sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Det sker nu en förskjutning från deltagande via nyhetsmediernas egna plattformar till sociala medier, och det är särskilt vanligt att medborgare delar nyhetsartiklar på Facebook. Detta kapitel vittnar om den mycket viktiga förskjutningen av digital delaktighet och nyhetsanvändning som börjat ske, från traditionella publicister till plattformsföretag (se och kapitel). Denna förskjutning har stor betydelse för journalistikens plats i det framtida medieland- skapet, såväl för medborgare som nyhetsmedier. I avsnittets sista kapitel behandlas deltagarjournalistik, medborgarjournalistik, samt också framväxten av medieinnehåll och opinion som publiceras på s.k. ”alternativa medier”. Dessa kan enligt författaren å ena sidan utgöra föredömliga exempel på medieborgares produktion och distribution av innehåll, och å andra sidan utgöra exempel på ensidig medieproduktion som drivs utan eller i opposition mot en demokra- tisk agenda. Kapitlet synliggör förekomsten av sådana intressedrivna webbplatser, konstaterar att det är relativt okänt i vad mån de används, och diskuterar att det är ett viktigt område att utreda och forska kring (se kapitel). Tema V: Medieanvändning och medie- och informationskunnighet Människor använder medier i olika syften och för olika funktioner. Medier är nära kopplade till människors självrepresentation och identiteter, och utgör även en slags förlängning av jaget genom att människor delegerar till medier och plattformstjänster att veta vad de gjort och sagt (sociala medier), vad de ska göra (kalender), vart de ska (navigationstjänster) osv. Sådan delegering har i viss mån skett redan i den analoga tidsåldern. En viktig skillnad jämfört med människors samtida medieliv handlar om att sådan delegering i flera fall sker på digitala plattformar som möjliggör för andra att interagera, såväl medborgare som kommersiella aktörer. Att nyhetsmedierna har stor betydelse för medborgarnas förmåga för att hålla sig informerade samt vara delaktiga i demokratiska pro- cesser är en brett accepterad om än normativ utgångspunkt (se t.ex. forskningsantologi – redaktörens introduktion Aalberg och Curran 2012). Det finns viktiga skillnader mellan olika nyhetsmedier. Det är relativt väl beforskat hur traditionella nyhets- medier – så som läsning av papperstidning, lyssnande till radionyheter och tittande på tv-nyheter – sker, och värdet av dessa aktiviteter för medborgares kunskapsbildning. Det format för journalistik som länge tillämpats i dessa nyhetsmedier innebär att journalister och redaktioner väljer ut vad som ska sändas/tryckas samt vilken expone- ring det ska ges. Även om en medborgare inte nödvändigtvis läser en dagstidning från första till sista sidan, eller lyssnar/ser ett helt inslag, så är det sannolikt att de via dessa nyhetsmedier får ta del av ett brett uppslag av nyheter. Forskare har betonat vikten av s.k. ”oavsiktligt lärande” kring ett brett uppslag av nyheter, vilket särskilt de offentligt finansierade medierna bidrar med (Shehata et. Att mäta vilka, hur ofta, och med vilka kunskapseffekter som specifika nyhets- medier används är vanliga angreppssätt. Det finns dock en uppsjö av nyhetsmedier och plattformar att tillgå, många fler än de som vanli- gen inkluderas i forskarnas mätningar. Det behövs fortsatt forskning kring hur dessa används, på vilka sätt de understödjer informerade och demokratiskt delaktiga medborgare, samt hur de ersätter och/ eller kompletterar varandra. Från en sammanställning av användning av nyhetsmedier som holländska forskare gjort, framgår att människor utöver de klassiska formerna ovan också skannar, bevakar, checkar, söker, klickar och rekommenderar nyheter (Costera och , 2015). Människors medieanvändning i relation till nyheter kan med andra ord ta nya skepnader, vilket kräver delvis nya medie- och informa- tionskunnigheter (). Via digitala och sociala medier kan med- borgare ta del av såväl kvalificerad, oberoende kvalitetsjournalistik från etablerade aktörer med ansvarig utgivare, som medieinnehåll som efterliknar journalistik men där de som står bakom informa- tionen drivs av exempelvis ekonomiska eller ideologiska intressen. Att medborgare utvecklar en mediekritisk förmåga så de kan värdera och se skillnad mellan olika källor är en av flera viktiga kompetenser i dagens och framtidens demokrati. I det första av avsnittets fyra kapitel görs en genomgång av forskning kring medborgarnas användning av nyhetsmedier. Den empiri som redovisas visar att det har skett kraftfulla nedgångar i tidningsläsning, vilket utifrån individfaktorer framför allt förklaras av generationstillhörighet och socio-ekonomiska resurser (se forskningsantologi – redaktörens introduktion Wadbring, och kapitel). Empiriska analyser och ett brett utbud av nyhetsmedier och platt formar visar därtill att vissa grupper av medborgare sällan vänder sig till nyhetsmedier (mindre än ), vilket forskare har lyft fram som ett problem för delaktighet i demokratin (se ).Ennärliggandeochviktigaspektavmedborgarnas deltagande i demokratin handlar alltså om . Det sker ett kontinu- erligt arbete med att främja , såväl nationellt som internationellt. verkar på ett internationellt plan för att främja och det finns ett antal grundläggande områden som medborgare behöver utveckla kompetens kring. I ett av kapitlen lyfts bland annat kunnig- het kring hur digitala medier kan användas fram, samt dess inverkan på områden som integritet och säkerhet (se kapitel). I verkar ett stort antal folkbibliotek för att ge medborgare förutsättningar att utveckla medvetenhet och kompetens inom detta område. Detta utgör, vid sidan om arbetet med att säkerställa god medietillgång, deras viktigaste arbete med att främja tillgänglighet (se , , , och kapitel). Denna forskningsantologi erbjuder 20 fördjupningar och diskus sioner kring de fem olika teman som diskuterats i denna introduktion. Var och ett av dessa kapitel redogör för såväl internationell som svensk forskning inom respektive område, samt presenterar författarnas slutsatser. Därtill diskuteras också vilka implikationer för framtidens mediepolitik som dessa slutsatser – enligt författarna – bär med sig. Nationell mediepolitik har stött på utmaningar i en tidsålder där mediemarknaden inkluderar en tydlig närvaro av globala aktörer, en mediemarknad där ansvarstagande nyhetsmedier kommit att bli kraf- tigt konkurrensutsatta. Såväl medborgare som medier måste anpassa sig till det föränderliga medielandskapet. Sammantaget pekar kapitlen på ett föränderligt medielandskap med såväl stora möjligheter som stora risker för medborgare, medieborgare, medier och mediepolitik. Defördjupandeochvetenskapligtgrundadenedslagsompresente- ras i denna forskningsantologi – kring såväl överlappande som relativt åtskilda forskningsområden – har resulterat i en mångfacetterad forskningsantologi – redaktörens introduktion För att underlätta orienteringen har jag fört in ett urval korshänvisningar till andra kapitel i forskningsantologin. Dessa är avsedda att betona beröringspunkterna mellan olika kapitel, och ligger helt på mitt ansvar eftersom tidsplanen inte medgett för författarna att läsa varandras kapitel. De forskare som bidragit till forskningsantologin vidtalades under det inledande arbetet, våren och , med grundval i utredningens direktiv och prioriterade områden. Detta skedde fram- förallt i anknytning till den akademiska seminarieserie som forsk- ningsledaren då inledde, och som när den avslutades hade resulteratiseminariervidtolvsvenskalärosäten.Forskningsantologin syftar till att såväl fördjupa som bredda frågeställningar som berörs i delbetänkande, och som kommer att beröras i det framtida slutbetänkandet. Forskningsantologin är av förklarliga skäl inteenuttömmandesammanställningkringdenförMedieutredningen relevanta forskningen. I det fortsatta utredningsarbetet välkomnas därför självklart fortsatta inspel från det svenska forskarsamhället. I egenskap av forskningsledare, och redaktör för denna forskningsantologi, vill jag avslutningsvis nämna att alla kapitelförfattare visat ett mycket stort engagemang kring sina kapitel ochslutresultatetavdennaforskningsantologi.Somenrödtrådgenom varje kapitel går att de redogör för frontlinjen kring specifika forsk- ningsområden samt att de tydligt kommunicerar viktiga slutsatser och implikationer för framtidens mediepolitik. Ett riktigt stort tack riktas härmed till var och en av de forskare som medverkat. forskningsantologi – redaktörens introduktion Aalberg T och Curran J (2012). How Media Inform Democracy – A Comparative Approach. (2007) iSpy: Surveillance and in the Interactive Era. Belair-Gagnon, V (2015) Social media at : The re-making of crisis reporting. (2015) ”Så bevakas kommunerna”, i: – Tillståndet för journalistiken 2014/2015, : . (2012) The Labour of Media Use: The Two Audiences, Information, , 15(6), 796–814. och (2015) Heuristics of the Algorithm: , User Interpretation and Institutional Translation. Clerwall C (2014) Enter the – Users perceptions of automated content, Journalism Practice 8(5): 519–531. Costera , I och Kormelink, T G (2015). Checking, Sharing, Clicking and Linking, Digital Journalism, 3(5): 664–679. Couldry N och Turow J (2014) Advertising, and the Clearance of the Public Realm: Marketers’ New Approaches to the Content Subsidy. 8: 1710–1726. Deuze M (2012) Media Life, : . och F (2015) The Sharing Economy Isn’t About Sharing at All. sharing-at-all (besökt 2/2 2016). Fico F, , Wildman S, , och P (2013). Citizen Journalism Sites as Information Substitutes and Complements for Newspaper Coverage of Local Governments. Digital Journalism, 1(1): 152–168. forskningsantologi – redaktörens introduktion FN:s allmänna deklaration av mänskliga rättigheter. Tillgänglig: och-demokrati/fns-allmana-forklaring-om-de-manskliga- rattigheterna-/ (besökt ). och (2014) Is Anyone Out There: Assessing Swedish Citizen-Generated Community Journalism. Journalism Practice 8(2): 164–180. (2012) The Tension between Professional Control and Open Participation: Journalism and Its Boundaries. Information, 15 (6): 836–866. (2015) Journalism in an Era of : Cases, Concepts, and Critiques. Digital Journalism, 3(3): 321–330. och (2015) Actors, actants, audiences, and activities in cross-media news work: A matrix and a research agenda. Digital Journalism, 3(1): 19–37. (2012) Taken for grantedness – the embedding of mobile communication into society. Nord L och (2002) Medieskugga. och (2015). ”Färre journalister som producerar mer för färre kanaler”, I: – Tillståndet för journalistiken 2014/2015, : . Picard, R G (2010) A Business Perspective on Challenges Facing Journalism, I: , och , RK, The Changing Business of Journalism and its Implications for Democracy. : , 17–24. Pollock JC (red.) (2015) Journalism and Human Rights: How Demographics Drive Media Coverage. Shehata A, Hopmann D N och Nord L och (2015) Television Channel Content Profiles and Differential Knowledge Growth: A Test of the , , 32: 377–395. forskningsantologi – redaktörens introduktion , , Heinonen A, , Paulussen S, Quandt T, Reich Z och Vujnovic M (2011) Participatory Journalism: at Online Newspapers. , MA: Wiley-Blackwell. Medieborgarna & medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter - möjligheter och ansvar. och (2013) Generation, life course and news media use in –2011. Northern Lights 11 (1): 147–173. Journalistik som kollektiv nytta Journalistik som kollektiv nytta Journalistik som kollektiv nytta I diskussionen om journalistikens ekonomiska villkor och framtid finns det flera konfliktlinjer. En av dem handlar om synen på dags- pressens och mediestödets framtid i digitaliseringens tidsålder. En annan konfliktlinje är knuten till framtiden för public service. De stora aktörerna i mediebranschen är rädda för att de digitala satsning- arna från licensfinansierade institutioner som (), () och Utbildningsradion (UR) försvagar de framtida inkomstmöjligheterna för de kommersiella medieföreta- gen. Att den kommersiella mediebranschen startat sin egen ”public service -kommission” illustrerar att konfliktnivån har höjts. ”Det är som upplagt för slagsmål i spaltmetrarna”, skrev Svenska Dagbladets i en kommentar till initiativet. Det förefaller osannolikt att denna näringslivskommissions konklusion blir ett utvidgat public-serviceuppdrag. Två debattinlägg i demon- strerade avståndet mellan olika perspektiv i mediepolitiken. JKL- konsulenterna (2013) argu- menterade för att en modern mediepolitik måste hanteras som all annan näringspolitik. ”Skrota presstödsförslaget – satsa på digital omställning” löd deras kamprop. Tankegången när det gäller pressen är i liberal anda att medier och journalistik måste klara sin överlevnad på vanliga marknadsvillkor. Framtidens lösning handlar därför om ”digital transformation” och anpassning till nya typer av företagsdrift, om nödvändigt med lite statligt omställningsstöd i övergångsfasen. SR:s vd (2013) diskuterade i ett svar framtiden för jour- nalistiken som en demokratifråga, med public service-institutionerna och lokalpressen i en nyckelroller. (2015) har i ett senare inlägg argumenterat för att anlägga ett public service-perspektiv på all samhällsjournalistik – oavsett plattform. Digitaliseringen har i praxis ändrat villkoren för alla traditionella medier (se Bolins respektive kapitel) och dessutom skapat helt nya globala plattformar och nätverk för information och debatt (se och kapitel). Utvecklingen gynnar principiellt sett såväl yttrandefrihet som demokratisk mobilisering. Men omvälvningen har gett nya möjligheter också för den som vill sprida desinformation, propaganda och hat (se kapitel). Den digitala revolutionen har dessutom skapat nya monopolitiska Journalistik som kollektiv nytta aktörer som Google och Facebook; båda organiserar och distribuerar informations- och debattflödet, och utnyttjas som plattformar och distributionskanaler av journalistiska medier (se kapitel). De är emellertid också arenor för personinriktad digital reklam (se och kapitel) som systematiskt urholkar nyhetsmediernas möjligheter till finansiering. Journalistikens framtid är inte bara en utmaning för mediehusens affärsmodeller. Den är också en utmaning för förståelsen av journa- listikens roll i den politiska demokratin och för hur journalistiken kan och bör finansieras. Som ekonomisk kategori har journalistik två egenskaper typiska för en kollektiv nyttighet1: journalistikens innehåll tillhör den offentliga sfären; nyheter och reportage ger kunskaper som inte förbrukas genom att många tar del av dem. Härigenom skiljer sig journalistiken från en privat konsumtionsvara. Journalistiken som samhällsinstitution har dessutom externa effekter som från samhällets synvinkel kan vara positiva eller negativa, men som inte ingår i marknadsaktörernas ekonomiska transaktioner och räkenskaper. En underproduktion av samhällsrelevant, kritisk jour- nalistik, kan betecknas som ett marknadsmisslyckande (Baker, 2002; McChesney, 2012, 2013, och , 2015). Presstöd och andra subventioner som ger bättre betingelser för seriös samhällsjourna- listik bör därför, såsom de norska ekonomerna har påpekat, värderas som en nödvändig korrigering av ett marknadsmisslyckande och en investering i journalisternas roll som kunskapsproducenter (, 2013, 2015; Møen, 2010, 2011). I detta kapitel kommer vi, med utgångspunkt i en värdering av journalistikens samhällsnytta som kunskapsproducent, först att diskuterabetydelsenavnågrasärskiltutvaldaochcentralaekonomiska begrepp: positiva och negativa externaliteter, kollektiva nyttigheter och artificiellt knappa varor. Därnäst går vi närmare in på krisen för jour- nalistikens traditionella affärsmodell, och avslutar med slutsatser och implikationer som berör mediepolitiken. 1 Det engelska uttrycket är a public good – i kontrast till a private good. Journalistik som kollektiv nytta Journalistiken har genom historien växt fram som en samhälls institution av betydande mått. Den produceras under olika och skiftande ekonomiska villkor, men dess effekter och samhälls- betydelse kan aldrig reduceras till marknadstransaktionerna mellan köpare och säljare. Ett centralt begrepp inom ekonomin är det ekonomer kallar externaliteter, dvs. effekter som har betydelse för andra än de som är direkt involverade i en bestämd marknadstrans aktion. De kan båda vara positiva eller negativa. Ett klassiskt exempel på en negativ externalitet är en fabrik vars produktion – i frånvaro av reningskrav och regleringar – förorenar natur och bostadsmiljö. Ett exempel av positiv karaktär är spridning av kunskap, till följd av exem- pelvis teknologiska landvinningar. Krugman och (2014:467) summerar att ”Skapandet av kunskap är den viktigaste enskilda källan till externa fördelar vad gäller samlade ekonomi”.2 Ett av journalistikens kännetecken är den offentliga karaktären: en redaktion som har använt resurser och tid på att producera en nyhet, ett avslöjande eller ett reportage har som mål att göra detta allmänt tillgängligt. Nyheter publiceras offentligt och när de en gång är producerade och publicerade kan de förmedlas och följas upp av andra medier och diskuteras fritt i det offentliga rummet (, 2004:9). Nyheterna blir, kort sagt, en del av samhällets informa- tions- och kunskapsbas. Det innebär också att redaktioner lätt kan bygga på varandras nyheter. Återanvändning och uppföljning av andra redaktioners originalstoff kan klassificeras som rena kunskaps externaliteter (och , 2013:32). Møen (2010:3) nämner som en illustrerande parallell samhällets subventioner av forskning, ett område där det sällan är den som producerar ny kunskap som får all vinst: Detta beror på att det är dyrt att generera ny kunskap, men relativt lätt att kopiera, förmedla och bygga vidare på andras kunskap när sådan är tillgängliggjord. I medievärlden illustreras det av att många nättidningar och gratistidningar mer eller mindre lever av att utnyttja andras material. Helt gratis är det inte att göra en tidning på det sättet, men det är ingen tvekan om att återanvändningen av ett material skapar stora värden som inte tillfaller den redaktion som ursprungligen producerade det.3 2Författarnas översättning från engelska. 3Författarnas översättning från norska. Journalistik som kollektiv nytta Att omfånget av återbruk är stort är dokumenterat både i danska (, Willig och Blach-Ørsten, 2009) och norska undersökningar (, 2010). Danska medieforskare har döpt fenomenet till nuheter; raska återgivningar utan någon självständig uppföljning eller gransk- ning av materialet. I journalistiken, inte minst på nätet, är det vanligt både med ”lån och rån” från andra medier (et al., 2009). Spåren av en sådan aktivitet försöker man ofta att dölja genom bristande kreditering av den ursprungliga källan (och , 2014). Originell kvalitetsjournalistik kan vara dyr i produktion eftersom den kräver research, kontakt med källor och faktagranskning. tidigt kan den ha ett värde både för den enskilde och för samhället som är långt större än det vi individuellt betalar för vår mediekonsumtion. Den enskilda familjen får information om vad som pågår i lokalsam- hället, liksom i den större omvärlden. Kritisk näringslivsbevakning ger både kunder och konkurrenter upplysningar som är viktiga för de val som görs och beslut som fattas i förhållande till bland annat investeringar, köp och försäljning. Men det kan också, såsom avslö- jandet i SVT:s av Soneras mutmisstänkta affärer i och Ekots avslöjande av svensk-saudiska planer på en vapenfabrik i få stora konsekvenser som berör såväl e konomi som politik på en samhällsnivå. Dagens Nyheters reportageserie 2013 om Skånepolisens olagliga registrering av romer var självsagt inte bara av intresse för DNs läsare, utan först och främst av mycket stor betydelse för den romska minoriteten, för samhälls kontrollenavpolisensverksamhetochfördemokratin.Dessaexempel poängterar värdet av professionella redaktioner (se och kapitel), men belyser också den positiva betydelsen av journalistiken som institution: utan någon risk för oavhängig, kritisk granskning kan vi utgå från att maktmissbruk och korruption skulle frodas. Generellt handlar detta också, som Møen (2011; 2010:4) poängterar, om att god journalistik ger ett bidrag till demokratiskt opinionsbildning, kvali- tetssäkring av offentliga beslut och förebygger oetiskt handlande och brottslighet. Att varje enskild redaktion skall uppfylla förväntningar om den sortens samhällsservice till enskilda medborgare – som exemplen ovan illustrerar – är givetvis ingen realistisk förväntning. Men också lokala medier med små resurser har genom historien visat sig vara av betydelse för den politiska demokratin. Inga andra övervakar i Journalistik som kollektiv nytta praktiken lokal förvaltning och lokala politiska beslut. Det viktiga är, som den amerikanske kommunikationsforskaren (2012:682) understryker, att mediesystemet som helhet möjliggör kritisk bevakning och en informerad debatt. Forskning har i många olika sammanhang visat att människor som uppmärksammar professionellt producerade nyheter har bättre kunskaper om omvärl- den, en bättre förståelse för politiska processer, och i större grad än andra kan väntas delta i det offentliga livet (se Nords respektive Wadbrings kapitel). Det gäller också när man kontrollerar för andra faktorer som utbildningsnivå och intresse för politik, sammanfattar den danska medieforskaren (2012). Som McChesney (2008:422) uttrycker det: Medierna har omfattande externaliteter. Om marknaden genererar en ur- usel journalistik som håller medborgarna illa informerade, blir hela sam- hället lidande – inte bara vissa mediers konsumenter – eftersom resultatet blir en usel politisk styrning. Om denna styrning exempelvis skulle leda till ett onödigt krig eller till massiv korruption, går det ut över oss alla. Det påverkar dock inte själva transaktionen mellan köpare och säljare. Omvänt, om marknaden genererar en fantastisk journalistik som leder till kloka politiska beslut, är det till fördel för alla, också för dem som inte själva köper specifika medieprodukter.4 En positiv effekt av journalistisk publicering är givetvis att viktiga nyheter genom mediesystemet blir mer spridda i samhället, och kommer många medborgare till godo. kan samma sprid- ningsmekanism innebära att också uppslag och ”sensationer” byggda på dåliga undersökningar och bristande källkritik får en negativ effekt; en osanning som repeteras tillräckligt och blir tagen för en sanning kan skada både individer, institutioner – och samhällsdebatten. Ett exempel av internationell betydelse är den okritiska återgivningen och medieringen av den dåvarande ameri- kanske försvarsministern falska framställning i om ”massförstörelsevapen” (, 2007). På områden där kritisk journalistik helt saknas, saknas också insyn som kommer allmänheten och ett demokratiskt, politiskt system till godo. En annan ”negativ externalitet” är nyhetsmediernas underlåtelse- synder: brist på kritisk bevakning kan innebära stora samhällskost- nader. Ett tragiskt nordiskt exempel är passiva och inkompetenta 4 Författarnas översättning från engelska. Journalistik som kollektiv nytta isländskamedierisambandmeddenspekulationochkorruptioninom det isländska banksystemet som ledde till finanskrisen (och , 2013). Journalistikens begränsningar visar sig också när det gäller mediedrev och politiska skandaler. Enkla personinriktade politiska skandaler blir lättare prioriterade än långt viktigare, men mer komplicerade skandaler som berör politiska processer och beslut. Den tidigare nämnda Saudiaffären utgör ett undantag (Allern och , 2012, 2016). Ett likartat mönster finns inom brotts bevakningen, där granskningen av näringsliv och finansinstitutioner (med några hederliga undantag) är underdimensionerad jämfört med bevakningen av personorienterade fall av våldsbrottslighet (, 2008).