ledning. ska även när det gäller pantbanker, kunna förbjuda att verksamheten fortsätter. Det bör ske genom att myn- digheten förelägger verksamhetsutövaren att upphöra med verk- samheten. Detta föreslås också medföra att den tillståndsgivande myndigheten förutsätts återkalla tillståndet att bedriva pantbanks- verksamhet. Genom en särskild bestämmelse i pantbankslagen ska det framgå att frågan om avveckling av verksamheten ska bestäm- mas av den tillståndsgivande myndigheten. När tillsynen utövas av fler än en länsstyrelse måste det an- komma på den länsstyrelse, som fattar beslut om att förbjuda verk- samheten, att underrätta den tillståndsgivande . När pantbanken med stöd av 9 kap. 9 § andra stycket i förslaget till ny penningtvättslag föreläggs att upphöra med verksamheten får med stöd av 36 § pantbankslagen bestämma att beslutet ska gälla . Det innebär att beslutet ”ska gälla” och att den tillståndsgivande myndigheten ska besluta om att åter- kalla tillståndet. Den domstol, som prövar frågan om ett beslut att förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, ska, om beslutet upphävs, också upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillståndet. Revisorslagen (2001:883) Utredningens förslag: Revisorslagen (2001:883) anpassas till direktivets krav i fråga om sanktioner och andra åtgärder när det gäller överträdelser av penningtvättsregleringen. I revisorslagen tas in bestämmelser som innebär att en revisor eller ett regi- strerat revisionsbolag som överträder en bestämmelse i penning- tvättsregleringen som meddelas varning eller erinran också kan åläggas att betala sanktionsavgift. Åtgärder och sanktioner ska i vissa fall också kunna riktas mot revisorer som agerar som styrelseledamöter, verkställande direktör eller på motsvarande sätt företräder ett registrerat revi- sionsbolag. Taket för sanktionsavgifter ska vara det högsta av två alter- nativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser, om beloppet kan fastställas, eller ett belopp motsvarande . I revisorslagen införs också en bestämmelse av innebörd att på sin webbplats får tillhandahålla beslut om sanktioner och åtgärder. För att uppfylla direktivets krav när det gäller åtgärder och sank- tioner bör flera lagstiftningsåtgärder vidtas i fråga om revisorslagen (2001:883). Ingripande till följd av en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen ska inrymma möjligheterna att upphäva auktorisation, godkännande eller registrering, att meddela varning eller erinran, att besluta om sanktionsavgift mot en revisor, ett registrerat revisionsbolag eller en person som ingår i ett registrerat revisionsbolags styrelse, är dess verkställande direktör eller på motsvarande sätt kan företräda bolaget eller är ersättare för någon av dem. Huvudregeln är att endast auktoriserade eller godkända revi- sorer får vara styrelseledamöter, verkställande direktör eller ersätt- are för någon av dem. Firmatecknare och prokurister måste också vara revisorer. I 13 § andra stycket och 14 § andra stycket revisors- lagen (2001:883) görs undantag från den regeln. Det betyder att ledande funktioner i registrerade revisionsbolag i vissa fall kan ut- övas av andra än revisorer. Utredningen anser, i enlighet med vad direktivet kräver, att en överträdelse som begås av någon i egenskap av innehavare av en ledande befattning i ett registrerat revisionsbolag ska kunna mötas med åtgärder. Åtgärderna ska kunna riktas mot en person i egen- skap av innehavare av en ledande befattning oavsett om personen är revisor eller inte. Utredningen anser dock att de åtgärder som ska kunna komma i fråga med anledning av en revisors agerande som styrelseledamot eller i annan ledande befattning inom det registrerade revisions- bolaget bör vara desamma som de åtgärder som kan vidtas då en revisor i annat avseende har brustit i sin yrkesutövning.32 Såväl age- rande inom en ledande funktion som annat agerande måste kunna bedömas i ett sammanhang och föranleda samordnade åtgärder. Detta innebär en särreglering med avseende på revisorer i förhåll- ande till vad utredningen föreslår beträffande icke-revisorer som har ledande funktioner. Detta ska framgå av en särskild bestäm- melse (32 a § andra stycket). När det gäller en revisor ska det således när överträdelsen har begåtts vid utövandet av en ledande befattning i ett registrerat revisionsbolag, finnas möjlighet för att besluta att auktorisationen eller godkännandet ska upphävas eller besluta om varning eller erinran, eventuellt i kombi- nation med sanktionsavgift. Möjligheterna att rikta åtgärder mot andra än revisorer ska ses som ett utflöde av den tillsyn som kan utövas över de registrerade revisionsbolagen. Här ska reglerna om sanktionsföreläggande tillämpas vilket innebär att personen ska kunna förbjudas att utöva befattningen eller förpliktas att betala en sanktions- avgift. Dessa åtgärder ska också kunna kombineras. Utredningen om EU:s revisionspaket föreslår dels en möjlighet för att besluta om tillfälligt förbud för en revisor att utöva revisionsverksamhet och vissa andra till den verksamheten 32 Se också 32 § andra stycket revisorslagen. relaterade åtgärder33, dels införande av sanktionsavgift som dock föreslås vara begränsad till viss överträdelse av en föreslagen be- stämmelse i revisorslagen.34 Den ovan nämnda utredningens förslag om EU:s revisionspaket innebär att sanktioner rörande överträdelser införs i vissa begrän- sade avseenden. I betänkandet redovisas också ett alternativt förslag35 som dock inte låter sig förenas med vad som krävs för att genomföra det fjärde penningtvättsdirektivet. Bl.a. föreslås att en sanktionsavgift för en fysisk person högst får uppgå till . Den här utredningen anser att alla överväganden, som skulle behöva göras, rörande frågan om sanktioner, i form av tillfälliga förbud att utöva verksamhet eller sanktionsavgift, ska kunna tillämpas med avseende på alla former av överträdelser, inte ryms inom ut- redningens direktiv. Utredningens förslag tar därför i huvudsak sikte endast på förändringar och tillägg som erfordras för att genomföra internationella åtaganden avseende penningtvätt och finansiering av terrorism och som i övrigt behövs för att förbättra en effektiv tillämpning av penningtvättsregelverket. Det finns dock skäl att samordna lagstiftningen i samband med den fortsatta beredningen. När det gäller ingripanden mot registrerade revisionsbolag blir genom bestämmelsen i 34 § revisorslagen, som också föreslås jus- teras till utredningens övriga förslag, de åtgärder som kan vidtas mot revisorer också tillämpliga mot registrerade revisionsbolag. beslut är genom en föreskrift meddelad med stöd av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) (bilagan nr 103) undantagna från sekretess enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Besluten publiceras på nämndens webbplats men identiteten på den som beslutet avser publiceras inte. Utredningen föreslår att en särskild bestämmelse införs i revisors- lagen av innebörd att nämnden på sin webbplats får tillhandahålla beslut om sanktioner och andra åtgärder som avser överträdelser av penningtvättslagen. 33SOU 2015:49, förslaget till 32 a §. 34SOU 2015:49, förslaget till 32 c §. 35SOU 2015:49, bilaga 7. 17.5.4Sanktioner mot kreditinstitut och finansiella institut och finansiella institut ska omfattas av en sanktions- regim som i vissa avseenden är strängare än den som gäller för icke- finansiella företag. Skillnaderna består i beräkningen av det maxi- mala sanktionsbeloppet. Liksom i fråga om icke-finansiella verksamhetsutövare finns det för de finansiella företagen en sanktionsreglering i flera olika lagar. För dem som saknar en specifik rörelselag för den verksamhet som omfattas av penningtvättsregelverket finns bestämmelser om sank- tioner i anmälningslagen. Denna lag, liksom de andra rörelselagarna, är i behov av uppdateringar och översyner i syfte att uppfylla de krav på åtgärder och sanktioner som direktivet ställer. Lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet Utredningens förslag: När tillsyn bedrivs med stöd av lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verk- samhet (anmälningslagen) ska olika åtgärder stå till buds för . Det avser föreläggande om rättelse, förbud att inneha en ledande funktion i en juridisk per- son, sanktionsavgifter mot verksamhetsutövare som är fysiska eller juridiska personer och mot fysiska personer i egenskap av ledningspersoner samt föreläggande att upphöra med verksam- heten. Taket för sanktionsavgifter enligt anmälningslagen mot finan- siella institut (juridisk eller fysisk person) ska vara det högsta av följande alternativ. Den lägsta maxgränsen ska vara . Om det ger en högre maximal nivå ska sanktionen dock bestämmas till av den totala årsomsättningen enligt den senaste tillgängliga årsredovisning som godkänts av bolagets ledning. Om verksamhetsutövare som begått överträdelsen är ett moderföretag eller ett dotterföretag till ett moderföretag som är skyldigt att upprätta en koncernredovisning ska beloppet bestämmas till av koncernens omsättning. Sanktions- avgiftens högsta belopp kan också bestämmas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst. Taket för sanktionsavgifter för fysiska personer i institutens ledning ska vara det högsta av två alternativ: Ett belopp som per motsvarande eller två gånger den vinst som den fysiska personen erhållit till följd av regel- överträdelsen, om beloppet går att fastställa. I anmälningslagen införs också en bestämmelse av innebörd att tillsynsmyndigheterna på sin webbplats får tillhandahålla be- slut om sanktioner och åtgärder. Anmälningslagen (eller ”lagen om valutaväxling och annan finan- siell verksamhet” enligt utredningens förslag) ska i fråga om sank- tioner innehålla samma bestämmelser som penningtvättslagen. Ut- redningens ambition är att dessa två lagar, i fråga om sanktioner, inte ska skilja sig åt i den mån det inte är nödvändigt med hänsyn till de högre krav som ställs på sanktioner på finansiella företag. Detta innebär att de överväganden som utredningen gör i avsnittet om sanktioner i penningtvättslagen i tillämpliga delar även gäller för sanktionerna i anmälningslagen. I anmälningslagen ska således finnas samma möjligheter att förelägga ett finansiellt institut om rättelse och att, om rättelse inte sker och överträdelsen är allvarlig, upprepad eller systematisk, före- lägga verksamhetensutövaren att upphöra med verksamheten. Det- samma gäller rekvisiten för att besluta om sanktioner mot en fysisk eller juridisk person, förfarandet med sanktionsförelägganden samt verkställighet av beslut om sanktioner och offentliggörande av be- slut om sanktioner och åtgärder. I det följande redogör utredning- en således endast för sina överväganden i de delar som är specifika för den sanktionsregim som gäller för finansiella företag enligt anmälningslagen. Penningsanktioner mot finansiella institut I artikel 59.3 a) regleras beräkningen av hur den högsta sanktions- avgiften ska beräknas för finansiella institut. Den lägsta maxgränsen ska vara . Om det ger en högre maximal nivå ska sanktionen dock bestämmas till av den totala årsomsätt- ningen enligt den senaste tillgängliga årsredovisning som godkänts av institutets ledning. Om verksamhetsutövare som begått över- trädelsen är ett moderföretag eller ett dotterföretag till ett moder- företag som är skyldigt att upprätta en koncernredovisning ska beloppet bestämmas till av koncernens omsättning. Sank- tionsavgiftens högsta belopp kan också bestämmas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fast- ställa denna vinst. En bestämmelse av angivet innehåll bör således införas. I direktivet hänvisas i fråga om vilka koncerner som om- fattas till direktiv /34/EU. Detta direktiv har ännu inte genom- förts i svensk rätt, vilket innebär att det för svenskt vidkommande saknas en definition av koncern i den mening som avses i direktivet. Utredningen stannar därför vid att knyta sanktions- bestämmelsen till en skyldighet att upprätta koncernredovisning, och konstaterar att det är mycket sannolikt det nämnda direktivet kommer att vara implementerat när penningtvättsdirektiven ska vara genomfört. Penningsanktioner mot fysiska ledningspersoner Det högsta möjliga sanktionsbeloppet för en fysisk person i led- ningen för ett kreditinstitut eller finansiellt institut ska, liksom för icke-finansiella verksamhetsutövare, bestämmas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om denna går att fast- ställa. Den maximala sanktionsavgiften ska dock minst uppgå till det belopp i svenska kronor som motsvarade . Förutom denna skillnad bör bestämmelsen om sank- tionsavgift utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelse i penningtvättslagen, och samma förfaranderegler med hänvisning till 15 kap. 9 a–d ska tillämpas vid utdömande av sanktionsavgiften. Lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden Utredningens förslag: I lagarna införs bestämmelser som anger den särskilda beräkningsgrunden för den maximala sanktions- avgiften som kan riktas mot en juridisk person när det gäller koncernbolag enligt den definition som gäller enligt penning- tvättsdirektivet. Vidare införs en ytterligare maximal sanktions- avgift om ett belopp motsvarande . Sanktionsavgifter ska också, när det gäller LBF kunna använ- das vid överträdelser av och rådets förord- ning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006. När det gäller ingripanden mot juridiska personer ska Finans- inspektionen också kunna ingripa när ett åsidosättande av skyl- digheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för institutet eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den under- ställde kunnat begå överträdelsen. I fråga om ingripande mot fysiska personer ska Finans- inspektionen ha möjlighet att, förutom mot styrelseledamöter och verkställande direktörer eller ersättare, även ingripa mot personer som på motsvarande sätt företräder institutet. En ny alternativ beloppsgräns som anger taket för den högsta sank- tionsavgift som kan beslutas mot fysiska personer vid överträd- elser av penningtvättsregleringen införs. Som framkommit genom redogörelsen i avsnitt 17.5.2 lever LBF i stort sett upp till direktivets krav på sanktioner. Eftersom sank- tionssystemet i LVM i stort motsvarar det i LBF är direktivets krav i princip uppfyllt även i den lagen. Det saknas dock en bestämmelse i båda lagarna som anger den särskilda beräkningsgrunden för den maximala sanktionsavgiften när det rör sig om koncernbolag enligt den definition som gäller enligt penningtvättsdirektivet. En bestämmelse angående detta måste därför införas i såväl LBF som LVM. Direktivets krav i denna del innebär att årsomsättningen för ett bolag som ingår i en koncern ska bestämmas utifrån den totala årsomsättningen enligt den senaste tillgängliga koncernredovis- ningen. Eftersom denna beräkningsgrund enbart ska gälla för över- trädelser av penningtvättsregelverket bör en särreglering härom införas i de båda lagarna. När det gäller högsta sanktionsavgiften för fysiska personer finns en bestämmelse som anger att den uppgår till ett belopp som per i svenska kronor motsvarade . Penningtvättsdirektivets bestämmelse om sanktions- avgift för fysiska personer skiljer sig åt endast på den punkten att datumet för penningvärdet i stället är satt till . Även denna fråga berördes i prop. 2014/15:57 (s. 46) varför det finns anledning att återknyta till den lösning som där valdes. Regeringen konstaterade där att eftersom direktivet knyter sank- tionsavgiftsbeloppet till eurons kurs en viss dag kommer valuta- kursen inte att förändras. I fråga om vilken valutakurs som bör tillämpas vid omräkningen konstaterade regeringen att man tidigare i prop. 2010/11:23 om ändring av insättningsgarantins täcknings- belopp bedömt att den s.k. mittkursen som fastställs av OMX (Stockholmsbörsen) bör användas. Utredningen gör bedömningen att samma lösning bör väljas här. Enligt mittkursen motsvarade och motsvarade . Eftersom det maximala sanktionsbeloppet enligt penningtvätts- direktivet blir avsevärt högre än det som är infört i LBF och LVM, bör en särreglering för överträdelser av penningtvätts- lagen införas. Artikel 59.3 a) innebär vidare att det maximala sanktionsbeloppet för ett kreditinstitut eller finansiellt institut ska fastställas till . Både LBF och LVM saknar bestämmelser om detta. I syfte att fullt ut genomföra direktivets krav på sanktioner måste en reglering med angivet innehåll införas i både LBF och LVM. Detta alternativ för den högsta sanktionsavgiften ska kunna tillämpas generellt för överträdelser enligt de angivna lagarna. Då kapitaltäckningsdirektivet genomfördes36 togs den då gällande abso- luta beloppsgränsen på bort. Skälet var att någon absolut beloppsgräns inte var förenlig med genomförandet av direk- tivet. Utredningen anser mot den bakgrunden att det inte finns något hinder mot att nu göra beloppsgränsen generellt tillämplig som ett av flera alternativ. Utredningen konstaterar slutligen att det i 15 kap. 8 § 3 LBF anges att det högsta sanktionsbeloppet kan fastställas till två gånger de kostnader som institutet undvikit till följd av regelöverträdelsen. Denna beräkningsgrund förekommer inte i penningtvättsdirektivet. Enligt utredningens bedömning saknas dock anledning att justera 2013/14:228 s. 236. LBF för överträdelser av penningtvättsreglerna med anledning av detta, eftersom direktivet inte hindrar att medlemsstaterna tillämpar strängare regler. I den mån vid bestämmande av sanktionsbelopp för en överträdelse av penningtvättsregelverket kommer fram till att beloppet enligt 15 kap. 8 § 3 LBF är det högsta tillämpliga beloppet, bör detta tillämpas. Sanktionsavgifter ska också, när det gäller LBF, kunna användas vid överträdelser av och rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja över- föringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006 (se mer om detta i avsnitt 21.4). I ytterligare två avseende måste komplettering ske. Enligt direk- tivets artiklar 60.5 och 60.6 ska medlemsstaterna se till att juridiska personer kan ställas till svars för de överträdelser som avses i arti- kel 59.1 och som begås till deras förmån av någon som agerar an- tingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisa- tion och som har en ledande ställning i denna. Detta ska också kunna tillämpas om en sådan person har brustit i tillsyn och kon- troll som gjort det möjligt för någon underställd person att begå en överträdelse. Utredningen föreslår därför att en uttrycklig bestäm- melse införs som innebär att också ska kunna ingripa mot ett kreditinstitut i en situation där ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för institutet eller brustit i tillsyn och kon- troll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Den andra kompletteringen avser bestämningen av den person- krets som ska anses ha en ledande ställning. Innebörden av detta begrepp har betydelse för tillämpningen av nyssnämnda bestäm- melse men också för avgränsningen av den personkrets som kan åläggas att betala sanktionsavgift. Utredningen föreslår att personkretsen definieras som en per- son som ”ingår i bolagets styrelse eller är dess verkställande direk- tör eller på motsvarande sätt företräder” kreditinstitutet. Med ”mot- svarande sätt företräder” avses personer som på den högsta eller näst högsta ledningsnivån själva eller som ledamot av ett kollektivt beslutsorgan kan fatta bindande beslut för den juridiska personens räkning. Till denna krets hör bl.a. den som kan agera med stöd av en s.k. generalfullmakt. Även den som har utsetts till funktions- ansvarig med avseende på efterlevnaden av penningtvättsregel- verket omfattas. Även personer som ersätter personer som ingår i personkretsen ska omfattas. Lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter Utredningens förslag: När det gäller ingripanden mot juridiska personer ska , förutom vad som följer av gällande bestämmelser, även kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har över- trätt en bestämmelse till förmån för företaget eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Det nuvarande taket för sanktionsavgifter mot juridiska per- soner förändras så att det ska vara det högsta av följande alternativ. Den lägsta maxgränsen ska vara . Om det ger en högre maximal nivå ska sanktionsavgiften dock bestämmas till av den totala årsomsättningen enligt den senaste tillgängliga årsredovisning som godkänts av före- tagets ledning. Om företaget som begått överträdelsen är ett moderföretag eller ett dotterföretag till ett moderföretag som är skyldigt att upprätta en koncernredovisning ska beloppet bestäm- mas till av koncernens omsättning. Detta tak ska dock enbart tillämpas i fråga om överträdelser av penningtvättsregel- verket. Sanktionsavgiftens högsta belopp kan också bestämmas till två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst. ska vidare ha rätt att ingripa mot fysiska personer i företagens ledning vid vissa överträdelser av penning- tvättslagen. Bestämmelser som ger möjlig- het att vidta åtgärder i form av förbud att utöva en ledande funktion i en juridisk person eller besluta om sanktions- avgifter införs. Taket för sanktionsavgifter för fysiska personer ska vara det högsta av två alternativ: Ett belopp som per den motsvarande eller två gånger den vinst som den fysiska personen erhållit till följd av regelöver- trädelsen, om beloppet går att fastställa. Direktivets krav på offentliggörande av beslut om sanktioner och åtgärder ska genomföras i förordning. De aktörer som bedriver verksamhet enligt lagen (2013:561) om för- valtare alternativa investeringsfonder och lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter är att betrakta som finansiella institut enligt penningtvättsdirektivet. De båda lagarna är uppbyggda på ett liknande sätt. möjligheter att ingripa mot företagen är desamma enligt de båda lagarna. När det gäller lagen om alternativa investeringsfonder regleras möjligheterna att ingripa i 14 kap. I lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter i 20–31 §§.