sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Föredraganden framhöll att efter utmätning i ett allmänt mål kan det ibland finnas en enskild borgenär som har anspråk på betalning, t.ex. om utmätningen skett av handpantsatt egendom eller intecknad egendom. Ett annat fall som angavs var att egendomen även utmätts för en enskild borgenärs fordran. För en enskild borgenär borde därför kapitlets bestämmelser tillämpas även om utmätningen hade skett på grund av statens respektive en kommuns fordran som drivits in i ett allmänt mål. Det förhållandet att en enskild borgenär kan konkurrera med staten respektive en kommun kan därför medföra att vissa bestämmelser i kapitlet bör bli tillämpliga på målet i dess helhet (prop. 1980/81:8, s. 709 f.). regleras frågan om redovisning av utmätta pengar till staten respektive kommun främst i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar (indrivningslagen) och förordningen (1993:1138) om indrivning av statliga fordringar (indrivningsförordningen). Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar Eftersom utsökningsbalken är subsidiär till annan lagstiftning kom- mer således dessa bestämmelser att gälla framför utsökningsbalken, även utan att bestämmelserna om redovisning uttryckligen undan- tas från tillämpning på de mål som ska hanteras enligt indriv- ningslagen. Det kan därför ifrågasättas om det i utsökningsbalken verkligen behövs uttrycklig särreglering som föreskriver undantag för bestämmelserna i detta kapitel. Å andra sidan kan en sådan bestämmelse utgöra viktig information vilket leder till att regel- verket blir tydligare. För att göra en heltäckande översyn av vilken särreglering som fortfarande behövs och vilken särreglering som är moti- verad i annan lagstiftning krävs förhållandevis ingående överväg- anden utifrån flera aspekter som inte kan göras inom ramen för vår utredningstid. Frågan är dessutom av sådan systemövergripande karaktär som vi har avgränsat från vårt uppdrag (se avsnitt 1.4). Frågan om behovet av särreglering när det gäller redovisning av ut- mätta pengar i mål som ska handläggas enligt indrivningslagen får därför utredas i ett annat sammanhang. I 13 kap. 21 § UB föreslår vi därför endast de följdändringar som föranleds av våra övriga för- slag. Enligt utredningens direktiv (bilaga 1) ska vi ta ställning till om reglerna om avhysning beträffande tidsfrister och förutsättningar för anstånd är ändamålsenliga, om tidsfristerna möjliggör för sva- randen att få den hjälp han eller hon behöver samt hur reglerna i övrigt bör vara utformade för att parterna i större utsträckning ska kunna uppnå frivilliga överenskommelser. Utredningens uppdrag är även att ta ställning till hur hantering av avhysningsgods kan effektiviseras. Vidare ska vi överväga om det i övrigt finns behov att ändra reglerna om avhysning i syfte att uppnå en ändamålsenlig ordning. I avsnitt 10.2 redovisar vi en översikt av gällande ordning. Vår redovisning av gällande ordning och våra överväganden avser i första hand eller när inget annat anges när avhysning ska ske från en bostad. Med bostad menar vi småhusfastighet, bostadsrätt eller hyresrätt. I avsnitt 10.3 beskriver vi översiktligt regeringens arbete för att motverka hemlöshet. Våra överväganden finns i avsnitt 10.4. I avsnitt 10.4.2 överväger vi en fråga om tilläggsavgift och pröv- ning av yrkande om inhibition i mål som överlämnas till tingsrätt från Kronofogdemyndighetenen. Denna fråga är inte begränsad till just verkställighet av avhysning, men den otydlighet som uppmärk- sammats kan få särskilt allvarliga konsekvenser i avhysningsmålen. Våra överväganden om ökade möjligheter för parterna att uppnå frivilliga överenskommelser, i bl.a. avhysningsmål finns i kapitel 5. Bestämmelser som reglerar hyresavtal och hur de kan avslutas finns i jordabalkens (1970:994) tolfte kapitel som kallas för hyreslagen. Ett hyresavtal kan avslutas genom att hyresvärden säger upp hyres- avtalet med tillämpning av avtalad uppsägningstid eller genom att en bestämd hyrestid löper ut. Hyresgästen kan ha rätt till förlängning av hyresavtalet. Frågan om avtalet ska förlängas prövas av hyres- nämnden. Om hyresnämnden kommer fram till att det inte finns skäl att förlänga avtalet upphör det att gälla. Om hyresrätten är förverkad på grund av hyresgästens avtals- brott kan hyresvärden säga upp hyresavtalet . Enligt 12 kap. 42 § första stycket JB är en hyresrätt förverkad: 1.om hyresgästen, när det gäller bostadslägenhet, dröjer med att betala hyran mer än efter förfallodagen. 2.om hyresgästen, när det gäller lokal, dröjer med att betala hyran efter förfallodagen. 3.vid otillåten överlåtelse eller upplåtelse av hyresrätten i andra hand. 4.om lägenheten används för andra ändamål än som avsetts eller hyresgästen låter utomstående bo i lägenheten till men för hyres- värden. 5.vid vållande till ohyra. 6.om lägenheten på annat sätt vanvårdas eller hyresgästen åsido- sätter sundhet, ordning och gott skick inom fastigheten när han eller hon använder lägenheten. 7.om hyresgästen utan giltig ursäkt vägrar hyresvärden tillträde till lägenheten. 8.om hyresgästen åsidosätter avtalsenlig skyldighet som går utöver dennes skyldigheter enligt hyreslagen och det är av synnerlig vikt för hyresvärden att skyldigheten fullgörs. 9.om lägenheten till väsentlig del används för näringsverksamhet eller liknande verksamhet som är brottslig eller där brottsligt för- farande ingår till en inte oväsentlig del eller används för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. I 12 kap. 44 § JB finns vissa skyddsregler med begränsningar i rätten för en hyresvärd att skilja en hyresgäst från dennes bostads- lägenhet vid bristande hyresbetalning. Hyresgästen får behålla sin bostad om betalning sker efter att han eller hon delgavs underrättelse om sin rätt att återvinna hyresrätten, den s.k. återvinningsfristen. Om hyresrätten avser en lokal är motsvarande frist . När det är fråga om en bostadslägenhet måste hyresvärden med- dela uppsägningen och anledningen till denna till socialnämnden i den kommun där lägenheten finns. Om socialnämnden, inom ovan nämnda , skriftligen meddelar hyresvärden att socialnämn- den åtar sig betalningsansvaret för hyran, får hyresgästen inte skiljas från lägenheten. Detsamma gäller om hyresgästen varit förhindrad att betala hyran på grund av sjukdom eller annan liknande oförut- sedd omständighet och hyran betalas så snart det är möjligt, dock senast när tvisten om avhysning avgörs i första instans. Liknande bestämmelser finns för bostadsrätter i 7 kap. 18–25 §§ bostadsrätts- lagen (1991:614). 10.2.2Socialtjänstlagen och kommuners ansvar för Enligt socialtjänstlagen (2001:453) har varje kommun ansvar för inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver (2 kap. 1 §). Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem till- godosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 §). Genom biståndet ska den enskilde försäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Försörjningsstöd ska lämnas för skäliga kostnader till livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och TV-avgift, boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa (4 kap. 3 §). får begära att den som får försörjningsstöd ska delta i av nämnden anvisad praktik eller annan kompe- tenshöjande verksamhet. Sådan verksamhet ska syfta till att utveckla den enskildes möjligheter att försörja sig själv genom att t.ex. komma in på arbetsmarknaden eller på en utbildning. Innan beslut fattas ska socialnämnden samråda med Arbetsförmedlingen. Om den enskilde utan godtagbart skäl avböjer att delta i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet som anvisats honom eller henne, får fortsatt försörjningsstöd vägras eller sättas ned (4 kap. 4 och 5 §§ socialtjänstlagen). När en hyresvärd säger upp en hyresgäst ska socialnämnden under- rättas (12 kap. 44 § första stycket 1 JB). ges då möj- lighet att undersöka om det finns behov för sociala myndigheter att vidta några åtgärder. Enligt allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2013:1) bör socialnämnden endast ge ekonomiskt bistånd till betalning av skulder om det är enda möjligheten för den enskilde att uppnå en skälig levnadsnivå. När det skulle få allvarliga sociala konsekvenser för den enskilde om skulden inte betalades kan bistånd beviljas, exempelvis när det gäller skulder för boendekostnader eller hushållsel. Det finns inte några rikstäckande generella riktlinjer för när det finns skäl att lämna bistånd för betalning av en hyresskuld utan det måste göras en individuell prövning av behovet. Om det är en barnfamilj som ska avhysas ska socialnämnden särskilt beakta barnrättighetsperspektivet (se nedan). Att barnets intressen särskilt ska beaktas innebär dock inte att barnets bästa alltid ska vara av- görande för vilka beslut som fattas. Barnrättighetsperspektivet kan nämligen stå i strid med andra intressen. Vid bedömningen ska olika förslag och lösningar analyseras och vägas mot varandra (prop. 1996/97:124 s. 99 f.). Genom en lagändring stärktes barnrättighets- perspektivet i socialtjänstlagen. Lagändringen innebär bl.a. att hänsyn ska tas till barns bästa när åtgärder rör barn (1 kap. 2 § socialtjänst- lagen). Med barn avses personer som är . Den närmare innebörden av barnets bästa är inte definierad i lagen utan ska avgöras utifrån en bedömning av förhållandena i det enskilda fallet. Enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen har socialnämnden bl.a. en skyl- dighet att verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. I nära samarbete med hemmen ska social- nämnden främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdomar och med sär- skild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdomar som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. I allmänna råd om handläggning och dokumentation av ärenden som rör barn och unga (SOSFS 2006:12), ges rekommendationer hur en utredning som rör barn ska läggas upp och vad den ska innehålla samt om åtgärder och uppföljning i frågor som rör barn. I frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa ska socialnämnden samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. ska aktivt verka för att samverkan kom- mer till stånd (5 kap. 1 a § socialtjänstlagen). Tystnadsplikt och sek- retess regleras i socialtjänstlagens femtonde kapitel och offentlig- hets- och sekretesslagen (2009:400). 10.2.3Utsökningsbalkens bestämmelser om avhysning Avhysning innebär att verkställer en skyldighet för en tidigare ägare eller nyttjanderättshavare att flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme. Reglerna för handläggning av avhys- ningsärenden finns i 16 kap. 1–9 §§ UB och i 16 kap. UF. När någon egenmäktigt har skaffat sig besittning till ett utrymme avlägsnas personen enligt reglerna i 16 kap. 11–12 a §§ UB om verkställighet i annat fall, s.k. handräckning. Avhysning när en hyresrätt har förverkats, de s.k. förverkande- fallen, innebär att skiljer en tidigare nytt- janderättshavare från besittningen till en fastighet eller en del av en fastighet och att personens egendom flyttas därifrån. Besittningen övergår därefter till sökanden som oftast är fastighetsägaren, men även kan vara en hyresgäst eller bostadsrättshavare som upplåtit ut- rymmet med nyttjanderätt. Den mot vilken verkställighet söks kallas svarande. Förverkandefallen ska skiljas från när en tidigare ägare eller nytt- janderättshavare inte flyttar från en fastighet eller bostadrätt som sålts genom försorg. Kronofogdemyndig- heten kan då hjälpa köparen att komma i besittning av det han eller hon köpt och avlägsna den tidigare ägaren eller nyttjanderättshava- ren genom handräckning enligt 8 kap. 18 § UB. I den fortsatta fram- ställningen kallar vi dessa fall för handräckning efter tvångsvis för- säljning av en bostad. Då gäller i tillämpliga delar vad som sägs om avhysning och handräckning i 16 kap. 2–9, 11 och 12 §§ UB. I dessa fall är det alltså fråga om medverkan till att genomförd försäljning fullbordas genom att köparen, som i många fall inte haft något tidigare rättsförhållande eller annan relation med svaranden i utsökningsmålet, får besittning till bostaden. För att ska genomföra en avhysning eller avlägsna en person måste det finnas en exekutionstitel som innehåller en förpliktelse för svaranden att flytta eller som fastställer att personen saknar besittningsrätt. I det följande beskrivs de olika exekutionstitlar som förekommer vid avhysning. En dom eller tredskodom som innehåller en förpliktelse för svaran- den att flytta kan ligga till grund för verkställighet om den har fått laga kraft eller om domen innehåller ett särskilt förordnande om att domen får verkställas även om den inte har fått laga kraft (3 kap. 3 och 9 §§ UB). Domstolars möjlighet att förordna att en dom får verkställas innan den har fått laga kraft regleras i 17 kap. 14 § första stycket RB. Enligt den bestämmelsen får rätten förordna om verkställighet innan laga kraft när det finns skäl till det. När det finns anledning, ska rätten därvid föreskriva att säkerhet ska ställas för skadestånd som parten kan bli skyldig att utge om domen ändras. I motiven till denna bestämmelse anförde Processlagsberedningen att rätten vid bedömningen av frågan om omedelbar verkställighet skulle medges skulle beakta både den vinnande partens intresse av att kunna realisera sitt anspråk och den skada och olägenhet som skulle kunna orsakas den förlorande parten genom verkställigheten. Stor betydelse måste tilläggas den större eller mindre sannolikheten av en ändring av domen vid fullföljd av målet till högre rätt.1 I detta sammanhang kan nämnas regleringen i 3 kap. 22 § UB om rätts- verkningarna när en exekutionstitel upphävs. Om en exekutionstitel upphävs ska sökt verkställighet ställas in och redan vid- tagen åtgärd för verkställighet ska såvitt möjligt återgå. Enligt be- stämmelsens tredje stycke är sökanden skyldig att ersätta skada som svaranden har lidit genom verkställigheten. Ett beslut att domen får verkställas innan den har fått laga kraft kan vid överklagande av målet hindras genom att högre rätt beslutar att verkställighet tills vidare inte får ske (50 kap. 8 § andra stycket och 55 kap. 8 § andra stycket RB). En part mot vilken en tredskodom har meddelats får hos den rätt där talan väckts söka återvinning inom en månad från den dag då domen meddelades. Om återvinning inte söks står domen fast i den del den gått parten emot (44 kap. 9 § RB). I 44 kap. 10 § RB finns bestämmelser om förfarandet efter en part beviljats återvin- ning av en tredskodom. Enligt författningskommentaren bör ett beslut om inhibition av en tredskodom förutsätta ett yrkande efter- som målet är dispositivt, men det förhållandet att målet är disposi- tivt bör knappast medföra att det ställs samma krav på åberopande av de inhibitionsgrundläggande omständigheterna som när det gäller åberopandet av rättsfakta inför målets avgörande. Vidare anges att återvinningssökanden i materiellt hänseende torde behöva göra san- nolikt att tredskodomen kommer att ändras och att han eller hon lider skada av att verkställighet får ske. Om verkställighet inte kan ske eller redan har avslutats går det inte att besluta om inhibition. Till de omständigheter som kan leda till att beviskravet bör höjas eller sänkas hör sådant som storleken av den skada som kan drabba återvinningssökanden om inhibition inte beviljas, möjligheten att återställa det ursprungliga förhållandet om inhibition inte beviljas, hur långt en verkställighet kan ha hunnit, hur ingående den tidigare prövningen har varit, huvudfrågans beskaffenhet samt det intresse som den redan vinnande parten kan ha av att inhibition inte kom- mer till stånd. I kommentaren framhålls vidare att det inte kan uteslutas att det enligt kan finnas en rätt till muntlighet i vissa av de fall där den rättighet som den inhibitions- 1 Fitger m. fl., (, Zeteo) kommentaren till 17 kap. 14 § RB. sökande parten har faktiskt skulle komma att gå förlorad och alltså inte kunna återställas, om inhibition inte meddelas.2 Stadfäst förlikning och verkställbar medlingsöverenskommelse En av domstol stadfäst förlikning eller en medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar av domstol enligt vilken svaranden har åtagit sig att flytta får verkställas som en dom som har fått laga kraft, om inte annat beslutas med anledning av talan mot domen eller beslutet eller talan om ogiltigförklaring av förlikningen eller med- lingsöverenskommelsen (3 kap. 13 § UB). En förlikning som är stadfäst av en hyresnämnd får verkställas som en dom som har fått laga kraft om inte hovrätten bestämmer något annat (21 b och 32 §§ lagen [1973:188] om arrendenämnder och hyresnämnder). Utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande och handräckning Ett utslag eller beslut i mål om handräckning som avser annat än betalningsskyldighet, t.ex. skyldighet att avflytta eller vidta rättelse efter olovlig besittningsrubbning, verkställs som en dom som har fått laga kraft om inte något annat beslutas med anledning av ansö- kan om återvinning eller överklagande (3 kap. 12 § UB). En svarande som är missnöjd med ett utslag i ett mål om betal- ningsföreläggande eller vanlig handräckning (avhysning eller skyldighet att fullgöra något annat än betalning) kan ansöka om återvinning inom en månad för utslaget. Om återvinning har sökts i rätt tid ska målet överlämnas till den tingsrätt som är behörig att handlägga målet (52–54 §§ lagen om betalningsföreläg- gande och handräckning). Den som är missnöjd med ett utslag i ett mål om särskild handräckning kan överklaga utslaget hos tingsrätten för utslaget. Detsamma gäller om sökan- den i ett mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning är missnöjd med ett utslag (55 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning). Vid överklagande av utslag och beslut samt vid handläggningen i domstol tillämpas 18 kap. 1 och 2 Fitger m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 44 kap. 10 § RB. 8–11 §§ utsökningsbalken (58 § lagen 1990:746 om betalningsföre- läggande och handräckning)3. Det finns inte något uttryckligt lagstöd i RB som ger tingsrätten befogenhet att förordna om inhibition i samband med en ansökan om återvinning eller överklagande av ett utslag, utan befogenheten fram- går indirekt av bestämmelser i , exempelvis av 3 kap. 12 § UB4. Enligt 60 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning ska utslag anses som en tredskodom. Tingsrättens prövning av ett yrkande om inhibition i samband med en ansökan om återvinning av ett utslag torde således göras enligt samma principer som vid ansökan om återvinning av en tredsko- dom (se ovan). Om en hyresvärds talan om att ett hyresavtal ska upphöra att gälla bifalls, får hyresnämnden efter yrkande av hyresvärden, i beslutet förplikta hyresgästen att flytta då lägenheten ska lämnas (13 a § första stycket lagen om arrendenämnder och hyres- nämnder). Om hyresavtalet upphör att gälla på grund av att hyresrätten är förverkad får hyresnämnden, om hyresvärden yrkar det och det finns skäl för det, bestämma att beslutet om åläggande för hyres- 318 kap. 11 § UB har upphävts genom lag 1996:248. 4Jfr följande uttalande av i Inhibition – Om verkställighetsförbud m.m. i judiciell process, inom förvaltningsrätten och i utsökningsförfarandet,1998, s. 32 ff. ”Den inhibitionsreglering som finns beträffande i UB omnämnda inhibitionssituationer är med några undantag ofullständig. Det framgår nämligen inte direkt – varken i UB eller någon annanstans – att domstolen har en behörighet att inhibera. I en del fall finns det dock regler i RB som ger inhibitionsinstansen en uttrycklig behörighet att inhibera i en i inhibitionssituation. Inhibitionsmöjligheten följer i övriga inhibitionsfall endast indirekt av där det framgår att exekutionstiteln får verkställas ”om ej annat förordnas”. Dessa regler är sålunda inte några ”direkta” inhibitionsregler utan endast indirekta sådana. De riktar sig ju i första hand till kronofogdemyndigheten och inte till domstolen. Att tingsrättens möjligheter att inhibera tredskodom, lagsökningsutslag och slutbevis i mål om betalningsföreläggande endast framgick indirekt av UB påpekades av JO i remisyttrandet över promemorian (Ds 1988:71) Ny summarisk process. JO föreslog därför att saken skulle regleras genom att det infördes en bestämmelse i RB om att rätten på yrkande på part fick förordna att tredskodom eller utslag tills vidare inte skulle gälla. Departementschefen ansåg att tanken var riktig men ville försöka kartlägga praxis för att kunna ge några vägledande regler om under vilka närmare omständigheter inhibition borde beviljas innan förslag kunde läggas fram. Även jag anser att inhibitionsmöjligheten bör framgå klarare, helst i RB, och att det behövs riktlinjer för i vilka fall inhibition bör beviljas. Min förhoppning är att denna avhandling kan bidra till formulerandet av sådana riktlinjer.” gästen att flytta får verkställas även om det inte har fått laga kraft. I sådant fall ska hyresnämnden, om det finns anledning, föreskriva att hyresvärden ska ställa säkerhet för skadestånd som han eller hon kan bli skyldig att betala om beslutet ändras (13 a § andra stycket lagen om arrendenämnder och hyresnämnder). Enligt 32 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder får ett beslut av hyresnämnden enligt 13 a § andra stycket om omedelbar verkställighet verkställas som lagakraftägande dom, om hovrätten inte bestämmer något annat. Detsamma gäller om hyresnämnden med stöd av 31 § första stycket bostadsförvaltningslagen har bestämt att beslut enligt 13 eller 15 § eller 25 § första stycket i den lagen ska gälla genast. Förordnande av domstol i mål om äktenskapsskillnad eller om bodelning mellan sambor I mål om äktenskapsskillnad kan domstolen i ett beslut bestämma vem av makarna som ska ha rätt att bo kvar i den gemensamma bo- staden (14 kap. 7 § ). Vid ett sådant förordnande är den andre maken skyldig att genast flytta från bostaden (14 kap. 8 § andra stycket ). Beslutet får verkställas som en dom som har fått laga kraft. Motsvarande bestämmelser finns i sambo- lagen, där 28 och 29 §§ reglerar förhållandet när bostaden ingår i en bodelning och 31 § kan tillämpas om målet gäller rätten att överta en bostad. Om avflyttning inte sker enligt domstolens beslut kan Krono- fogdemyndigheten, efter begäran av den som ska bo kvar, avhysa den som ska flytta (prop. 1986/87:1 s. 210). Innan en avhysning verkställs ska svaranden få tillfälle att yttra sig muntligt eller skriftligt. Om svaranden inte har känt hemvist och om det inte gått att klarlägga var han eller hon uppehåller sig, får avhys- ningen verkställas även om svaranden inte fått tillfälle att yttra sig. När det gäller delgivning av handlingar tillämpas delgivningslagen (2010:1932). Under vissa förutsättningar får kungörelsedelgivning användas, alternativt får handlingen lämnas i delgivningsmottagarens hemvist eller på lämplig plats i anslutning till dennes hemvist. Är svaranden bosatt utomlands får handlingen skickas med post till den utländska adressen (16 kap. 2 § UB). Om det handlar om avhysning från en bostad ska Kronofogde- myndigheten alltid underrätta socialnämnden i den kommun där bo- staden finns om avhysningsansökan samt om tiden för avhysnings- förrättningen. Om det finns särskild anledning gäller detsamma för avhysningar som inte är bostäder (16 kap. 2 § UF). som socialnämnden tar emot underrättelsen om tiden för avhysnings- förrättningen ska den skicka tillbaka en bekräftelse på mottagande av underrättelsen samt ange vem som är ansvarig handläggare av ärendet. En kopia av bekräftelsen ska också skickas till den som av- hysningen avser (5 kap. 4 § socialtjänstförordningen). Tidsfrister, anstånd och uppskov