sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Länsvisa utred- ningar genomfördes som grund för arbetet.67 beräknas investeringarna i avloppsreningsverk ha uppgått till om- kring 400–för att öka till omkring 1,2 mdkr (priser).68 En generell möjlighet till statsbidrag 65Svenskt Vatten Utveckling (2011). Rörmaterial i svenska VA-ledningar – egenskaper och livslängd. Rapport 2011-14, s. 16 och 23. 66Isberg, E. (1988). I tecken, s. 81. 67Ibid., s. 56. 68SOU 1975:98, bilaga 6, s. 36. Produktion och distribution av dricksvatten för ny-, till- och ombyggnad av avloppsanläggningar infördes , varvid en äldre reglering upphörde.69 /69–1975/76 utgick sammanlagt drygt 1,3 mdkr i statsbidrag till kommunala avloppsreningsverk och vissa större ledningssystem. Investeringarna var relativt jämnt fördelade mellan statliga och kommunala insatser . Utred- ningen om kostnader för miljövården prognosticerade 1974 inve- steringar i avloppsrening motsvarande 1,6–1,7 mdkr för perioden –1980. Utvecklingstakten var omfattande och inne- bar att det byggdes närmare 500 reningsverk som betjänade av tätortsbefolkningen, motsvarande 3,5 miljoner abonnenter.70 Sammanfattningsvis kan konstateras att samhällets ambitioner och intresse för investering i va-anläggningar var uttalat, men i huvudsak avsåg rening av avloppsvatten. Utredningen behandlar kvalitetsfrågor och hälsorelaterade fråge- ställningar under olika kapitel i betänkandet. Här ges en kortfattad beskrivning med anknytning till anläggningarna. Det kommunala dricksvattnet i är av hög kvalitet och står sig bra i jämförelse med övriga EU-länder. av befolkning är ansluten till allmän dricksvat- tenförsörjning. Vid cirka 230 större vattenverk (≥ 5 000 personer eller ) produceras av allt allmänt dricksvatten. Därtill finns cirka 1 500 mindre vattenverk som står för resterande del. Vid de större vattenverken uppfylls dricksvat- tenföreskrifternas kvalitetskrav vid av analyserna. Motsvarande för de mindre verken är 99 procent.71 69SOU 2004:64, s. 136–137. 70SOU 1975:98, bilaga 6, s. 19–50. 71Livsmedelsverket (2015). Underlag till utredningen, . Aktuella uppgifter från Svenskt Vatten anger antalet vattenverk till sammantaget cirka 1 750, . Produktion och distribution av dricksvatten För att bedöma och hantera risker används gränsvärden. Livs- medelsverkets dricksvattenföreskrifter anger gränsvärden för såväl mikrobiologiska som kemiska parametrar som utgångspunkter för att bedöma om dricksvattenkvaliten är tjänlig alternativt otjänlig eller tjänligt med anmärkning. Listan omfattar för kemiska para- metrar ett antal metaller, joner samt enkla låg- och högmolekylära organiska föreningar. De vanligaste mikrobiologiska kvalitetspro- blemen är odlingsbara mikroorganismer och koliforma bakterier. De vanligaste kemiska kvalitetsproblemen är järn och mangan. Några mindre vattenverk har också problem med fluorid i dricks- vattnet.72 För ämnen som mer rutinmässigt analyseras utifrån gränsvärden i en hälsomässig bedömning, verkar riskhanteringen enligt vara framgångsrik. Överskridanden tycks sällsynta, riskerna vid tillfälliga överskridanden får bedömas som små. För fluorid och mangan kvarstår dock en relativt stor mängd överskridanden. Sammantaget saknas dock mer fördjupad kunskap om exponeringen i landet, vilket gör det svårt att bedöma i vilken mån nuvarande riskhantering är tillräcklig.73 Utredningen har i ett särskilt delbetänkande behandlat frågan om material i kontakt med dricksvatten. Det kunde där konstateras att behovet av information och vägledning var betydande bland dricksvattenaktörer och konsumenter. Trots befintliga regelverk saknas ofta möjligheter att fullt ut överblicka eventuella hälso- effekter hos olika material och produkter som kan användas i an- slutning till dricksvatteninstallationer. De branschriktlinjer som finns omfattar även frågan om undersökningar av råvattnets kvali- tet. Utredningen tar i kapitel 8 upp det kravställande som där kan behöva göras från statens sida.74 Dricksvatten är ett livsmedel som nyttjas av alla, och under hela livet. Föroreningar i dricksvattnet kan således komma att innebära påtagliga hälsorisker. Klimatförändringarna förväntas påtagligt medverka till ökade kemiska och mikrobiologiskt beting- 72Bilaga 2 till dricksvattenföreskrifterna. 73Livsmedelsverket (2009). Kemisk riskprofil för dricksvatten. Rapport 14-2009, s. 59. Produktion och distribution av dricksvatten ade hälsorisker, vilket behandlas närmare i kapitel 5 och i utred- ningens tidigare delbetänkande om klimatförändringar. Där finns också en översiktlig beskrivning av olika typer av mikroorganismer och andra föroreningar som kan påverka dricksvattnet. Förore- ningar och naturligt organiskt material förs via markavrinning från tillrinningsområden ut i sjöar, vattendrag och anknytande vattentäkter. Klimatförändringar skapar förutsätt- ningar för ökad uttransport till följd av ökad frekvens kraftig ne- derbörd, ökade flöden i vissa delar av landet, mildare vintrar och mer nederbörd i form av regn och frekvent snösmältning. Förändrad kemisk och mikrobiologisk kvalitet på råvattnet kan bli följden, vilket ökar risken för störningar och kvalitetspåverkan i vattenverken. Även tillgång och kvalitet på grundvattnet kan kom- ma att påverkas. Hälsorisker orsakade av mikroorganismer eller kemiska förore- ningar utvecklas huvudsakligen genom extern påverkan på dricks- vattenanläggningarna, genom inträngning av föroreningar eller otillräcklig barriärverkan. I en amerikansk studie framkom att sjukdomsframkallande mikroorganismer kan förekomma i nätens direkta omgivning, även om dricksvatten- och avloppsledningar inte ligger i samma rörgrav.75 Av alla kända dricksvattenrelaterade sjukdomsutbrott på grund av mikroorganismer i –2003 har kunnat härledas till händelser på distributionsanlägg- ningar. En utökad sammanställning –2008 visade att av alla sjukdomsutbrott kunde härledas till händelser på ledningsnäten. I har korskopplingar, baktryck, ledningsarbete och händelser i anslutning till reservoarer orsakat ett flertal utbrott . Alla sjukdomsutbrott blir dock inte allmänt kända, vilket kan bero på rapporteringsrutiner, utbrottens omfattning, karaktär eller att det sker andra parallellt pågående utbrott förorsakade av andra smittkällor.76 Utredningen diskuterar behovet av händelserapportering, bland annat för hälsorelaterade utbrott, i kapitel 9. 75Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 8 och 13. 76Ibid., s. 14–15. Produktion och distribution av dricksvatten Dagens produktionsförhållanden i cirka 1 750 allmänna vattenverk bygger på ett omfattande kunnande om råvatten och dricksvatten- beredning, långt gången teknisk utveckling och ett utvecklat sty- rande regelverk. Förutsättningarna för beredning av dricksvatten uppvisar stora skillnader beroende på råvattnets karaktär och de lokala förhållanden som råder. Ett mer förorenat råvatten kräver i allmänhet en mer avancerad reningsprocess. Merparten av dricks- vattenförsörjningen baseras på ytvatten från sjöar och vattendrag trots att antalet grundvattenverk dominerar stark. Av vattenverken utgörs endast cirka 170 av ytvattenverk. De svarar dock för bety- dande produktionsvolymer, ofta i anslutning till storstadsregio- ner.77 Utredningen har bland annat i uppgift att kartlägga och utvär- dera behoven av modernisering och förnyelse av infrastrukturen för produktion och distribution av dricksvatten samt analysera i vilken utsträckning dricksvattenproducenterna fullgör sina skyldigheter att reinvestera i och underhålla infrastrukturen. Utredningen har här främst intresserat sig för de svaga länkarna i kedjan, de produ- center och de delar av produktionskedjan som har sämst förutsätt- ningar att klara framtiden. Genomsnittliga uppskattningar av till- ståndet räcker inte för att fullt ut kunna bedöma åtgärdsbehoven. Svårigheterna är betydande då det gäller att gå bakom den statistik som finns och kunna bedöma betydelsen av en omfattande varia- tion i förutsättningar och förhållanden i landets 290 kommuner, och i vilken utsträckning också mer funktionella krav i regelverket möts av kapacitet och förmåga i ett lokalt perspektiv. Beredningen av dricksvatten i vattenverk sker genom att vattnet passerar olika barriärer eller beredningssteg. Mikrobiologisk bar- riärverkan karakteriseras som avskiljande eller inaktiverande. An- vändingen av barriärer fungerar bäst om båda principerna används, t.ex. kemisk fällning (avskiljning) kombinerat med desinfektion 77 Svenskt Vatten (2016). samt uppgifter till utredningen, . Produktion och distribution av dricksvatten (inaktivering), eftersom mikrobiologiska föroreningar kan ha olika karaktär och egenskaper. En mikrobiologisk säkerhetsbarriär är ett beredningssteg eller åtgärd i vattenverket som motverkar före- komst av sjukdomsframkallande bakterier, virus och parasitära protozoer i dricksvattnet. Följande beredningssteg kan räknas som barriärer: – kort konstgjord infiltration av ytvatten (än –kemisk fällning med efterföljande filtrering, –primär desinfektion, –filtrering genom membran med en nominell porvidd mindre eller lika med 100 nm (nanometer).78 En närmare beskrivning olika beredningssteg ges i kapitel 3 om dagens dricksvattenförsörjning. Barriärers avskiljande förmåga va- rierar med förutsättningar i produktionen, som vattnets pH-värde, temperatur, dos av desinfektionsmedel och fällningskemikalie, yt- belastning, uppehållstider m.m.79 Beredningen ska enligt dricksvattenföreskrifterna vara försedd med ett tillräckligt antal säkerhetsbarriärer mot mikrobiologisk förorening.80 rekommenderar att antalet säker- hetsbarriärer bör vara minst en till tre för allmänna anläggningar, beroende på råvattentyp, uttagsmängd, förekomst av indikator- organismer m.m. Opåverkat grundvatten med en producerad mängd dricksvatten över bör ha minst en barriär. Övriga anläggningar som omfattas av föreskrifterna bör ha en barriär i beredskap. Normalt innebär det att en desinfektions- utrustning kan kopplas in i samband med tillfälliga problem, vilket inte kan jämföras med ett mer stadigvarande skydd.81 Barriärhöjd definieras som den reduktion av mikroorganism- grupper (bakterier, virus respektive protozoer) som totalt sett 78Livsmedelsverket (2014). Vägledning Dricksvatten, s. 58–59. 79Svenskt Vatten (2014). Mikrobiologiska säkerhetsbarriärer – lägesrapport efter upp- datering av databas 2014, s. 3. 803 § föreskrifter (SLVFS 2001:30) om dricksvatten. 81Livsmedelsverket (2014). Vägledning Dricksvatten, s. 65, . Produktion och distribution av dricksvatten måste uppnås i vattenverket för att producera ett säkert dricksvat- ten. Med hjälp av så kallad mikrobiologisk barriäranalys (MBA) kan en teoretisk beräkning göras av den förmåga att avskilja sjuk- domsframkallande mikroorganismer ett vattenverk behöver i för- hållande till åtgärder i råvattentäkten, råvattentyp, råvattenkvalitet, driftförhållanden och storlek. Reningskravet uttrycks som den barriärhöjd i log-enheter (logreduktion) som krävs för att uppnå ett säkert dricksvatten. Underlaget i MBA består huvudsakligen av råvattenanalyser. Hänsyn bör också tas till vad som framkommit i faroanalysen i arbetet med HACCP, liksom arbete med att säkra erforderligt vattenskyddsområde och dess bestämmelser.82 Modelleringsverktyget mikrobiologisk riskanalys (MRA) kan användas för att undersöka olika förutsättningar för vattenverket i form av patogenförekomst, avskiljningsförmåga, driftstörningar, och extremhändelser. Verktyget beräknar reduktion av valda sjuk- domsframkallande mikroorganismer samt sannolikhet/risk för sjukdom. Användning av MBA och MRA kan ge en uppskattning av vilken barriärhöjd som krävs och därmed också om antalet bar- riärer är tillräckligt.83 10.5.2Särskilda förhållanden för ytvattenverk Cirka hälften av den allmänna dricksvattenförsörjningen vilar på ytvatten. Ytterligare en fjärdedel av försörjningen använder s.k. konstgjort grundvatten, där ytvatten infiltreras ner i grundvatten- tillgångar som en förstärkning av grundvattnet. Resterande fjärde- del baseras helt på grundvatten, utan konstgjord infiltration. Yt- vattenförekomster exponeras i större utsträckning och i regel snabbare än grundvattenförekomster för en rad riskfaktorer. De blir därmed särskilt utsatta för förändrad markanvändning och föroreningskällor inom tillrinningsområdet. Klimatvariabler som luft- och vattentemperaturer får betydelse, liksom intensitet och variation i nederbörd och flöden. Kraftiga regn kopplat till över- svämningar ökar riskerna för kemiska och mikrobiella föroreningar 82Ibid., s. 63. 83Ibid., s. 63–64. Produktion och distribution av dricksvatten Vattendragens flödeshastigheter kan också påverkas med ökade risker för erosion, ras och skred i vissa delar av landet. Effekterna av klimatförändringar kan i sig innebära att vatten- verkens traditionella mikrobiologiska och kemiska barriärer tappar i verkningsgrad. Adsorptionen till aktivt kol är normalt en mycket effektiv barriär mot flertalet miljö- och hälsostörande kemiska ämnen, men denna reningseffekt upphör efter en kort tids drift p.g.a. att adsorberade humusföreningar blockerar kolets förmåga att binda till sig störande ämnen.84 Reningsprocesserna är således ofta inte anpassade för att kunna hantera ökade föroreningar. Fort- satt ökande humushalter i råvattnet, främst i södra och mellersta delarna av landet, förväntas också i ökad utsträckning leda till att barriärverkan genom t.ex. klordesinfektion försämras. Framför allt ytvattenverk kan bedömas som känsliga för effekterna av pågående klimatförändringar. Detta kan bero på översvämningar, ökande temperaturer, nya typer av mikroorganismer, kemiska för- oreningar och de ökande humushalter som nämnts.85 har utvecklingen inneburit att även membran- filtrering tagits i bruk som avskiljande filter. Membranfiltreringen är mycket effektiv och störs inte på samma sätt av ökande humus- halter. Denna typ av filtrering är ännu ovanlig på svenska vatten- verk, men kommer sannolikt att få ökad betydelse. Lågtrycksmem- bran som s.k. ultrafilter har fördelar jämfört med högtrycksmem- bran, som kräver större investeringar, mer energi och kan ha igen- sättningsproblem trots tvätt med speciella kemikalier. Membranens effekt baseras på avskiljning där porstorlekar kan väljas så att även virus kan avskiljas. Det finns dock behov av fortsatt metodut- veckling för att kunna verifiera olika typer av barriärverkan.86 Skyddet mot eventuellt förekommande algtoxiner och kemiska föroreningar, som halter av lösta petroleumprodukter, läkemedels- rester, hormonstörande ämnen, perfluoriderade ämnen m.m. sak- nas eller är lågt vid svenska ytvattenverk.87 84Chalmers (2012). Kunskapsöversikt dricksvatten, s. 33. 86Chalmers (2015). Underlag från programmet DRICKS till utredningen. Se även (2012). 87SOU 2015:51, s. 65. Produktion och distribution av dricksvatten Förutsättningarna för ytvattenverken och de barriärbehov som föreligger beskrivs ytterligare i utredningens delbetänkande om klimatförändringar och dricksvattenförsörjning.88 10.5.3Särskilda förhållanden för grundvattenverk Ett grundvattenverk använder i regel färre beredningssteg eftersom grundvatten brukar hålla högre kvalitet än ytvatten. I grundvatten kan det finnas ämnen som vittrat från berggrunden som man måste ta hänsyn till i processen (t.ex. fluorid, uran) och i vissa områden finns föroreningar, t.ex. växtskyddsmedel eller vägsalt. Grundvat- tenverk använder sig ofta av en process som innebär att råvattnet pumpas upp från brunnen för luftning/oxidation, snabbfiltrering samt justering av pH och/eller desinfektion. Vid små grundvatten- verk används ofta ingen behandling alls, vattnet pumpas direkt ut i samhället.89 Många grundvattentäkter är utsatta för föroreningsrisker. Grundvatten förorenas inte så lätt, men när väl en förorening nått en grundvattenförekomst, kan det ta mycket att bli av med den. Med ökande regnintensitet ökar risken för översvämning av t.ex. industriområden och därmed också risken för kemikalie- utsläpp. Dessa kan med snabba avrinningsförlopp också snabbare nå täktområden. Även förekomster av växtskyddsmedel (t.ex. BAM) och andra kemikalier (t.ex. PFAA) kan sannolikt nå vattentäkterna snabbare vid ökad strömningshastighet hos grundvattnet.90 En betydande del av grundvattenverken arbetar med förstärk- ning av grundvattentillgången genom s.k. konstgjord grundvatten- bildning. Ytvatten renas där på naturlig väg genom att det får infil- trera t.ex. en grusås och bilda grundvatten, som sedan pumpas upp. Exakt hur reningsprocesserna sker i jordlagren är till stora delar okänt, men adsorption sker av humusämnen på järn- och alumi- niumkomplex i jordlagren liksom även en mikrobiologisk ned- 88Ibid., s. 58–60. 89Svenskt Vatten (2015). 90Se t.ex. (2014), PFAA i råvatten och dricksvatten – Resultat av en kartläggning, , samt , M. et al. (2015), On the scope and management of pesticide pollution of Swedish groundwater resources: The Scanian example, AMBIO, 44(3)226–238. Produktion och distribution av dricksvatten En stor skillnad mot naturlig grundvattenbildning är att den infiltrerade vattenvolymen är betydligt större än den som sker vid naturlig nederbörd per ytenhet och att de naturliga renings- processerna kan verka under betydligt . Svårnedbrytbara miljö- och hälsostörande ämnen som är vattenlösliga och därmed lättrörliga kan inte avskiljas i denna naturliga reningsprocess.91 I takt med alltmer ökande humushalter i det infiltrerade ytvatt- net pressas de naturliga reningsprocesserna ännu mer. För att möta effekterna av klimatförändringar och ett mer humusrikt vatten med oftare återkommande algblomning, kan det därför bli nödvändigt för fler vattenproducenter än att komplettera sina anlägg- ningar med förreningssteg som reducerar dessa ämnen i infiltra- tionsvattnet.92 Distributionen av dricksvatten utgör en länk mellan produktion och konsument. Produktionen kännetecknas bland annat av hante- ring av råvatten, rening, alkalisering, desinfektion och förvaring i lågreservoarer. Gränsen mellan produktion och distribution anges normalt till den punkt där huvudledningen lämnar vattenverket. Dricksvatten distribueras därefter till konsumenter via distribu- tionssystem bestående av ledningsnät med huvudledning och dis- tributionsledning, reservoarer, tryckstegringsstationer, luftare, ventiler, brandposter, etc. Konsumentens ansvar börjar vid den så kallade förbindelsepunkten vid fastighetsgränsen där servisled- ningar tar vid. Vissa anordningar eller avsaknad av sådana hos kon- sumenterna (till exempel återströmningsskydd i tappvatteninstalla- tioner som förhindrar att förorenande vätskor förs in i lednings- nätet) kan direkt påverka vattenkvalitet och säkerhet i distribu- tionsnätet.93 Ledningsnät kan vara av förgrenings- eller cirkulationstyp. I förgreningsnät får konsumenterna vatten från ett håll i ledningen medan i ett cirkulationsnät kan fastigheten förses med vatten från 91SOU 2015:51, s. 65. 93Vatten & Miljöbyrån (2014). Vattendistribution i – nuläge, kunskapsbehov och nödvändiga satsningar, s. 5. Produktion och distribution av dricksvatten Fördelen med det förra är lägre anläggningskostnader, nackdelen är att vid avbrott så kan konsumenter nedströms punkten inte försörjas. I cirkulationssystem kan ett brott hanteras genom att ledningen stängs på båda sidor om den uppkomna ska- dan, som leverans av vatten fortsatt kan ske.94 Landskap och topografi varierar påtagligt över , vilket i motsvarande grad kan ställer krav på tryckreglering i olika tryck- zoner inom distributionsnäten. På många platser behövs trycksteg- ringsstationer för att hålla trycket i ett högt beläget område eller för att transportera vatten vidare till en lokal högreservoar. Det finns platser där behov av tryckstegring saknas och vattnet håller rätt tryck genom att råvattenkällan eller vattenverket är högt belä- get, medan andra förhållanden kan kräva ett stort antal trycksteg- ringsstationer och många lokala reservoarer för att skapa rätt tryck i distributionsnätets olika delar.95 Det påverkar också förutsätt- ningarna för vilka risker som kan uppstå och hur dessa risker kan hanteras. Reservoarer fungerar som lagringsplats för dricksvatten för att utjämna dygnsvariationer i förbrukning samt som tryckhållare i ett ledningsnät. Från en högreservoar rinner vattnet med självtryck ut i ledningsnätet medan det från en lågreservoar pumpas ut på nätet. Högvattenreservoaren utgör en reserv vid till exempel strömav- brott, då vattentrycket kan upprätthållas tills reservoaren är tom.96 Ledningsnätets dimensioner varierar kraftigt från stora huvud- vattenledningar med en diameter på över en meter till små servis- ledningar till enskilda fastigheter. De vanligaste materialen i vattenledningsnätens huvudledningar är gjutjärn, PVC (polyvinylklorid) och PE (polyeten). Gjutjärn är en samlingsbenämning på gråjärn och segjärn. Gråjärn användes –1970 och bedöms fortfarande stå för drygt en tredjedel av det befintliga nätet. Plastledningar av PVC och PE 94Chalmers tekniska högskola (2007). Strategier för beslut om förnyelse i kommunala distributionsnät för dricksvatten. Examensarbete, s. 5–6. 95SOU 2007:60, Bilaga B 13, s. 39. Produktion och distribution av dricksvatten började användas och svarar också för en dryg tredjedel av nätet. ökade användningen av plaströr och de tillverkades också i allt större dimensioner. PE är och fram till det helt dominerande materialet vid nyinstallation. Materialet i plaströren och fogarna mellan rören har successivt utvecklats för att förbättra livslängd och tekniska egenskaper. Segjärnsledningar, som infördes mot slutet av 1960- talet, bedöms utgöra närmare en femtedel av de befintliga ledningsnäten. I begränsad omfattning förekommer också andra ledningsmaterial. Stålledningar infördes , betong och plastledningar av GRP-typ (glasfiber- armerad härdplast) . Andra material som före- kommer är asbestbetong och galvstål.97 Svenskt Vatten Utveckling lät 2011 undersöka material och åldersfördelning för va-nät liksom dess framtida förnyel- sebehov. Genom en enkät till landets kommuner samlades upp- gifter om fördelningen av ledningsmaterial från olika tidsperioder i de befintliga näten in. Det dryga 40-tal kommuner (av landets kommuner som representerar av landets led- ningsnät), som redovisade en åldersfördelning för större delen av sina nät, användes för att uppskatta den totala fördelningen i landet. Statistiken har därefter med hjälp av antaganden om led- ningsmaterialens livslängd och den särskilda prognosmodellen Long Term Planning, LTP, nyttjats för att bedöma förnyelsebehov för landets vatten- och avloppsreningsnät.98 Material- och åldersfördelning för landets dricksvattennät redo- visas i nedanstående figur, där uppgifter för hela landet extrapole- rats från enkätdata. anlades dubbla längden vattenledning jämfört med decennierna före respektive efter, vilket speglar en expansiv fas i samhällets utveckling. Skiftet är tydligt från gjutjärns- till segjärnsmaterial mellan . har PE som material nästan helt tagit över vid nyanläggning eller byte av gamla ledningar. 97Svenskt Vatten Utveckling (2011). Material och åldersfördelning för VA-nät och framtida förnyelsebehov. Rapport 2011 – 13, s. 11, 26 och 30. 98Ibid., s. 9. Produktion och distribution av dricksvatten Källa: Svenskt Vatten Utveckling (2011). Material och åldersfördelning för VA-nät och fram- tida förnyelsebehov, s. 14. Material har olika lång livslängd. Det framgår av tabell 10.2, som utgör ett underlag för bedömning av framtida förnyelsebehov av vattenledningar. fann i en studie av livslängden för sitt vattenledningsnät att medellivslängden var . har relativt svåra förutsättningar med korrosiva jordar och sätt- ningsbenägenhet, vilket kan korta ned ledningsnätens livslängd och bidrog till de bedömningar som gjordes.99