sou · H4B350 · 2016-08-17 00:00:00 — Den omfattar vitt skilda frågor som fiske, sysselsättning, transport, forskning, miljö, energi och turism.11 De så kallade maritima näringarna, vilka även inkluderar delar av sektorer som turism, energi och bioteknik, sysselsätter över 5 miljoner människor inom unionen.12 Ett grundläggande intresse är att värna konkurrenskraften hos den europeiska handelsflottan i förhållande till tredje länder. är cirka en tredjedel av världshandelsflottan registrerad i ett EU-land. I termer av registrerat tonnage representerade EU-länderna av världsflottan i början av år 2015.13 För att värna konkurrenskraften hos den europeiska handelsflottan kan unionen tillåta vissa former av statssubventioner till sjöfartsnäringen i form av bland annat tonnageskatt och bemanningsstöd. tillämpar sjöfartsstöd och ett system för tonnageskatt har utretts.14 arbetar unionen även för att öka sjösäkerheten, i syfte att förhindra fartygsolyckor samt skydda miljön. Europeiska unionen har även sökt förbättra arbetsmiljön och arbetsvillkoren ombord på fartyg. Det sistnämnda har bland annat sin grund i att det, trots branschens tillväxt, har visat sig svårt att rekrytera, särskilt när det gäller unga människor, till den europeiska sjöfartsnäringen.15 På det nationella planet gäller att har antagit specifika näringspolitiska mål för sjöfarten (prop. 2008/09:93), utöver det transportpolitiska målet att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. presenterade regeringen en svensk maritim strategi. Strategin syftar till att ta ett helhetsgrepp om maritima näringar och inkluderar näringar som 10Copenhagen Economics, Svensk sjöfarts konkurrenssituation (för Trafikanalys) 2012, s. 12. 11Kommissionens sammanfattning, , utdrag . 12Blue Growth – Scenarios and drivers for Sustainable Growth from the Oceans, Seas and Coasts, Third Interim Report, 2012. 13SWD(2013)462final s. 16 och Trafikanalys rapport 2016:1 (se not 2), s. 10. Tonnage kan även anges som bruttodräktighet, som är ett mått på fartygs storlek utifrån dess innervolym. 14Om förslag till system med tonnageskatt se betänkandet Ett svenskt tonnageskattesystem (SOU 2015:4). 15Se mer i avsnitt 4.2, om bakgrunden till sjöfolksdirektivet. sjöfart, fiske, maritim tillverkningsindustri, energi och turism. Enligt regeringen bör inom EU och globalt verka för en utveckling där sociala och miljömässiga krav höjs. I strategin anges att en central del för konkurrens på lika villkor är ”en socialt hållbar utveckling, där arbetstagare möter schyssta villkor och omfattas av grundläggande rättigheter”.16 För de svenska rederierna är likvärdiga konkurrensvillkor på sjöfartsmarknaden av stor vikt. I syfte att stärka sjöfartens konkurrenskraft redovisade regeringen en handlingsplan för sjöfarten. Regeringen har dels behandlat ändringar av sjöarbetskonvention, dels aviserat ett kommande sjöfartsinitiativ och ett förslag om att införa ett system med tonnageskatt i Sverige.17 Ytterligare utredningar, exempelvis om cabotage, pågår och förslag om bland annat vissa regelförenklingar vad avser registrering av fartyg bereds inom Regeringskansliet.18 Fisket är av stor betydelse för livsmedelsförsörjningen i världen. Den globala fiskeflottan bestod av omkring 4,4 miljoner fartyg. av dessa återfanns i Asien.19 EU-länderna hade sammantaget en fiskeflotta som uppgick till drygt 80 000 fartyg. Den europeiska fiskeflottan minskar dock sett till antalet fartyg.20 Fisket och fiskeindustrin inom Europeiska unionen är starkt koncentrerad till vissa medlemsstater. stod , , , och för sammanlagt av produktionen i EU.21 Antalet personer verksamma inom näringen är störst i , , och med omkring 25 000 sysselsatta vardera. Totalt inom EU finns drygt 150 000 personer verksamma 16Regeringskansliet 2015, En svensk maritim strategi – för människor, jobb och miljö, s. 34. 17Beslut (N2014/04057/MRT) och prop. 2015/16:1, utgiftsområde 22, s. 59 f. 18Se promemorian Regelförenkling för sjöfarten (N2013/5746/MRT). 19SWD(2013)461final SV, s. 3. Beaktas även EES-medlemmarna och , som genom berörs av sjöfolksdirektivet, tillkommer närmare 8 000 fartyg. 21SWD(2013)462final, s. 19. anger för en levande vikt på nära fisk. Betraktas även fiskebearbetning sysselsätter sektorn dock ytterligare 200 000 människor inom unionen.22 Den svenska fiskerinäringen är med europeiska mått mätt liten. fiskeflotta omfattar cirka 1 300 fartyg.23 Enligt Havs- och vattenmyndighetens statistik arbetade drygt 1 500 personer på ett svenskt fiskefartyg.24 För svensk del gäller att fiskepolitiken också finns som bärande element i den integrerade havspolitiken. I propositionen En sammanhållen svensk havspolitik (prop. 2008/09:170) anges en hållbar utveckling av fiskerinäringen som ett övergripande mål. Det betonas att fiskerinäringen måste ges bättre förutsättningar att planera sin verksamhet och att balansen mellan fiskeflottan och fiskemöjligheterna är central. 22SWD(2013)462final, s. 19-22. 23SM (statistiska meddelanden), Det yrkesmässiga fisket 2015, JO 55 . 24Havs- och vattenmyndighetens statistik enligt uppgift till utredningen . Se även myndighetens rapport 2016:3, Verksamheten inom EU:s gemensamma fiskepolitik, s. 89. Direktivet (EU) 2015/1794 av om ändring av och rådets direktiv /94/EG, 2009/38/EG och 2002/14/EG samt rådets direktiv /59/EG och 2001/23/EG, vad gäller sjöfolk1 (sjöfolksdirektivet) utgör i grunden ett så kallat ändringsdirektiv i så måtto att det inte innehåller någon självständig reglering utan endast ändrar bestämmelser avseende sjömäns arbetsvillkor i fem befintliga arbetsrättsliga direktiv. Direktiven är bilagda utredningen. Det rör sig om följande arbetsrättsliga direktiv:2 •Europaparlamentets och rådets direktiv /94/EG av om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens3 (lönegarantidirektivet), se bilaga 3. • och rådets direktiv /38/EG av om inrättande av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare4 (företagsrådsdirektivet), se bilaga 4. •Europaparlamentets och rådets direktiv /14/EG av om inrättande av en allmän ram för information 1EUT L 263, 8.10.2015, s. 1, Celex 32015L1794. 2Även och Europeiska unionens råds direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (utstationeringsdirektivet) innehåller undantag avseende tillämpningen på sjöfolk. Utstationeringsdirektivet omtalas emellertid inte i sjöfolksdirektivet och ingår inte heller i utredningens uppdrag. 3EUT L 283, 28.10.2008, s. 36, Celex 32008L0094 (kodifierad version). 4EUT L 122, , s. 28, Celex 32009L0038 (omarbetning). till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen5 (samrådsdirektivet), se bilaga 5. •Rådets direktiv /59/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar6 (uppsägningsdirektivet), se bilaga 6. •Rådets direktiv /23/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter7 (företagsöverlåtelsedirektivet), se bilaga 7. Ändringarna berör den sociala skyddslagstiftningen för arbetstagare och förutsättningarna för näringsverksamhet. Det handlar om för arbetsrätten tre centrala områden: (1) löneskydd, (2) rätten till information och arbetstagarrepresentation och (3) uppsägningsskydd, närmare bestämt vid uppsägningar på grund av arbetsbrist och vid verksamhetsövergång. På ett övergripande plan kan det grundläggande syftet med sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) sägas vara att stärka arbetstagarskyddet samt utjämna arbetsmarknadsregleringen på den gemensamma marknaden. Sjöfolksdirektivet syftar därmed till att verka för lika spelregler inom EU som skyddet av arbetstagarnas rättigheter enligt EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna garanteras. Direktivet avser också att bidra till de allmänna politiska målen (enligt artikel 151 EUF-fördraget) om att främja sysselsättningen, att förbättra levnads- och arbetsvillkor, att åstadkomma ett fullgott socialt skydd och att främja en dialog mellan arbetsmarknadens parter.8 5EGT L 80, 23.3.2002, s. 29, Celex 32002L0014. (Gemensamt uttalande, samma EGT, s. 34). 6EGT L 225, , s. 16, Celex 31998L0059. (Rättelse EGT L 37, , s. 7EGT L 82, 22.3.2001, s. 16, Celex 32001L0023. (Rättelse EGT L 61, , s. 66 och EGT L 76, , s. 8Kommissionens förslag till sjöfolksdirektiv, 18.11.2013, COM(2013)0789 final. Mer specifikt syftar sjöfolksdirektivet till att stärka sjöfolks rättigheter i syfte att göra sjömansyrket mer attraktivt, att tillgodose likabehandlingsprincipen genom att sjömän kommer att åtnjuta samma rättigheter som andra arbetstagarkategorier samt att utjämna konkurrenssituationen mellan olika medlemsstaters handelsflottor genom att arbetstagare ombord behandlas mer lika i de olika medlemsstaterna. 4.2.2Stärkta rättigheter för sjöfolk Kommissionen publicerade en så kallad grönbok om en integrerad havspolitik. Året därpå presenterades ett meddelande på samma tema. Den integrerade havspolitiken innefattar ett tvärpolitiskt synsätt på havs- och kustområdena inom Europeiska unionen. Havet utgör en naturresurs som måste skyddas, men som också kan utnyttjas för exempelvis transporter, fiske och turism.9 En av målsättningarna med den integrerade havspolitiken är att öka antalet europeiska sjömän, särskilt bland unga människor. Utöver att rent allmänt öka sysselsättningen framstår det i förlängningen som viktigt att det finns människor med erfarenhet från arbete till sjöss i de landbaserade delarna av sjöfartsnäringen. Det kan gälla arbete inom rederiernas administration, i hamnar och terminaler samt även inom den del av industrin som utvecklar fartygsutrustning. Ett sätt att göra sjömansyrket mer lockande är att söka förbättra arbetsvillkoren för att därigenom höja kvaliteten på arbeten inom sjöfarten. Sjöfolksdirektivet utgör ett led i det arbetet.10 Genom att möjligheten för medlemsstaterna att undanta sjömän från tillämpningen av vissa av de allmänna arbetsrättsliga direktiven utgår bidrar det till att stärka sjömäns rättigheter. 9Towards a future policy for the union: A European vision för the oceans and seas, COM(2006)275 respektive An Integrated Policy for Union, COM(2007)575. 10Kommissionens förslag till sjöfolksdirektiv, 18.11.2013, COM(2013)0789 final. Likabehandlingsprincipen utgör en av hörnstenarna i unionsrätten. På det arbetsrättsliga området tar principen sig bland annat uttryck i att olika kategorier av arbetstagare så långt som möjligt ska åtnjuta samma rättigheter enligt unionsrätten till rättvisa arbetsförhållanden samt till information och samråd. En särbehandling av en viss arbetstagarkategori måste vara objektivt motiverad. Sjöfolk har emellertid till följd av den konkurrenssituation och de särskilda arbetsförhållanden som råder inom sjöfartssektorn inte sällan undantagits från tillämpningen av flera arbetsrättsliga direktiv.11 Det har antingen skett genom att sjöfolk generellt undantagits från direktivets tillämpningsområde eller genom att medlemsstaterna haft rätt att välja om de önskar tillämpa direktivet i fråga på sjöfolk. Genom att direktiven utgör minimiregleringar har i praktiken varje medlemsstat själv kunnat avgöra om olika kategorier av arbetstagare ombord (sjöfolk) ska omfattas av de aktuella arbetsrättsliga reglerna eller inte. Ett exempel gäller företagsöverlåtelsedirektivet (2001/23/EG). Medlemsstater som och har valt att tillämpa direktivet på sjöfolk medan medlemsstater som och utnyttjat undantagsmöjligheten i direktivet. Skillnaderna i behandling av sjöfolk och andra arbetstagare har ifrågasatts. efterfrågade i en resolution att arbetstagare ska ha samma skyddsnivå och att vissa arbetstagarkategorier inte som utgångspunkt ska undantas, såsom ofta är fallet med sjömän, ombordanställda och anställda på oljeplattformar.12 Inom ramen för den sociala dialogen har frågan om undantag diskuterats med arbetsmarknads parter på EU-nivå i två omgångar (2007 och 2009). Ett viktigt syfte med sjöfolksdirektivet är således att sjömän i möjligaste mån ska åtnjuta samma rättigheter och behandlas på samma sätt som övriga arbetstagare på den gemensamma marknaden genom att de undantag i de allmänna arbetsrättsliga direktiven som möjliggör att sjömän inte får ta del av rättigheterna utgår. 11I förslaget till sjöfolksdirektiv, KOM(2013)0798, konstaterar kommissionen att undantagen i de fem aktuella direktiven inte ursprungligen ingått i förslagen till direktiv utan tillkommit under lagstiftningsprocessen. 12Resolution /2023() av . I meddelandet Strategiska mål och rekommendationer för EU:s sjöfartspolitik av betonade kommissionen vikten av att införa en integrerad rättslig ram för att förbättra sjöfartssektorns konkurrenskraft. Sedan kommissionen sett över det rådande rättsläget, som delvis är resultatet av sjöfolks speciella yrkessituation, framkom att medlemsstaterna tillämpar de undantag eller frivilliga undantag som lagstiftningen medger mycket olika. Förutom att sjöfolk särbehandlas i förhållande till andra arbetstagarkategorier medför medlemsstaternas valfrihet i det här avseendet även att sjöfolks rättigheter i sig kommer att variera mellan medlemsstaterna. Ett grundläggande syfte med sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) är således att utjämna arbetsvillkoren på den europeiska marknaden. Detta är i sin tur ägnat att påverka konkurrensen inom sjöfartsnäringen på den gemensamma marknaden. Det bör i sammanhanget påpekas att det är en relativt liten grupp av medlemsstater som har valt att utnyttja undantagen för sjöfolk i de arbetsrättsliga direktiven. Som exempel kan nämnas att i fråga om rätten att undanta så kallade lottfiskare (share-fishermen) från tillämpningen av lönegarantidirektivet (2008/94/EG) har endast tre medlemsstater valt att uttryckligen utnyttja undantaget, nämligen , och Malta.13 Kommissionen beräknade att det berör som mest av yrkesfiskarna som de sistnämnda utgör en marginell andel av den aktiva europeiska arbetskraften (0,).14 I vilken mån olika medlemsstater har valt att utnyttja undantagen framgår av nedanstående tabell: 13Storbritannien och har angett att share-fishermen är undantagna eftersom de anses som egenföretagare, (2013)462 final, 18.11.2013, s. 38. (Jfr SOU 2011:84, med en liknande bedömning för svenska fiskare med s.k. manslotter och båtlotter. Se avsnitt 6.2). 14SWD(2013)462 final, 18.11.2013, s.24. Enligt beräkningarna är den största gruppen som påverkas av sjöfolksdirektivet anställda inom handelsflottan, där anges undantagna reglerna i företagsrådsdirektivet (2009/38/EG) och företagsöverlåtelsedirektivet (2001/23/EG), vilket uppges motsvara av den totala arbetskraften. Medlemsstater som utnyttjat undantag i direktiven15 (x) Tillämpar nationella regler med likvärdigt skydd. (*) Share-fishermen undantas i nationella regler/praxis såsom egenföretagare (self-employed workers). Av tabellen framgår att medlemsstater som , och har utnyttjat möjligheten till undantag i samtliga fall. Dessa medlemsstater utgör utpräglade sjöfartsländer med en större andel anställda än andra inom sjöfartssektorn (jfr kapitel 3). 15 SWD(2013)462 final EN, 18.11.2013, s. 15–16. , som blev medlem i unionen , finns inte redovisad i tabellen. mark, , , och utmärker sig som medlemsstater med särskilda regler. En förhållandevis stor grupp bestående av åtta medlemsstater har inte gjort bruk av något av undantagen. Till denna grupp hör medlemsstater som , och . Det synes med andra ord finnas ett samband mellan sjöfartsnäringens relativa betydelse för ekonomin i medlemsstaten och förekomsten av undantag. Sambandet är mindre påtagligt rörande fiskerinäringen. 4.3Närmare om innehållet i direktivet 4.3.1Löneskyddet för fiskare utsträcks Lönegarantidirektivet (2008/94/EG) innehåller bestämmelser till skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, på så sätt att medlemsstaterna ska säkerställa att arbetstagarna får betalt för utestående fordringar på grund av anställningen motsvarande en minsta nivå. Medlemsstaterna har, under vissa förutsättningar, haft möjlighet att från direktivets tillämpningsområde utesluta fiskare som avlönas separat (artikel 1.3 b). Genom sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) utgår den möjligheten (artikel 1). Det betyder att nationella regler inte längre ska kunna utesluta angivna fiskare från lönegarantidirektivets minimiskydd. Den engelska versionen av lönegarantidirektivet benämner gruppen som ”share-fishermen”, närmast lottfiskare.16 Av bilagan till lönegarantidirektiv följer att undantaget då avsåg ”befälhavare och besättning på fiskefartyg vars lön består i andel i vinsten, fångsten eller bruttointäkten av fartyget”. Sjöfolksdirektivet innebär alltså att regleringar som genomför lönegarantidirektivets bestämmelser om bland annat betalning av utestående lönefordran vid konkurs som utgångspunkt ska omfatta också fiskare som får betalt för sitt arbete i förhållande till fångsten. Lönegarantidirektivet har genomförts i svensk rätt, utan något uttryckligt undantag för arbetstagare som är fiskare, främst genom lagen (1992:497) om lönegaranti. Den svenska fiskerinäringen är 16 Den danska översättningen av direktivet anger partsfiskere, den franska talar om les pêcheurs rémunérés à la part och den tyska om , die in Form eines Erlösanteils entlohnt werden. Se mer om så kallade lottfiskare i avsnitt 6.2. , förenklat uttryckt, delvis organiserad som ett nätverk av egenföretagare. Det är inte ovanligt att fiskare arbetar tillsammans i fiskelag och att ersättning utgår efter andel i vad fångsten inbringat, så kallade lotter. Det är därmed inte sagt att den enskilde fiskaren är att betrakta som arbetstagare i lönegarantidirektivets mening. Övervägandena avseende hur förändringen påverkar svensk rätt redovisas i avsnitt 6.4. 4.3.2Sjöfolk ska omfattas av samrådsdirektivet Samrådsdirektivet (2002/14/EG) innehåller minimiföreskrifter som ska göra det möjligt för arbetstagare att få information och samråda med arbetsgivare om händelser som kan komma att påverka deras anställningssituation. Direktivet anger en ram för hur detta ska gå till. Inom ramen kan medlemsstaterna agera fritt och utnyttja befintliga system för information och samråd och anpassa dessa till den föreskrivna ramen. Direktivet innehåller dock vissa minimikrav som måste uppfyllas. Medlemsstaterna kan enligt samrådsdirektivet anta särskilda bestämmelser för besättningar ombord på fartyg som trafikerar öppet hav. En medlemsstat får alltså avvika från direktivets generella regler, men måste då ha särskilda regler om information till och samråd med dessa arbetstagare till sjöss. Enligt sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) utgår denna möjlighet (artikel 3). Det får till följd att besättningar på fartyg som trafikerar öppet hav inte längre genom särskilda bestämmelser i nationell rätt kan undantas den allmänna ram för information till och samråd med arbetstagare som samrådsdirektivet anger. I svensk rätt har samrådsdirektivet främst genomförts genom ändringar i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, MBL. har vid genomförandet av direktivet inte infört några undantag för besättningsmedlemmar. Utredningens överväganden avseende samrådsdirektivet redovisas i avsnitt 7.5. 4.3.3Sjöfolk ska omfattas av företagsrådsdirektivet Företagsrådsdirektivet (2009/28/EG) innehåller bestämmelser om information och samråd i gränsöverskridande frågor i vissa företag eller företagsgrupper. Det handlar uteslutande om större företag med anställda i minst två medlemsstater. Sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) medför att möjligheten för en medlemsstat att bestämma att direktivet inte ska gälla besättningsmedlemmar i handelsflottan utgår (artikel 2). Det betyder att medlemsstaterna kan undanta besättningsmedlemmar i handelsflottan från tillämpningsområdet, utan i stället ska företagsrådsdirektivet gälla även dessa. Genom sjöfolksdirektivet införs också ett tillägg i företagsrådsdirektivet (artikel 10.3) i vilket det föreskrivs att en besättningsmedlem som är ledamot av ett förhandlingsorgan eller företagsråd är behörig att delta vid möten, såvida han eller hon inte befinner sig till sjöss eller i hamn i annat land än där rederiet har sitt säte när mötet äger rum. Vidare anges att möten om möjlighet ska planeras så att ledamot som är besättningsmedlem kan delta. Direktivet har genomförts genom lagen (2011:427) om europeiska företagsråd. har vid genomförandet av direktivet inte infört något undantag för besättningsmedlemmar. Bedömningen av hur ändringen av företagsrådsdirektivet påverkar svensk rätt återfinns i avsnitt 7.6 och 7.7. 4.3.4Sjöfolk ska omfattas av uppsägningsdirektivet Uppsägningsdirektivet (98/59/EG) innehåller bestämmelser till skydd för arbetstagare vid uppsägningar på grund av arbetsbrist, bland annat om att arbetsgivaren ska informera och överlägga med arbetstagarnas representanter inför planerade kollektiva uppsägningar. Direktivet undantar besättningar på sjögående fartyg från dess tillämpning (artikel 1.2 c). Sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) (artikel 4) medför två ändringar av uppsägningsdirektivet, dels att nämnda undantag ska utgå, dels att arbetsgivarens plikt att anmäla uppsägningar på grund av arbetsbrist, när det gäller besättning på fartyg, ska ske till behörig myndighet i fartygets flaggstat. Direktivet har främst genomförts genom ändringar i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, MBL, lagen (1982:80) om anställningsskydd, LAS, och lagen (1974:13) om vissa anställ- ningsfrämjande åtgärder (främjandelagen). har vid genomförandet av direktivet inte utnyttjat undantaget för besättningar ombord på sjögående fartyg. Behörig myndighet i är, enligt främjandelagen, Arbetsförmedlingen. Övervägandena avseende ändringarna i uppsägningsdirektivet och hur dessa påverkar svensk rätt redovisas i avsnitt 8.6 och 8.7. 4.3.5Sjöfolk ska omfattas av företagsöverlåtelsedirektivet Företagsöverlåtelsedirektivet (2001/23/EG) innehåller regler om skydd för arbetstagare vid övergång av verksamhet, bland annat om förbud för arbetsgivaren att säga upp arbetstagare med anledningen av verksamhetsövergången som sådan. Direktivet behöver inte tillämpas på sjögående fartyg (artikel 1.3). Genom sjöfolksdirektivet ([EU] 2015/1794) (artikel 5) ersätts emellertid undantaget med en bestämmelse enligt vilken företagsöverlåtelsedirektivet ska tillämpas på sådan överlåtelse av sjögående fartyg som är en del av en överlåtelse av ett företag eller en verksamhet, under förutsättning att förvärvaren finns, eller den verksamhet som överlåts förblir, inom fördragets territoriella tillämpningsområde. Företagsöverlåtelsedirektivet ska dock inte tillämpas när det gäller överlåtelser som enbart avser ett eller flera sjögående fartyg. Företagsöverlåtelsedirektivet har främst genomförts genom ändringar i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet och lagen (1982:80) om anställningsskydd. har vid genomförandet av direktivet inte infört undantag för fartyg. Övervägandena med anledning av ändringarna i företagsöverlåtelsedirektivet redovisas i avsnitt 8.6 och 8.8. Sjöfolksdirektivets ([EU] 2015/1794) övriga bestämmelser, artiklarna 6–10, innehåller regler om bland annat upprätthållande av skyddsnivå, kommissionens rapporteringsskyldighet till och rådet, införlivande och ikraftträdande. Skyddsklausulen (artikel 6) syftar till att garantera rättigheterna för de arbetstagare som omfattas av förslaget så att de rättigheter som medlemsstaterna tillerkänner dem inte försämras av att direk- tivet träder i kraft, medan översynsklausulen (artikel 7) avser att övervaka tillämpningen av direktivet i medlemsstaterna och utfall, särskilt vad beträffar förändringar i medlemsstaternas registrerade flotta (utflaggning) och sysselsättning för sjöfolk från EU-länder. Direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . 5 Genomförande av direktivet