sou · H3B321 · 2016-01-01 00:00:00 — innebära att gå tillbaka till samma arbete, anpassat arbete eller arbete hos en ny arbetsgivare. Skälen för kommitténs bedömning: Omställningsavtal, dvs. avtal som ger aktiva insatser och ekonomiskt stöd vid uppsägning på grund av arbetsbrist, har vuxit fram och täcker nu i det närmaste hela arbetsmarknaden. Framväxten av omställningsavtalen har en bred acceptans hos arbetsmarknadens parter. Den kritik som riktas mot avtalen rör sig bara om mindre detaljer. Det finns ingen kritik från vare sig arbetsgivare eller fackliga organisationer mot avtalen i sig. I de undersökningar som gjorts bland uppsagda, lokala företag och de lokala fackklubbarna visar det sig att en stor majoritet tycker att avtalen fungerar bra och att både de aktiva insatserna och den kompletterande ersättningen är väl fungerande. Insatser för visstidsanställda, för dem som blir uppsagda på grund av ohälsa (personliga skäl) och resurser för kompetensutveckling är frågor som återkommer i partsdiskussioner om förbättrade omställ- ningsavtal.47 bjöd regeringen in arbetsmarknadens parter till s.k. trepartssamtal. Syftet var att finna gemensamma lösningar på svåra problem på arbetsmarknaden. Regeringens utgångspunkt har varit att stödja initiativ från parterna själva. Trepartssamtal har förts både med centralorganisationerna och med de avtalsslutande par- terna på branschnivå. Tre områden har varit i fokus i samtalen: startade en treårig försöks- verksamhet där den som riskerar att bli uppsagd eller är uppsagd på grund av ohälsa kan få personligt omställningsstöd. har TRS endast kunnat stödja den som blivit uppsagd på grund av arbetsbrist eller när en visstidsanställning har upphört. 47Wennemo (2014). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete TRS att kunna ge personligt omställningsstöd även vid uppsägning av personliga skäl, om skälet är ohälsa. I tar arbetsgivare och fackliga organisationer ett viktigt ansvar för att på olika sätt underlätta omställning och för att hitta lösningar som gör att arbetstagare kan återgå i arbete efter perioder med ohälsa. Även om mycket görs finns det fortfarande betydande utvecklingsmöjligheter i syfte att underlätta återgång i arbete vid ohälsa. När det gäller omställning efter uppsägning finns ett väl ut- format och framgångsrikt arbete som bygger på olika avtal mellan parterna på arbetsmarknaden. Trygghetsråd/stiftelser har utformat olika åtgärder för att hjälpa uppsagda anställda till ett nytt arbete, en verksamhet med goda resultat. Möjligheter att utforma liknande verksamheter för anställda som riskerar bli uppsagda eller är uppsagda på grund av sjukdom och nedsatt arbetsförmåga bör till- varatas. bedriver som nämnts en försöks- verksamhet med omställningsstöd. Kommittén bedömer att arbetsmarknadens parter kan bidra ytterligare för att skapa bättre förutsättningar för anställda att komma tillbaka till arbete efter en period av ohälsa. Återgång i arbete kan innebära att gå tillbaka till samma arbete, anpassat arbetet eller arbete hos en ny arbetsgivare. 12.10Försäkringskassans roll bör förändras för att förstärka samverkan Kommitténs bedömning: Det är angeläget att skapa bättre förutsättningar för ett effektivare samlat arbete för återgång i arbete. Det bör i lagstiftningen klargöras att det i första hand är andra aktörer än som ska ta initiativ till åtgärder. Begreppet utöva tillsyn i 30 kap. socialförsäkringsbal- ken (SFB) bör bytas ut eftersom inte har några påtryckningsmedel. Skälen för kommitténs bedömning: roll bör förändras så att det står klart att det är de ansvariga aktörerna, inte , som självmant ska vidta åtgärder för återgång i arbete. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Det ”samordnings- och initiativansvar” som fick 1992 har varit ifrågasatt som oklart . Detta framgår av Förbättringsområden i detta kapitel och utred- ningar i kapitel 11. Att det inte ingår i uppdrag att vidta rehabiliteringsåtgärder bör tydligt framgå även av lagstift- ningen. Kommittén har övervägt ett antal förslag som syftar till att arbetsgivaren, hälso- och sjukvården och Arbetsförmedlingen till- sammans med den enskilde i större utsträckning ska ta initiativ för återgång i arbete. Det bör i lagstiftningen klart komma till uttryck att dessa aktörer självmant ska vidta åtgärder. Endast om sådana aktörer inte vidtar åtgärder ska verka för att de vidtar de åtgärder som behövs. Se förslag i kapitel 13. Begreppet utöva tillsyn i 30 kap. SFB bör bytas ut, eftersom inte har några påtryckningsmedel i förhållande till de övriga organisationerna och myndigheterna utan vid behov får försöka sammanföra och söka påverka dessa utifrån sin samlade sakkunskap på området. Ett tänkbart alternativ skulle kunna vara att förse Försäkrings- kassan med lagstadgade sanktionsmedel. Kommittén anser dock att detta inte är lämpligt. Det är uppenbart att en sådan reglering riske- rar att komma i konflikt med hälso- och sjukvårdens prioriteringar. Enligt 2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) ska den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ges företräde till vården. Ett sådant system med offentligrättsliga påtryckningsmedel för skulle också kunna vara svårt att förena med de skyldigheter som åvilar arbetsgivare enligt bl.a. arbetsmiljölagen (1977:1160) och som är sanktionerade på andra sätt. 13Förslag för bättre stöd för återgång i arbete 13.1Krav på samverkan införs i hälso- och sjukvårdslagen Kommitténs förslag: När det är nödvändigt för att en patient ska kunna återgå i arbete ska , om patienten medger det, samverka med patientens arbetsgivare, och . Samverkansskyldig- heten gäller även i de fall en sjukskrivning kan undvikas genom samverkan. Skälen för kommitténs förslag: Hur långt hälso- och sjukvårdens uppdrag sträcker sig, när det gäller rehabilitering tillbaka till arbete, är inte helt klart. Enligt 30 kap. 10 § socialförsäkringsbalken har en skyldighet att, i arbetet med rehabiliteringen av den försäkrade, samverka med de organisationer och myndig- heter som berörs av rehabiliteringen av den försäkrade. Någon på motsvarande sätt reglerad samverkansskyldighet för finns inte. I syfte att understryka att återgång i arbete ska vara en integrerad del i arbete föreslår kommittén att en bestämmelse om samverkan införs i hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763). I bestämmelsen ska anges att , när det är nödvändigt för att en patient ska kunna återgå i arbete och om patienten medger det, ska samverka med patientens arbets- givare, och Arbetsförmedlingen, allt efter behoven i den enskilda situationen. Samverkansskyldigheten ska gälla även i de fall en sjukskrivning kan undvikas genom samverkan. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Förslaget innebär först och främst att i fler fall än ska ta kontakt direkt med arbetsgivaren, om en sådan kontakt kan leda till att sjukfrånvaro undviks eller förkortas. Förslaget syftar också till att göra klart att , utan att gå via Försäkrings- kassan, ska samverka direkt med Arbetsförmedlingen i de fall en patient inte har ett pågående sjukförsäkringsärende. I den delen innebär förslaget inte att landstingen får ett större eller mer arbets- krävande uppdrag. Hälso- och sjukvården fyller tillsammans med arbetsgivaren och patienten en nödvändig funktion för att identifiera vilka åtgärder som är lämpliga att vidta på arbetsplatsen i syfte att underlätta en återgång i arbete. Åtgärder utöver medicinsk behandling kan öka effekten av behandlingen och minska behovet av sjukskrivning. Det är därför angeläget att utveckla samverkan mellan hälso- och sjuk- vården och arbetsgivarna. Utvecklad samverkan underlättar och maximerar effekten av den medicinska rehabiliteringen, vilket efterhand kan minska behovet av sjukskrivning. En förutsättning för att återgång i arbete ska bli framgångsrik är den enskildes egna aktiva medverkan. Ett villkor för samverkansskyldighet ska därför vara den enskildes medgivande till samverkan. Genom att den enskilde ska samtycka till att kontakter tas undanröjs också den eventuella sekretessproblematik som för- slaget annars hade kunnat medföra. Kommittén vill vidare understryka att det inte nödvändigtvis måste vara den behandlande läkaren som ska samverka med övriga organisationer och myndigheter. Denna uppgift kan även fullgöras av en särskilt utsedd samordnare/koordinator eller ett team, allt efter behoven och vad som är mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. bör så långt möjligt den enskilde patientens önskemål till- godoses. Kommittén vill slutligen understryka att förslaget om sam- verkan för återgång i arbete inte på något sätt avser att rubba den prioritetsordning som gäller för all hälso- och sjukvård. Den som har de största behoven ska alltid ges företräde. En bättre utvecklad samverkan måste ses som en integrerad del i vården och behand- lingen av de personer som normalt arbetar eller söker arbete. Det ska således inte vara fråga om en ny arbetsbelastning på hälso- och sjukvården med dess uppdrag. Det handlar i stället om en arbets- metodik som ska integreras i arbete. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete 13.2Krav på behandlings- och rehabiliteringsplanering införs i hälso- och sjukvårdslagen Kommitténs förslag: När en patient är i behov av samordnade behandlings- och rehabiliteringsinsatser inom hälso- och sjuk- vården, för att kunna återgå i arbete, ska göra en rehabiliteringsplanering för återgång i arbete. Rehabiliteringsplaneringen ska omfatta planerade vårdinsatser och, om möjligt, en tidsplan för dessa. Skälen för kommitténs förslag: Kommittén kan konstatera att det finns flera bestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) – HSL – som ska tillgodose krav på tillgänglighet till vården, plane- ring och lotsning. Bestämmelsen om vårdgaranti i § HSL ska tillförsäkra den enskilde en tillgänglighet till vården. Hur vården ska bedrivas, följas upp och slutföras är dock inte något som omfattas av vårdgarantin. Den individuella planen enligt 3 f § HSL innebär ett krav på samverkan mellan hälso- och sjukvården och . Individuell plan är ofta aktuell att upprätta när det gäller perso- ner med omfattande behov. Det kan vara personer med en kom- bination av psykisk sjukdom och missbruksproblem, personer med allvarliga psykiska sjukdomar och funktionsnedsättning, ungdomar med omfattande psykosociala behov och dementa personer med behov av somatiska insatser. Ofta handlar det om personer som står mycket långt ifrån arbetsmarknaden eller som över huvud taget inte är aktuella för arbete. Inte heller bestämmelsen om en fast vård- kontakt i 29 a § HSL tar uttryckligen sikte på återgång i arbete. För att patienter med behov av mer sammansatta vård- och behandlingsinsatser ska kunna återgå i arbete, krävs ofta en med- verkan från flera olika specialiteter inom hälso- och sjukvården. För att säkra att rehabiliterande insatser inom ges med kontinuitet och enligt en övergripande planering, föreslår kom- mittén att en rehabiliteringsplanering ska göras för de enskilda patienter som behöver mer komplexa och diversifierade insatser inom för att kunna återgå i arbete. Om det är möjligt ska även en tidsplan för planerade insatser göras. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Det ska inte finnas några speciella formkrav för rehabiliterings- planeringen. Avsikten med förslaget är således inte att ett särskilt dokument ska upprättas. Syftet är i stället att säkra en strukturerad planering genom hela vårdkedjan med fokus på återgång arbete. Rehabiliteringsplaneringen kan exempelvis dokumenteras i en journal eller på annat lämpligt sätt. På samma sätt som när det gäller förslaget om samverkan i avsnitt 13.1behöver ansvaret för rehabiliteringsplaneringen inte ligga på en läkare. När det är lämpligt och ändamålsenligt kan uppgiften även fullgöras av en särskilt utsedd person för uppgiften eller ett team. 13.3Ekonomiskt stöd för koordineringsfunktioner inom hälso- och sjukvården Kommitténs förslag: Ett permanent statsbidrag införs för koordi- neringsfunktioner inom hälso- och sjukvården. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om villkor för att ta del av statsbidraget. Skälen för kommitténs förslag: Kommittén konstaterar att en koordineringsfunktion och en tidig samverkan, särskilt mellan hälso- och sjukvården och arbetsgivaren, är centrala för återgång i arbete. Om detta vittnar både internationella erfarenheter och forskningsöversikter samt erfarenheter från det utvecklingsarbete som landstingen bedriver på området. Det gäller särskilt , Region , , i län, , Region götland, och . Kommittén anser att det är av avgörande betydelse att landstingen tillförsäkras permanenta resurser för de koordineringsfunktioner som landstingen nu har utvecklat med stöd av sjukskrivningsmiljarden. Möjligheterna att planera verksamheten kan annars komma att riskeras av bristande ekonomisk framförhållning. Den nuvarande överenskommelsen mellan regeringen och kommuner och landsting gäller bl.a. tidig samverkan i sjukskrivningsprocessen. För att få del av medel från sjukskrivningsmiljarden för vill- kor 3, som avser en funktion för koordinering, ska landstingen ha en koordinering på plats. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Den exakta utformningen av koordineringsfunktionerna bör vara en fråga för landstingen, medan staten ska ange vilka villkor som ska vara uppfyllda för att landstingen ska få ta del av statsbidraget. Genom att stödja landstingens utveckling av en struktur som frigör tid för läkarnas patientkontakt och underlättar kontakten med hälso- och sjukvården för patienter och andra aktörer kan staten både bidra till arbetsmiljön inom hälso- och sjukvården och till att patienterna återgår i arbete. 13.4En stärkt roll för 13.4.1Expertråd för återgång i arbete Kommitténs förslag: Ett expertråd för återgång i arbete ska inrättas vid . Rådet ska samla och sprida kunskap om återgång i arbete så att den blir lättillgänglig inom hälso- och sjukvården. Skälen för kommitténs förslag: Kunskapen om återgång i arbete inom hälso- och sjukvården ska stödjas kontinuerligt genom ett expertråd för återgång i arbete som samlar och sprider kunskap så att den blir lättillgänglig. På samma sätt som i vård och behandling i övrigt behöver det inom hälso- och sjukvården finnas kunskap om vad som främjar återgång i arbete. Denna kunskap behöver vara baserad på veten- skap och beprövad erfarenhet. Detta är en viktig förutsättning för att återgång i arbete framgångsrikt ska inkluderas i vård och behandling av personer som förvärvsarbetar eller är arbetssökande. Hälso- och sjukvårdens kunskaper om vilka åtgärder som funge- rar och underlättar återgång i arbete behöver utvecklas. Den forsk- ning som bedrivits har ofta fokuserat på syftet att förbättra patientens funktions- och aktivitetsförmåga. Själva processen för återgång i arbete har därför inte varit i fokus. Den forskning som finns måste också sammanställas och vara lätt tillgänglig för profes- sionerna. Rådets verksamhet kommer också i sig att bidra till att främja forskning om processen för återgång i arbete. För kom- mitténs förslag om långsiktig kunskapsuppbyggnad, se avsnitt 13.8. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Rådet ska knytas till . arbetar med kunskapsstyrning. Myndigheten har redan inom andra sakområden ett antal råd med jämförbara uppgifter som de som för återgång i arbete ska ha enligt förslaget. 13.4.2Öppna jämförelser av sjukskrivningar Kommitténs förslag: ska, i samverkan med och landstingen, jämföra och rappor- tera sjukskrivningar och resultatet av åtgärder för återgång i arbete för de olika landstingen. Skälen för kommittén förslag: Öppna jämförelser ska stödja utvecklingen av hälso- och sjukvårdens bidrag till återgång i arbete inom sjukskrivningsprocessen. Om hälso- och sjukvården inte aktivt arbetar i riktning mot återgång i arbete, riskerar de vinster för individ och samhälle som vård och behandling kan ge att inte realiseras. Om patienter återgår i arbete tidigare och inte fastnar i ett sjukdomstillstånd – eller, i bästa fall, inte behöver sjukskrivas alls – minskar den totala belastningen på hälso- och sjukvården och resurser frigörs för andra ändamål i verksamheten. Återgång i arbete ska vara en del av målet för vård och behand- ling så länge patienten är frånvarande från arbete eller arbets- sökande. Att vara på arbetet är ofta hälsofrämjande i sig. Därför är återgång i arbete av gemensamt intresse för hälso- och sjukvården och sjukförsäkringen. 13.5Förtydligande av arbetsgivarens skyldigheter Kommitténs förslag: Arbetsgivaren ska, efter samråd med den försäkrade, svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Skyldigheten för den försäkrades arbets- givare, enligt 30 kap. 6 § socialförsäkringsbalken (SFB), att lämna upplysningar till tas bort. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Skälen för kommitténs förslag: Kommittén har i avsnitt 12.8 bed- ömt att arbetsgivarens ansvar att svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade inte bör förändras. Enligt nuvarande bestämmelse i 30 kap. 6 § SFB ska den försäkrades arbetsgivare, efter samråd med den försäkrade, även lämna de upplysningar till som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläg- gas och även i övrigt medverka till det. Som en konsekvens av kommitténs förslag avseende Försäkrings- kassans skyldigheter (se avsnitt 13.7), föreslås att arbetsgivarens skyldighet att lämna upplysningar till i syfte att klarlägga den försäkrades rehabiliteringsbehov ska tas bort. Arbets- givaren behöver härigenom inte invänta samord- ning av insatser i ärendet. Detta bör, enligt kommitténs mening, dels innebära en effektivare process för återgång i arbete för den för- säkrade, dels att det blir enklare för arbetsgivaren att fullgöra sina skyldigheter. måste naturligtvis få tillgång till de uppgifter som behövs för att kunna bedöma rätten till ersättning för den för- säkrade. Att den försäkrade har skyldighet att lämna sådana upp- gifter framgår av 110 kap. 13 § SFB. En skyldighet för arbetsgivaren att på begäran av lämna uppgifter föreskrivs i 110 kap. 31 § SFB. Utöver dessa bestämmelser anser kommittén inte att några särskilda bestämmelser om skyldigheter att lämna upplysningar är nödvändiga. 13.6Bättre stöd från Arbetsförmedlingen Kommitténs förslag: Regeringen ska ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att ta fram förslag på utvecklade insatser till personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa. Arbetsförmedlingen ska ges i uppdrag att säkerställa att upp- följning sker av personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa. Arbetsförmedlingen ska ges möjlighet att, om personen i fråga medger det, ha direktkontakt och samverka med hälso- och sjukvården och andra rehabiliteringsaktörer i syfte att främja återgång i arbete. Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Skälen för kommitténs förslag: När det gäller personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa, vilka inte har någon arbetsgivare, är det hälso- och sjukvården, Arbetsförmedlingen och kommunens socialtjänst som ansvarar för insatser för återgång i arbete. Regeringen ska ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att ta fram förslag på utvecklade insatser gällande stöd för återgång i arbete. Det gäller insatser till personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa. Med personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa menas både personer som enligt sjukförsäkringsbestämmelser har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom och personer som enligt arbetsmarknadspolitiska regler har ett arbetsutbud av viss omfatt- ning men en nedsatt produktivitet på grund av ohälsa. Arbetsgivare har ansvar för anpassning av och rehabilitering på arbetsplatsen för sina anställda. I fallet med personer som saknar en anställning har Arbetsförmedlingen ansvar för sådana insatser som syftar till återgång i arbete på någon arbetsplats, dvs. insatserna kan avse hela arbetsmarknaden. Ansvaret bör gälla oberoende av varifrån den enskilde får sin försörjning, dvs. oavsett om han eller hon har arbetslöshetsersätt- ning, aktivitetsstöd, ekonomiskt bistånd, ersättning från sjukför- säkringen, annan ersättning, eller ingen ersättning alls. Ansvaret bör således gälla oberoende av om personen i fråga har ett pågående sjukfall eller inte. Arbetsförmedlingen har redan i uppdrag att anordna bl.a. arbetslivsinriktad rehabilitering för dem som är inskrivna vid myn- digheten. Myndigheten har en etablerad kompetens på området. Precis som för alla inskrivna vid Arbetsförmedlingen, är det i slutänden myndighetens individuella prövning som avgör vilka arbetsmarknadspolitiska insatser som är aktuella. De krav som Arbetsförmedlingen ställer på den enskildes aktivitetsförmåga vid programdeltagande kan dock behöva anpassas i takt med att nya rön och beprövad erfarenhet leder till att de arbetsmarknads- politiska programmen utvecklas. Arbetsförmedlingen ska ges i uppdrag att säkerställa att upp- följning sker av personer med begränsad arbetsförmåga på grund av ohälsa. Insatser till sjukskrivna personer som ingår i det förstärkta samarbetet mellan och Arbetsförmedlingen följs redan upp i ett särskilt system. Det är angeläget att insatser till Förslag för bättre stöd för återgång i arbete inskrivna personer som inte längre har rätt till ersättning från sjuk- försäkringen följs upp på motsvarande sätt. Arbetsförmedlingen och bör samverka för att ta fram sådan statistik. De grupper som Arbetsförmedlingen främst kan stödja i åter- gång i arbete är personer som har ett arbetsutbud av viss omfatt- ning men en nedsatt produktivitet på grund av ohälsa. Exempel på områden som kan ses över är om det finns insatser för inskrivna med funktionsnedsättning som bör erbjudas inskrivna vars sjuk- period är slut eller är på väg att ta slut. Arbetsförmedlingens samverkan med hälso- och sjukvården bör utvecklas. Arbetsförmedlingen bör t.ex. ges möjlighet att kom- municera direkt med och få den hjälp som behövs direkt från hälso- och sjukvården för att kunna fullfölja sitt uppdrag. Det kan innebära att Arbetsförmedlingen behöver få medicinska bedömningar och utredningar direkt från hälso- och sjukvården. Detta innebär inte att Arbetsförmedlingens uppgift förändras. Uppdraget är att ha fokus på matchning och att få personer i arbete, dvs. att utveckla arbetsförmåga. Arbetsförmedlingen ska stödja personer som vill – men för till- fället inte kan – arbeta, för att underlätta återgång i arbete. Det krävs dels att den enskilde har en vilja att återgå i arbete, dels att det finns rimliga förutsättningar för att en (viss) arbetsförmåga ska uppstå . En stor andel av dem som får ekonomiskt bistånd är arbetslösa och saknar därmed en arbetsgivare med ansvar för rehabilitering. Det kan också röra sig om personer som inte har någon sjukpen- ninggrundande inkomst (s.k. nollplacerade). Arbetsförmedlingens ansvar ska gälla oavsett försörjningskälla så länge personen är inskriven vid Arbetsförmedlingen och har ett behov av insatser för att kunna återgå i arbete. Detta innebär dock inte att Arbetsförmedlingen ska överta ansvar för sådant stöd till enskilda som åligger kommuner. Arbetsförmedlingen torde dock inom ramen för sitt uppdrag ha ansvar även för dem som får ekonomiskt bistånd. För att betala ut ekonomiskt bistånd kräver som regel att den som saknar arbete står till arbetsmarknadens förfogande på heltid, är villig att ta ett anvisat arbete och är inskriven vid Arbetsförmedlingen. I kravet ingår att den enskilde deltar i ett anvisat arbetsmarknadspolitiskt program. Kommunerna samarbetar också i stor utsträckning med Förslag för bättre stöd för återgång i arbete Arbetsförmedlingen, även i de fall de anordnar egna kommunala arbetsmarknadsinsatser. Kommunerna har dock alltid det yttersta ansvaret i förhållande till övriga huvudmän. 13.7En förtydligad roll för Kommitténs förslag: Rubriken till 30 kap. socialförsäkrings- balken (SFB) ska vara ”Samverkan, m.m.”.