sou · H4B326 · 2016-03-31 00:00:00 — bor av befolkningen i en sådan kom- mun om man utgår från den uppdelning som vi har valt att använda oss av. bodde av befolkningen i mycket gles landsbygd, i gles landsbygd, i tät- ortsnära landsbygd och i glesa blandade kommuner. Det är i första hand täta blandade kommuner och vissa typer av storstadskommuner (som kan klassificeras som förortskommuner till storstäderna) som har flyttat fram positionerna, medan övriga kommuntyper har legat relativt stabilt över perioden. Storstads- kommuner har dock till skillnad från övriga fyra kommuntyper haft en svagt positiv utveckling . Ett annat perspektiv på befolkningsutvecklingen kan illustreras i skillnader mellan kvinnor och män i de olika kommuntyperna. tabell 3.1 visar vi könsfördelningen och befolkningsutvecklingen för kvinnor och män 1974, 1984, 1994, 2004 och 2014. Tabell 3.1 Andel kvinnor och män i befolkningen fördelat på Tillväxtanalys sex kommuntyper 1974, 1984, 1994, 2004 och 2014 (procent) Källa: , egna bearbetningar. Som framgår av tabellen bor det färre kvinnor än män i kommun- typerna mycket glesa, glesa och tätortsnära landsbygdskommuner samt glesa blandade kommuner. Detta bland annat som en följd av att det föds fler pojkar än flickor6 och att kvinnor flyttar i större utsträckning än män.7 Könsfördelningen varierar dock med åldern och överskottet av män är som störst . I de mycket glesa och glesa landsbygdskommunerna samt de glesa blandade kommunerna har såväl antalet kvinnor som män minskat . Störst har minskningen varit i de mycket glesa landsbygdskommunerna. 6Statistiska centralbyrån (2015), är männen fler än kvinnorna, pressmeddelande . 7Nilsson, K. (2003), Moving into the City and Moving Out Again: Swedish Evidence from the Cohort in 1968, i vol. 40, nr. 7, s. 1243–1258. fanns det nästan 2 600 fler män än kvinnor i de mycket glesa landsbygdskommunerna. Andelen kvinnor i mycket glesa lands- bygdskommuner var vilket kan jämföras med andelen kvinnor i storstadskommunerna som var . I samtliga mycket glesa landsbygdskommuner fanns det fler män än kvinnor 2014 även om könsfördelningen var förhållandevis jämn i två av kommunerna. I de mycket glesa landsbygdskommunerna har männen procentuellt sett minskat mer än kvinnor vilket också speglas i att könsfördelningen har jämnats ut något . var andelen kvinnor i mycket glesa lands- bygdskommuner . När det gäller glesa landsbygdskommuner, tätortsnära landsbygds- kommuner och glesa blandade kommuner har skillnaderna mellan kvinnor och män varit relativt små . Inom kommun- typerna finns det dock en viss variation. Andelen kvinnor ligger mellan och i dessa kommuner. I 5 av 158 kommuner var könsfördelningen jämn och i 11 kommuner fanns det ett överskott på kvinnor 2014. 3.1.1Hälften av kommuner har ökat sin befolkning har 146 av 290 kommuner haft en positiv befolkningstillväxt, medan 120 kommuner har haft en negativ befolkningsutveckling. Ett mindre antal kommuner (24) uppvisar en mer eller mindre oförändrad befolkningsstorlek. Tabell 3.2 visar antalet kommuner inom respektive kommuntyp som har positiv, negativ eller oförändrad8 befolkningstillväxt . 8 Med oförändrad befolkningsstorlek menar vi att kommunens befolkning inte har ökat eller minskat med . Tabell 3.2 Antal kommuner inom respektive kommuntyp som har haft en positivt, negativ eller oförändrad befolkningstillväxt 1974–2014 (antal) Källa: , egna bearbetningar. Det är framför allt kommuner av typen mycket glesa och glesa landsbygdskommuner som har haft en minskande befolkning. Samt- liga 15 kommuner som vi definierar som mycket glesa landsbygds- kommuner har minskat i befolkningsstorlek . Det är raka motsatsen mot gruppen storstadskommuner där samtliga 29 kommuner har haft en positiv befolkningsutveckling under peri- oden. I merparten av kommuntypen glesa landsbygdskommuner (36 kommuner) har befolkningen minskat. Sex kommuner i denna kommuntyp har dock haft en positiv befolkningsutveckling. Av 290 kommuner har 92 kommuner haft en befolk- ningstillväxt som ligger över rikets befolkningsutveckling (19,2 pro- cent). Av dessa kommuner har 90 kommuner det gemensamt att av befolkningen har mindre än 45 minuters resväg till en ort med minst 50 000 invånare. Det rör sig alltså om för- ortskommuner till , och samt kommu- ner som har en större tätort nära sig. Två av kommunerna (och ) är dock att betrakta som landsbygdskommuner. Av de 133 kommuner som har haft en negativ befolkningsutveckling är merparten landsbygdskommuner (104 kommuner) även om det också finns täta blandade kommuner som har haft en negativ befolk- ningsutveckling. Tabell 3.2 visar utvecklingen över en längre tidsperiod. Det kan också vara intressant att titta närmare på utvecklingen i närtid eftersom har haft en rekordstor befolkningstillväxt . Detta till följd av en ökad invandring och att det har fötts många barn. ökade befolk- ningen i 248 av landets 290 kommuner, vilket är att betrakta som trendbrott om vi ser till de senaste tio årens befolkningsutveckling. var det 205 kommuner som hade en positiv befolknings- utveckling. till den senaste tioårsperioden har annars ungefär hälften av kommuner haft en negativ årlig utveckling. Givet den fortsatt höga invandringen till kommer vi sanno- likt att se en fortsatt utveckling med fler kommuner som ökar sin befolkning . Det gäller såväl landsbygdskommuner som storstadskommuner. 3.1.2Skilda förutsättningar i olika delar av landet Som vi har konstaterat har befolkningsutvecklingen och befolkningens sammansättning i en kommun stor betydelse. Den påverkar allt från skattebas till förutsättningar för en hållbar kompe- tensförsörjning och behov av service. En kommun med en stor andel av befolkningen i arbetsför ålder har andra förut- sättningar än en kommun som har en hög andel barn eller äldre. I figur 3.3 redovisar vi andelen av befolkningen i yrkesaktiv ålder i de sex kommuntyperna. Figur 3.3 Andel av befolkningen i yrkesaktiv ålder (20–) inom respektive kommuntyp samt landet som helhet 1974–2014 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 1998 2000 2002 2004 2006 2008 2010 2012 2014 Källa: , egna bearbetningar. Som framgår av figur 3.4 finns det stora skillnader mellan olika kommuner och kommuntyper när det gäller befolkningens ålderstruk- tur. I denna fråga är storstadsregionerna och de glesa landsbygd- erna varandras motpoler. Det är också tydligt att landsbygderna har en lägre andel av befolkningen i yrkesaktiv ålder än vad stor- stadskommunerna och de större tätortskommunerna har. Utveck- lingen är dock snarlik i fem av kommuntyperna även om det finns vissa nivåskillnader. För de mycket glesa landsbygdskommunerna har utvecklingen varit negativ till 2014. består befolkningen av en stor andel personer i ålders- grupperna 20–24, 25–29, 40–44, 45–49 och 65–. Inom de när- maste åren kommer en större andel av befolkningen att vara i pen- sionsåldern, vilket kommer att påverka den så kallade försörjnings- kvoten. Försörjningskvoten är ett mått som beskriver antalet barn och äldre i förhållande till antal personer i yrkesaktiv ålder.9 9 Måttet beräknas genom att dela den totala befolkningen med antalet personer i yrkesför ålder. I har försörjningskvoten varit relativt . hade en kvot på 1,73. Kvoten kan tolkas som att varje person i yrkesaktiv ålder i genomsnitt behöver försörja sig själv och 0,73 personer i åldrarna 0–och eller äldre. Enligt prognoser kommer försörj- ningskvoten att öka och 2020 beräknas den uppgå till 1,78. Om- kring 2050 beräknas försörjningskvoten i ligga omkring 1,86.10 Den senaste långtidsutredningens prognoser visar på ungefär samma utveckling över tid.11 Tabell 3.3 Försörjningskvot inom respektive kommuntyp 1974, 1994 och 2014 Källa: , egna bearbetningar. Som framgår av tabell 3.3 har spännvidden mellan de olika kom- muntyperna ökat . Storstadskommuner och täta blandade kommuner har haft de lägsta försörjningskvoterna av de sex kom- muntyperna. I dessa kommuner har kvoten också varit mer eller mindre oförändrad . Om vi i stället ser till grupperna glesa och mycket glesa landsbygdskommuner så ser vi att försörj- ningskvoten ligger i nivå med prognoserna för riket 2050. I dessa kommuner är alltså situationen att be- trakta som allvarlig, då förmågan att klara service, välfärd och arbetskraftsförsörjning påtagligt har försvagats. Detsamma kan sägas gälla för gruppen tätortsnära landsbygdskommuner. Försörj- ningskvoten kommer även fortsättningsvis att variera mellan kom- muntyperna. I samtliga kommuntyper kommer kvoten att öka fram 10Statistiska centralbyrån (2015), Försörjningskvot 1960−2014 och prognos 2015−2060. 11SOU 2015:101, Demografins regionala utmaningar, bilaga 7 till . till 2050, men från helt olika nivåer. Nivåskillnaden mellan stor- städer och glesa och mycket glesa landsbygdskommuner har ökat successivt under de senaste 40 åren.12 De växande demografiska skillnaderna mellan täta miljöer och mer glesa miljöer kan också illustreras genom att beskriva utveck- lingen av antalet personer i åldrarna 0–och 20–i glesa och mycket glesa landsbygdskommuner (figur 3.4). Antal personer i åldrarna 0–och 20–fördelat på kvinnor och män i glesa och mycket glesa landsbygdskommuner Källa: , egna bearbetningar. I dessa kommuner har antalet personer i åldrarna 0–minskat från drygt 200 000 till omkring 130 000 . skedde ett trendbrott och ökade antalet personer i åldrarna 0–i dessa kom- muner. har dock minskningstakten varit tämligen hög. Om vi jämför denna utveckling med storstäderna och de täta blandade kommunerna ser vi att det är stora skillnader mellan 12 Anderstig, C. (2012), Försörjningskvoten i olika delar av – scenarier , Underlagsrapport 8 till . I storstäderna har antalet personer i åldrarna 0–i stället ökat med drygt 140 000 personer . Ser vi till personer i åldrarna 20–ser vi att det även här har skett en minskning , men att det tycks ha skett en form av trendbrott . I början av perioden ökade antalet personer i åldrarna 20–från drygt 142 000 till cirka 147 000 i de glesa landsbygdskommunerna. minskade sedan antalet personer från strax över 147 000 till cirka 93 000. ökade dock antalet personer i dessa åldrar från 93 000 till strax över 101 000 personer 2014. Som framgår av figuren ökade båda antalet kvinnor och män i åldrarna 20––2014. Antalet män ökade dock något mer än antalet kvinnor vilket påverkar könsfördelningen i åldrarna 20–i dessa kommuner. Av befolkningen i åldrarna 20–var kvinnor och män 2014, vilket kan jämföras med 1974 då var kvinnor och 53,8 pro- cent var män. är det endast små variationer i könsfördelningen och relationen mellan kvinnor och män i åldrarna 20–har varit förhållandevis stabil i dessa kommuntyper. Det finns dock relativt markanta skillnader mellan kommunerna i de två kommuntyperna när det gäller fördelningen mellan kvinnor och män där vissa kommuner har en jämnare fördelning medan andra har en relativt ojämn fördelning. I sammanhanget är det dock viktigt att påpeka att minskningen av antalet unga inte är något unikt för de glesa och mycket glesa landsbygdskommunerna utan något som delas av många av kommuner. Det kan illustreras genom att titta på antalet 18-åringar som fanns i en kommun och jämföra det med antalet 25-åringar i kommunen . Om vi ser till 2014 framgår det att endast 36 kommuner hade lika många individer i åldersgruppen . Det betyder att i 254 av 290 kommuner var det färre individer kvar i denna grupp 2014. Gemensamt för de kommuner där åldersgruppen bibehålls eller växer är att de är stor- stadskommuner eller kommuner där det finns ett universitet eller en högskola. är detta av allt att döma en tendens som håller i sig vilket gör att antalet yngre kommer att fortsätta att minska i en stor del av kommuner. Givet den generella utvecklingen och skillnaderna mellan kom- munerna står de inför något olika demografiska utmaningar och Färre yngre personer (grupperna 0–och 20–) innebär också att vi kan vänta oss att utflyttningarna från de glesa och mycket glesa landsbygdskommunerna kommer att mattas av ytterligare . Hur koncentrerad en befolkning är till en viss del av ett territorium går att beskriva på flera olika sätt. I kan vi till exempel se att av befolkningen bor i tätorter.13 Och på det sättet har det sett ut även om andelen som bor i tätorter har ökat något . har sju tätorter med mer än 100 000 invånare. I dessa tätorter bor av befolkningen. På nivå har urbaniseringen inneburit att framför allt storstadskommuner, täta blandade kommuner och tätortsnära lands- bygdskommuner växer, medan många glesa kommuner fått leva med att befolkningen gradvis minskar.14 bor av befolkningen i någon av de 15 kommuner som har mer än 100 000 invånare. Det är en ökning , eller två kom- muner, . befolkning är också starkt koncentrerad till ett antal regioner. bodde av befolkningen i någon av de 23 funktionella analysregioner som har mer än 100 000 invånare. I de tre regionerna , och bor om- kring av befolkningen. Utvecklingen mot en allt högre koncentration av befolkningen till ett antal allt större regioner kommer enligt att fortsätta. Av beräknade befolkningstillväxt på 1,4 miljoner personer till 2040 antar utredningen att kommer att ske i storstadsregionerna. Resterande del av ökningen förväntas ske i regioner som har nära till en ort med minst 50 000 invånare. räknar utredningen med att befolkningen i mer- 13Statistiska centralbyrån (2015), Urbanisering – från land till stad, Nr. 2015:96 Publicerad: . 14Syssner, J. (2014), Strategier för kommuner som krymper – Om lokal anpassningspolitik som komplement till lokal tillväxtpolitik, i , B. (2014), Kommunstrategiska perspektiv – Demokrati, organisation, kunskap och samhällsförändring, 2014:1. parten (42 av 49 regioner) av de regioner som har färre än 100 000 invånare kommer att minska (tabell 3.4).15 Tabell 3.4 Befolkningsandelar fördelade efter Tillväxtanalys funktionella analysregiongrupper 1990, 2013 och 2040 2040 (framskrivning) Täta regioner nära en större stad Avlägset belägna täta regioner Landsbygdsregioner nära en större stad Mycket avlägset belägna landsbygdsregioner (antal miljoner) Källa: SOU 2015:101, Demografins regionala utmaningar, bilaga 7 till . Oberoende av avgränsning kan vi med andra ord konstatera att har en relativt hög geografisk koncentration av befolkningen och att mycket talar för att koncentrationen kommer att öka . Det här kommer att innebära utmaningar såväl för de kommuner och regioner som växer som för de som minskar. Enligt har urbaniseringen i skett i tre faser. Den första fasen inleddes då av befolkningen bodde i landsbygderna. Vid fanns det relativt få städer och de flesta städer var med dagens mått mätt att betrakta som små.16 Under den andra fasen skedde det en snabb inflyttning till städerna, bland annat som en följd av industrialiseringen. På mindre än ökade tätortsgraden17 i från . Omkring 1930 bodde det lika många människor i landsbygder som det gjorde i städerna. Miljonprogrammet och flyttningsbidrag kom sedan att bidra ytterligare till att människor flyttade från landsbygderna till storstadsregioner och andra större tätorter.18 Figur 3.5 visar hur 15SOU 2015:101, Demografins regionala utmaningar, bilaga 7 till . 16Statistiska centralbyrån (2015), Urbanisering – från land till stad, Nr. 2015:96 Publicerad: . 17Med tätortsgrad avses andel av befolkningen som bor i tätort. 18Statistiska centralbyrån (2015), Urbanisering – från land till stad, Nr. 2015:96, Publicerad: . befolkningen har utvecklas mot att koncentrera sig allt mer till ett mindre antal regioner i landet. Figur 3.5 Befolkningens koncentration 1968–2014 på kommun-, lokal arbetsmarknadsregions- och länsnivå (Hooverindex) Källa: , J. (2015), Befolkningens geografiska omfördelning i i kommuner och landsting (2015), Urbanisering. Utmaningar för kommuner med växande och minskande befolkning. Kommentar: Hooverindex är ett mått på en befolknings koncentration. Om en befolkning är jämt spridd över ett lands yta antar indexet värdet 0, men om befolkningen i stället är helt koncentrerad till en enda region antar indexet värdet 100. Av figuren framgår att urbaniseringen har fortsatt även efter 1960- talet. skedde också omflyttningar från landsbygder till storstadsregionerna och de större städerna. Efter detta mattades dock utvecklingen av . Och är av allt att döma de stora omflyttningarna från land till stad av- slutade.19 I vissa typer av landsbygder (framför allt glesa lands- bygdskommuner och mycket glesa landsbygdskommuner) minskar förvisso fortfarande befolkningen. Detta beror dock inte i första 19 Se exempelvis SOU 2015:101 Demografins regionala utmaningar, bilaga 7 till Långtidsutred- ningen 2015 eller , J. (2015), Befolkningens geografiska omfördelning i i kommuner och landsting (2015), Urbanisering. Utmaningar för kom- muner med växande och minskande befolkning. hand på att människor väljer att flytta från dessa kommuner utan på att det föds få barn i dessa kommuner. Den urbanisering som pågår sker alltså inte i första hand på landsbygdernas bekostnad. I stället växer storstadsregionerna och de större städerna genom ökad invandring och att det föds fler människor än vad som dör. till landsbygderna som helhet och räknat i absoluta tal minskar inte landsbygdens befolkning mer än marginellt. Som vi har konstaterat finns det dock skillnader mellan olika typer av landsbygder. Den tätortsnära landsbygden har haft en positiv befolkningsutveckling . Andra typer av mer glesbefolkade landsbygdskommuner har haft en kontinuerlig minskning av befolkning. till graden av urbanisering så har det egentligen inte skett någon större förändring . bodde 81 pro- cent av befolkningen i tätort vilket ska jämföras av befolkningen vid den senaste tätortsavgränsningen som gjordes 2010. På regional nivå har det dock hänt en del. skedde en lokal utspridning av befolkningen i merparten av län. bröts dock denna trend och under peri- oden därefter har det varit en ökad koncentration av befolkningen i nästan samtliga län. De större centralorterna har stärkt sin drag- ningskraft . bor en större andel av respektive läns befolkning i länets största tätort. Det finns också en ihållande trend där befolkningen utvecklas i riktning mot en ökad koncen- tration till ett mindre antal regioner i landet. Under har också fördelningen utvecklats i riktning mot ytter- ligare koncentration som gått. I sammanhanget är det dock viktigt att påpeka att sett i ett europeiskt perspektiv är takten på urbaniseringen i inte anmärkningsvärt hög utan något långsammare än genomsnittet i EU.20 20 , J. (2015), Befolkningens geografiska omfördelning i i kommuner och landsting (2015), Urbanisering. Utmaningar för kommuner med väx- ande och minskande befolkning. 3.2Flyttmönster och barnafödande förklarar utvecklingen Hur befolkningen utvecklar sig beror på två faktorer. Det handlar dels om relationen mellan de som flyttar till ett område och de som väljer att flytta därifrån, dels om balansen mellan hur många män- niskor som föds och hur många som dör. I och med att yngre människor flyttar i större utsträckning än äldre kan det påverka åldersstrukturen i olika delar av landet. Flyttmönstren kan på så vis förstärka eller försvaga de demografiska utmaningar och utveck- lingstendenser som vi har redogjort för. I tabell 3.5 visar vi den huvudsakliga förklaringen till befolk- ningsökning och befolkningsminskning i de sex kommuntyperna . Av tabellen framgår hur de olika komponenterna har bidragit till befolkningskoncentrationen . Tabell 3.5 Antal kommuner fördelade efter huvudsaklig förklaring till befolkningsförändring 2010–2014 Källa: , egna bearbetningar. ökade befolkningen i 185 av 290 kom- muner, medan den minskade i 105 kommuner. Mönstret i tidigare analyser återkommer även här på så vis att det framför allt var i olika typer av landsbygdskommuner som befolkningen minskade. Av de 105 kommuner där befolkningen minskade var 93 landsbygds- kommuner. Den huvudsakliga förklaringen till att en kommun växer är att det är fler som flyttar till kommunen än som flyttar därifrån. Av de kommuner som hade en befolkningsökning var det 169 kommuner som växte framför allt till följd av ett positivt flytt- netto. Merparten av dessa kommuner hade förvisso också ett födelseöverskott, men den huvudsakliga förklaringsfaktorn var att inflyttningen översteg utflyttningen. Flyttöverskottet i dessa kom- muner förklaras i sin tur till största delen av en ökad invandring till . Ökningen skedde alltså bara i liten ut- sträckning som en följd av omflyttning av befolkningen inom landet. Tittar vi i stället på de 105 kommuner där befolkningen min- skade så ser vi att för 92 av dessa var den huvud- sakliga förklaringen till minskningen att det föddes för få barn. Flera av dessa kommuner hade också en mindre nettoutflyttning . Det rörde sig då framför allt om flyttningar inom landet. I samtliga av dessa kommuner var utrikes flyttnettot posi- tivt. I 13 av kommunerna (samtliga definierade som landsbygds- kommuner) var den huvudsakliga förklaringen till befolknings- minskning ett flyttunderskott och då framför allt orsakat av flytt- ningar inom landet. De krympande kommunernas födelseunderskott beror av allt att döma på att dessa kommuner som en följd av tidigare perioder av hög utflyttning har en ogynnsam befolkningsstruktur i form av få unga och många äldre människor. Med utgångspunkt i detta resone- mang kan vi dra slutsatsen att det finns en risk för att den negativa utvecklingen i dessa kommuner kommer att fortsätta även i fram- tiden. Detta eftersom dessa kommuner har en befolkningssamman- sättning med få människor i barnafödande åldrar och allt fler äldre. Att bryta en sådan utveckling kan komma att bli en stor utmaning och en mycket svår uppgift för dessa kommuner. Här kan dock de senaste årens ökade invandring till vara till hjälp eftersom dessa kommuner är i stort behov av befolkning i arbetsför ålder. Utan ett sådant tillskott kan det bli svårt att upprätthålla den grund- lägganade struktur och service som krävs för en långsiktigt hållbar utveckling och tillväxt. 3.3Människor väljer att flytta av olika anledningar Det blir allt vanligare att människor flyttar och byter bostads- eller arbetsort. I genomsnitt flyttar en person elva gånger under sin livstid. De allra flesta väljer dock att bo kvar i eller återvända till det län där de är födda.21 Merparten av alla flyttningar sker också inom en kommun och mellan närliggande bostäder.22 Även om vi framför allt flyttar inom en kommun har flyttningar inom landet (det vill säga flyttningar mellan kommuner och regio- ner) betydelse för befolkningsstrukturen och dess utveckling. Det kan därför vara intressant att försöka ge en bild av vad det är som ligger bakom att människor väljer att bryta upp och flytta mellan olika delar av landet. Detta för att vi ska kunna förstå vad det är som driver flyttrörelserna inom landet. har det vuxit fram en relativt omfattande dis- kussion inom forskningen om det är ekonomiska möjligheter eller andra typer av faktorer (så kallade ameniteter – faktorer som under- lättar, förenklar eller som ger nytta eller nöje) som driver regional befolkningstillväxt och flyttmönster. och har till exempel pekat på betydelsen av andra faktorer än den regionala arbetsmarknaden för en regions befolkningsutveck- ling.23 Det kan röra sig om faktorer som boendemiljö, utbudet av kommersiell och offentlig service eller tillgången till kultur- eller fritidsaktiviteter.24 Det finns förstås många olika anledningar till och faktorer bakom att människor väljer att flytta till en ny plats. Det kan vara såväl studie- och arbetsmarknadsrelaterade som familje- och känslomässiga skäl. Skälen till att vi väljer att flytta skiljer sig också åt mellan män- niskor med olika kön, ålder, utbildning och yrke. Människors be- nägenhet att flytta påverkas också av avståndet som en eventuell flytt kräver. 21Boverket (2012), Visionen för 2025. 22Statistiska centralbyrån (2015), Dagens urbanisering – inte på landsbygdens bekostnad, Nr. 2015:124, Publicerad: . 23Florida, R.