sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — Tidsserier för realräntor på statsobligationer med längre löptid kan antingen erhållas via noteringar för realobligationsräntor eller genom att justera noteringar för nominella statsobligationsräntor med inflationen. Generellt är marknaden för nominella statsobliga- tioner mer likvida och erbjuder betydligt längre tidsserier. Precis som för realobligationer är tillgängligheten på långa tidsserier för 30-åriga obligationsräntor begränsad. För finns enbart note- ringar på 30-åriga räntor . Därmed är det svårt att på säkra grunder göra en bedömning av realräntan utifrån värde- papper med denna löptid. En genomsnittlig avkastning på tioåriga nominella statsobligationer – vilka i är likvida, i princip risk- fria och har funnits – framstår därför som det rim- ligaste instrumentet vid bedömningen av den långsiktigt ”långa” real- räntans nivå. Principerna för bedömning av kalkylräntan bör, för det fall en rörlig ränta införs, utgå från den långsiktigt ”långa” realräntan. Dess- utom bör hänsyn tas till beaktansvärda risker inom marknaden för elproduktion från vattenkraftverk. Hänsyn bör även tas till en av- skrivningskomponent. Nivån på kalkylräntan skulle bestämmas i samband med att rikt- värdeangivelserna beslutas inför en fastighetstaxering. Riktvärde- angivelserna beslutas i form av allmänna råd. Förslagen till allmänna råd lämnas i juni året före taxeringsåret vilka sedan träder i kraft . Fördelen med denna arbetsordning skulle vara att kalkylräntan blir en del av det samlade underlaget som ska ligga till grund för förslaget till riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk. En stor fördel är också att denna process skapar en större överblickbarhet som arbetet med förslagen till riktvärdeangivelse för vattenkraftverk kan samordnas med förslagen för övriga fastighetstyper. Sammanfattningsvis skulle ett införande av en rörlig kalkylränta till grund för att bestämma riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk kunna utformas enligt följande: •Principerna för bestämning av kalkylräntan anges i fastighets- taxeringsförordningen. •Kalkylräntan bestäms i samband med att övriga parametrar som ligger till grund för bestämmandet av riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk bedöms och beräknas. I avsnitt 9 föreslår utredningen att förenklad fastighetstaxering införs för elproduktionsenheter. Av förslaget framgår att det inför förenklad fastighetstaxering kan göras ett mindre om- fattande förberedelsearbete där endast vissa parametrar blir föremål för översyn. Det torde mot denna bakgrund normalt inte krävas att kalkylräntan blir föremål för revidering vid förenklad fastighets- taxering. Utgångspunkten är således att kalkylräntan tillsammans med övriga parametrar skulle revideras inom ramen för förberedelse- arbetet inför de allmänna fastighetstaxeringarna. 7.7.1Alternativ modell för en rörlig kalkylränta Under arbetet har till utredningen överlämnats en promemoria (dnr KOMM2015/00010/FI2014:14) från som pre- senterar en alternativ modell för att bestämma kalkylräntan vid taxeringen av elproduktionsenheter. Metoden i promemorian base- ras på en semi-fast direktavkastningsmetod och uppvisar likheter med utredningens förslag. Metoden bygger på härledda direktavkastningskrav för mest när- liggande fastigheter med en fungerande fastighetsmarknad. Enligt inlagan är marknaden för industrifastigheter den mest närliggande fungerande fastighetsmarknaden. I modellen bestäms kalkylräntan av tre olika delparametarar; risk- fri realränta, en riskpremie och en korrektionsfaktor för vattenkraft- verk. Den riskfria realräntan utgörs av en uppskattning av en 30-årig riskfri ränta. Initialt bedöms den genomsnittliga så kallade spreaden mellan en 30-årig och 10-årig statsobligation och sedan appliceras den spreaden i sin tur på den genomsnittliga 10-åriga riskfria rän- Riskpremien utgår ifrån direktavkastningskrav i marknadstran- saktioner för industrifastigheter. En korrektionsfaktor för vatten- kraft tas fram innehållande ett antal parametrar, däribland politisk risk, väderberoende och flexibilitet. Inlagan beskriver en process där lämpliga grupper av industrivärdeområden väljs ut för att be- stämma direktavkastningskravet för industrifastigheter (mest när- liggande marknad med vattenkraftverk enligt inlagan) som då kom- mer att påverka fastställandet av korrektionsfaktorn. Den riskfria räntan bör enligt inlagan ses över vart tredje eller , medan den marknadsbaserade riskpremien ses över . Korrektionsfaktorn bör fastställas i samråd med branschen och anses vara fast under överskådlig framtid. Utredningen noterar att det inkomna förslaget har flera likheter med utredningens eget förslag om hur en rörlig kalkylränta skulle kunna utformas. Förslaget till modell i inlagan är dock något mer komplicerat och innehåller ett större antal parametrar samt fler be- dömningar. Utredningens bedömning: Mot bakgrund av en kartläggning av förutsättningarna för att på ett entydigt sätt och med en hög värderingsteknisk precision införa en rörlig kalkylränta för i första hand vattenkraftverk gör utredningen bedömningen att kalkylräntan bör vara fast och regleras i fastighetstaxerings- förordningen. Som utgångspunkt bör räntan om behållas oförändrad. Det innebär också att inkomstskatt även fortsatt ska beaktas vid beräkning av kalkylräntan, dvs. kalkyl- räntan uppgår till efter skatt. Av direktiven framgår att uppdraget omfattar en översyn av avkast- ningsberäkningen för vattenkraftverk och den författningsreglerade kalkylränta om som används vid denna beräkning. Uppdraget innefattar även en översyn av om inkomstskatt ska be- aktas. Uppdraget omfattar däremot inte uttryckligen en översyn av kalkylräntans tillämpning vid taxering av andra typer av elproduk- tionsenheter och industrienheter i form av täktmark. För normkraftverket avseende vattenkraftverk ska värdet uttryckt i kilowattimmar bestämmas med utgångspunkt i elproduktionens lönsamhet och med beaktande av priser vid köp av likartade vatten- kraftverk eller del därav. För vattenkraftverken bygger således den lagreglerade modellen på en avkastningsberäkning. Utgångspunk- ten för att bestämma riktvärdet är verkets normalårsproduktion. Detta framgår av 15 kap. 6 och 7 §§ FTL. Värderingen av övriga kraftverkstyper tar enligt 15 kap. 13 § FTL sin utgångspunkt i en återanskaffningskostnad, dvs. en produk- tionskostnadsmetod, där användandet av kalkylränta inte är något huvudinslag. Denna stäms visserligen av mot en avkastningsberäk- ning och ett eventuellt ortsprismaterial, men utgångspunkten är åter- anskaffningskostnaden. De författningsreglerade värderingsmodellerna skiljer sig således åt för vattenkraftverk och övriga typer av kraftverk. Detta avspeg- lar sig även i hur riktvärdeangivelsen uttrycks (jfr 15 kap. 6 och 11 §§ FTL). Eftersom avkastningsmetoden är huvudmetod vid be- räkningen av riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk är kalkylräntan av avgörande betydelse vid denna beräkning. Nuvarande reglering innebär att kalkylräntan är låst till i fastighetstaxerings- förordningen. Detta innebär att det inom ramen för förberedelse- arbetet inför allmän fastighetstaxering normalt inte görs någon över- syn av nivån på kalkylräntan. Värderingsnoggrannheten bedöms i normalfallet bli något högre om en rörlig kalkylränta används. Det bör dock framhållas att en rörlig ränta inte med fullständig säkerhet kan uppskatta komponen- ter som risker etc. Att fastställa en kalkylränta med flera ingående komponenter bygger på bedömningar. Vissa komponenter kan be- dömas med relativt hög säkerhet, vissa med något lägre säkerhet. Beskrivningen av påverkan på riktvärdeangivelsen eller marknads- värdenivån av olika kalkylräntesatser gäller dock endast om ”allt annat är lika”. Känslighetsanalysen i avsnitt 7.6.6, tabellerna 7.1 och 7.2, visar resultatet om man låser kalkylräntesats respektive inkomst- skattesats. Eftersom kalkylräntan endast är en av flera olika para- metrar för att bestämma en riktvärdeangivelse blir dock inte värde- inverkan på riktvärdeangivelsen i praktiken lika tydlig som tabellerna utvisar. Under förberedelsearbetet kommer en avstämning att göras mot befintligt ortsprismaterial. Även en allmän avstämning av nivån görs. Detta måste också tas i beaktande vid bedömningen av hur stor reell inverkan på riktvärdeangivelsen som en förändrad kalkyl- ränta får. En annan viktig aspekt är den robusthet i modellen som en reg- lerad kalkylränta innebär. Jämförelser kan göras med regleringen av intäktsramar för elnätsföretagen där Ei i sin beräkning av intäkts- ramarna för åren 2012–2015 gjorde en bedömning av en rimlig kalkylränta. En bedömning som elnätsföretagen överklagade, se av- snitt 7.4.1. Ett stort antal rättsliga processer i olika instanser följde. Detta har gett upphov till ökade kostnader för företag, myndighe- ter och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Det oklara rättsläget har också medfört en osäkerhet för marknadens aktörer som har haft svårt att veta sina ekonomiska ramar. Reger- ingen har mot denna bakgrund utarbetat nya regler för bestäm- mandet av intäktsramarna. Men även de nya intäktsramarna har dock överklagats och därmed består det oklara rättsläget trots nya och mer detaljerade regler. Med en rörlig kalkylränta går det inte att utesluta att en liknan- de situation skulle uppstå vid fastighetstaxering av elproduktions- enheter. De samhällsekonomiska kostnaderna torde i så fall bli be- tydande. Utredningen gör därför bedömningen att en fast och reg- lerad kalkylränta är att föredra framför en rörlig ränta. Detta inne- bär en tydlig och långsiktig förutsättning för marknadens aktörer i en bransch där långsiktiga spelregler är av största vikt. En fast kal- kylränta är också vanligt i branscher med liknande förutsättningar, se avsnitt 7.4.1. Det kan vidare konstateras att den av utredningen övervägda modellen för att bestämma kalkylräntan som redovisas i avsnitt 7.7 är komplex till sin natur. Branschen har till utredning överlämnat en promemoria med en alternativ modell (se avsnitt 7.7.1). Denna modell är dock än mer komplex än den av utredningen övervägda modellen och utgör således inget alternativ. Kalkylräntan är, som framgår ovan, en av många parametrar vid värderingen av vattenkraftverken. Även om direktiven inte uttryck- ligen anger att utredningen ska göra en översyn för övriga kraft- verkstyper har det dock aktualiserats att kalkylräntan skulle kunna behöva bestämmas enskilt för varje kraftverkstyp. Detta trots att kalkylräntan, som framgår ovan, har mindre betydelse för de övriga kraftverkstyperna. För det fall utredningen skulle föreslå en rörlig kalkylränta i enlighet med den modell som redovisas i avsnitt 7.7 skulle denna helt anpassas till förhållandena för vattenkraftverk. Detta gäller såväl bedömningen av risk som avskrivningskompo- nenten. Att använda denna kalkylränta för övriga typer av kraftverk bedöms som direkt olämpligt. Det alternativ som i så fall funnits hade varit att bestämma olika rörliga kalkylräntor för samtliga kraft- verkstyper. Med de av utredningen föreslagna nya kraftverkstyperna innebär det i så fall att sammanlagt sex olika kalkylräntor skulle behöva bedömmas. Detta skulle medföra ett värderingstekniskt kom- plicerat arbete, som mot bakgrund av de osäkerheter som beräk- ningarna är behäftade med, ändå inte skulle säkerställa en entydig bestämning av räntan. Ytterligare en möjlighet är att föreslå en rörlig kalkylränta för vattenkraftverk och en författningsreglerad schabloniserad ränta för övriga kraftverkstyper. Utredningen menar dock att det inte är önskvärt att behandla kraftverkstyperna olika i detta hänseende och det är svårt att motivera en sådan principiell skillnad. Sammantaget gör utredningen bedömningen att nuvarande system med en fast författningsreglerad kalkylränta är att föredra. Den ytterligare vär- deringsnoggrannhet som eventuellt skulle uppnås med en rörlig kal- kylränta är inte motiverad mot bakgrund av den komplexitet och osäkerhet som ett sådant system skulle kunna ge upphov till. Kal- kylräntan bör därför enligt utredningens bedömning vara fast och regleras i fastighetsförordningen. Utredningen har heller inte funnit argument som talar för att den befintliga nivån på kalkylränta om skulle vara väsent- ligt felaktig. Ändringen i fastighetstaxeringsförordningen som inne- bär att inkomstskatt ska beaktas i kalkylräntan medför i praktiken att den föreskrivna nivån på kalkylränta vid AFT 13 efter skatt mot- svarar en kalkylränta om före inkomstskatt. Detta är således något högre än de i domstol fastslagna för beräkningen av elnätsföretagens intäktsramar gällande åren 2012– 2015. Mot bakgrund av det som redovisats ovan föreslår utredningen att ingen ändring sker av den i fastighetstaxeringsförordningen gäll- ande regleringen av nivån på kalkylräntan för elproduktionsenheter och täktenheter. Elcertifikat utfärdas för produktion av förnybar el enligt vad som föreskrivs i lagen (2011:1200) om elcertifikat. Innehavaren av en anläggning med sådan produktion tilldelas elcer- tifikat, vilka genom sitt värde ökar innehavarens intäkter. För fas- tighetstaxeringen har elcertifikaten betydelse genom att de höjer de elcertifikatberättigade anläggningarnas marknadsvärde. En taxerings- enhets (fastighets) taxeringsvärde ska bestämmas till det belopp som motsvarar av marknadsvärdet (5 kap. 2 § fastighets- taxeringslagen [1979:1152], förkortad FTL). Elcertifikatens inver- kan på fastigheters marknadsvärde har beaktats sedan den allmänna fastighetstaxeringen , dvs. sedan den första allmänna fastig- hetstaxeringen efter elcertifikatsystemets tillkomst. Nuvarande bestämmelser om fastighetstaxering av elproduktions- enheter tillkom i stor utsträckning års allmänna fastig- hetstaxering. har det bl.a. införts ett marknadsbaserat stödsystem för förnybar elproduktion, elcertifikatsystemet, som syftar till att öka produktionen av förnybar el på ett kostnadseffek- tivt sätt. Med hänsyn till de förändringar som har skett finns det anledning att göra en översyn av fastighetstaxeringen och fastig- hetsbeskattningen av elproduktionsenheter. Utredaren ska överväga om det med hänsyn till påverkan på effek- tiviteten i elcertifikatsystemet är motiverat att värdet av elcertifikat beaktas vid fastighetstaxeringen eller vid bestämmandet av underlag för uttag av fastighetsskatt. En central utgångspunkt är att taxeringsvärden för elproduk- tionsenheter även fortsättningsvis ska spegla marknadsvärden, i den mening som avses i 5 kap. fastighetstaxeringslagen. Utredaren bör i möjligaste mån eftersträva att förenkla och ratio- nalisera fastighetstaxeringen och fastighetsbeskattningen av elpro- duktionsenheter. Utredaren är även oförhindrad att föreslå änd- ringar i syfte att åstadkomma ökad tydlighet och överskådlighet samt språklig modernisering och enhetlighet. Värderingen ska ske med utgångspunkt i värdefaktorer (7 kap. 1 § FTL). Med värdefaktorer avses egenskaper som är knutna till fas- tigheten och som har betydelse för marknadsvärdet. För byggnader och ägoslag som avses i 8–15 kap. FTL ska, en- ligt 7 kap. 3 § samma lag, taxeringsvärdet bestämmas med utgångs- punkt i riktvärden. Där anges även att dessa för varje värderings- enhet ska bestämmas för kombinationer av värdefaktorer, som i nå- gon utsträckning varierar inom värdeområdet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet. För övriga värdefaktorer ska rikt- värdet, enligt paragrafen, bestämmas med utgångspunkt i förhållan- den som i genomsnitt eller i huvudsak råder inom värdeområdet. Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats vid rikt- värdes bestämmande och som påtagligt inverkar på marknadsvär- det, ska ett med ledning av riktvärden bestämt värde justeras (7 kap. 5 § FTL). Detta benämns justering för säregna förhållanden och görs på i paragrafen närmare beskrivet sätt. Påtaglig inverkan på taxeringsvärdet ska anses föreligga när säregna förhållanden för- anleder att det med ledning av riktvärden bestämda värdet höjs eller sänks med , dock (7 kap. 5 § tredje stycket FTL). För normkraftverket ska värdet i en riktvärde- angivelse bestämmas med utgångspunkt i elproduktionens lönsam- het och med beaktande av priserna vid köp av likartade vattenkraft- verk eller delar därav (15 kap. 6 § FTL). Vid bestämmande av värdet i riktvärdeangiv- elsen ska inte inverkan på kraftverkets värde av elcertifikat beaktas enligt 1 kap. 25 a § tredje stycket fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), förkortad FTF. Värdeinverkan av elcertifikat beaktas i stället för dessa typer av taxeringsenheter genom justering för sär- egna förhållanden (jfr 7 kap. 5 § FTL). I en riktvärdeangivelse enligt 7 kap. 3 § ska värden per kilowatt in- stallerad effekt anges för var och en av de skilda klasserna av värde- faktorn typ av värmekraftverk, dvs. om elproduktionen sker med bl.a. kraftvärme eller vindkraft (jfr 15 kap. 11 § FTL). Riktvärdeangivelsen enligt 1 kap. 34 c § FTF avser de värmekraft- verk som indelats i klassen kraftvärmeverk. Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen har värdefaktorerna installerad effekt, genom- snittlig årsproduktion, typ av bränsle, typ av reningsanordningar för avgaser samt belägenhet beaktats. Inverkan på värdet av elcerti- fikat ska, enligt paragrafen, inte beaktas. Värdeinverkan av elcerti- fikat beaktas i stället för dessa typer av taxeringsenheter genom justering för säregna förhållanden (jfr 7 kap. 5 § FTL). Riktvärdeangivelsen enligt 1 kap. 34 f § FTF avser de värme- kraftverk som indelats i klassen vindkraftverk. Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen har förutsatts en fullasttid mellan 1 800 och . Med fullasttid avses kvoten mellan den genomsnitt- liga årsproduktionen och den installerade effekten. Vid bestäm- mande av riktvärdeangivelsen har värdefaktorerna installerad effekt och belägenhet beaktats. Även inverkan på värdet av elcertifikat har beaktats. 8.4Elcertifikatsystemet – en bakgrund Ett av de av fastställda målen för den svenska energi- och miljöpolitiken är att andelen förnybar energi ska vara av den totala energianvändningen (prop. 2008/09:163, bet. 2008/09:NU25, rskr 2008/09:301). Elcertifikatsystemet är det huvudsakliga styrmedlet för att kostnadseffektivt öka elproduk- tionen från förnybara energikällor. Systemet infördes och är ett marknadsbaserat stödsystem. För varje producerad mega- wattimme el från förnybara energikällor kan producenterna få ett elcertifikat av staten. Elcertifikaten kan därefter säljas på en mark- nad där priset bestäms av utbud och efterfrågan. Elcertifikaten ger därigenom en extra intäkt till elproduktionen från förnybara energi- källor, utöver intäkten från försäljningen av elen, dvs. Sys- temet stimulerar på så sätt utbyggnaden av förnybar elproduktion. De förnybara energikällor som kan ge rätt till elcertifikat är vind- kraft, solenergi, vågenergi, geotermisk energi, vissa biobränslen1 och viss vattenkraft. Därutöver kan produktionsökningar för dessa energikällor ge rätt till elcertifikat. Även elproduktion med torv som bränsle kan ge rätt till elcertifikat, men den räknas inte som förnybar. Rätten till elcertifikat gäller , dock som längst till utgången av . Efterfrågesidan i systemet utgörs av aktörer med kvotplikt, i första hand elleverantörer men även vissa elanvändare. Dessa aktörer måste köpa en viss andel elcertifikat i förhållande till sin elförsälj- ning eller elanvändning. Hur stor den andelen är regleras genom en kvot i lagen (2011:1200) om elcertifikat (se figur 8.1). Kvoten är utformad för att skapa efterfrågan på elcertifikat och el från förny- bara energikällor fram . Kvoten motsvarade av såld eller använd el och kommer att, i enlighet med den senaste justeringen av kvotnivåerna (prop. 2014/15:123, bet. 2015/16:NU6, rskr 2015/16:5), som högst () motsvara . Därefter fasas kvotplikten stegvis ut fram t.o.m. . 1 Vilka biobränslen som omfattas av elcertifikatsystemet framgår av förordning (2011:1480) om elcertifikat. Figur 8.1 Kvotplikt åren 2003–2035 Kvotplikt (antal elcertifikat per MWh el) Källa: /15:123. Även om det i första hand är elleverantörerna som är kvotpliktiga är det elanvändarna som finansierar elcertifikatsystemet genom att kostnaden överförs till slutkunderna. Elanvändningen för alla elan- vändare omfattas dock inte av kvotplikten, t.ex. beaktas inte den el som används i den elintensiva industrins tillverkningsprocesser i beräkningen av kvotplikten. För att fullgöra kvotplikten lämnas el- certifikat in till staten en gång . Kvotplikten ska för respek- tive år uppfyllas följande år. annul- leras sedan elcertifikat motsvarande den el som uppgetts som kvot- pliktig. När ett elcertifikat annullerats är det förbrukat och kan inte säljas eller användas igen. Om det vid annulleringen inte finns till- räckligt med elcertifikat för att täcka kvotplikten får den kvotplik- tige i stället betala en kvotpliktsavgift.2 Majoriteten av elproduktionen i elcertifikatsystemet kom under de inledande åren från el producerad med biobränslen i framför allt kraftvärmeverk, medan utbyggnaden av ny elproduktion från för- nybara energikällor i första hand skett genom vindkraft (se figur 8.2). 2 Kvotpliktsavgiften beräknas som av det volymvägda medelpriset i konto- föringssystemet –respektive år. Efter det att äldre anläggningar fasats ut ur systemet vid utgången av är också vindkraft den största energikällan i elcertifikat- systemet. utfärdades elcertifikat motsvarande el. Av detta avsåg el från vindkraft, biobränslebaserad el och 1,70 terra- wattimmar el från vattenkraft. Till detta kommer mindre kvantiteter el från torv respektive sol. Solbaserad elproduktion är dock den energi- källa som ökar snabbast, men från låga nivåer. Jämfört med mer än fördubblades den elcertifikatberättigade solkraftsproduk- tionen och ökade från 10,78 till . Figur 8.2 Utfärdade elcertifikat per energislag i åren 2003–2015 Källa: Kontoföringssystemet . A priori kan elcertifikatpriset förväntas spegla stödbehovet i elcerti- fikatsystemet, dvs. marginalkostnaden för anläggningen på margi- nalen i elcertifikatsystemet minus elpriset. Allt annat lika kan där- med elcertifikatpriset förväntas bli lägre när elpriset går upp och vice versa. Prisutvecklingen för elcertifikat jämförs i figur 8.3 med elpriset . Medelpriset på elcer- tifikat var åren 2005–2015 och . Som framgår av figuren uppvisar elcertifikatpriset inte något uppenbart långsiktigt negativt samband med elpriset. Elpriset är även mer volatilt än elcertifikat- priset. finner i rapporten för elcertifikatsystemet 2015 (ER 2014:04) inte heller något tydligt samband mellan el- och elcertifikatprisernas utveckling , även om ett samband fanns under vissa enskilda år. En möjlig för- till att el- och elcertifikatpriserna inte beter sig som på för- hand kan förväntas kan t.ex. stå att finna i det över åren betydande ackumulerade överskottet av elcertifikat, dvs. av elcertifikat som inte annullerats (jfr även figur 8.4 nedan). Figur 8.3 Prisutveckling på el och elcertifikat åren 2005–2015 kr per MWh månadsmedel, El (SE) El (SE1) El (SE2) El (SE3) El (SE4) Källor: och Svensk Kraftmäkling. 8.4.2Elcertifikatmarknaden är gemensam med har och en gemensam elcertifikat- marknad med ett gemensamt mål som innebär att elcertifikatsys- temet ska bidra till en utbyggnad av ny förny- bar elproduktion till utgången av . Länderna har åtagit sig att finansiera hälften var. Efter förslag i prop. 2014/15:123 har riks- dagen dock beslutat höja det nationella svenska finan- sieringsmålet till ny elproduktion från förnybara energikällor jämfört med . Det nya målet ersätter det tidigare finansieringsmålet om jäm- fört med . Även målet för den gemensamma marknaden med justeras och höjs till ny elproduktion från förnybart . För att möjliggöra ambitionshöjningen och nå det nya finansieringsmålet höjs också kvotplikten (se figur 8.1). Det avtal mellan och som möjliggör ambitions- höjningen har godkänts av såväl som .