sou · H4B358 · 2016-09-15 00:00:00 — Dessa preskriptionstider gäller oavsett hur allvarligt brottet är. En ytterligare skillnad mot reglerna i brotts- balken är att det är tillräckligt att åtal väcks inom den föreskrivna tiden, dvs. stämningsansökan har getts in till tingsrätten. Således tillämpas inte förutsättningen att den ansvarige ska ha häktats eller fått del av åtalet inom preskriptionstiden. För enskilt åtal och skadeståndskrav gäller vanliga preskriptions- regler, dvs. de ovan beskrivna bestämmelserna i 35 kap. Preskriptionsregler och ansvar för databaser Preskriptionstiden räknas även i dessa fall från utgivningen av skriften. Även sådana mål handläggs som tryck- frihetsmål med bl.a. juryprövning (som huvudregel). Det kan i sammanhanget noteras att det är mycket ovanligt att Justitiekanslern väcker allmänt åtal för tryck- och yttrandefrihets- brottet förtal, även i ljuset av att kraven för allmänt åtal nu har sänkts något (se prop. 2013/14:47). Huvudregeln i fråga om förtal är således enskilt åtal. Då tillämpas vanliga preskriptionsregler och åtal ska väckas från utgivningen (vid grovt för- tal). Skadeståndstalan kan dock alltid föras från utgiv- ningen. Om en skrift ges ut i en ny upplaga löper en ny preskriptionstid från den utgivningen. Som har berörts är de korta preskriptionsreglerna en del av skyddet för tryck- och yttrandefriheten. Tankegången framgår bl.a. av följande uttalande rörande preskriptionstiderna i TF och YGL från i betänkandet Yttrandefrihets- grundlagen och Internet. Utvidgat grundlagsskydd och andra frågor om tryck- och yttrandefrihet (SOU 2001:28 s. 295). Angående skälen till de särskilt korta preskriptionstiderna i TF och YGL kan i övrigt nämnas att det har ansetts viktigt att frågan om tryckfrihetsbrott avgörs snabbt. Att åtals- prövningen anses böra ske i anslutning till utgivningen hör samman med att många yttranden som kan vara straffbara enligt TF och YGL är sådana som har betydelse för den allmänna opinionsbildningen och att uppfattningen om vad som är tillåtet respektive otillåtet att yttra, även inom ett visst straffbud, kan ändras även . Beträffande politiska yttranden är det därför särskilt viktigt att åtalsfrågan blir avgjord efter offentliggörandet så att frågan om det föreligger ett missbruk av tryck- eller yttrandefriheten blir klarlagd. Det har även anförts att det är viktigt att åtalsfrågan inte kommer upp på nytt när den allmänna opinionen kanske ändrat upp- fattning. Vidare kan det nämnas att preskriptionstiden för ”tryckt skrift, som ej är periodisk” (bl.a. böcker) infördes . gällde regeln om sex månaders preskription även sådana skrifter. Ändringen motiverades av att en ny tillsynsorganisation avseende tryckfriheten infördes. Reformen ansågs av olika skäl innebära att svårigheterna att fastställa utgivningsdagen kunde förväntas bli större i fråga om de icke-periodiska skrifterna än för de periodiska skrif- Preskriptionsregler och ansvar för databaser Det fanns därför skäl att tillämpa en längre preskriptionstid för de icke-periodiska skrifterna, dvs. från utgivning, se Mass- medieutredningen i betänkandet Massmediegrundlag (SOU 1975:49) och prop. 1975/76: 204 s. 179. Frågan om tidsfrister för anmälan av en publicering till PO enligt pressbranschens självsanerande verksamhet behandlas i avsnitt 2.4. Även i YGL är preskriptionstiderna för väckande av allmänt åtal förkortade i jämförelse med reglerna i . Reglerna för preskription varierar beroende på vilken medieform som används enligt följande. Radio- eller tv-program – sex månaders preskriptionstid från det att programmet sändes. Överföring från en databas (t.ex. tidningars webbplatser) – från det att informationen (dvs. den aktuella uppgiften) inte längre tillhandahölls. Offentlig uppspelning ur en databas (bl.a. digital bio) – sex måna- der från uppspelningen. Tekniska upptagningar (bl.a. cd-skivor) med korrekta s.k. ur- sprungsuppgifter – från utgivningen. Tekniska upptagningar utan korrekta ursprungsuppgifter – brotts- balkens preskriptionsregler tillämpas, dock inte åtal senare än från det att Justitiekanslern fick kännedom om upptagningen. I fråga om enskilt åtal och skadeståndskrav gäller även här vanliga preskriptionstider, dvs. de ovan beskrivna bestämmelserna i 35 kap. och preskriptionslagen. När det gäller databasöverföringar kan framhållas följande. En uppgift på t.ex. en tidnings webbplats som utgör förtal eller något annat yttrandefrihetsbrott anses vara perdurerande. Innebörden är att brottet fullbordas redan när uppgiften läggs ut på webbplatsen och därmed tillhandahålls allmänheten. Brottet fortsätter sedan att begås ända till dess uppgiften tas bort så att den inte längre till- handahålls på webbplatsen. Preskriptionstiden räknas således från Preskriptionsregler och ansvar för databaser när uppgiften tas bort (”inte längre tillhandahölls”). Denna utgångs- punkt för beräkningen gäller för allmänt åtal men även för enskilt åtal och talan om skadestånd. Som anges ovan gäller dock de all- männa preskriptionstiderna vid enskilt åtal () och talan om skadestånd (preskriptionslagen). När YGL infördes fanns det inte särskilda regler för preskrip- tionstidens beräkning vid tillhandahållande ur databaser. I stället gällde bestämmelserna om radioprogram, dvs. preskription räkna- des från den tidpunkt då programmet sändes och preskriptions- tiden var . Frågan om en särskild preskriptionstid för databasöverföringar (t.ex. en tidnings webbplats) väcktes under Mediegrundlagsutred- ningens arbete. I slutbetänkandet SOU 2001:28 s. 319 f. konstate- rades att det fanns tre möjliga synsätt. Preskriptionstiden kunde beräknas: a)från varje tidpunkt då en överföring skedde från en databas (på begäran av mottagaren), b)från när informationen först lades in i databasen eller c)från då informationen togs bort från databasen. Efter en analys av medieformens karaktär kom utredningen fram till att det fanns skäl som talade för att publiceringen på en databas inte skulle anses knuten till en bestämd tidpunkt. Publiceringen kunde anses pågå då innehållet hålls tillgäng- ligt. Ett sådant betraktelsesätt skulle då innebära att det var till- gänglighållandet och inte början av databasinnehållets tillhandahållande eller varje faktisk överföring till mottagare som var betydelsefullt vid tillämpning av preskriptionsreglerna. Ett motsatt synsätt torde, enligt , innebära avsevärda problem eftersom det skulle krävas bevisning om när innehållet började tillhandahållas i databasen eller när en överföring faktiskt skedde. Enligt synsättet som utredningen för- ordade skulle det däremot ofta vara tillräckligt att visa att mate- rialet alltjämt var tillgängligt vid . Utredningen stannade för alternativ c) vilket innebär att yttrande- frihetsbrott i en databas som omfattas av YGL betraktas som per- durerande. Regeringen och delade denna bedömning (prop. 2001/02:74 och bet. 2001/02:KU21). Preskriptionsregler och ansvar för databaser Det kan noteras att föreslog att en preskriptionstid från borttagandet skulle gälla för data- baserna. Utredningen fäste bl.a. vikt vid att verksamhet som avsågs enligt databasregeln var mer komplicerad i utredningsavseende än vad som gällde för traditionella tv- och radiosändningar (med sex månaders preskription). Regeringen delade dock inte denna be- dömning utan ansåg att preskriptionstiden fortfarande skulle vara . anslöt sig till regeringens be- dömning. Särskilt om utgivarens ansvar Ansvaret för innehållet i en databas (webbplats) som omfattas av YGL ligger på utgivaren för databasen. Frågan om ansvar utgår här från tanken om ett fortlöpande tillhandahållande av information som utgivaren ansvarar för ända till dess det tas bort från databasen. I NJA 2013 s. 945 behandlades ansvarsfrågor som avsåg Dagens Nyheters databas . På databasen fanns en artikel om att AG hade varit inblandad i en konkurs. utsågs GH till utgivare för . AG stämde GH för förtal med anledning av innehållet i artikeln. GH bestred ansvar i huvudsak på den grunden att artikeln hade publicerats före hennes tid som ansvarig och att hon aldrig hade tagit ställning till inne- hållet. konstaterade bl.a. att det i utgivarens be- fogenhet ligger en rätt att ta bort information, även sådan som hade lagts in innan utgivaren utsågs. Slutsatsen var att en utgivares ansvar för yttrandefrihetsbrott i en databas omfattade även information som hade lagts in i databasen innan utgivaren utsågs. Arkivdatabasregel – förslag från Under Yttrandefrihetskommitténs arbete uppmärksammades att det förekom att tidningsföretag gjorde material från de tryckta tid- ningarna tillgängliga för allmänheten i särskilda arkivdatabaser. Det ledde till att kommittén i slutbetänkandet En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55 Del 1 s. 391) lämnade ett förslag om en särskild s.k. arkivdatabasregel i TF. Preskriptionsregler och ansvar för databaser Bakgrunden var att antogs den s.k. bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket TF omfatta sådana arkivdatabaser. Regeln behandlar ett förlagetroget återgivande (”återger innehållet i skrif- ten oförändrat”) av innehållet i en tidning i ett radioprogram eller en teknisk upptagning (t.ex. cd-skiva). Under förutsättning att dessa och vissa andra förutsättningar är uppfyllda jämställs radio- programmet med en bilaga till tidningen. Konsekvensen blir att utgivaren för den periodiska skriften ansvarar även för innehållet i radioprogrammet eller den tekniska upptagningen, se vidare avsnitt 10.1.4 i detta betänkande. Preskription inträder efter utgivningen av den periodiska skriften (om utgivningsbevis finns). I NJA 2003 s. 31 slog dock fast att begreppet ”radioprogram” i det aktuella sammanhanget inte kunde anses omfatta tillhandahållanden ur en databas. Avgörandet klargjorde bl.a. att tidningarnas arkivdatabaser inte föll under den ovan nämnda bilageregeln. Däremot kunde det antas att grundlagsskydd gällde enligt databasregeln i 1 kap. 9 § YGL. ansåg att det fanns behov av ett särskilt grundlagsskydd för tidningsföretagens arkivdatabaser. An- svaret för innehållet i dessa borde hållas samman med ansvaret för den periodiska skriften. Det föreslogs därför en ny bestämmelse i TF som innebar att den som ansvarade för den ursprungliga publi- ceringen i den periodiska skriften också skulle bära ansvaret för tillhandahållandet i arkivdatabasen. Preskriptionstiden för sådana publiceringar i arkivdatabaser skulle räknas från tidpunkten för utgivningen av den periodiska skriften. Förslaget innebar att material kunde ligga kvar i databasen efter det att preskription inträtt. Kommittén övervägde mot denna bak- grund att införa en möjlighet för domstol att besluta att visst inne- håll i sådana databaser skulle tas bort. Bedömningen var dock att det inte fanns behov av att införa en sådan regel. Förslaget fick ett blandat mottagande av remissinstanserna. I flera remissvar framhölls att en särreglering av det slaget riskerade att komplicera lagstiftningen och medföra olika avgränsningsproblem. Vidare menade flera remissinstanser att regeln borde förenas med en skyldighet för den som driver databasverksamheten att ta bort brottsliga yttranden. Förslaget har inte lett till lagstiftning. Preskriptionsregler och ansvar för databaser ”Single publication rule” eller ”multiple publication rule”? I det här sammanhanget finns skäl att översiktligt beröra några aspekter på preskription för yttranden publicerade på internet som har aktualiserats i och . Frågan har även be- handlats av . Diskussionen har i första hand avsett vad som ska gälla för yttranden som påstås innebära förtal. I ett flertal av delstaterna i gäller en ”single publication rule” för material som sprids i stor omfattning. Inne- börden är att preskriptionstiden räknas från tidpunkten för den ursprungliga publiceringen. Tiden räknas således inte från t.ex. varje enskild försäljning av ett bokexemplar. Syftet bakom regeln är att förhindra en situation med oändlig förnyelse av preskriptions- tiden. I ett rättsfall från högsta domstolen i delstaten tillämpades denna princip även vid publicering på en webbplats (Court of Appeal, Firth v. 2002). Efter rättsfallet har domstolar i flera delstater tillämpat regeln på internetpubliceringar. I gällde intill en motsatt ordning. Där tillämpades nämligen en ”multiple publication rule” vid spridning av material som innebar förtal. Betydelsen av regeln var att varje enskild försäljning eller distribution av material som innebar förtal betraktades som en ny publicering. Efter en lagreform 2013 gäller dock en ”single publication rule” i fråga om förtal som bygger på samma principer som den amerikanska regeln. Slutligen kan nämnas att i målet mot (nr 3002/03 och 23676/03, dom ) hade att bedöma frågor som rörde tillämpningen av ”multiple publication rule” på en webbpublicering och förhållandet till artikel 10 (yttrandefrihet) i . Domstolen gjorde vissa allmänna uttalanden om att det vid bestämmande av preskriptionstiden fick göras en avvägning av pressens rätt till yttrandefrihet och den enskildes intresse av att kunna ta tillvara sin rätt till personlig integritet. De konkreta omständigheterna i målet var enligt domstolen sådana att ingenting talade för att artikel 10 hade överträtts. I slutet av domen framhöll dock följande i preskriptionsfrågan. Preskriptionsregler och ansvar för databaser The Court would, however, emphasise that while an aggrieved applicant must be afforded a real opportunity to vindicate his right to reputation, libel proceedings brought against a newspaper after a significant lapse of time may well, in the absence of exceptional circumstances, give rise to a disproportionate interference with press freedom under Article 10. 13.4Kartläggning av regler om preskription och ansvar i några andra länder I diskussionen om en eventuellt förändrad reglering av ansvar och preskription för yttranden på internet är det av intresse att veta hur dessa frågor har lösts i andra jämförbara länder. Vi har därför bl.a. genom skriftliga frågor och studiebesök inhämtat information från ett antal länder rörande ansvar och preskription när det gäller internetpubliceringar. Nedan redogörs för aktuella bestämmelser i , , , samt och . När det gäller de nordiska länderna har vi haft möjlighet att göra en fördjupad undersökning. I fråga om samt och är informationen däremot mer summarisk. Allmänt om yttrandefrihet i massmedier Den konstitutionella regleringen av yttrandefriheten finns i 100 § i den norska grundlagen och har följande lydelse: Ytringsfrihet bør finne sted. Ingen kan holdes rettslig ansvarlig for å ha meddelt eller mottatt opplysninger, ideer og budskap med mindre det lar seg forsvare holdt opp imot ytringsfrihetens begrunnelse i sannhetssøken, demokrati og individets frie meningsdannelse. Det rettslige ansvar bør være fore- skrevet i lov. Frimodige ytringer om statsstyret og hvilken som helst annen gjenstand er tillatt for enhver. Det kan bare settes klart definerte grenser for denne rett der særlig tungtveiende hensyn gjør det for- svarlig holdt opp imot ytringsfrihetens begrunnelser. Preskriptionsregler och ansvar för databaser Forhåndssensur og andre forebyggende forholdsregler kan ikke benyttes med mindre det er nødvendig for å beskytte barn og unge mot skadelig påvirkning fra levende bilder. Brevsensur kan ikke settes i verk utenfor anstalter. Enhver har rett til innsyn i statens og kommunenes dokumenter og til å følge forhandlingene i rettsmøter og folkevalgte organer. Det kan i lov fastsettes begrensninger i denne rett ut fra hensyn til personvern og av andre tungtveiende grunner. Det påligger statens myndigheter å legge forholdene til rette for en åpen og opplyst offentlig samtale. Därtill finns Lov om redaksjonell fridom i media (lagen om redak- tionell frihet i media) som syftar till att säkra den redaktionella friheten och gäller för dagstidningar och andra periodiska publika- tioner samt för sändningar. Lagen tillämpas även på elektroniska massmedier som har ”tilsvarande føremål og funksjon” som perio- diska publikationer och sändningar. Detta innebär att lagen även kan bli tillämplig på internetpublikationer. Lagen innehåller bl.a. bestäm- melser om redaktörer och de redaktionella besluten. Den innehåller dock inte några bestämmelser om ansvar eller preskription. Bestämmelser om vem som ansvarar för yttranden på internet följer av vanlig lag. De straffrättsliga bestämmelserna finns i Lov om straff (strafflagen) och de civilrättsliga bestämmelserna finns främst i Lov om skadeserstatning (skadeståndslagen). Strafflagen är reformerad genom bestämmelser som trädde i kraft . Det finns inte någon särskild brottskatalog eller en i förväg bestämd ordning som reglerar vem som ansvarar för yttranden i massmedier. Utgångspunkten är att den som säger eller skriver något är ansvarig för det, oavsett vem som har publicerat yttrandet. Någon princip om ensamansvar finns inte utan alla som har bidragit till ett yttrande kan hållas ansvariga för innehållet. Regleringen är teknikneutral på det sättet att det för tillämpningen av de straffrättsliga bestämmelserna inte har någon betydelse på vilket sätt ett yttrande har publicerats. Det spelar alltså ingen roll om publiceringen har skett t.ex. i en tryckt skrift, i tv eller på internet. Preskriptionsregler och ansvar för databaser I 269 § strafflagen finns det dock en bestämmelse enligt vilken redaktören kan bli ansvarig för innehållet i tryckt skrift och eter- media. Redaktören har ett s.k. kontrollansvar och presumeras känna till innehållet i tidningen eller sändningen och kan därför hållas ansvarig för detta. Har redaktören rent faktiskt känt till inne- hållet i ett yttrande aktualiseras i stället ansvar enligt de vanliga straffrättsliga reglerna. I 269 § tredje stycket finns en bestämmelse om ansvarsfrihet för redaktören, enligt vilken en redaktör kan gå fri från ansvar om redaktören kan visa att han eller hon gjort vad som varit möjligt för att utöva sitt kontrollansvar. Detta undantag tillämpas dock enligt uppgift sällan. Den nu nämnda bestämmelsen i 269 § skiljer sig från vad som i andra sammanhang är utgångspunkten enligt strafflagen eftersom den enligt sin ordalydelse är teknikberoende. Den gäller enligt ordalydelsen endast för tryckt skrift och etermedia. Det anses oklart om denna bestämmelse ska tolkas så att den även omfattar yttranden på internet. Om bestämmelsen inte gäller för internet ansvarar redaktören där bara för sådant innehåll som han eller hon faktiskt känt till medan en redaktör för t.ex. en tidning ansvarar även för innehåll som han eller hon inte känt till. Ansvaret för redaktören gäller oavsett om någon annan (t.ex. en författare) också kan hållas ansvarig. Det vanligaste är dock att redaktören i första hand ställs till svars. Enligt skadeståndslagen finns det möjlighet att begära ersättning för yttranden som kränker privatlivet eller utgör ärekränkningar. För sådana skadeståndskrav ansvarar som utgångspunkt den som har orsakat skadan. Om denne har agerat i tjänsten för ett mass- medium ansvarar även ägaren eller utgivaren för skadeståndet (3 kap. 6–7 §§ skadeståndslagen). Källskyddet i får anses vara starkt. Även om t.ex. en meddelare kan hållas ansvarig för yttranden skyddas han eller hon ofta av källskyddet. Av 125 § strafflagen följer bl.a. att en redaktör vid en rättegång inte är skyldig att svara på frågor om vem som är författare, meddelare eller källa till upplysningar. Endast om det är påkallat av viktiga samhällsintressen och är av väsentlig betydelse för att utreda saken får rätten ålägga en person att röja källan. Denna bestämmelse har prövats av (Høyesterett) i en dom meddelad . I målet hade norska säkerhetspolisen beslagtagit opublicerat film- Preskriptionsregler och ansvar för databaser material hos en filmskapare. Filmen var en dokumentär om extrem islamism och om norska medborgare som rekryteras som utländska krigare till och terrororganisationen . Polisen beslagtog filmmaterial för att använda som bevis mot två personer, misstänkta för försök att ansluta sig till terrororganisationen samt med- verkan därtill. kom fram till att filmskaparen omfattades av den personkrets som enligt 125 § strafflagen har rätt att skydda sina källor och att det beslagtagna materialet kunde röja källorna. kom vidare fram till att förutsätt- ningarna för att göra undantag från huvudregeln i 125 § inte var uppfyllda och beslaget hävdes därför. Vid bedömningen beaktade artikel 10 i (se dom i HR-2015-02308-A, sak nr. 2015/1462). Det saknas praxis i frågan om vad som gäller när en ny redaktör tar över ansvaret för t.ex. en tidnings webbupplaga från en tidigare redaktör (jfr NJA 2013 s. 945 ovan). Det anses att en ny redaktör skulle kunna bli ansvarig i vart fall för material som han eller hon blir uppmärksammad på men väljer att inte ta bort. I övriga fall torde det krävas att den nya redaktören känt till eller varit delaktig i den tidigare publiceringen. Preskriptionstiden för brott följer av allmänna preskriptionsregler i 15 kap. strafflagen. Det finns inte några särskilda bestämmelser om preskription för yttranden på internet utan preskriptionstiden följer tiden för det aktuella brottet. Utgångspunkten är att pre- skriptionstiden räknas från den dag då den straffbara handlingen upphör. När det gäller tryckta skrifter innebär detta att preskrip- tionstiden räknas från publiceringsdatumet. I fråga om publicer- ingar på internet är rättsläget oklart och det saknas praxis i denna fråga. En bedömning görs i varje enskilt fall utifrån den gärnings- beskrivning som åklagaren har angett. Såvitt känt har det i inte uppmärksammats några sär- skilda svårigheter för åklagaren att bevisa från vilken tidpunkt pre- skriptionstiden löper vid publiceringar på internet. Preskriptionsregler och ansvar för databaser Vid prövning enligt det norska pressetiska regelverket räknas dock preskriptionstiden från publiceringsdatumet även vid publicer- ingar på internet, men preskriptionstiden kan i vissa fall förlängas. Enligt strafflagen finns det en skyldighet att ta bort oriktiga upp- lysningar och en plikt att införa rättelse. Det går även att genom ett civilrättsligt förfarande ansöka om att domstolen ska förelägga någon att ta bort material från t.ex. en webbsida. Det finns inte några särskilda bestämmelser om vad som gäller när ett yttrande publiceras på nytt. fanns det i en bestämmelse om mortifikation, vilket var ett särskilt rättsmedel som kunde användas vid ärekränk- ande offentliggöranden. Bestämmelsen innebar att den kränkte gavs en möjlighet att få en domstol att förklara ett uttalande som ”dött och verkningslöst”. Tanken var att det förutom straffrättsliga in- grepp skulle finnas ett neutralt rättsmedel som gav upprättelse till en enskild. Denna bestämmelse ansåg lagstiftaren dock strida mot skyddet för yttrandefriheten i artikel 10 i och bestämmelsen har tagits bort i den nya strafflagen. Allmänt om yttrandefrihet i massmedier Den konstitutionella regleringen av yttrandefriheten finns i 77 § i den danska grundlagen och har följande lydelse: Enhver er berettiget til på tryk, i skrift og tale at offentligøre sinie tanker, dog under ansvar for domstolarne. Censur og andre fore- byggende forholdsregler kan ingensinde på ny indføres. I Medieansvarsloven (medieansvarslagen) finns det särskilda bestäm- melser om ansvar för publiceringar och yttranden i massmedier. Bestämmelserna i lagen gäller 1) periodiska skrifter som trycks eller på annat sätt mångfaldigas, 2) ljud- och bildprogram som sprids genom vissa aktörer samt 3) texter, bilder och ljudprogram som sprids till offentligheten och som har karaktär av nyhetsförmedling. Preskriptionsregler och ansvar för databaser Bestämmelserna gäller även yttranden på internet om webbsidan är registrerad hos Pressenævnet och har karaktär av nyhetsförmedling. Utgångspunkten är att den som yttrar sig ansvarar för detta, både straffrättsligt och civilrättsligt.