sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Men vad händer då när journalistens kontroll utmanas av andra aktörer i offentlig- heten, när publiken griper in i processen med kommentarer och invändningar? Många forskare konstaterar att journalister har svårt att släppa in publiken i processen, att behovet av kontroll är större än viljan till dialog och deltagande (t.ex. et al., 2011; , 2012). innebär internet viktiga bidrag till de gamla journalistiska arbetsprocesserna – för att få idéer, göra research, och hålla kontakt med kollegor och publik. Arbetet utvecklas av den ständigt pågående dialogen, och blir sociala medier och andra nätverk nya vägar för distribution av medieinnehåll genom delningar. När medie- innehållet blir ”viralt” når det ut till nya publiker. Vad är det då för skillnad på journalister och alla andra aktörer på sociala medier och digitala nätverk? I den traditionella yrkesrollen ligger krav på korrekthet och allsidighet, och journalister betonar dessa värden i av ökad konkurrens. Dessutom finns där ett etiskt ansvar utifrån yrkets egna regelverk. Men påverkas dessa ideal av de nya förutsättningarna, t.ex. kravet på korrekta nyheter i relation till webbens krav på snabbhet. En av journalistikens grundregler är att granska fakta och källor innan publicering men det ökande tempot i nyhetsproduktionen har luckrat upp denna regel. Framför allt har journalister som arbetar med webbpublicering för- ändrat sin syn och publicerar snabbare och med mindre av kontroll. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället Tanken är att publiceringen är en del av processen, och att publiken kommer in med nya uppgifter som gradvis gör bilden av vad som hänt mer fullständig. Korrekthet och kontroll är därmed något som växer fram under processen, och inget krav innan den första publiceringen (, 2015). Även andra ideal kan komma att påverkas av medieutvecklingen på olika sätt. Nedskärningar på redaktioner gynnar en typ av nyheter som är lättproducerade och snabba, t.ex. ”blåljus” (olyckor och brott) och sport. Studier visar att nyhetsvärderingen på nätet är annorlunda jämfört med t.ex. papperstidningen (, 2014) – det är mindre av politik och samhällsfrågor och mer av snabba lättproducerade nyheter i kombination med feature (t.ex. lifestyle som resor, bostad och motor) som kan ligga kvar länge och dra annonser. I längden kan dessa förändringar i nyhetsvärdering också påverka synen på journalistikens roll i samhället. En annan reaktion kan också bli den motsatta – att de traditionella idealen av granskning och självständighet stärks bland journalister som en reaktion på medieutvecklingen. Studier från visar att journalister på kvalitetsmedier blir än mer angelägna om att hålla på sina ideal och kvalitetskrav när de ifrågasätts. Ideal och värderingar sitter djupt hos den journalistiska professionen och kan utgöra ett motstånd mot en utveckling där dessa ifrågasätts (et al., 2010). Journalister blir mediearbetare? Sammantagetinnebärmedieutvecklingenattdetblirsvårareatturskilja den journalistiska yrkesrollen. De förändringar som redovisas i det föregående avsnittet sätter professionen under tryck, som nätverkssamhället gör det svårare att urskilja vem som är journalist. Flera av de faktorer som utifrån sociologin definierar en profession har blivit svagare: arbetsdelningen är otydlig och journalister har tagit över en stor del av teknikarbetet, gränser till andra yrkes områden inom medierna är otydliga, de professionella institutionerna försvagas och professionens ”altruistiska” sida försvagas i ett allt starkare kommersiellt klimat. Allt detta gör att forskare diskuterar om professionaliseringen av journalistiken övergått i sin motsats – en ”de-professionalisering” där yrkesgruppen går mot en upplösning Den journalistiska professionen i nätverkssamhället (t.ex. , 2008; Waisbord, 2013). Mot detta talar det faktum att den krympande gruppen fortfarande uppvisar mycket homogena ideal och att yrkesgruppen har en homogen social sammansättning. Åtminstone så länge vi talar om de journalister som är medlemmar i (, 2010). Den holländske medieforskaren beskriver i sin bok hur journalistiken blir en del av ett ”flytande medie arbete” där yrkesrollerna och institutionerna upplöses (2007). I stället växer det fram en konvergenskultur där journalistik bara är en del av de kreativa industrierna där fakta och underhållning blandas i nya former. De mediearbetare som producerar detta är flexibla ”portföljarbetare” som går in och ut i olika projekt och arbetsgrupper, som arbetar i nätverksform och där gränser mellan yrken och länder inte betyder så mycket längre. Denna beskrivning kanske inte ännu gällerdengenomsnittligesvenskajournalistenpåenlokaldagstidning. Men den pekar ändå på trender som finns särskilt i storstäderna och som kommer att påverka den journalistiska professionen än mer . Vad betyder denna utveckling för mediepolitiken? diskuterade statsvetare och politiker om inte journalistiken fått för stor makt i de demokratiska processerna. Professor myntade begreppet ”journalismen” som en ideologi han såg ta över i de politiska processerna, och journalisterna var dessa nya makthavare som dessutom inte gick att rösta bort i allmänna val (, 1996). har medieutvecklingen förändrat journalistikens ställning på många sätt – journalisterna har blivit färre och PR-konsulterna allt fler, journalisterna har inte längre monopol på offentligheten utan är bara en av många typer av röster. De journalister som finns kvar på redaktionerna pressas allt hårdare i ökad produktion. Det talas inte så mycket längre om ”journalismen” som ett hot mot demokratin. Tvärtom ser många nerskärningarna på redaktionerna som en fara när det gäller mediernas möjligheter att fylla sina roller i de demokratiska processerna. Detta är också en av utgångspunk- terna för den sittande medieutredningen. Oavsett hur mycket plats sociala medier och nätforum tar, så behövs det också professionella Den journalistiska professionen i nätverkssamhället journalister som har tid och kompetens att systematiskt informera och granska, som kan kolla fakta och ge en allsidig bild av händelser och samhällsutveckling. Mediepolitiken kan stärka för den journalistiska professionen på flera sätt. Tre viktiga områden är: 1.) att gynna olika former av kvalitetsjournalistik, 2.) kompetensutveckling för journalister, samt 3.) en större medie- och informationskunnighet bland medborgarna: 1.Den kvalificerade samhällsjournalistiken kan stödjas på flera sätt. Både genom en stark public service i radio/tv/webb och genom nya typer av presstöd som inte är bundet till vissa plattformar (papperstidning) eller affärsmodeller (prenumeration). De vikti- gaste kriterierna för vilket innehåll som bör stödjas är graden av samhällsrelevans och graden av professionalitet (här ingår både självständighet och pressetiska normer). Sådant stöd kan fördelas utifrån både geografi och utifrån ett samhällsbehov av fördjupad journalistik. Det kan handla om nya typer av samhällsinriktade nätbaserade medier, både ”hyperlokala” nyhetssajter och andra mer allmänt inriktade medier med fördjupande journalistik som dokumentärer och undersökande journalistik. Det finns inte en enda typ av samhällsstöd som kan täcka in olika delar av journalis- tiken, utan det behövs troligen flera olika system. Genom att skapa bättre förutsättningar för en kvalificerad samhällsjournalistik, så stärks också denna sida av den journalistiska professionen. 2.Kompetensen bland journalister kan stärkas genom mer fortbildning. har åtta av tio journalister en särskild journa- listutbildning, ofta en treårig akademisk sådan (, 2011). Men det behövs också fortbildning när det gäller den snabba utvecklingen av arbetsmetoder och nya former av publicering. Mediebranschenharlängevaritdåligpåfortbildning,ochsamhället har tidigare tagit ett ansvar för fortbildning som återfinns vid Fojo/Linneuniversitetet i . Trots det är kunskapsnivån låg bland många journalister t.ex. när det gäller teknikanvändning och digitala plattformar. Det är också viktigt med fortbildning för att bryta den sociala och etniska homogeniteten bland journalister, det ska finnas många vägar in i yrket och möjligheter till fort- bildning för de som saknar journalistisk grundutbildning. Genom särskilda insatser för fortbildning skulle flera av de universitet som sysslar med grundutbildning av journalister kunna utveckla Den journalistiska professionen i nätverkssamhället nya kurser för att stärka kompetensen hos dagens journalister. Några exempel: datajournalistik med både analys av data och visualisering, bildberättande i både stillbild och rörlig bild, använd- ning av sociala medier och olika former av dialog, nät-publicering och nya uttrycksformer, etik och ansvar i en digital miljö. 3.Ett aktivt publikt deltagande i medierna kan bidra med mång- fald av innehåll och röster i offentligheten, men det kräver ökad medie- och informationskunnighet hos medborgarna (se också fördjupande diskussion kring medie- och informations- kunnighet i kapitel av respektive med flera). Det vill säga kritiskt tänkande i förhållande till mediebudskap, och förståelse för hur mediebudskap formar vårt samhälle och demokratin. Annars riskerar de viktiga demokratiska möjlig heter som nätverkssamhället erbjuder att drunkna i hat, hot och desinformation. Källkritik har därmed kommit att bli en avgörande kunskap; att kunna identifiera partiskhet, övertalningsstrategier och rena lögner. Etiska frågor är också centrala i alla typer av nät- publicering, att höja medvetenheten om publicistiskt ansvar för att motverka ”näthat” och publicering som kränker människor. Att inkludera aktiva medieanvändare i mediepolitiken är inte ett hot mot etablerad journalistik, tvärtom. Därför kan exempelvis utbildningsinsatser i medie- och informationskunnighet på grundskola och gymnasium öka medvetenheten om journalis- tisk kvalité, och därmed utgöra viktiga bidrag till bevarandet av journalistikens demokratiska position. Även biblioteken kan ha en roll i detta som en ”kunskaps-nod” i medborgarjournalistiken. Ju större krav publiken ställer på medieinnehållet, ju mer gynnas den kvalificerade och professionella journalistiken. Dessutom får publiken en alltmer aktiv roll i innehållsproduktionen i t.ex. hyperlokala medier, och en högre grad av mediekompetens (media literacy) kan bara stimulera detta. är den journalistiska professionen pressad. Många kvalifice- rade journalister lämnar yrket på grund av uppsägningar och/eller försämrade arbetsvillkor. växer PR- och kommunikations- branschen, gränserna mellan journalistik och reklam/PR blir otydliga och möjligheterna för aktörer som har råd att köpa sig inflytande i opinionen växer. Att stärka den journalistiska professionen är en Den journalistiska professionen i nätverkssamhället motkraft mot denna utveckling. Det är också nödvändigt för att medierna ska kunna motsvara de förväntningar som medborgare och det demokratiska systemet har på journalistiken – att stå för en allsidig och korrekt nyhetsförmedling, granska makthavare i samhället och vara ett aktivt forum för debatt. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället (2009) Journalister och deras publik. En studie av svenska journalisters förhållningssätt till mediepubliken. (red.) (2012) Svenska journalister 1989-2011. A, Willig I och (2009) Hvor kommer nyhederna fra? Den journalistiske födekaede i förr och . Aarhus: Förlaget . (1963) The press and foreign policy. , N.J.: U.P. Deuze M (2007) Media work. och (2001) Spegla, granska, tolka: aktualitetsjournalistik i svensk radio och TV . och (red.) (2009) Ledarskap i framgångsrika tidningsföretag. En studie av tidningsledarna på , , , Barometern och under . : JMG, . (2007) Här bor journalisterna (o) Mediestudier. och S A (1996) Journalistikens etiska problem. , och (2002). Bland andra massmedier (efter 1945). I och P (red.) Den svenska pressens historia IV. : Ekerlids förlag. Evetts J (2003) The Sociological Analysis of Professionalism: Occupational Change in the Modern World. International Sociology, 18(2): 395–415. och (2014) Identity. Journalism Practice, 8(5), 585–595. (1974) Makten över medierna. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället (1986) Makten över journalistiken. : Natur och kultur. (2005) From ”Public Journalism” to the ”Public’s Journalism’’? Rhetoric and reality in the discourse on weblogs. Journalism Studies, 6(3): 387–396. Hanitzsch T, Hanusch F, Mellado C, , Berganza R, Cangoz I och (2010) Mapping journalism cultures across nations. Journalism Studies, 12(3): 273–293. Heinonen A (1999) Journalism in the age of the net: changing society, changing profession. (2015) Changing working conditions. I: , G och and Dobek-Ostrowska, B (red.) Journalism in change. Journalistic culture in , and . : , 97–118. Hovden J F (2008) Profane and Sacred. A study of the Norwegian Journalistic Field. (dr.polit), , Bergen. Hovden J F (2014) To Intervene or be Neutral, to Investigate or Entertain? Journalism Practice, 8(5), 646–659. (2014) Goodbye politics, hello lifestyle. Presentation vid ICA 2014 i . (2009) New new media. , , Franklin B, och N (2008) The Quality and Independence of British Journalism. (1999) På Bladet, Kuriren och Allehanda. : JMG, . Lowry W och Latta J (2008) The Routines of Blogging. I: Paterson C och . (red.) (1996) Pedagoger och spårhundar : en studie av svenska journalisters yrkesideal. : JMG, . (2011) Radikalisering af kampzonen. En analyse af netjournalistisk praksis og sjelvforståelse i spaendingsfeltet mellem idealer og publikum. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället (2008) Yrke på glid: om journalistrollens deprofessiona lisering. : Sim(o). (2010) Journalist – och sen då? Journalistikstudier vid nr 1. (2012) Tillfällig och flexibel. Arbetsmarknad och yrkesroller för journalister I förändring. Nordicom Information 34(3-4): 19–37. (2014) Multiskilling in the newsroom: De-skilling or re-skilling of journalistic work? 1(2): 75–96. (2015) Förändrad syn på faktagranskning. : Medievärlden Premium. och M (2011) En himla många kanaler – flerkanalpublicering i svenska mediehus. och K (2014) Landsbygd i medieskugga. Journalistikstudier på nr 7. och (2015) Färre journalister som producerar mer för fler kanaler. I: Truedson L (red.) – tillståndet för journalistiken 2014/15. Paterson C A och (2008) Making online news : the ethnography of new media production. (1998) Political Roles of the Journalist. I: Graber D A, och D (red.) The politics of news, the news of politics. : CQ Press, 17–32. (1996) Politikens möjligheter – har folkstyrelsen någon framtid? (2006) Från journalist till murvel. Journalistyrkets professionalisering från 1900 till 1960-talet. (2011) : Editor pride and user preference on local newspaper websites. Journalism Practice, 5(6): 623–642. Vårt dagliga blad – stöd till svensk dagspress: betänkande. Den journalistiska professionen i nätverkssamhället Medieborgarna och medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar. Stigbrand K och (2013) Professional identity in changing media landscapes : journalism education in , , , Estonia and . Truedson L (red.) (2015) Där bor journalisterna. Von (red.) (2011) #journalistroll. Waisbord S (2013) Reinventing Professionalism: Journalism and News in Global Perspective. Weaver D H och Wilhoit G C (1991) The American journalist: a portrait of U.S. news people and their work (2. ed.). Bloomington, Ind. och I (2014) Massmedier. Nya villkor för press, radio och tv i det digitala medielandskapet. : Ekerlids förlag. (2010) Journalism in Transition. : JMG, . (2014) Towards the Liberal Model. Journalism Practice, 1–10. (2015) Internal Boundaries. The Stratification of the Journalistic Collective. I: och (red.) Boundaries of Journalism: Professionalism, Practices, and Participation. : Routledge, 118–133. (1975) Professionella kommunikatörer: en explorativ studie. Örnebring H (2015) Det journalistiska arbetets förändring. I: och J (red.) : , 497–509. Redaktionell styrning och journalistisk autonomi Redaktionell styrning och journalistisk autonomi I digitaliseringens spår har många medieföretag det svårt ekono- miskt och har präglats av omfattande omorganisa- tioneringar och nedskärningar av personal. Situationen innebär dels ökad outsourcing och användning av frilansmaterial, och dels att styrkebalansen inom redaktionerna förändras. som många journalister tvingas se sig som övertaliga, får ledningsfunktionerna ökad betydelse i att koordinera, planera och följa upp beslut. I den turbulenta marknadsmiljön blir också strategiska överväganden allt viktigare. Vad betyder detta för det kollegiala bestämmande som åtminstone tidigare varit en viktig del av den journalistiska yrkes rollen? Vilka möjligheter har journalister att hävda professionellt inflytande i den redaktionella processen, och finns det demokratiska implikationer av dessa förändringar? Detta kapitel syftar till att belysa det förändrade ledarskapet på svenska nyhetsredaktioner och de maktförskjutningar som i samband med detta äger rum inom medieföretag, samt att diskutera betydelsen av denna utveckling för journalistikens framtid. Ett typiskt drag av nyhetsorganisationers verksamhet är strävan att uppnå såväl journalistiska ideal som affärsrelaterade målsättningar (Croteau och Hoynes, 2006; Picard, 2005). Det dagliga arbetet präg- las oftast av en hög grad av dualism i termer av centralisering och decentralisering, rationalitet och intuitivitet respektive kreativitet och effektivitet. De flesta – för att inte säga alla – medieorganisationer är också uppdelade i flera olika avdelningar, eller verksamheter, som styrs med hjälp av olika ledningar. Verksamhetens skiftande karaktär bidrar till att organisationens olika delar präglas av olika slags struk- turer och kulturer, vilket har lett till uppkomsten av begrepp såsom hybridföretag (, 2008), både-och-företag (Sveiby, 1995) samt dualistiska organisationer (Tuchman, 1978) för att beskriva medier som organisationer (för mer ingående resonemang kring dessa orga- nisationsförändringar, se och kapitel i denna bok). För de medier som ägnar sig åt daglig nyhetsrapportering hand- lar arbetet i mångt och mycket om att kunna tillgodose kravet på Redaktionell styrning och journalistisk autonomi förutsägbarhet i förhållande till det oväntade, vilket konkret har inneburit ett slags rutinisering av det oförutsedda (, 1999; Schoemaker och , 1996; Tuchman, 1974). som arbetet på redaktionen ställer krav på rutiner och standardisering måste nyhetsorganisationens struktur också vara tillräckligt löst organiserad för att kunna hantera en omvärld som i sina väsentliga delar är oförutsägbar (Soloski, 1989). Det innebär att strukturen måste kunna handskas med stora förändringar, vilket förutsätter att journalisterna har en omfattande autonomi i såväl urvals- som produktionsprocessen . Att detaljstyra verksamheten från lednings- håll har traditionellt sett varit svårt, inte minst då stora delar av arbetet har skett ute på fältet. har det dock skett stora förändringar inom både samhälle och mediebransch, vilka också har fått konsekvenser för organisationernas styrning av det redaktio- nella arbetet. I liksom internationellt har medieorganisationer länge organiserats utifrån två olika ledarskapsmodeller (och , 2011; , 2012; Raviola, 2012). Den första modellen präglas av ett dubbelt ledarskap där chefredaktören har huvud ansvaret för det arbete som sker på redaktionen medan företagets vd ansvarar för områden som ekonomi och marknad. Den andra model- len innebär att en så kallad publisher innehar båda dessa funktioner och därmed ansvarar för journalistiken såväl som för affärerna. Båda modellerna inrymmer ett spänningsfält mellan journalistik och marknad, där det av tradition har funnits en tydlig skillnad i synen på organisationens produkt och publik. Spänningsfältet har också varit befäst både i det sociala samspelet mellan avdelningarna och i identi teterna hos medarbetarna på respektive avdelning (Achtenhagen och Raviola, 2009; och , 2005). Den tydliga åtskillna- den i dagliga rutiner har bidragit till att ytterligare förstärka denna gränsdragning, exempelvis genom avsaknad av gemensamma möten och utvecklingsarbete mellan de olika avdelningarna (Deuze och Fortunati, 2010; Paterson och , 2008). Situationen har dock förändras till följd av ökad konkurrens, hårdare ekonomiskt tryck på enskilda medieföretag och omställning från produktion och publicering i en plattform till flera. Tillsammans har dessa faktorer bidragit till att spänningsfältet har genomgått en gradvis omstöpning, vilket inte minst har fått konsekvenser för journalistiken och det redaktionella Redaktionell styrning och journalistisk autonomi ledarskapet (och , 2013; Franklin, 2012). Det som har beskrivits som mer eller mindre vattentäta skott mellan redaktion och marknadsavdelning (Achtenhagen och Raviola, 2009; och , 2009; Tuchman, 1978), har i ökad utsträckning kommit att präglas av samarbete mellan olika avdelningar (Gade och Raviola, 2009; Raviola, 2012; , 2011) och ökat kommersiellt hänsynstagande i det redaktionella arbetet (och 2014, 2013). Ökad samverkan har i kombination med stramare ekonomiska ramar i allra högsta grad påverkat det redaktionella ledarskapets ideal och praxis, bland annat genom ökade krav på marknadsorientering och affärskompetens (och , 2014; Gade, 2008). Denna förändring beskrivs ibland som ett slags konvergens mellan de publicistiska och de affärsmässiga rollerna i medieorganisationen (och , 2013). Redaktionellt ledarskap i förändring Det redaktionella ledarskapet har kommit att kräva ett alltmer professionellt förhållningssätt, och den som är verksam som redak- tionell ledare behöver ofta ha mer kunskap och kompetens om ekonomi och marknad jämfört med redaktionella ledare som var verksamma för tjugo eller (och , 2014). Denna utveckling är ur ett internationellt perspektiv inte så kontroversiell, men i den svenska mediebranschen vårdas fortfarande på många håll traditionen av att rekrytera duktiga journalister till chefsposterna. De vassaste journalisterna behöver dock inte vara de skarpaste strategerna, och bristen på innovativa anpassningar av affärsmodeller har lett till att många medieföretag kämpar med ansträngd ekonomi. Likaså har den teknologiska dimensionen blivit allt viktigare för nyhetsorganisationers organisering och operativa arbete, vilket ökar behoven av professionella ledare som kan balansera verksamhetens olika intressen (se t.ex. 2011). För som kraven på marknadsorientering har ökat står den redaktionella ledaren – åtminstone inom nyhetsmedier – även som garant för att organisationen bedriver en journalistisk verksamhet som bidrar till samhället och dess medborgare. Den som ytterst ansvarar för det journalistiska arbetet måste ta hänsyn till faktorer som dels Redaktionell styrning och journalistisk autonomi handlar om ekonomisk stabilitet och vinstgenerering, och dels om anseende, kvalitet, samhällsansvar och etik (Wilkins, 2006). Denna förändring har av forskare beskrivits som ett alltmer marknadsinriktat ledarskap som bidrar till en kommersialisering av den professionella nyhetsjournalistiken (, 2009; och , 2013; McChesney och , 2010; , 2010). Forskning har visat att ledarskapet i svenska nyhetsföretag i allt högre utsträckning präglas av en brett förankrad managementkultur, det vill säga en ideologisk betoning av ledarskapets roll för att uppnå organisationsmålen (och , 2013, 2014). Framväxten av ett sådant förhållningssätt är ingen ny företeelse utan har under karakteriserat stora delar av den offentliga och privata sektorn världen över (se t.ex. Deem och Behony, 2007; , 2012). Managementkulturen utgår från uppfattningen att alla organisationer fungerar på ett liknande sätt, vilket innebär att det inte är någon större skillnad på att leda ett industriföretag eller ett nyhetsföretag – båda kan effektiviseras och optimeras genom strategiskt ledarskap (Enteman, 1993).