sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Av den redovisning som gjorts tidigare av bestämmelserna om förundersökning följer att det som huvudregel är en polis som är förundersökningsledare vid misstanke om våldtäkt och andra sexual- brott. Endast när brottet innefattar en sexuell handling som har riktats mot ett barn eller när det är fråga om våld i nära relation är åklagare förundersökningsledare redan från brotts- anmälan. Annars tar åklagare över som förundersökningsledare först när det finns en skäligen misstänkt för brottet. För att någon ska bli skäligen misstänkt för ett brott krävs en del utredningsinsatser som inte kan anstå. I för- studie har påtalats att utredarna behöver förbättra sina kunskaper när det gäller bl.a. bevisvärdering och spårsäkring. Kompetensen bör därför generellt höjas de som ska vara förundersökningsledare i utredningar om sexualbrott. En omedelbar kompetenshöjning skulle erhållas om åklagare var förundersökningsledare vid alla sexual- 97Rikspolisstyrelsens förstudierapport, s. 4. , dnr 2741-2015, beslut . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Även om det finns många exempel på kompe- tenta och kunniga polisiära förundersökningsledare finns det anled- ning att tro att kvaliteten i brottsutredningarna generellt sett skulle höjas om en åklagare var förundersökningsledare redan från det att brottsutredningen inleddes. De åklagare som arbetar med sexual- brott är specialiserade inom brottskategorin och har kunskap om bl.a. de beviskrav som krävs för att ett ärende ska ha förutsätt- ningar att leda till åtal. Om åklagare är förundersökningsledare i samtliga sexualbrottsutredningar redan från det att förundersök- ningen inleds borde det leda till att utredningarna drivs framåt mer skyndsamt och med högre kvalitet. Frågan är då om ändringen ska komma till stånd genom en för- ändring av bestämmelsen i om förundersökning eller om Polis- respektive i stället bör ges i uppdrag att ändra de myndighetsföreskifter som reglerar vem som ska vara förundersökningsledare i brottmål. Enligt 23 kap. 3 § rätte- gångsbalken ska åklagare överta förundersökningen om saken inte är av enkel beskaffenhet. I annat fall övertar åklagaren ledningen så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet eller det i annat fall är motiverat av särskilda skäl. Bestämmelsen är generell i sin utform- ning. Vad som närmare avses tydliggörs genom myndigheternas föreskrifter. Bestämmelsen i är alltså generell i sin utform- ning. Att i den bestämmelsen reglera i detalj vem som ska vara för- undersökningsledare i sexualbrottsutredningar skulle innebära ett avsteg från den lagteknik som har använts. En bättre ordning vore därför att myndigheterna ändrar de föreskrifter som gäller inom respektive myndighets verksamhet. bör därför få i uppdrag att, i samråd med , överväga om myndighetens föreskrift och allmänna råd om ledning av förunder- sökning i brottmål ska ändras så att åklagare ska överta ledningen av förundersökningen när fråga är om sexualbrott enligt 6 kap. . Från huvudregeln bör fortfarande kunna undantas ett par brott i 6 kap. som är av enklare beskaffenhet, nämligen sexuellt ofredande när brottet riktar sig mot en person som är och köp av sexuell tjänst. I de fallen bör en polisiär utredare fortfarande vara förundersökningsledare. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Genom att såväl åklagare som polis på så vis kan bidra till utred- ningen med sin respektive expertis tror vi dessutom att sexual- brottsutredningar generellt kommer att hålla en högre kvalitet. Som tidigare redovisats har det blivit allt vanligare att sexuella övergrepp sker på internet. De fall som har ut- retts och lett till åtal har inte varit så många, men flera av dem har varit mycket omfattande och därmed resurskrävande. Det är också mycket sannolikt att den typen av brottslighet kommer att öka i omfattning framöver. Inom den nya polisorganisationen har det beslutats att alla sexual- brott, utom barnpornografibrott och koppleri, ska utredas på lokala polisområden. Sexuella övergrepp som sker på internet ska alltså utredas lokalt medan barnpornografi utreds regionalt. Redan av den anledningen att sexuella övergrepp av det slag som sker på internet närmast regelmässigt konstituerar barnpornografibrott, framstår den beslutade ordningen som mindre övertänkt. Genom den beskrivning av problem och svårigheter som ofta uppstår vid utredningar av sexuella övergrepp på internet (vilket har beskrivits i avsnitt 7.3.1 ovan) kan man ifrågasätta om det inte också finns andra skäl för att överväga att hantera sådana brotts- utredningar på regional nivå. Det skulle bl.a. ha den fördelen att de som arbetar med den här typen av brott har bättre förutsättningar att hålla sig uppdaterade om den utveckling som sker på internet, t.ex. om nya applikationer och chattsajter. Brott som sker på internet har inte heller någon geografisk förankring i landet utan målsägandena återfinns ofta på vitt skilda platser i, och sannolikt även utanför, landet. Detta innebär att det ofta är rent slumpmässigt var någonstans ett ärende kan komma att utredas. Det innebär också att den grundläggande tanken bakom beslutet att sexualbrott ska ut- redas på lokalpolisnivå, dvs. att utredningen ska ske så nära brottet som möjligt, inte gör sig gällande på samma vis vid utredningar där internet är brottsplatsen. Om utredningarna koncentrerades till regional nivå finns det bättre förutsättningar att tilldela de resurser som krävs för den omfångsrika utredning det ofta blir fråga om. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Ur utredningssynpunkt vore det alltså av många anledningar en fördel om sexualbrott som sker på internet kunde utredas mer centralt inom . Hur väljer att utforma sin inre organisation är emellertid en fråga för myndig- heten att själv avgöra. Vi har dock informerats om att Polismyndig- heten överväger att arbeta utifrån en sådan organisa- tionsförändring som vi efterfrågar genom införandet av såväl ett nationellt som flera regionala it-brottscentrum. Slutligt beslut om att it-brottscentrum ska införas i regionerna och att alla regioner ska hantera bl.a. sexualbrott mot barn som sker på internet i sådan ordning är inte fattat när det här betänkandet trycks. Vi föreslår därför att löpande får i uppdrag att redovisa hur arbetet fortskrider med inrättandet av ett nationellt och flera regio- nala it-brottscentrum där bl.a. utredningar som gäller sexualbrott som sker med internet som brottsplats ska hanteras. Övriga problem som identifierats Under vår granskning har vi informerats om att utredare vid Polis- myndigheten inte sällan stöter på problem under brottsutredningar som avser brott som sker på internet. Vissa av problemen har att göra med att lagstiftningen inte har uppdaterats med hänsyn tagen till modern teknik. Så är t.ex. fallet ifråga om bestämmelserna om husrannsakan, vilka i sin nuvarande utformning inte möjliggör för utredande polisman att undersöka och ta i beslag information som finns sparad i bl.a. molntjänster. Även bestämmelserna om möjlig- heten att ta information i beslag behöver anpassas till de förhållan- den som råder . Ett annat problem rör möjligheten att spåra misstänkta gärnings- män genom s.k. IP-nummer. Här finns det problem dels som har att göra med internationella samarbeten för att få ut sådan information, dels med den tid som internetdistributörer är ålagda att bevara upp- gifter om användare. Den tiden är för svenskt vidkommande satt , medan det direktiv som ligger till grund för den svenska bestämmelsen medger ett tidsspann mellan och . När utredaren väl har fått nödvändiga uppgifter från t.ex. en utländsk chattsajt eller applikation är det inte sällan för sent att få ut uppgifter om användaren. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott kring utlämnande av användaruppgifter behöver alltså ses över i syfte att uppnå en snabbare hantering. Det borde vidare övervägas om inte den tid som internetdistributörer åläggs att spara användar- uppgifter bör förlängas för att möjliggöra lagföring för allvarliga brott som sker på internet i större utsträckning. Det är en angelägen uppgift för lagstiftaren att se till att Polis- myndigheten har de verktyg som behövs för att bedriva effektiva brottsutredningar. Modern teknik har inneburit förändrade krav på lagstiftningen och det finns därför behov av att se över bl.a. de nu nämnda regelverken. Vi saknar emellertid såväl uppdrag som tid att inom ramen för kommitténs uppdrag ta oss an även dessa frågor. De bör därför hanteras på annat sätt inom . Det har delvis redan skett. Regeringen har tillsatt två nya utredningar på området. Den första utredningen ska bl.a. analysera i vilka avseen- den det finns anledning att anpassa bestämmelserna om beslag och husrannsakan till modern teknik. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag i september 2017.99 Den andra utredningen ska bl.a. under- söka om hemlig dataavläsning bör införas som ett nytt straff- processuellt tvångsmedel. Den utredningen ska redovisa sitt upp- drag i november 2017.100 Vissa av de verktyg som vi anser att de rättsvårdande myndigheterna saknar kan eventuellt komma att åtgärdas genom förslag från de nämnda utredningarna. Kvarstår gör dock frågan om den tid som internetdistributörer är ålagda att bevara uppgifter om användare och frågan om internationell sam- verkan kring informationsutbyte. Även dessa frågor bör uppmärk- sammas av lagstiftaren. Vi har redogjort för det behov vi har sett av förändringar i inre organisation för utredning av brott som sker på internet. Även de problem som påtalats talar för att kompetensen hos måste stärkas i den här typen av utredningar. 99Kommittédirektiv, Moderna regler om beslag och husrannsakan, dir. 2016:20. 100Kommittédirektiv, Hemlig dataavläsning, dir. 2016:36. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Vår bedömning: har en tillräckligt väl fungerande organisation för att utreda och i övrigt hantera sexualbrott. 1.Åklagarmyndigheten bör få i uppdrag att, i samråd med , överväga om myndighetens föreskrift och allmänna råd om ledning av förundersökning i brottmål ska ändras så att det framgår att åklagare ska vara förundersök- ningsledare när fråga är om sexualbrott enligt 6 kap. brotts- balken. 2.Åklagarmyndigheten bör få i uppdrag att överväga om myn- dighetens organisation för att hantera sexualbrott som sker med internet som brottsplats bör förändras. Allmänt om vår granskning har genom sina utvecklingscentrum en väl utvecklad organisation för att ta fram metodstöd och bedriva rätts- utveckling bl.a. i frågor som rör sexualbrott. Utvecklingscentrum i ansvarar också för rättslig uppföljning och tillsyn över den operativa verksamheten. När det gäller den operativa verksamheten har vår granskning visat att de enskilda åklagare som hanterar sexualbrott arbetar i specialiserade team. Åklagarna i teamen får särskild utbildning om bl.a. sexualbrott och för de yngre åklagarna i teamen utgör äldre och mer erfarna kollegor ett stöd. Slutsatsen av vår granskning är därför att har en tillräckligt väl fungerande organisation för att utreda och i övrigt hantera sexualbrott. Det finns dock några åtgärder som kan vidtas för att förbättra myndighetens hantering i vissa avseenden, vilka kommer att redovisas i följande avsnitt. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott I föregående avsnitt föreslog vi att skulle få i uppdrag att, i samråd med , överväga om myn- dighetens föreskrift och allmänna råd om förundersökningsledare i brottmål ska ändras så att det framgår att åklagare ska vara för- undersökningsledare när det är fråga om sexualbrott enligt 6 kap. . Myndigheternas föreskrifter är i detta avseende iden- tiska varför bör få samma uppdrag att över- väga en ändring av dess föreskrift. Särskilt om utredning av sexualbrott som sker med internet som brottsplats Vi har ovan under avsnitt 7.3.1. redogjort för de särskilda problem och utmaningar som polis och åklagare står inför när det gäller sexualbrottsutredningar där internet är brottsplatsen. Polismyndig- heten överväger redan en organisationsförändring för hanteringen av dessa brott och vi har i föregående avsnitt föreslagit att Polis- myndighetens arbete i det avseendet ska följas upp. bör på liknande sätt få i uppdrag att analy- sera hur dess organisation fungerar när det gäller hanteringen av sexualbrott som sker med internet som brottsplats. Skälen för det är flera. För det första är brottsutredningar om sexualbrott som sker på internet en förhållandevis ny ärendetyp där det är nödvän- digt att åklagaren inte bara har särskilda kunskaper om sexualbrott utan även är väl insatt i it-rätt och de problem som orsakas av att internet är brottsplatsen. Dessutom tenderar den här typen av ären- den att växa till mycket omfattande utredningar som i många delar kräver snabba beslut om utredningsåtgärder. Det innebär att den åklagare som utses till förundersökningsledare bör ha möjlighet att ägna sig åt utredningen på heltid och inte, som det tenderar att vara , även ha en rotel på åklagarkammaren med andra ärenden som också kräver inte obetydliga arbetsinsatser. Vid våra diskussioner med åklagare som har varit förundersök- ningsledare i den här typen av ärenden har det framförts idéer om att det t.ex. skulle kunna skapas en grupp av eller i vart fall identi- fieras åklagare som har intresse, kunskap och erfarenhet nog att vara förundersökningsledare i ärenden som gäller sexualbrott på Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott När ett sådant ärende sedan ska utredas kan en (eller i vissa fall flera) åklagare från gruppen utses till förundersöknings- ledare i just det ärendet. Åklagaren i fråga bör ersättas av annan åklagare på den egna roteln och alltså friställas från sina ordi- narie arbetsuppgifter som utredningen pågår. Paralleller skulle kunna dras till domstolarnas system för förstärkningsdomare. Vi har alltså under vår granskning sett fördelar i ett något för- ändrat arbetssätt när det gäller mer omfattande utredningar av sexualbrott som sker på internet. Det vore lämpligt om Åklagar- myndigheten övervägde en förändring av sin organisation i det avseendet. Vårt förslag är därför att ska få i uppdrag att överväga om myndighetens organisation för att hantera sexualbrott som sker med internet som brottsplats bör förändras. Vår bedömning: Domstolar har en tillräckligt väl funge- rande organisation för att hantera sexualbrott. 1.Domstolsverket bör även fortsättningsvis få i uppdrag att stödja och följa upp de enskilda domstolarnas arbete med bemötandefrågor. 2.Domstolsverket bör få i uppdrag att se över och utveckla den utbildning som erbjuds mer erfarna domare, bl.a. när det gäller domarrollen. Allmänt om vår granskning Domstolarnas långvariga arbete med bemötandefrågor har medfört flera förbättringar för den som ska uppträda som part eller vittne i mål om sexualbrott. Förhandlingsklimatet i rättegångarna har för- bättrats, vilket innebär bättre förutsättningar för förhörspersoner att lämna sina uppgifter och i sin tur ett bättre beslutsunderlag för domstolen. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Det finns ingen specialisering bland domare, men de erbjuds en hel del utbildning, både sådan som är mer specifik för sexualbrott och sådan som mer är av betydelse för att stärka den enskilde doma- ren i sin roll som ordförande. Utbildning som rör domarrollen är av särskild betydelse för att ordföranden ska uppfylla sin skyldighet att se till att ovidkommande frågor, som kan förekomma i mål om sexualbrott, inte tillåts. Den utbildning som finns har i vart fall till främst riktat sig till nyutnämnda domare. Det finns behov av sådan utbildning som är anpassad till mer erfarna domares behov. Slutsatsen av vår granskning är att Domstolar har en tillräckligt väl fungerande organisation för att hantera sexualbrott. Det finns dock några åtgärder som kan vidtas för att förbättra dom- stolarnas hantering i vissa avseenden, vilka kommer att redovisas i följande avsnitt. Arbetet med bemötandefrågor bör fortsätta De allra flesta som besöker en domstol som tilltalad, målsägande eller vittne har aldrig, eller möjligen endast ett fåtal gånger, tidigare varit i kontakt med en domstol. Oavsett om personen är tilltalad, målsägande eller vittne är det många som upplever besöket som olustigt. Känslor av osäkerhet, stress och nervositet är vanliga inför framträdandet i rätten. Hur bemötandet av parter och vittnen fungerar i mål som rör sexualbrott är på många sätt ännu viktigare än i andra mål. De inblandade ska inför främlingar berätta om privata förhållanden som man kanske normalt sett inte ens pratar om med sina närmsta vänner. Målsäganden anser sig dessutom utsatt för en mycket all- varlig kränkning och den tilltalade riskerar ofta ett långt fängelse- straff. Att förhandlingen i domstol i den situationen kan genom- föras med högt ställda krav på professionalism är därmed av särskilt stor betydelse. Det är viktigt att samtalsklimatet i rättegången är gott så att förhörspersonerna känner sig trygga att lämna sina uppgif- ter. Det är självfallet också viktigt att ingen person under rättegången blir utsatt för kränkande behandling eller trakasserier. I nämnda avseenden utgör rättens ordförande en mycket viktig person. Det är ordförandens ansvar att se till att förhandlingen kan genomföras på ett sätt som i minsta möjliga mån orsakar obehag för de inblandade. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Det arbete med bemötandefrågor som har genomförts inom Domstolar har varit framgångsrikt och det har lett till många förbättringar för den som ska uppträda vid en rättegång. Den som är kallad att höras vid en rättegång får numera redan i kallelsen viktig information om hur förhandlingen kommer att gå till och vilket stöd som domstolen kan erbjuda. Domstolarnas vänt- rum och entréhallar är också mer ändamålsenligt utformade och det finns större möjligheter att få sitta enskilt i avvaktan på att för- handlingen ska börja. Slutligen har även sättet som rättegången genomförs på varit föremål för bemötandearbetet. läggs mycket fokus på ett professionellt bemötande och ett bra samtals- klimat. Ytterligare ett område som det har arbetats med är dom- skrivningen, där syftet har varit att skriva domar som är begripliga även för parter och allmänheten. Trots att det bemötandearbete som redan har genomförts på många domstolar har varit framgångsrikt har personer från olika intresseorganisationer som vi har varit i kontakt med vittnat om att det fortfarande finns brister på olika håll. Arbetet med bemötande- frågor är en ständigt pågående process och det är angeläget att arbetet fortsätter. bör därför även fortsättningsvis få i upp- drag att stödja och följa upp de enskilda domstolarnas bemötande- arbete. Genom uppföljning bör det också klarläggas om det finns enskilda domstolar som har större behov av stöd i arbetet än andra. Hanteringen av ovidkommande frågor till målsäganden; domaren bör stärkas i sin roll som ordförande En fråga som i det här sammanhanget förtjänar extra uppmärksam- het är hur frågor till målsäganden om t.ex. tidigare sexuella erfaren- heter ska hanteras. I och är det som huvudregel inte tillåtet att ställa frågor till målsäganden om tidigare sexuella erfarenheter. I måste ombudet ansöka om rättens tillåtelse att ställa frågor om sexuell historik genom ett särskilt förfarande som genomförs före huvudförhandling hålls i målet. Enskilda frå- gor måste också specificeras på förhand. I infördes ett i praktiken totalt förbud mot frågor om målsägandens tidigare sexu- ella erfarenheter. Sedan förbudet ansågs strida mot landets konsti- tution har det luckrats upp något. råder emellertid stor återhållsamhet när det gäller sådana frågor. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott I svensk rätt finns en skyldighet för rättens ordförande att av- visa frågor till parter och vittnen som anses ovidkommande eller som är förvirrande eller på annat sätt otillbörliga. Frågor som rör målsägandens tidigare sexuella erfarenheter är i många fall att anse som ovidkommande. Genom kontakter med olika intresseorganisationer har vi dock förstått att bl.a. frågor om målsägandens tidigare sexuella erfaren- heter eller preferenser ändå ofta tillåts i svenska domstolar. När vi nu dessutom föreslår förändringar i sexualbrottslagstiftningen där gränsen mellan straffri och straffbar handling föreslås dras vid om deltagandet har varit frivilligt eller inte snarare än om den fram- tvingats genom användande av något medel finns det en allmän oro för att lagstiftningen kan bidra till en allt större belastning på måls- äganden. Även om vi inte till fullo delar den farhågan är det vår bestämda uppfattning att domstolarna bör ha en större beredskap att hantera problemet med ovidkommande frågor. Vi har därför övervägt om den nuvarande ordningen bör ändras, t.ex. genom att det skulle krävas rättens tillåtelse på förhand för att frågor som rör målsägandens tidigare sexuella erfarenheter ska få ställas. Vi har emellertid stannat för att inte lämna något sådant förslag. Argument mot en sådan ordning är framför allt vikten av att den tilltalade får en rättvis rättegång. Frågor som av målsäganden upp- fattas som jobbiga måste ofta ställas och det är inte alltid lätt att i förväg avgöra vilka frågor som har betydelse och vilka som är ovid- kommande. En ordning som innebär krav på ”förhandsbesked” riskerar också att tynga rättegången i onödan. Dessutom är det så att frågor som målsäganden uppfattar som kränkande och därmed ovidkommande kanske inte alltid är det. Vi anser i stället att frågan bör tas om hand genom att domarna stärks i sin roll som ordförande och att de har ett ökat fokus på frågor som är av det slaget att de ska avvisas. Det är viktigt att dom- stolarna och de enskilda domarna har god kunskap om det gällande regelverket och att de fullgör den roll de har när det kommer till att hindra frågor till målsäganden som uppenbart inte hör till saken eller som är förvirrande eller på annat sätt otillbörliga. I det här avseendet har även , genom Domstols- akademin, en viktig roll att spela. Så som vi redogjort för har frågan om ordförandens ställning och roll fått ökat fokus. Många domare är intresserade av att utveckla sig i sin Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott domarroll och det innebär att aktivt bör verka för att tillgodose det intresse och behov som finns genom att bl.a. ge så många domare som möjligt chansen att delta i de kurser som erbjuds. Sedan vi inledde vår granskning verkar så även ha skett. har dubblerat antalet platser på den inled- ande kursen om domarrollen till följd av ett stort antal intresse- anmälningar från enskilda domare. Planeringen är att även kom- mande år utöka antalet platser på de efterföljande delkurserna så att så många som möjligt kan beredas plats på kursen. Enligt Domstols- akademins kurskatalog riktar sig kursen till alla ordinarie domare, med tillägget att nyutnämnda domare bör genomgå kursen inom två–från utnämnandet. Det är naturligtvis bra att nyutnämnda domare snabbt bereds tillfälle att gå kursen, men är det även angeläget att mer erfarna ordinarie domare lockas av kursen i större utsträckning. är majoriteten av de som genomgår den erbjudna utbildningen om domarrollen nyutnämnda domare även om mer erfarna domare också deltar. Att få en bredare diskussion inom domarkåren om förhållningssätt och agerande vid utövande av ord- föranderollen skulle välkomnas. Sammantaget menar vi att den utveckling som påbörjats , där bemötandefrågor har varit i fokus och allt fler domare intresserar sig för frågor som rör rollen som ordförande, är positiv. Den omständigheten att domarna stärks i rollen som ordförande och tar ett aktivt ansvar för förhandlingsklimatet i rättssalen kan sannolikt leda till att antalet ovidkommande frågor till målsäganden kan minska. bör därför få i uppdrag att se över och utveckla den utbildning som erbjuds mer erfarna domare, bl.a. när det gäller domarrollen.