sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Denna möjlighet finns både i mål om utmätning och i samband med annan förrättning som har till syfte att ta hand om egendom. Med förvaringsställe avses utrym- men där egendom kan förvaras, exempelvis väska, plånbok, skriv- bord, byrå, kassaskåp, kassafack eller bil. En förrättningsman får t.ex. undersöka gäldenärens plånbok men bör i övrigt inte kropps- visitera gäldenären för att konstatera om personen har någon ut- mätningsbar egendom på sig7. Om förrättningsmannen behöver ha tillträde till utrymme som är tillslutet får han eller hon låta öppna lås eller bereda sig tillträde på annat sätt (2 kap. 17 § andra stycket UB). Detta gäller när för- rättningsmannen vägras tillträde men också i de fall när det inte finns någon närvarande som kan öppna. Ett förvaringsutrymme som har öppnats av förrättningsmannen ska, om det inte är uppen- bart onödigt, tillslutas på lämpligt sätt efter förrättningen. Den som förfogar över utrymmet ska underrättas om åtgärden om personen inte var närvarande (3 kap. 2 § UF). Om gäldenären inte är närvarande när en förrättning sker i dennes bostad eller enskilt utrymme men gäldenärens make, någon som är anställd hos gälde- nären eller någon annan som har hand om gäldenärens egendom anträffas så ska den personen uppmanas att närvara vid förrätt- ningen (6 kap. 3 § andra stycket UF). Om förrättning ska ske i en persons bostad och ingen är hemma gäller skärpta krav för att få bryta lås och liknande. Det krävs antingen att innehavaren har underrättas i förväg om tidpunkten för förrättningen och att det kan antas att han eller hon håller sig undan eller det annars finns särskilda skäl för att ta sig in i inne- havarens frånvaro (2 kap. 17 § andra stycket UB). I det första fallet, när den underrättade innehavaren håller sig undan, ska det finnas anledning att tro att han eller hon håller sig undan. Det är inte tillräckligt att personen inte är hemma eller inte har hört av sig. 7 m.fl., Utsökningsbalken, , Zeteo, kommentaren till 2 kap. 17 § UB. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan är särskilt viktigt att det finns ett positivt stöd för att personen håller sig undan om förrättningen sker under vanlig arbetstid eller under semestertid eller om personen har ett sådant arbete att han eller hon kan befinna sig på resa. använ- der som regel tvång om svaranden inte hört av sig trots att han eller hon har underrättats om målet och underrättats om tidpunkten för förrättningen samt underrättats om tidpunkten för en andra för- rättning. I det andra fallet, särskilda skäl, är när det finns risk att gäldenären undanskaffar eller förstör egendom eller saken är bråds- kande. Det kan också gälla situationer när Kronofogden med stöd av 4 kap. 12 § UB har låtit bli att underrätta om målet.8 har en skyldighet att se till att en bostadsförrättning inte väcker onödig uppmärksamhet eller annars orsakar svaranden eller annan enskild större olägenhet än vad som är nödvändigt. En förrättning får inte utan särskilda skäl hållas före eller efter (3 kap. 1 § UF). Förrättningsmannen får använda tvång i den mån det kan anses befogat med hänsyn till omständigheterna. Fysiskt våld mot en person får dock endast användas om förrättningsmannen möter motstånd och det med hänsyn till förrättningens ändamål kan anses försvarligt (2 kap. 17 § UB). Enligt uppgift från sätter myndig- heten endast ut bostadsförrättning när det finns en indikation på att det finns tillgångar i gäldenärens bostad. utfördes 6 399 förrättningar som ett led i tillgångsutredningar. Av dessa förrättningar är 4 473 registrerade på en fysisk person. Några av fallen kan ha avsett förrättning i en verksamhetslokal hos en en- skild näringsidkare men merparten är förrättningar i enskildas hem. I endast av de genomförda bostadsförrättningarna har det påträffats tillgångar som kunnat utmätas. Detta torde till stor del bero på att merparten av det som finns i en bostad utgör beneficieegendom. En annan anledning är att en del av den egen- dom som finns i ett hem har litet eller inget andrahandsvärde. Enligt uppgifter från kan det förhållandet att myndigheten satt ut till bostadsförrätning vara betalningsfram- kallande. Träffsäkerheten torde således i verkligheten vara något högre än de ovan angivna där tillgångar anträffats. 8 om utmätning, s. 90 f. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Med beaktande av att påbörjade tillgångsutredningar för 331 000 gäldenärer är antalet förrättningar i bostäder, i förhållande till det totala antalet utsök- ningsmål, få. En gäldenär eller tredje man som inte fullgör sina förpliktelser att lämna upplysningar enligt 4 kap. 14 § eller 4 kap. 15 § UB får häktas om det föreligger synnerliga skäl (2 kap. 16 § UB). För att någon ska häktas förutsätts det att gäldenären respektive tredje mannen först har fått ett föreläggande vilket denne inte har iakttagit. Däremot krävs inte att vite först har varit utsatt (prop. 1989/81:8 s. 246). I detta sammanhang är det av intresse att uppmärksamma Europa- konventionens fjärde tilläggsprotokoll, artikel 1, som handlar om förbud mot frihetsberövande på grund av skuldförbindelse. Enligt den bestämmelsen får ingen berövas friheten enbart på grund av oförmåga att fullgöra en avtalad förpliktelse. Förbudet avser endast avtalade förpliktelser. Olika slags offent- ligrättsliga förpliktelser faller därför utanför artikelns tillämpnings- område. Vidare avser förbudet frihetsberövande på grund av oför- måga att fullgöra en förpliktelse. Om det föreligger någon relevant omständighet som visar på ovilja att fullgöra en förpliktelse eller på ett bedrägligt eller annat brottsligt syfte, är förbudet inte tillämp- ligt9. förbud torde därför inte hindra häkt- ning enligt 2 kap. 16 § UB. Bestämmelsen syftar ju till att förmå en gäldenär att lämna upplysningar. Att en gäldenär underlåter att lämna upplysningar torde sällan kunna förklaras med en betalnings- oförmåga utan snarare tyda på betalningsovilja. häktningsframställan prövas av den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § UB ska pröva överklaganden av beslut. bestämmelser om häktning är inte tillämpliga utan särskilda bestäm- melser meddelas i 2 kap. 16 § andra och tredje st. UB. I fråga om rätt till biträde och kostnader i målet tillämpas bestämmelser om försvarare och om rättegångskostnader i brott- 9 , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis 2012, s. 592–593. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Ett beslut om häktning ska omprövas med högst . Möjligheten att i nu förekommande fall hålla någon häktad är begränsad . har i ett avgörande , mot , (mål nr 8307/11) godkänt åtgärd att hålla en 67-årig man häktad på grund av att han inte läm- nade upplysningar till om en såg värd . Bakgrunden i målet är att Kronofogdemyndig- heten hade beslutat om utmätning av en flyttbar såg avseende en skatteskuld som uppgick till . I strid med Krono- fogdemyndighetens instruktioner gömde mannen undan sågen och vägrade i förhör att tala om var sågen fanns. Den tingsrätt som i första instans prövade Kronofogdemyndig- hetens häktningsframställan ansåg att det, mot bakgrund av att det inte hade gått särskilt från det att utmätningsbeslutet hade vunnit laga kraft till det att begäran om häktning framställts, inte förelåg synnerliga skäl för häktning. Tingsrätten beaktade även att inte hade använt sig av möjligheten att förelägga gäldenären att lämna upplysningar om var sågen fanns vid risk om att få betala vite. överklagade beslutet till hovrätten. Hovrätten, som konstaterade att det inte krävs att vite varit utsatt innan häktning tillgrips, ansåg att det förelåg synnerliga skäl för att häkta mannen. Skuldens storlek, den undangömda sågens värde och det förhållandet att gäldenären fort- satt vägrade att tala om var sågen fanns låg till grund för hovrättens slutsats. Efter att mannen hade varit frihetsberövad kom den tingsrätt som regelbundet omprövade häktningen fram till att åtgärden inte längre var proportionerlig och att det inte längre förelåg synnerliga skäl för att mannen skulle kvarbli i häkte. fann att det långa frihetsberövandet var förenligt med och proportionerligt för att uppnå syftet med att få mannen att lämna information om sågen. I skälen framhöll domstolen bl.a. att även om mindre ingripande åtgärder än häktning bör prövas först, exempelvis vitesförelägg- ande, hade ett sådant föreläggande sannolikt inte haft någon effekt i det aktuella fallet. Domstolen ansåg inte heller att ytterligare utredningsåtgärder hade kunnat leda till något resultat eftersom mannen vägrade tala om var han hade gömt sågen och eftersom han hade berättat att det bara var han som visste var sågen fanns. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan I praktiken används häktning i samband med tillgångsutred- ningar endast undantagsvis. Enligt uppgift från Kronofogdemyn- digheten har myndigheten från och med inte begärt någon gäldenär eller tredje man häktad. 6.2.8Ramarna för metoderna i efterforskningsverksamheten Vid en tillgångsundersökning måste göra en bedömning av vilken metod som bör användas och om metoden är försvarlig med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga om- ständigheter. måste göra en avvägning mellan å ena sidan den skada och det intrång som metoden medför eller riskerar att medföra och å andra sidan behovet av att söka efter tillgångar och de fördelar som metoden kan antas medföra i ut- mätningsmålet. I dessa bedömningar finns det såväl nationell som internationell rätt som måste förhålla sig till och beakta. De bedömningar som görs i det enskilda fallet blir således styrande och sätter i viss mån ramarna för vilka konkreta åtgärder som vidtas i arbetet med att utreda en enskild gäldenärs tillgångar. Personlig integritet och rätt till privat- och familjeliv måste bl.a. förhålla sig till gällande be- stämmelser om att det allmänna ska värna den enskildes privat- och familjeliv. Grundläggande bestämmelser om personlig integritet finns bl.a. i regeringsformen (RF). Enligt 1 kap. 2 § RF ska den offentliga makten utövas med respekt för enskildas frihet och värdighet och det allmänna ska värna den enskildes privat- och familjeliv. Vidare finns i 2 kap. 6 § RF en bestämmelse om skydd för förtroliga meddelanden och som även i övrigt ger ett skydd gentemot det allmänna mot betydande intrång i den personliga integriteten som sker utan samtycke och som innebär kartläggning eller övervakning av den enskildes förhållanden. Enligt art. 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En bestämmelse om respekt för privat- och familjelivet finns även i art. 7 i Europeiska Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Av stadgans art. 8 följer att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Bestämmelser om enskildas rätt till personlig integritet och rätt till privat- och familjeliv kan därmed innebära begränsningar för möjligheter att efterforska och utreda en gäldenärs tillgångar. Rätten till skydd av privatlivet och den personliga integriteten är emellertid inte absolut utan dessa rättigheter kan under vissa förutsättningar in- skränkas. Skyldigheten att göra en försvarlighetsbedömning, intresseavvägning och proportionalitetsbedömning Innan utmäter en tillgång ska myndig- heten göra en försvarlighetsbedömning (4 kap. 3 § första stycket UB). Detta innebär att utmätning bara ska ske om det belopp som kan beräknas flyta in, efter avdrag för kostnader som uppkommer efter utmätningen, ger ett överskott som gör åtgärden försvarlig. Vid bedömningen bör enligt lagmotiven hänsyn tas till omstän- digheterna i det enskilda fallet, bl.a. till arbetsinsats och olägenheterna för gäldenären. Överskjutande skatt bör alltid utmätas, oavsett vilket belopp det gäller medan återhåll- samhet bör iakttas beträffande egendom som kräver större arbets- insats av eller vars utmätning innebär ett stort ingrepp för gäldenären (prop. 1993/94:50 s. 293 ff. och 362 f.). I praxis (NJA 2010 s. 397 I och II) har bestämmelsen dock tolkats så att varken regelns ordalydelse eller dess funktion lämnar något egentligt utrymme för att ge andra omständigheter än överskottet en mer avgörande eller självständig betydelse. ska även göra en intresseavvägning när det gäller frågan vilken egendom som ska utmätas. Å ena sidan ska sökandens rätt till betalning utan onödigt dröjsmål beaktas och å andra sidan ska gäldenärens förhållanden och intressen beaktas (4 kap. 3 § andra stycket UB). I första hand ska sådan tillgång tas i anspråk som kan användas till fordringens betalning med minsta möjliga kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären om inte annat följer av 4 kap. 4–6 §§ UB. Enligt förarbetena bör kon- tanta medel, banktillgodohavanden och andra likvida tillgångar som kan lyftas utmätas i första hand. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan utmätning, utmätning av fondandelar och aktier, utmätning av övrig lös egendom som exempelvis lösöre, fordringar och pantbrev. Fast egendom bör som regel utmätas i sista hand. Fordringar som är tvistiga bör i princip inte utmätas om det finns säkra och ostridiga tillgångar (prop. 1980/81:8 s. 358 f.). Utöver vad som föreskrivs i 4 kap. 3 § UB ska Kronofogde- myndigheten dessutom förhålla sig till bl.a. bestämmelser och exempelvis överväga om vald verkställighets- åtgärd är proportionerlig. En åtgärd får inte vara mer ingripande, omfattande eller varaktig än att den står i rimlig proportion till vad som kan vinnas med åtgärden. När det gäller frågor om utmätning av egendom och i vilken ordning egendom ska utmätas är Europa- konventionens ovan nämnda art. 8 som ger den enskilde rätt till respekt för privat- och familjeliv och hem samt art. 1 i Europakon- ventionens första tilläggsprotokoll, om skydd för egendom, av sär- skilt intresse. Vidare måste beakta andra internationella åtaganden, bl.a. åtaganden genom ratificering av . I mål Rousk mot (se avsnitt 4.3.12 och bilaga 20), kom domstolen fram till att den exekutiva försälj- ningen av en gäldenärs bostad inte var en proportionerlig åtgärd i förhållande till åtgärdens syfte. Enligt hade inte gäldenärens intresse beaktats i tillräcklig utsträckning i beslutet att avhysa gäldenären från dennes bostad. Åtgärden stred mot Europa- konventionens art. 8 och art. 1 i första tilläggsprotokollet. Enligt domstolen hade gäldenärens rätt till egendomsskydd och rätt till privat- och familjeliv kränkts. I rättsfallet NJA 2013 s. 1241 (se avsnitt 4.3.12 och bilaga 24) prövade HD frågan om en gäldenärs bostadsfastighet skulle ut- mätas. Vid denna bedömning gjorde HD en intresseavvägning mellan sökandens och gäldenärens intressen enligt 4 kap. 3 § andra stycket UB med beaktande av såväl som . HD uttalade att det inte finns något utrymme att ge omständigheter av annat slag än det förväntade överskottet mer avgörande eller självständig betydelse i de fall det bara finns en tillgänglig egendom för utmätning. När det däremot finns flera tillgängliga egendomar som kan utmätas ska det göras en avvägning mellan sökandens rätt och gäldenärens intressen. I det aktuella fallet konstaterade HD att gäldenärens lön fanns tillgänglig för ut- Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan mätning och att det därför inte fanns tillräckliga skäl för utmätning av bostaden. 6.2.9JO om metoderna i efterforskande verksamhet I ett beslut av JO, , i ett ärende som gällde om och i vad mån fick fråga grannar om gäldenärens förhållanden uttalade JO bl.a. att: ”Omdöme, takt och hänsyn till gäldenärens person och övriga förhållanden sätter givna gränser för myndighetens undersökande verksamhet. Att fråga grannar om en gäldenärs inkomst och anställningsförhållanden får nog i flertalet fall räknas som överskridande av de gränserna.” JO har härefter i ytterligare två ärenden uttalat sig om lämplig- heten av att tjänstemän vid hört sig för om gäldenären hos dennes grannar eller bekanta eller hos närings- idkare som gäldenären hade kontakt med (1985/86 s. 374, dnr 3353- 1983 och 123-1983). I det första ärendet hade Kronofogde- myndigheten frågat en radiohandlare och gäldenärens f.d. hustru om viss information. JO konstaterade att det inte finns något uttryckligt förbud mot att myndigheten ställer allmänna frågor om gäldenärens ekonomi och anställningsförhållanden till grannar eller bekanta till gäldenären även om de inte har något mellanhavande med gäldenären. En annan sak är att den tillfrågade inte har någon skyldighet att svara. JO framhöll emellertid att i de flesta fall borde myndigheten kunna få svar på sina frågor från de naturliga upplysningskällorna, nämligen genom register, samtal eller förhör med gäldenären och eventuellt bostadsförrättning. Endast i de fall detta inte ger något resultat ansåg JO att det blev aktuellt att överväga sådana tredjemanskontakter som här vidtagits. JO konsta- terade vidare att uttalandet i det ovan redovisade beslutet av fortfarande var tillämpbart. JO ansåg att det i det nu aktuella fallet framstod som mindre lämpligt att som en första åtgärd ställa frågor till radiohandlaren. borde i de fall gäldenären inte var samarbetsvillig, i första hand överväga andra åtgärder, exempelvis att genomföra en bostadsför- rättning. Kontakterna med den f.d. hustrun ansågs i sammanhanget inte som anmärkningsvärda eftersom de handlade om att efterfråga uppgifter om vilka personer som stod som bouppteckningsför- Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan rättare i bouppteckningen efter gäldenärens avlidne son. I det andra ärendet hade frågat grannar för att utreda om två personer, trots deras eget bestridande, alltjämt var sam- manboende. JO kom i det ärendet fram till att möjligheten att kontakta grannarna av allt att döma var det enda sättet att utreda frågan om lös egendom kunde beläggas med kvarstad och utmätas för den ena makens skulder enligt presumtionsregeln i 4 kap. 19 § första stycket UB. I ett beslut, , gjorde JO uttalanden om principerna för och metoderna i bl.a. kronofogdemyndigheternas efter- forskande verksamhet. Beslutet blev på grund av dess omfattning en särskilt upptryckt bok, Om moderna efterforskningsmetoder i skatte- och kronofogdemyndigheternas verksamhet – en undersökning av laglighet och lämplighet (1984:1). I en sammanfattning av beslu- tet konstaterade JO att kronofogde- och förvaltningsmyndigheter av olika slag börjat använda metoder som är nya både i den meningen att de inte har använts av icke-polisiära myndig- heter och därför att de bygger på ny teknik. JO konstaterade vidare att en ogenomtänkt och oaktsam användning av den nya tekniken och de nya metoderna kan medverka till att känslan och respekten för den personliga integriteten försvagas. Inriktningen mot att söka personer inom större kategorier och verksamhetsområden med utgångspunkten att där sannolikt förekommer brott och oegent- ligheter innebär en ökad risk för att personer som tillhör en viss grupp kan komma att behandlas på ett skönsmässigt och diskrimi- nerande sätt. I de fall åtgärderna är missriktade kan de drabba en oskyldig. JO kom efter sin genomgång fram till att fältet författ- ningsmässigt är ganska fritt för dessa nya arbetsmetoder, att ett ställningstagande till vad som är lagligt ändå är svårt att göra och kräver goda och breda juridiska kunskaper samt att en del av det som myndigheterna ägnar sig åt i efterforskningssyfte är olagliga metoder medan andra metoder är olämpliga utan att vara olagliga. framhöll JO att en negativ och passiv inställning till användandet av nya metoder och ny teknik inte är bra ur effektivi- tetssynpunkt. När det gäller den kontroll som myndigheterna redan utövar eller kan komma att utöva framhöll JO som sin upp- fattning att systematisk spaning eller dold övervakning på individ- nivå till sin natur är polisiär och bör förbehållas polisen, eller, efter Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan riksdagsbeslut, andra samhällsorgan som särskilt avdelats för sådana uppgifter. I de fall andra myndigheter anser sig ha behov av sådana åtgärder bör de i första hand vända sig till polis eller åklagare. I de fall polisens resurser inte räcker till för att tillgodose dessa önskemål får saken, om den anses ha principiell betydelse, över- vägas av statsmakterna som då får ta ställning till hur speciell kompetens ska kunna ställas till polisens förfogande eller överväga att ge vissa tjänstemän hos andra myndigheter särskilda befog- enheter. Innan statsmakterna gjort sådana ställningstaganden bör inte kronofogde- och förvaltningsmyndigheterna föregripa ut- vecklingen med egna åtgärder. Däremot har kronofogde- och för- valtningsmyndigheter möjlighet att vidta efterforskningsåtgärder av mera allmän natur eller som har karaktären av punktvisa åtgär- der. JO konstaterade att detta område inte var närmare reglerat. Avsaknaden av författningsstöd för detta är brister som bör åtgärdas. JO framhöll vidare att tjänstemännen behöver ledning för att klara av den svåra balansgången att i sitt arbete effektivt sköta de ålagda arbetsuppgifterna och ta de hänsyn som olika motstående intressen fordrar. Alltför mycket av de materiella reg- lerna i lagstiftningen har tidigare tillkommit utan att de formella kontrollfrågorna har behandlats och blivit ordentligt genomlysta i utredningsarbete och lagstiftningsprocedur. De materiella reglerna borde enligt JO utformas så att efterlevnaden av dessa effektivt kan kontrolleras och det i former som allmänheten är villig att accep- tera. I ett beslut, (dnr 1693-2009), riktade JO kritik mot för att efterforskningsåtgärder inte hade dokumenterats. I det aktuella fallet hade en person som var anställd vid , efter att myndigheten fått in anonyma tips om att gäldenären bedrev näringsverksamhet i form av häst- handel, ringt upp gäldenären och utan att presentera sig som före- trädare för ställt frågor om en häst som gäldenären hade till försäljning via en annons på Internet. In- formationen som tjänstemannen fick del av dokumenterades hos som ett anonymt tips. JO konstaterade att det mot bakgrund av de övriga medel som stod till Kronofogde- myndighetens förfogande kunde ifrågasättas om det verkligen förelåg ett behov av att utföra utredningen på detta sätt. Åtgärden ansågs dock inte ha varit av så ingripande slag att det fanns grund Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Däremot hade inte doku- menterat telefonsamtalet på ett korrekt sätt. Särskilt anmärknings- värt var det att underlåtenheten att på ett riktigt sätt dokumentera åtgärden hade varit avsedd att dölja åtgärder som myndighetens tjänstemän själva verkade ha betraktat som tvivelaktiga. JO har i ett annat beslut, (dnr 3834-2009), riktat kritik mot för att i ett utsökningsmål på eget initiativ ha tagit kontakt med en gäldenärs tandläkare och begärt in intyg. JO bedömde att åtgärden var integritetskänslig och att brustit i respekt för gäldenärens rätt till skydd för sitt privatliv. JO framhöll att Kronofogdemyndig- heten i stället för att ta direktkontakt med tredje man hade kunnat anmoda gäldenären att komma in med den utredning som krävdes. I ett senare beslut, (dnr 1744-2013), har JO riktat kritik mot en kronoinspektör för att inom ramen för en tillgångs- undersökning ha ringt upp ett mobiltelefonnummer och ställt frågor om gäldenären utan att först ta reda på vem det var hon talade med. Det visade sig att personen som svarade i telefonen var gäldenärens tolvåriga dotter. JO anförde bl.a. att Kronofogde- myndigheten inom ramen för en tillgångsundersökning ibland måste kunna ta kontakt med närstående i syfte att få information om gäldenären men att det är olämpligt att inhämta upplysningar från ett tolvårigt barn. Vid telefonkontakter är det särskilt viktigt att myndigheten tar reda på vem det är som svarar i telefonen innan myndigheten beskriver sitt ärende. 6.3.1Samverkan och sekretess mellan myndigheter I förvaltningslagens 6 § finns en generell bestämmelse om sam- verkan mellan myndigheter.