sou · H4B377d2 · 2016-10-31 00:00:00 — Utbildningarna är likvärdiga, generellt erkända och har en hög status – oavsett om eleverna väljer studieförberedande eller yrkesförberedande vägar. Det sistnämnda förklarar bl.a. att lärlingsutbildningarna fortfarande framstår som så pass attraktiva i flera länder i . Det förhållande att arbets- givarorganisationer och enskilda företag via lagstiftningen tilldelats särskilt utbildningsansvar har också bidragit till att lärlingsutbild- ningarna fortsätter att ha en stark ställning. I det följande presenteras utbildningssystemen i två länder som vanligtvis anses representera traditionen med yrkesreglerade arbets- marknader och uppdelade utbildningssystem – och . är en förbundsstat där de 16 delstaterna har det avgörande ansvaret för bl.a. utbildningsfrågor. I den tyska grundlagen (grund- gesetz) framhålls betydelsen av delstaternas kulturella suveränitet. Det betyder i praktiken att delstaterna har ansvaret för politiska spörsmål som rör utbildning, vetenskap och kultur (2015). I praktiken innebär detta att sättet att organisera utbildningen kan variera betydligt mellan olika delstater. sker en samordning via en s.k. permanent konferens där utbildningsministrarna för de olika delstaterna träffas och ut- byter erfarenheter. Syftet är att garantera förutsättningar för en likvärdig bedömning och kvalitetssäkring av utbildningar över del- statsgränserna. De beslut som tas har karaktären av rekommenda- tioner, men det är underförstått att ansvariga ministrar i delstaterna ska eftersträva att implementera förslagen. Skolorna på grundskolenivå och gymnasial nivå är i huvudsak offentliga. Även om delstaterna har huvudansvaret delas de opera- tiva funktionerna mellan delstaterna och kommunerna. Delstaterna står för personalkostnader och kommunerna för fastighets- och materialkostnader. Skolor på gymnasial nivå som har ett bredare geografiskt upptagningsområde, eller som har profilerade utbild- ningar riktade till t.ex. personer med funktionsnedsättning, finan- sieras helt av delstaterna. Det förekommer också begränsad kom- pletterande finansiering från federal nivå men delstaterna och kommunerna står för av skolornas kostnader. Utbildningsvägar på sekundär och gymnasial nivå När det gäller utbildningen efter kan elever i välja mellan flera olika utbildningsvägar. Detta val får avgörande betydelse för såväl möjligheterna att komma vidare i arbetslivet som framtida utbildningsmöjligheter. Det är viktigt att betona detta, eftersom elever i så pass ung ålder som inte ställs inför samma avgörande utbildningsval inom ramen för integrerade skolsystem. De avgörande utbildningsvalen i de nordiska länderna, liksom i de , kopplat till framtida arbetsliv och högre utbildning, sker först i samband med övergången till utbildning på gymnasial nivå. I dominerar tre utbildningsformer på sekundär nivå: hauptschule (tidigare folkskola), realschule och gymnasium. De två första utbildningsformerna omfattar inte utbildning på gymnasial nivå men det gör däremot den sistnämnda. För de elever som inte går en utbildning på gymnasium är det uteslutande olika slags yrkesutbildningar som erbjuds på gymnasial nivå. På hauptschule och realschule studerar unga som är mellan 10 och 15–, medan utbildningen på gymnasial nivå omfattar unga i åldrarna mellan 15– och 18–. För de yngre är heltidsundervisning obligatorisk medan yrkesutbildning på halvtid är obligatorisk för dem som har fyllt till dess att de har fyllt . Hauptschule har traditionellt varit den utbildningsväg som leder vidare till lärlingsutbildning. Avsikten är att erbjuda en femårig grundläggande och allmänorienterande utbildning. Utbildningen omfattar ämnen som tyska, engelska, matematik, naturvetenskap, samhällskunskap och historia. ges betydande utrymme åt arbetslivskunskap och yrkesförberedande ämnen. Yrkeslära (arbeits- lehre) är ett viktigt ämne. Efter avslutad utbildning får eleverna ett certifikat som ger tillträde till lärlingsutbildning men inte till några andra utbildningar på gymnasial nivå. Det finns emellertid möjlig- heter att komplettera med ytterligare ett studieår och därmed få ett certifikat till mer avancerad nivå. För elever som önskar en teore- tiskt mer utmanande utbildning finns också möjlighet att gå över till realschule på hauptschule. Realschule är som namnet antyder en teoretiskt mer krävande utbildning. Syftet med denna utbildningsväg är att öppna för både arbetslivsorienterade utbildningsval och utbildningsval som möjlig- gör framtida studier på eftergymnasial nivå. Det sistnämnda förut- sätter att eleverna efter utbildningstiden väljer att följa en studieför- beredande gymnasieutbildning. Inom realschule erbjuds eleverna mer allmänteoretiska ämnen, bl.a. två främmande språk, och även om det finns arbetslivsorienterade inslag har dessa inte samma tyngd och omfattning som inom hauptschule. Den tredje valmöjligheten efter är gymnasium som i sin renodlade form kombinerar utbildning på lägre sekundär och gymnasial nivå och leder fram till en högskoleförberedande examen (abitur). Syftet med utbildningen är att uppnå grundläggande behörighet för högre studier (allgemeine hochschulereife). Utbild- ningen avser inte att förbereda för förvärvsarbete utan är tillrätta- lagd för att förbereda eleverna för högre utbildning. Trots detta är det en hel del elever som väljer lärlingsutbildning efter gymnasium. Gymnasieutbildningen på avancerad nivå (oberstufe) är upp- delad i två delar: ett introduktionsår och en tvåårig kvalifikations- fas. Utbildningsstrukturen är gemensam i delstaterna. Beroende på hur långt eleven har kommit kan utgöra avslutningen på en utbildning på lägre sekundär nivå eller första året på högre nivå; i det första fallet kan utbildningstiden förlängas. Alla elever måste välja ett antal ämnen uppdelade på tre områden: A) språk, litteratur och konst, B) samhällsvetenskap, samt C) matematik, naturvetenskap och teknik. Den som har valt bort något av dessa områden kan inte uppnå examen och uppfyller därmed inte be- hörighetskraven för högre studier. Andelen elever som inte klarar utbildningskraven är förhållandevis liten. av elever- na tvingas gå om en årskurs för att uppnå målen. Det finns ca 3 100 särskilda gymnasieskolor med 2,5 miljoner elever, vilket motsvarar av eleverna på sekundär utbildnings- nivå. Andelen elever som väljer gymnasium har ökat påtagligt. På gymnasial nivå finns, förutom gymnasium som är det akademiskt inriktade alternativet, flera olika mer yrkesorienterade och skolförlagda utbildningsalternativ. Flera av dessa avser att ge dubbla kompetenser, dvs. godkända kvalifikationer för ett i lag- stiftningen erkänt yrke i kombination med erkända kvalifikationer för att påbörja en högre utbildning. Det är viktigt att uppmärk- samma detta specifika drag i det tyska utbildningssystemet. Utbild- ningarna på gymnasial nivå erbjuder inte enbart allmänt speci- ficerade kvalifikationer på olika nivåer utan också tillträde till antingen erkända yrken eller till utbildning på högre nivå. Dessa båda alternativa vägar ska i teorin erbjuda likvärdig status och ge eleverna likvärdiga möjligheter. I båda fallen är förutsättningarna definierade i lagstiftningen. Här skiljer sig alltså förhållandena starkt från villkoren i , där tillträde till arbetsmarknaden sällan definieras via lagstiftning och där det inte förekommer juri- diska begrepp som ”erkända yrken”. Det sistnämnda är ett uttryck för lärlingsutbildningens traditionellt sett svaga ställning i . I och finns en förståelse och praktisk hantering av yrkesbegrepp som påminner mer om förhållandena i men som inte alls har en lika långtgående betydelse och som inte heller är dikterad via lagstiftning på samma sätt. Förhållandena i är mer lika de tyska. har särskilda yrkesgymnasier (berufliches gymna- sium/fachgymnasium) vid sidan av de vanliga gymnasierna. Dessa gymnasier utgör ett alternativ för elever som t.ex. har gått realschule på sekundär nivå. Yrkesgymnasierna har ingen utbildning på lägre sekundär nivå. Utbildningarna erbjuder möjligheter till studier med anknytning till exempelvis företagsekonomi, teknik och jordbruk. Eleverna kan kombinera olika teoretiska och yrkesinriktade ämnen så att de får tillträde till både utbildning på yrkeshögskola (fach- hochschule) och universitet. Yrkesfackskolor (berufsfachschule) är ett mer renodlat skol- förlagt yrkesutbildningsalternativ. På yrkesfackskolor kan man läsa in yrkesämnen inom t.ex. socialt arbete, företagsekonomi, turism eller hantverk och sedan avrunda utbildningen med ett prov eller en examen kopplad till den traditionella lärlingsordningen, dvs. eleven kan via examen erhålla ett formellt yrkesbevis och därmed tillträde till ett erkänt yrke. Mer avancerade och studieförberedande yrkesutbildningar er- bjuds inom fachoberschule. Utbildningarna är i huvudsak inriktade på företagsekonomi och administration, teknik, design samt socialt arbete och ger eleverna möjligheter att söka in på yrkeshögskolor. De som blir lärlingar, vilket är den dominerande utbildnings- formen på gymnasial nivå, har möjligheten att fortsätta sin utbild- ning på en berufsoberschule. Dessa skolor har fått ökad betydelse i takt med att också lärlingar i högre grad efterfrågar möjligheten att få tillträde till studier på yrkeshögskolor och akademiska insti- tutioner. Utbildningen är tvåårig och avser i första hand att resul- tera i ett certifikat som öppnar upp för yrkeshögskolestudier, men det finns också möjligheter att läsa in ämnen som ger behörighet för universitetsstudier (allgemeine hochschulreife). Yrkesutbildningen i domineras av ett lärlingsutbild- ningssystem. Majoriteten av ungdomarna – av en årskull – genomgår förr eller senare en lärlingsutbildning. I regel används uttrycket det duala systemet för att karaktärisera systemet med växlingar mellan lärande på en arbetsplats och på en yrkesskola. Lärlingen brukar i allmänhet vistas tre till på en arbetsplats och resten av tiden på en yrkesskola. Ett kontrakt ligger till grund för utbildningen, och enligt reglerna tillämpas alltid en inledande provutbildningstid . Yrkesskolorna är skyldiga att bereda lärlingarna utbildning i all- män- och yrkesteoretiska ämnen minst – i allmänteoretiska ämnen och i yrkesteo- retiska ämnen (: VET in Europe). Andelen dropouts inom lärlingsutbildningen är ganska hög; totalt beräknas 15–av eleverna tillhöra denna kategori. Detta förhållande har också motiverat introduktionen av yrkes- utbildningar på lägre nivå. Kravet för att antas till lärlingsutbildningen är enbart att man har fullföljt den obligatoriska utbildningen på grundläggande och sekundär nivå. Lärlingsutbildningen har, som framgick tidigare, en betydande utbredning. Totalt av dem som avslutar en utbildning på lägre sekundär nivå påbörjar en lärlingsutbildning (BIBB 2013). Det är en hög andel, även om andelen har minskat och sannolikt kommer att fortsätta att minska framöver. Den minskade andelen beror både på att fler unga väljer andra utbild- ningar och på en demografisk trend med minskade årskullar. Men den beror också på att färre företag, framför allt mindre företag, är benägna att erbjuda lärlingsplatser. Till detta kommer struktur- omvandlingen från industri- och hantverksinriktad produktion till en mer serviceinriktad ekonomi. Andelen som söker lärlingsutbildning har alltså minskat något men det handlar inte om någon dramatisk nedgång. sluts mellan 500 000 och 600 000 nya lärlingskontrakt. Man har försökt upprätthålla statusen på lärlingsutbildningen genom att göra det möjligt att komplettera lärlingsutbildningen med kurser som ger behörighet för studier på eftergymnasial nivå (2013). Ett exempel på detta är expansionen av yrkesöverskolor (berufsoberschule, se ovan). En växande andel ungdomar har också läst in en studentexamen (abitur) innan de påbörjar lärlingsutbild- ningen. har en fullföljd utbildning på gym- nasial nivå när de påbörjar lärlingsutbildningen. Genomsnittsåldern för nytillträdande lärlingar är , dvs. betydligt högre än för yrkeselever i gymnasieskolan i men mer i linje med ålders- strukturen bland lärlingar i och . Trenden i , liksom i flera andra länder, är att lärlingarnas genom- snittsålder ökar. Det mesta talar för att intresset från arbetsgivarna för att ingå lärlingskontrakt är fortsatt stort, men avtagande. Statliga subventioner har införts för att uppmuntra företagen att ta emot fler lärlingar. Subventionerna är särskilt stora när det gäller lärlingar som anting- en har varit arbetslösa eller har någon funktionsned- sättning. Insatser för unga med låg utbildning Flertalet unga fullföljer en ordinarie studieförberedande eller yrkes- orienterad utbildning. Men det återstår i ålders- gruppen 20–som helt saknar erkända yrkesrelaterade kvali- fikationer. Den gruppen hänvisas till yrkesförberedande utbildning- ar. Det är också dessa förberedande yrkesutbildningar som, vilket tidigare påtalats, erbjuds unga inom ramen för yrkes- undervisningsplikten. Någon direkt motsvarighet till introduktionsprogrammen i den svenska gymnasieskolan eller till det kommunala aktivitetsansvaret finns inte. Men för att förebygga utbildningsmisslyckanden har kortare och mindre krävande yrkesutbildningsvägar etablerats. Ansvaret för yrkesutbildningsplikten för unga och för yrkesunder- visningen på lägre nivå delas mellan yrkesskolorna och arbets- förmedlingarna. Ett exempel är ett förberedande yrkesutbildningsår (berufsvorbereitungsjahr), vanligtvis vid en yrkesskola, som syftar till att slussa ungdomar vidare till ordinarie yrkesutbildning. Ett annat exempel är yrkesgrundutbildningsåret (berufsgrundbildungs- jahr), som ofta genomförs parallellt på en skola och en arbetsplats. Inslagen i denna utbildning kan tillgodoräknas om individen väljer att påbörja en lärlingsutbildning enligt det duala systemet. var det ungefär en fjärdedel av de nya eleverna/lärlingarna inom yrkesutbildningen som tidigare hade genomgått något slags för- beredande yrkesutbildning. De tyska delstaterna antog ett särskilt utbild- ningsprogram (Aufstieg durch Bildung) med fokus på utbildning från grundläggande upp till gymnasial nivå. Programmet handlade i hög grad om insatser för att förbättra genomströmningen för att på så sätt minska andelen unga vuxna som inte uppnår utbildning på gymnasial nivå. Som framgått tidigare är det framför allt inom yrkesutbildningen som det finns en relativt stor andel som inte uppnår målen. Ambitionen har varit att halvera andelen unga vuxna som saknar erkända kvalifikationer på gym- nasial nivå. Parallellt med detta har man försökt att göra lärlingsutbild- ningen mer attraktiv och relevant, bl.a. genom att ställa krav på att lärlingarna ska studera ett främmande språk. I gäller den lagstadgade skolplikten . Skolplikten varar till (2015). Men är också ungdomar skyldiga att del- ta i utbildning på deltid. Målet är att unga ska uppnå en i lag- stiftningen erkänd kvalifikation på gymnasial nivå. De som inte har klarat detta ska i första hand fortsätta med yrkes- utbildning eller särskild vuxenutbildning. Det finns fyra lagreglerade kvalifikationsnivåer, där den lägsta nivån definieras som assistentnivå och den högsta som specialist- nivå. Kvalifikationerna motsvarar lägre sekundär nivå (grundskol- enivå) upp till högre sekundär nivå (gymnasienivå). För att bli god- känd måste man erhålla ett certifikat motsvarande den andra kvali- fikationsnivån. Sedan den regeln infördes har andelen som saknar gymnasial utbildning minskat, och totalt av ung- domarna i åldersgruppen 15–ägnar sig åt utbildning. Andelen dropouts, definierade som unga som inte har uppnått kvalifikationsmålen, har i stort sett halverats den senaste femton- årsperioden – från bland unga män och från bland unga kvinnor. Ansvaret för utbildningen på statlig nivå vilar på Departementet för utbildning, kultur och vetenskap. Departementet ansvar för all utbildning från förskolenivå till gymnasial nivå samt vuxenutbild- ning och akademisk utbildning. är emellertid decentraliserad och det operativa ansvaret för utbild- ningssystemet åvilar framför allt landets 403 kommuner. Flertalet skolor på grundläggande och gymnasial nivå är offent- ligt drivna, men det finns också många skolor som är organiserade efter alternativa pedagogiska föresatser och religiösa grunder. Fler- talet skolor omfattar olika stadier och olika inriktningar, vilket underlättar byte mellan olika utbildningar. Enligt lagstiftningen är eleverna garanterade en minsta gemen- sam utbildningstid räknat i timmar per läsår. För undervisningen på lägre sekundär nivå gäller t.ex. att eleverna ska erbjudas minst . För allmänorienterad utbildning på gymnasial nivå finns ett motsvarande krav på minst 1 600 under- visningstimmar . I utbildningslagen definieras också specifika lärandemål för utbildningarna. Precis som i finns det en statlig skolinspektion som har till uppgift att se till att utbildningarna upprätthåller önskvärd kvali- tet och likvärdighet. Skolorna ska själva rapportera till inspektionen och redovisa i vilken utsträckning man lever upp till målen, bl.a. avseende genomströmningen (Educational Inspectorate 2012). Skolorna ansvarar för att omsätta lärandemålen i ämnen och pro- jekt. En särskild utbildningsplan ska upprättas på varje skola. Men det finns uppenbara problem med genomströmningen i framför allt ; över en femtedel av eleverna i går om ett eller två år.4 Utbildningsvägar på lägre sekundär och gymnasial nivå Utbildningen på sekundär nivå bedrivs således i tre olika skol- former: 6.förberedande yrkesutbildning (VMBO) 7.högre allmän utbildning (HAVO) 8.universitetsförberedande utbildning (VWO). Utbildningarnas längd varierar mellan tre och . har ett likartat upplägg oavsett skolform, och innehållet i ut- bildningarna styrs av 58 gemensamma mål av mer allmän karaktär. tilltar skillnaderna, liksom uppdelningen mellan dem som förväntas gå vidare till yrkesutbildning på gymna- sial nivå och dem som förväntas utbilda sig på eftergymnasial nivå. Den förberedande yrkesutbildningen är helt organiserad på grund- 4 Elever som tvingas gå om ett läsår har en överrisk att misslyckas med att fullborda studi- erna. är ett av de länder inom EU där störst andel elever går om ett läsår i . läggande nivå, medan de andra skolformerna – HAVO och VWO – också omfattar utbildning på gymnasial nivå. HAVO leder i all- mänhet vidare till yrkeshögskoleutbildningar medan VWO ska fungera som plattform för universitetsstudier. HAVO varar , erbjuder eleverna en grundläggande bred utbildning och förbereder för yrkesorienterade studier på efter- gymnasial nivå. Efter att ha fullbordat övergår eleverna från lägre sekundär nivå till gymnasial nivå och får välja mellan fyra olika ämneskombinationer. Varje ämneskombi- nation innehåller både obligatoriska och frivilliga ämnen. De elever som vill få tillträde till universitetsstudier kan övergå från HAVO till VWO och då påbörja det femte utbildningsåret inom VWO. av eleverna på lägre sekundär och gymnasial nivå studerar på HAVO. VWO fungerar alltså som universitetsförberedande studier, varar och vänder sig till elever som är . , som motsvarar lägre sekundär nivå, studerar eleverna 15 olika ämnen. Den gymnasiala nivå påbörjas i och med årskurs 4, då eleverna väljer mellan fyra olika ämneskom- binationer med obligatoriska och frivilliga ämnen. Ämneskom- binationerna är kultur och samhälle, ekonomi och samhälle, veten- skap och hälsa samt vetenskap och teknik. Kultur och klassiska språk som grekiska och latin ingår i undervisningen. Vissa skolor erbjuder också tvåspråkig utbildning där undervisningen i ungefär hälften av ämnena sker på engelska. av eleverna på lägre sekundär och gymnasial nivå studerar på VWO. VMBO omfattar tre till och ger tillträde till yrkes- utbildning på gymnasial nivå. har ett mer allmän- teoretiskt innehåll, men därefter sker en specialisering. Den gym- nasiala yrkesutbildningen i år nivåindelad. Den teoretiska utbildningsvägen inom VMBO ger även möjligheter för elever att gå över till HAVO, vilket ger tillträde till studier på efter- gymnasial nivå. av eleverna på lägre sekundär nivå studerar på VMBO. Utbildningsplikten gäller i praktiken till dess att man har upp- nått erkända kvalifikationer för inträde på arbetsmarknaden – och dessa kvalifikationer är i sin tur relaterade till definierade nivåer i yrkesutbildningen – eller till . Trenden är att fler väljer studier som leder vidare till högre utbildning. VMBO har varit det allra vanligaste utbildningsvalet efter grund- skolan. Detta har i sin tur bidragit starkt till att en majoritet av ungdomarna i har valt yrkesinriktad utbildning fram- för studieförberedande utbildning på gymnasial nivå. Fram till valde av en årskull studier på VMBO, men den andelen har alltså minskat. är det av pojkarna och flickorna i berörda åldrar som studerar på VMBO (: VET in Europe) medan andelen elever på HAVO och VWO ökar markant. Insatser för ungdomar med låg utbildning De insatser som görs för ungdomar som har svårigheter att uppnå utbildningsmålen organiseras inom ett uppföljningssystem. Någon omedelbar motsvarighet till den svenska gymnasieskolans introduk- tionsprogram finns inte, utan det handlar i första hand om stöd- insatser inom ramen för ett regionalt och kommunalt uppföljnings- system. I en jämförelse med svenska förhållanden skulle det vara mer relevant att tala om ett utvidgat aktivitetsansvar. antogs en lag som avser att komplettera skol- och utbildningsplikten. Lagen ledde till att särskilda regionala registre- rings- och samordningscenter upprättades, och ett huvudsyfte med dessa är att underlätta och samordna kommunernas insatser för unga som inte uppnår utbildningsmålen. Alla utbildningsinstitu- tioner är skyldiga att rapportera avbrott. Uppföljningsansvaret täcker alla unga och unga vuxna upp till och med , dvs. även unga som har passerat åldersgränsen för utbildningsplikten. Unga och unga vuxna som räknas som dropouts ska i första hand slussas tillbaka till utbildning eller praktik. Enligt lagen ska kommunerna samarbeta med enskilda skolor, Arbetsförmedlingen och olika sociala institutioner för att möjliggöra för unga att återgå till utbildning eller praktik. I förlängningen ska detta leda till att ungdomarna uppnår den andra kvalifikationsnivån på gymnasial nivå, dvs. den nivå som enligt lagen ska utgöra miniminivån. Om det handlar om barn kan föräldrarna tilldömas bötesstraff om inte barnen går i skolan. Från och med och upp till gränsen för utbildningsplikten kan ung- domarna själva dömas till böter eller samhällstjänst om de inte upp- Vanligtvis väljer man dock andra handlingsvägar. Unga och uppåt som har svårighet att klara skol- förlagd undervisning erbjuds en kombination av undervisning i allmänna ämnen och enklare praktiskt arbete. I varje kommun ska det finnas en tjänsteman med speciellt ansvar för uppföljningssystemet och insatserna för unga som inte når utbildningsmålen. Kommunerna ska också rapportera till det regionala registrerings- och samordningscentret. Inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen finns det också möjlighet att fånga upp unga och unga vuxna som saknar till- räckliga kvalifikationer. Det finns en särskild vuxen- utbildningslag som gör kommunerna skyldiga att erbjuda utbild- ning. Särskilda målgrupper pekas ut: personer med läs- och skriv- svårigheter, invandrare som behöver träna språket, ensamstående mammor och långtidsarbetslösa. Man ska egentligen vara för att påbörja vuxenstudier, men det görs ofta undantag och även 16- och 17-åringar kan ges tillfälle att studera. Man lägger särskild ton- vikt vid kärnämnen som språk och matematik, samhällskunskap och naturkunskap. Utbildningspolitiken vägleds av några övergripande mål som antogs i en utbildningspakt mellan staten och parterna på arbetsmarkna- den . Det handlar både om att minska andelen som inte upp- fyller kraven på erkända kvalifikationer på gymnasienivå och om att öka andelen som går vidare till högre utbildning.