sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Paragrafen reglerar möjligheter att agera om en juri- disk person inte har kommit in med en anmälan inom de tidsfrister som anges i 2 kap. 3 eller 4 §§ eller om registrering vägrats enligt 3 kap. 2 §. Om har fått kännedom om att en anmälnings- skyldig juridisk person inte kommit in med en anmälan inom de tidsfrister som gäller enligt 2 kap. 3 eller 4 §§ får myndigheten före- lägga den juridiska personen att komma in med en anmälan . Om har vägrat registrering till följd av brister i anmälan ska denna bestämmelse också tillämpas, eftersom det inte heller i ett sådant fall föreligger någon registrerbar anmälan. Då bestämmelsen är fakultativ kan välja att på andra sätt än genom föreläggande förmå en juridisk person att komma in med anmälan. Det åligger därför att i varje enskilt fall överväga om ett föreläggande är verkningsfullt och ändamålsenligt. I vissa situationer, exempelvis då en ideell förening blivit anmäl- ningsskyldig enligt 2 kap. 4 §, är det sannolikt motiverat att Bolags- verket påminner om registrering på ett mindre ingripande sätt än genom ett formellt föreläggande, då den uteblivna anmälan i de flesta fall torde bero på okunskap om lagens krav och inte på en ovilja att följa dessa. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.3. Paragrafen reglerar möjligheter att agera om det kan antas att uppgifterna i registret är felaktiga eller om det kan antas att anmälan innehåller felaktiga uppgifter. har inte någon skyldighet att självmant kontrollera att uppgifterna i registret är korrekta. Om får känne- dom om omständigheter som gör att det kan antas att uppgifterna i registret är felaktiga, exempelvis genom en anmälan enligt 3 kap. 10 §, får med stöd av denna bestämmelse rätt att före- lägga den juridiska personen att komma in med korrekta uppgifter om dess verkliga huvudman. Rekvisitet ”kan antas” innebär att det inte krävs att har någon ingående kännedom om om- ständigheterna. I regel torde det räcka med att någon utomstående påtalar att uppgifterna kan vara felaktiga och anger någon omstän- dighet som talar för detta. Av samma skäl som tidigare angetts i författningskommentaren till 3 kap. 2 och 3 §§ är det en möjlighet och inte en skyldighet för att agera genom förelägg- ande. Huvudregeln när det gäller misstänkt felaktiga uppgifter är dock med hänsyn till bristens art att föreläggandemöjligheten bör användas om rekvisiten i bestämmelsen är uppfyllda. Om den juridiska personen rättar uppgifterna efter ett sådant föreläggande ska de nya uppgifterna läggas till grund för registre- ring. Om den juridiska personen däremot alltjämt hävdar att de registrerade uppgifterna är korrekta kan förstås godta även den uppgiften om den har fog för sig. Det kan emellertid inte uteslutas att det kommer att uppstå situationer då är övertygat om att uppgifterna i registret är felaktiga, som den juridiska personen gör gällande att de är korrekta. I en sådan situation ska inte göra en egen sakprövning och själv ändra i registret, utan i stället överväga att göra en polisanmälan (jfr 15 kap. 10 § ). I den mån en polisutredning visar att uppgifterna är felaktiga kan rätta uppgiften med stöd av allmänna förvaltningsrättsliga principer. Rättelse kan även ske med stöd av personuppgiftslagen om den registrerade uppgiften felaktigt pekar ut en viss fysisk person som verklig huvudman. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.4. Paragrafen reglerar möjlighet att ta ut en sanktions- avgift för det fall den juridiska personen inte har följt ett förelägg- ande som meddelats vid äventyr av sanktionsavgift. Rekvisitet ”fullgöra en skyldighet enligt denna lag” i första stycket innebär att ett beslut om sanktionsavgift endast får meddelas om en juridisk person inte gjort en anmälan eller kommit in med uppgifter som den är skyldig till enligt lagen. Att inte komma in med kom- pletteringar av en anmälan som gjorts på frivillig grund, t.ex. kom- pletterande uppgifter om styrelseledamöter som får lämnas in enligt 2 kap. 4 § andra stycket, kan således inte medföra beslut om sank- tionsavgift. Om en komplettering eller en anmälan som gjorts efter ett föreläggande är tillräcklig för att en juridisk person ska anses ha följt föreläggandet, eller om sanktionsavgift ska beslutas, får av- göras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. Om en anmälnings- skyldig juridisk person förelagts att komma in med en anmälan, och anmälan då bedöms så bristfällig att den inte kan ligga till grund för registrering, ska i regel en sanktionsavgift beslutas. Om meddelat ett föreläggande enligt 4 § och trots ett svar från den juridiska personen anser att uppgifterna i registret är felaktiga bör dock någon sanktionsavgift inte meddelas förrän det klarlagts att uppgifterna inte är korrekta genom en polisutredning eller på annat sätt, förutsatt att detta inte kan anses utgöra otillåten dubbelbestraffning. Av andra stycket framgår att en förutsättning för att en sank- tionsavgift ska kunna meddelas är att detta anges i föreläggandet. Föreläggandet måste också innehålla en tydligt angiven frist inom vilken den juridiska personen ska göra en anmälan eller komma in med uppgifter. Möjligheten att besluta om sanktionsavgift ställer också krav på förelägganden, som måste vara klara, tydliga och enkla att förstå och följa. Om föreläggandet uppfyller dessa krav och den juridiska personen har fått del av föreläggandet men inte följt detta, ska besluta om en sanktions- avgift. Av tredje stycket följer att storleken på sanktionsavgifterna ska beslutas i förordning. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.5. Paragrafen reglerar de situationer då har möjlighet att inte besluta om en sanktionsavgift trots att ett föreläggande vid äventyr av sådan avgift inte har följts. Enligt första stycket ska en sanktionsavgift inte beslutas om underlåtenheten att följa föreläggandet framstår som ursäktlig med hänsyn till omständigheter som den juridiska personen inte har kunnat råda över eller om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. Omständigheter utanför den juridiska personens kontroll kan vara allvarlig sjukdom hos den juridiska personens ställföreträdare, hinder i postgången eller andra liknande omstän- digheter. ska heller inte besluta om en sanktionsavgift om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften, även om anledningen till dröjsmålet inte är att anse som ursäktligt. Vid bedömningen av vad som är uppenbart oskäligt kan beaktas om föreläggandet uppfyllts efter att fristen gick ut, den för- pliktade juridiska personens ekonomiska förhållanden och liknande omständigheter. Av andra stycket framgår att självmant ska pröva om det finns skäl för att inte besluta om en sanktionsavgift. Den juridiska personen behöver således inte ha framställt en begäran om detta. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.6. Bestämmelsen reglerar frågor om indrivning och verkställighet av en sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.7. Paragrafen reglerar möjlighet att förena föreläggan- den enligt lagen med vite. Ett vitesföreläggande får, i likhet med sanktionsavgift, inte avse uppgifter som den juridiska personen frivilligt får lämna enligt lagen. Ett vitesföreläggande ska inte automatiskt följa om en juri- disk person inte följt ett föreläggande enligt lagen. Vite ska således föreläggas endast om anser att det finns skäl för det, vilket kräver överväganden i varje enskilt fall om föreläggande vid vite är en ändamålsenlig och proportionerlig påtryckning för att förmå en juridisk person att agera på önskvärt sätt. bör i normalfallet först tillgripa möjligheten att med sanktionsavgifter förmå den juridiska personen att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen. Det finns dock inte något som hind- rar att myndigheten, när ett föreläggande inte följts, tillgriper vites- föreläggande utan att först ha förelagt den juridiska personen vid äventyr av sanktionsavgift. Detta måste avgöras utifrån omständig- heterna i varje enskilt fall. Vite kan antingen riktas mot den juridiska personen eller någon av de fysiska personer som anges i bestämmelsen, dvs. den verk- ställande direktören, en styrelseledamot eller en annan motsvarande funktionär. Detta omfattar även suppleanter när de verkar i styrelse- ledamots ställe. Det är även möjligt att rikta föreläggandet mot flera fysiska personer. Detta kan kombineras med ett föreläggande även mot den juridiska personen. val av adressater för vitesföreläggandet ska grundas på en bedömning av vad som är det mest effektiva sättet att förmå den juridiska personen att rätta sig efter föreläggandet. För vitesföreläggandet i övrigt gäller bestämmelserna i lagen (1985:206) om viten. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.8. Bestämmelsen genomför artikel 30.2 i direktivet och syftar till att skapa ett effektivt och proportionerligt påtryckningsmedel om en juridisk person inte lämnar ut dokumentation om verkligt huvud- mannaskap enligt 2 kap. 2 § första stycket. har i en situation då en myndighet begär verkets biträde inte någon möjlighet att välja om ett föreläggande vid vite ska skickas eller inte, vilket uttrycks med att ett föreläggande vid vite ska ske om rekvisiten i bestämmelsen är uppfyllda. Övervägandena finns i avsnitt 22.5.4. Bestämmelsen reglerar handläggning vid vitesföre- lägganden. har enligt bestämmelsens första stycke behörighet att besluta om att förelagt vite ska dömas ut. Denna föreskrift inne- bär således att 6 § lagen (1985:206) om viten inte är tillämplig vid vitesförelägganden som sker enligt denna lag. Vid beslut om ut- dömande av vite ska tillämpa bestämmelserna i 9 § lagen om viten. ges även en möjlighet i andra stycket att, i samband med att vite döms ut, förelägga ett nytt, förhöjt vite. I tredje stycket förtydligas att ett föreläggande vid vite enligt 8 § inte får förenas med föreläggande om sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.8. Anmälan om oriktiga eller ofullständiga uppgifter i registret Paragrafen innebär att det föreligger en anmälningsskyldighet för verksamhetsutövare enligt 1 kap. 2 § penningtvättslagen och myndig- heter som använder registret, om dessa misstänker att uppgifterna i registret är felaktiga eller om de får kännedom om att en juridisk person inte gjort en anmälan inom den tid som anges i 2 kap. 3 och 4 §§. Upptäcker en verksamhetsutövare under kundkännedomspro- cessen att uppgifterna i registret inte stämmer överens med den bedömning om verkligt huvudmannaskap som verksamhetsutöva- ren gjort ska detta anmälas till enligt första stycket. Rekvisitet ”har anledning att misstänka” innebär att anmälan ska ske trots att det inte är klarlagt att uppgifterna är felaktiga. Det- samma gäller om myndigheter vid kontakt med registret miss- tänker att uppgifterna är felaktiga. Av andra stycket framgår att en anmälan till ska ske om en verksamhetsutövare eller myndighet upptäcker att en upp- gift i registret saknas för en juridisk person som borde förekomma i registret. Övervägandena finns i avsnitt 22.6.10. Bestämmelsen reglerar rätten att överklaga ett beslut enligt lagen. Överklagande ska ske till allmän förvaltningsdomstol enligt vanliga forumregler. Beslut om föreläggande vid vite, utdömande av vite samt beslut om sanktionsavgift är beslut som de juridiska personerna kan över- klaga. Prövningstillstånd krävs vid ett överklagande till kammar- rätten. Övervägandena finns i avsnitt 22.7.1. Bestämmelsen bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som krävs för att reglera ingivning och hållande av registret. Bemyndigandet ger även regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om avgifter för registrering enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 22.7.2. Lagen föreslås träda i kraft . De juridiska personer som omfattas av registreringsskyldighet enligt 2 kap. redan vid lagens ikraftträdande får dröja med att komma in med en anmälan enligt samma kapitel från lagens ikraftträdande. I övrigt gäller lagen från ikraftträdande. 26.3Förslaget till lag om ändring i (1942:740) De föreslagna ändringarna i (1942:740) har i allt väsentligt tillkommit för att uppfylla direktivets krav när det gäller ingripanden, åtgärder och sanktioner. Nedan kommenteras de före- slagna ändringarna översiktligt. Ändringen i paragrafen är föranledd av att 7 § tillförs ett nytt stycke. I paragrafen införs ett nytt femte stycke som innebär en särreglering med avseende på överträdelser av en advokats skyldigheter enligt penningtvättslagen. ska om den anser att advo- katen ska tilldelas en varning eller erinran för en sådan överträdelse också bedöma om advokaten ska åläggas att betala en straffavgift enligt tredje stycket. , också med beak- tande av den vidsträckta beloppsskala som följer av 7 a §, bedöma att beloppet bör bestämmas till mer än ska nämnden överlämna frågan om utdömande av en sanktionsavgift till Justitie- kanslern. I en situation där advokaten utöver överträdelse av penning- tvättslagen även gjort sig skyldig till överträdelse i annat avseende och disciplinnämnden anser att varning och dessutom straffavgift är befogad för den senare överträdelsen ska nämnden först bestämma storleken på straffavgiften för den överträdelsen och därefter be- döma om kvarvarande beloppsutrymme är tillräckligt som reaktion på överträdelsen av penningtvättslagen. Om utrymmet inte är tillräckligt ska disciplinnämnden inte bestämma någon straffavgift för överträdelsen av penningtvättslagen utan överlämna hela frågan om påförande av sanktionsavgift till Justitie- kanslern. Sanktionsavgift ska kunna beslutas inte bara då varning meddelas utan också då påföljden anses kunna stanna vid erinran. Även när disciplinnämnden tilldelar advokaten en erinran, vilket innebär att någon straffavgift inte kan beslutas, ska alltså nämnden ändå bedöma om sanktionsavgift, med hänsyn till den praxis på olika områden som kan komma att utvecklas, bör utgå. Görs den bedömningen ska frågan om sanktionsavgift överlämnas till Justitie- kanslern. Uttrycket ”som kan beslutas” är avsedd att ge uttryck för det utrymme som finns för att överlämna frågan även när endast erinran beslutats. Den nya bestämmelsen tillsammans med de nya paragraferna 7 a § och 7 b § innebär att direktivets artiklar 58.1, 58. 2 samt 59.2 c) och 59.2 e) genomförs med avseende på advokatverksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.3. I paragrafen, som är ny, regleras sanktionsavgiftens storlek samt verkställigheten av ett sådant beslut. För en närmare redogörelse av vad hänvisningarna till lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse innebär, se författningskommentaren till 9 kap. 13 § förslaget till penningtvättslag. I bestämmelsen regleras också vilka hänsyn som ska tas vid valet av åtgärd eller sanktion. För en närmare redogörelse hänvisas till författningskommentaren till 9 kap. 15 § förslaget till penning- tvättslag. Övervägandena finns i avsnitt i avsnitt 17.5.3. I paragrafen, som är ny, anges de tre situationer som medför att Justitiekanslern kan besluta om sanktionsavgift vid överträdelse av penningtvättslagen. När disciplinnämnden har beslutat att överlämna sitt beslut till Justitiekanslern för prövning ska Justitiekanslern fatta beslut om sanktionsavgift ska påföras. Skulle Justitiekanslern finna att överträdelsen inte är tillräckligt allvarlig för att motivera sank- tionsavgift ska beslutet ange detta. Ska sanktionsavgift påföras ska Justitiekanslern också bestämma avgiftens storlek. ha fattat beslut om varning (med eller utan straffavgift) eller erinran för en överträdelse av penningtvätts- lagen ska Justitiekansler ha möjlighet att på eget initiativ påföra sanktionsavgift. Den tredje situation i vilket ett sådant beslut kan aktualiseras är när Justitiekanslern avser att överklaga disciplinnämndens beslut och det finns skäl att utifrån den utgång av överklagandet som Justitiekanslern förutser, påföra sanktionsavgift. Justitiekanslern ska då, även om disciplinnämnden inte beslutat om vare sig varning eller erinran, kunna besluta om sanktionsavgift. Det öppnar för en möjlighet att pröva hela frågan om sanktion inom ramen för över- klagandet. Övervägandena finns i avsnitt i avsnitt 17.5.3. Paragrafen har tillförts ett nytt stycke som innebär att Justitie- kanslerns beslut om sanktionsavgift ska kunna överklagas till . Det ska då också vara möjligt att pröva frågan om var- ning eller erinran, dvs. hela frågan om sanktion för överträdelsen kan prövas. Övervägandena finns i avsnitt i avsnitt 17.5.3. Paragrafen har kompletterats med avseende på situationen då ett överklagande sker av Justitiekanslerns beslut om sanktionsavgift. I sådant fall ska överklagandeskriften ges in till Justitiekanslern. Det förutsätts att Justitiekanslern, om överklagandet också om- fattar frågan om varning eller erinran, översänder en kopia av över- klagandet till . Övervägandena finns i avsnitt i avsnitt 17.5.3. 26.4Förslagen till ändringar i de rörelselagar som reglerar finansiella verksamheter De ändringar som föreslås i de rörelselagar som reglerar de finansi- ella verksamheter som omfattas av penningtvättslagens tillämpnings- område är till stora delar föranledda av direktivets krav på en till- syns- och sanktionsregim. I det följande redovisas en något mera utförlig kommentar till de föreslagna ändringarna i fråga om lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksam- het. Utredningens förslag till ändringar av de övriga rörelselagarna kommenteras mera översiktligt. I flera fall anknyter kommenta- rerna till vad som redovisats i anslutning till liknande bestämmelser som införts i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse i samband med genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet (se prop. 2013/14:228 och prop. 2014/15:57). 26.4.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet Utredningens förslag till ändringar av lagen (1996:1006) om anmäl- ningsplikt avseende viss finansiell verksamhet ger vid handen att det nuvarande registreringsförfarandet förändras. En verksamhet som omfattas av lagen föreslås genomgå en granskning innan regi- strering äger rum för att bl.a. minska risken för att kriminella per- soner eller deras medhjälpare i något skede driver sådan verksamhet. Den som bedriver verksamhet förutsätts, enligt förslaget, ansöka om registrering i stället för att anmäla sig för registrering. Med anled- ning av detta föreslås lagens rubrik ändrad till lag (1996:1006) om valutaväxling och annan finansiell verksamhet. Vidare anpassas lagen till det fjärde penningtvättsdirektivets och den reviderade för- ordningens om uppgifter som ska åtfölja betalningar av medel krav när det gäller ingripanden, åtgärder och sanktioner. I paragrafen finns bestämmelser som definierar valutaväxling, annan finansiell verksamhet och finansiellt institut. Av kommentaren till 1 kap. 2 § ovan i utredningens förslag till ny penningtvättslag framgår att värdebolagens uppräkningsverksam- het föreslås omfattas av penningtvättsregleringen. Genom en för- ändring av denna paragraf görs värdebolagen därför registrerings- skyldiga på så sätt att deras uppräkningsverksamhet föreslås om- fattas av begreppet annan finansiell verksamhet enligt lagen. Lag- ändringen innebär mer specifikt att som annan finansiell verksam- het ska även anses tjänster för insamling, uppräkning, redovisning och försäljning av kontanter som bedrivs av värdebolag med till- stånd enligt lagen (1974:191) om bevakningsföretag. Övervägandena finns i avsnitt 17.4.4. Lagen är tillämplig på fysiska och juridiska personer som avser att ägna sig åt valutaväxling i väsentlig omfattning eller annan finansiell verksamhet (för en närmare redogörelse av begreppet valutaväxling i väsentlig omfattning, se bl.a. prop. 1995/96:216 s. 37 f.). Genom de föreslagna förändringarna i bestämmelsens första stycke görs verksamheterna registreringsskyldiga i stället för anmäl- ningspliktiga. Förändringen innebär att verksamheterna ska ansöka om registrering hos . De ska således genomgå en granskning innan registrering äger rum för att bl.a. minska risken för att kriminella personer eller deras medhjälpare i något skede driver sådan verksamhet. Granskningen sker genom att Finansinspek- tionen prövar om de förutsättningar som anges i paragrafen är upp- fyllda, dvs. om det finns skäl att anta att verksamheten kommer att drivas enligt penningtvättslagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna och det krav på ägare och ledning som anges i 3 § (se kommentaren nedan) är uppfyllda. Från kravet på att ansöka om registrering undantas sedan vissa av aktörerna. Förändringarna i första punkten är enbart redaktio- nella och är en följd av förslaget till ny penningtvättslag. Tredje punkten är ny och innebär att fysiska eller juridiska personer som undantagits från tillståndsplikt att tillhandhålla betaltjänster enligt lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen) inte omfattas av registreringsskyldigheten enligt förevarande lag. Betaltjänstleve- rantörer, fysiska och juridiska personer, som har beviljats undantag från tillståndsplikt enligt betaltjänstlagen omfattas av penningtvättsregelverket. Dessa registreras hos Finans- inspektionen enligt betaltjänstlagen och ett krav för att registrering ska ske, eller att leverantören ska fortsätta att vara registrerad, är att de följer bl.a. penningtvättslagens bestämmelser om att mot- verka penningtvätt och finansiering av terrorism och att den som ingår i ett bolags eller förenings styrelse, är verkställande direktör eller ansvarig för betaltjänstverksamheten inte har dömts för brott som rör penningtvätt, finansiering av terrorism eller annan ekono- misk brottslighet. Det saknas därför skäl att avkräva en registrerad betaltjänstleverantör en ansökan om registrering hos Finansinspek- tionen enligt förevarande lag. Betaltjänstlagen har även bestämmel- ser för tillsyn och ingripanden. Andra stycket anger förutsättningarna för att ska registrera personer som kommit in med ansökan och reglerar alltså den prövning som ska göras av den fysiska eller juridiska personen. Ändringarna i tredje stycket är följdändringar av några av de andra förändringar som föreslås i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 17.4.4. Av bestämmelsen följer att den som i väsentlig utsträckning har åsidosatt skyldigheter i näringsverksamhet eller som har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet inte får ägna sig åt verksamhet som omfattas av lagen. Bestämmelsen genomför artikel 47 i direktivet. Föreslagna förändringar i första och tredje styckena är en följd av att anmälningsplikten ersätts med ett krav på att ansöka om regi- strering. Paragrafen innehåller krav på att arbetsordning och instruktioner och instruktioner mellan bolagsorganen ska finnas i ett privat aktie- bolag som ägnar sig åt verksamhet som omfattas av lagen. Föreslagna förändringar i första och andra styckena är en följd av att anmälningsplikten ersätts med ett krav på ansöka om registre- ring. Bestämmelsen behandlar krav på att de finansiella institut som om- fattas av lagen är skyldiga att på begäran lämna viss information till . Genom de föreslagna förändringarna knyts kravet på att lämna information till de finansiella institut som är registrerade i stället för, som , till dem som har anmält sin verksamhet för registre- ring. Vidare utmönstras förordningen (EG) nr 1781/2006 om infor- mation om betalaren som ska åtfölja överföringar av medel ur be- stämmelsen. Detta beror dels på att denna förordning kommer att upphöra när den reviderade förordningen träder i kraft, dels på att krav på efterlevnad av den reviderade förordningen föreslås regleras i annan lagstiftning (se avsnitt 21.2). Det tillkomna andra stycket motsvaras av 10 § punkten 1 och andra stycket i den nuvarande lagen. Paragrafen ger en rätt att, när det anses nöd- vändigt, genomföra en undersökning hos ett finansiellt institut som omfattas av lagen. Bestämmelsen genomför delvis artikel 48 i direk- tivet.