sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — En första civilrättslig lag till skydd för såväl konsumenter som närings- idkare var lag om avbetalningsköp.38 Lagen reglerade fram- för allt återtaganderättens utövande. Avbetalningsköpen ansågs länge vara den viktigaste formen av konsumentkredit. Lagen reformerades och ut- reddes av konsumtionskreditutredningen.39 Efter ytterligare utredning infördes en konsument- kreditlag som ersatte lag om avbetalningsköp.40 Lagen reglerade huvudsakligen köp av varor på kredit och inte fristående krediter. En annan författning avseende kreditköp var den förordning som reglerade kreditvillkoren vid bilköp. Genom förordningen reglerades kontantinsatsens storlek och kredittidens längd.41 Att bilköp reglerades särskilt speglar troligt- vis den växande betydelsen bilismen hade, både för samhället och för den enskilde, , se tidigare avsnitt. Alla slags konsumentkrediter – konsumentkreditlag antogs ett EG-direktiv om konsumentkrediter. Som en följd av överenskommelsen om upprättande av EES behövde anpassa vissa delar av sin lagstiftning till , bl.a. med avseende på konsumentkreditdirektivet. Till detta reformbehov kom att den snabba utveckling som skett av produktutbudet på kreditmarknaden under motiverade att fler kreditformer än kreditköp lagreglerades för att skydda konsumen- terna. Detta ledde fram till en ny konsumentkreditlag som trädde i kraft 1993.42 Utgångspunkten för den regleringen var att alla kon- sumentkrediter skulle regleras på samma sätt om det inte fanns speciella skäl. Däremot konstaterade departementschefen att det inte fanns anledning att generellt beakta en ökande skuldsättnings- problematik, eftersom skuldsättningen inte längre ökade som under 39Konsumtionskrediter i , SOU 1966:42, betänkande av konsumtionskreditutredningen. 40SFS 1977:981, prop. 1976/77:123. 41Förordning (1959:575) med föreskrifter om vissa betalningsvillkor vid yrkesmässig försälj- ning av bilar, för en närmare beskrivning se SOU 1966:42 s. 27 f. 42SFS 1992:830, prop. 1991/92:83. Det ansågs bl.a. inte befogat att ha en särskild bestäm- melse om en skyldighet för kreditgivaren att göra en kreditprövning. Att kreditgivaren normalt sett borde göra någon form av kontroll av betalningsförmågan ansågs dock följa av den nya bestämmelsen om god kreditgivningssed.43 Den näringsrättsliga avregleringen för vissa kreditgivare som skedde ledde dock till en viss skärpning av konsumentkreditlagen när det gällde kreditprövning. En uttrycklig bestämmelse om skyldigheten att kreditpröva samt en möjlighet för att vid bristande efterlevnad meddela varning eller föreläggande att upphöra med kreditgivningen infördes . Hur kreditprövningen skulle gå till eller vilka uppgifter som skulle inhämtas för prövningen överlämnades till tillsynsmyndigheterna, genom möjligheten att utfärda allmänna råd. Krediter om mindre belopp och engångskrediter med en löptid omfattades dock inte av bestämmelsen.44 antogs ett nytt EU-direktiv om konsumentkrediter. Detta föranledde en översyn av konsumentkreditlagstiftningen och resul- terade i en ny konsumentkreditlag som trädde i kraft den 1 januari 2011.45 I propositionen behandlas särskilt problem som uppmärk- sammats med den nya kreditformen snabblån. För att stärka konsu- mentskyddet vid sådan kreditgivning slopades det tidigare undan- taget för små krediter med kort återbetalningstid, och kravet på kreditprövning, information om krediten m.fl. regler, blev tillämp- liga på i princip alla krediter.46 1991/92:83 s. 24 f., 31 och 34 f. 44 Bestämmelsen infördes i 5 a §, genom SFS 2004:312, motiveringen i prop. 2002/03:139 s. 251–255. 45SFS 2010:1846, prop. 2009/10:242. 2009/10:242 s. 35–37. I detta kapitel redogörs för några olika aspekter av konsumentens ställning som aktör på kreditmarknaden. Större delen av kapitlet behandlar två olika teorier om hur människor fattar ekonomiska beslut i allmänhet, men med fokus på hur dessa teorier kan förklara beslut om krediter. Först redogörs för den neoklassiska national- ekonomiska modellen. Därefter skildras teorier och forskning som på olika sätt visar på att människor i många fall avviker från den nationalekonomiska beslutsmodellen. Denna inriktning inom den ekonomiska forskningen brukar kallas beteendeekonomi. I kapitlet redogörs också i korthet för vad Utredningen om överskuldsätt- ning kommit fram till i betänkandet Överskuldsättning i kredit- samhället? (SOU 2013:78). Inom både national- och beteendeekonomisk teoribildning finns det en grundläggande förutsättning att människor, naturligt nog, har vissa bestämda syften, mål, eller preferenser med sitt handlade, både i allmänhet och när det gäller ekonomiska beslut. Klassisk nationalekonomi brukar förknippas med att människor strävar efter att tillgodose sitt materiella egenintresse. När det gäller val- handlingsteori finns det dock inget som säger att syftet med en persons handlande är att vara självisk eller att sträva efter materiella fördelar. Syftet med ett ekonomiskt beslut kan alltså vara att an- vända sina resurser för välgörenhet, likaväl som att sträva efter en konsumtion som i längden är självdestruktiv, t.ex. genom miss- bruk.1 När det gäller sociala preferenser har den beteendeekono- 1 Se t.ex. , A course in behavioural economics, 2012, s. 23 f. och 152. miska forskningen visat att människor ofta strävar efter osjälviska mål, så som rättvis fördelning av resurser.2 Frågan om vilka preferenser människor har när det gäller att använda sina ekonomiska resurser, eller om dessa preferenser kan anses som bra eller dåliga, behandlas inte närmare i detta kapitel. Att de flesta krediter tas i ett syfte att konsumera i vid bemärkelse får dock ses som en underliggande utgångspunkt. Inom national- ekonomisk teori har presenterats en modell för hur krediter sam- spelar med konsumtionsändamål och denna redogörs för i nästa avsnitt. I ett klassiskt nationalekonomiskt perspektiv fattar individen olika ekonomiska beslut på grundval av sina –preferenser; saker de vill uppnå, –föreställningar om hur världen fungerar och –begränsningar för sitt handlande. Individen fattar, utifrån sina föreställningar och sina begränsningar, ekonomiska beslut som på bästa sätt maximerar individens egen nytta. När det gäller individens preferenser antas det att dessa är väl- definierade och stabila . Alla aktörer på marknaden antas vidare ha samma tillgång till, och samma förmåga att ta till sig, relevant information. I detta in- går att känna till och kunna tillämpa matematiska och sannolikhets- teoretiska lagar. Individens begränsningar avser ekonomiska begränsningar att handla på ett visst sätt, t.ex. den begränsning en individs inkomster sätter för individens utgifter.3 2Se t.ex. , Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 23, , (red), 2014, s. 8. 3Se t.ex. , Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 8 f. eller och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 143. En individ förväntas alltså inom ramen för rationell valhandlingsteori och klassisk nationalekonomi kunna fatta beslut att ta krediter som uppfyller målsättningen att maximera sin egen nytta med krediten utan att överskrida sina egna ekonomiska begränsningar. Enligt livscykelhypotesen strävar hushållen efter att jämna ut och anpassa sin konsumtion till livets olika skeden och behov. Till- gången till krediter gör att en sådan utjämning är möjlig. Genom att till viss del ta i anspråk framtidens inkomster kan t.ex. en ny- bildad familj köpa bostad och bohag trots att de likvida tillgångarna inte räcker till sådana stora inköp. En konsument som agerar för att optimalt utjämna sin konsum- tion med hjälp av krediter måste alltså kunna –bedöma sina framtida preferenser, –bedöma sina framtida inkomster, och variationer i inkomsterna, på ett korrekt och realistiskt sätt och –göra en korrekt bedömning av kreditens kostnad.4 Allmänt om beteendeekonomi och den fortsatta framställningen Inte ens i en neoklassisk nationalekonomisk kontext förutsätts alla människor alltid kunna fatta optimala ekonomiska beslut. En orsak kan exempelvis vara brist på relevant information. Forskning ger vidare stöd för att människor i allmänhet systematiskt avviker från ett besluts- fattande som passar in i den rationella valhandlingsteorin. Denna teori kan därmed inte alltid användas för att förstå, eller förutse, individers agerande.5 4iff/(2010): Study on interest rate restrictions in the EU, Final Report for the EU Commission DG Internal Market and Services, Project No. ETD/2009/IM/H3/87, s. 144–148, jfr och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 103. 5Jfr t.ex. och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 5 f. och 143. I det följande redogörs för några sådana avvikelser i individuellt beslutsfattande, som har beskrivits inom den beteendeekonomiska forskningen. Redogörelsen har begränsats till avvikelser som tycks kunna ha en särskild relevans för beslut när det gäller krediter. Det som beskrivs kan dock likaväl påverka andra sorters beslut än strikt ekonomiska, t.ex. rörande livsstil, hälsa, konsumtion etc. Beteendeekonomi har fått starkt genomslag när det gäller att ut- forma samhälleliga insatser för att skydda bl.a. konsumenter. Inom t.ex. och EU har beteendeekonomisk forskning fått bety- delse för konsumentskydd och inom miljö och hälsopolitik.6 Den beteendeekonomiska forskningen har dock också utsatts för kritik. En sådan kritik är att de empiriska studier som ligger till grund för beteendeekonomiska teorier inte kan ge en rättvisande bild av mänskligt beslutsfattande, bl.a. eftersom teorierna bygger på olika tester av försökspersoner som är medvetna om att de ingår i en undersökning.7 Å andra sidan finns det numera, vilket kommer att redogöras för i det följande, många studier som inriktats på männi- skors faktiska handlande på en viss marknad, t.ex. kreditmarknaden. En annan kritik innebär att människor är medvetna om sina kognitiva tillkortakommanden, t.ex. bristande självkontroll, och själva agerar för att skydda sig emot att ta beslut som de senare kan komma att ångra.8 Olika beteendeekonomiska företeelser tycks också kunna motverka varandra (t.ex. riskaversion och överoptimism).9 Slutligen finns det en omfattande debatt om vilka statliga regle- ringar eller skyddsåtgärder som kan eller bör vidtas med utgångs- punkt i beteendeekonomiska forskningsresultat. Denna debatt be- rörs kort i avsnitt 4.6. 6 Se t.ex. Kommissionens hemsida om behavioral economics, ec.europa.eu/consumers/consumer_evidence/behavioural_research och vidare och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 719 f. med vidare referenser och (red), 2014, s. 51 f. med vidare referenser. 7Östling, Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 17 f., jfr och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 12. 8Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 113 f. a. s. 340 och 726. Ett sätt att beskriva mänskligt tänkande som använts av beteende- ekonomer, bl.a. nobelpristagaren , är att vårt tänkande är indelat i två system. Det ena, system ett, eller det auto- matiska systemet, är snabbt, intuitivt, omedvetet, associativt och används utan ansträngning. Det andra, system två, eller det reflektiva systemet, är långsamt, regelföljande och ansträngande att använda.10 Det är det automatiska systemet som är källan till att vi handlar på ett sätt som inte alltid är förenligt med rationell valhandlings- teori, genom att det tar olika mentala genvägar eller använder sig av förenklade regler.11 Detta innebär dock inte att det automatiska systemet alltid är sämre än det reflektiva. Vårt dagliga liv skulle antagligen inte fungera om vi inte kunde fatta beslut med vårt auto- matiska system. Många beslut kan bli tillräckligt bra även om det reflektiva systemet vilar.12 Tendensen till överoptimism, som kan leda till dåliga ekonomiska beslut, kan exempelvis ha stora fördelar för individen på andra områden, såsom allmänt välbefinnande och hälsa.13 Det är också möjligt att många mekanismer inom det auto- matiska systemet har evolutionära förklaringar och alltså har bidragit till vår överlevnad och utveckling.14 4.3.3Beslut med konsekvenser över tid Ett beslutsfattande i enlighet med rationell valhandlingsteori för- utsätter att man värderar saker på samma sätt oavsett vid vilken tid- punkt värderingen görs, eller, med andra ord, att ens preferenser är stabila . Att diskontera framtida händelser, alltså att värdera en nyttighet högre för att den ligger närmare i tiden, kan vara väl Thaler och Sunstein, Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness, 2008, s. 19 f. och och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 18 f. 11Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 4. 12Jfr Thaler och Sunstein, Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness, 2008, s. 22 f. och och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 12 f. 13Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 340. a. s. 12 och 117. Konsumenten på kreditmarknaden SOU 2016:68 förenligt med rationell valhandlingsteori. Att välja i stället för om kan maximera den egna ekonomiska nyttan om man t.ex. har möjlighet att investera hundralappen till en hög avkastning, eller anta ett förmånligt erbju- dande som inte kommer att finnas kvar om . De flesta människor gör dock en hyperbolisk diskontering och ger därmed prov på tidsinkonsistens. För att beskriva hyperbolisk diskontering kan man föreställa sig att den egna personen är upp- delad i flera olika jag som existerar vid ett oändligt antal tidpunkter. Om mitt beslut att ta emot i stället för att få om värderas på samma sätt av alla mina fram- tida jag, är diskonteringen inte hyperbolisk och jag har alltså inte uppträtt tidsinkonsistent. Men om mina framtida jag, alla, eller kanske några av dem, anser att värderingen var felaktig och att beslutet borde varit ett annat, har jag agerat tidsinkonsistent och gjort en hyperbolisk diskontering av framtiden.15 Man kan ytterligare dela upp hyperbolisk diskontering i katego- rierna sofistikerad och naiv. Den som diskonterar på ett naivt sätt tror felaktigt att framtida jag kommer att acceptera beslutet att värdera nutiden högst, medan den sofistikerade diskonteraren är medveten om att preferenserna kan ändras när tiden går och för- söker motarbeta sina tendenser till hyperbolisk diskontering.16 Tidsinkonsistensen är störst när det gäller den absolut närmaste framtiden. En veckas skillnad kan medföra en kraftig diskonte- ring om veckan börjar . En veckas skillnad leder dock troligen inte till samma tidsinkonsistens om veckan ligger t.ex. framåt i tiden.17 Bristande självkontroll och överoptimism Bristande självkontroll kan leda till tidinkonsistens. Genom att favorisera det nuvarande jagets vilja åsidosätter vi framtida jags preferenser. Om vi är naiva är vi inte medvetna om detta, men om 15Östling, Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 6, och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 6, , A course in behavioural economics, 2012, s. 158–162. 16Angner, A course in behavioural economics, 2012, s. 164. 17Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 6. vi är sofistikerade kan vi försöka motverka den bristande själv- kontrollen och tidsinkonsistensen på olika sätt.18 Bristande självkontroll har också att göra med vilken sinnes- stämning vi befinner oss i när vi fattar ett beslut. I en ”het” sinnes- stämning, när vi direkt utsätts för en frestelse, kommer vi att fatta ett beslut som gynnar och den omedelbara behovstillfreds- ställelsen. I ett ”kallt” känsloläge kan vi dock ha planerat för att agera på ett helt annat sätt. I det ”kalla” läget arbetar vårt reflektiva tankesystem. I ett ”kallt” sinnestillstånd har vi dock lätt att över- värdera vår egen förmåga att stå emot när vi väl befinner oss i det ”heta” känsloläget (hot-cold empathy gap).19 Det har också konstaterats att de flesta människor rent allmänt har en tendens att överskatta sina egna möjligheter att uppnå posi- tiva utfall – vi tror att vi har större chanser att lyckas än alla andra. På motsvarande sätt tror vi att just vi själva kommer att undgå negativa händelser, såsom arbetslöshet, skilsmässa eller sjuk- dom. Detta fenomen kallas överoptimism.20 Betydelsen för beslutet att ta en kredit Eftersom krediter typiskt sett får konsekvenser , kan alla de ovan beskrivna företeelserna få betydelse för konsumentens möjlig- het att maximera nyttan med att ta en kredit i ett långsiktigt perspek- tiv. Tidsinkonsistens (eller present bias), bristande självkontroll, hot-cold empathy gap och överoptimism har pekats ut som faktorer som kan leda till en riskfylld skuldnivå för individen och ett låne- beteende som inte är ekonomiskt optimalt.21 Det finns också empi- riska studier som stöder ett sådant samband. Några av dem berörs kort nedan. 18Angner, A course in behavioural economics, 2012, s. 163 f., jfr , Beteendekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 18 f. 19Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 6 och Thaler och Sunstein, Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness, 2008, s. 42. 20Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014. s. 335–340 för en översikt. 21Zamir och Teichman (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 467 f., Thaler och Sunstein, Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness, 2008, s. 42, iff/(2010): Study on interest rate restrictions in the EU, Final Report for the EU Commission DG Internal Market and Services, Project No. ETD/2009/IM/H3/87, s. 149, , Den svenska skulden, s. 136–149. Ett exempel är en studie av den amerikanska kreditkortsmarkna- den som visade att tidsinkonsistenta personer i högre grad hade kreditkortskulder och därtill hade större skulder än tidskonsistenta. I undersökningen ingick att testa deltagarnas grader av tidsinkonsi- stens och sedan koppla resultaten till ekonomisk information avse- ende kreditkortsanvändning och inkomster.22 En annan teoretisk studie pekar på att naiva konsumenter, som alltså inte inser sin tidsinkonsistens eller bristande självkontroll, undervärderar kostna- derna för kreditkortsskulder och därför lånar mer än vad de ursprung- ligen tänkt sig.23 Eftersom kreditbeslut löper kan det vara avgörande för möjligheten att återbetala krediten att individen gör en riktig bedömning av sina ekonomiska begränsningar, både nutida och framtida. Tendensen till överoptimism kan därmed spela en roll för kreditbeslutet.24 I en finsk studie som involverade både intervjuer med låntagare och ekonomiska och statistiska data avseende deras lån och skuldbörda, anför författarna att det finns ett samband mellan höga skuldnivåer och en överoptimistisk attityd hos lån- tagarna. Deltagare i studien som gjorde de största optimistiska, och felaktiga, förutsägelserna om framtiden var också de mest skuld- satta. Sådana hushåll hade också svårare att korrigera sina felaktiga förutsägelser . Vidare bedömde oftare hushåll som från början varit överoptimistiska att de senare hade blivit överskuld- satta.25 Många andra studier visar, liksom den finska, att konsument- kollektivet inte är homogent, utan att individernas beslutsfattande kan vara mer eller mindre i överensstämmelse med rationell val- handlingsteori. I en studie som avsåg kreditkortsmarknaden drar författarna, som studerat faktiskt låneutnyttjande och val av kredit- avtal, slutsatsen att den största andelen konsumenter väljer ett opti- malt avtal utifrån sitt faktiska utnyttjande av kortet. De konstaterade också att många gjorde vad som kan kallas en felaktig pessimistisk bedömning, dvs. de valde ett kreditkortskontrakt anpassat för ett 22Meier och Sprenger, Present-Biased Preferences and , se s. 2–4 för en sammanfattning. 23Heidhues och Köszegi, Exploring Naïvete about Self-Control in the , 2008. 24iff/(2010): Study on interest rate restrictions in the EU, Final Report for the EU Commission DG Internal Market and Services, Project No. ETD/2009/IM/H3/87, s. 149. 25Hyyttinen och Putkuri, Household optimism and borrowing, 2012. ganska högt utnyttjande, som sedan aldrig blev verklighet. Ett så- dant misstag kostade dock inte lika mycket som misstaget att göra en alltför positiv prognos av det egna lånebeteendet. För konsu- menter som var alltför positiva och trodde att de inte skulle använda sitt kreditkort så mycket, innebar det faktiska utnyttjandet större räntekostnader än om de valt ett annat kreditkortskontrakt som var bättre anpassat till ett högt utnyttjande av kreditutrymmet.26 4.3.4 Beslutsunderlag och information När man i en beslutssituation ställs inför olika valmöjligheter har det visat sig vara av stor betydelse hur beslutsproblemet framställs, eller hur det inramas. Ett exempel är om konsekvenserna av ett visst alternativ beskrivs som en förlust eller en vinst.27 Ekonomiska beslut som rör en viss summa pengar påverkas också av den inramning som storleken på de olika belopp som ingår i en viss transaktion utgör. Att få en rabatt om framstår som relevantare och mer eftersträvansvärt om den rabatterade pro- dukten kostar , men inte så betydelsefull om produkten kostar flera tusen kronor.28 En annan slags inramningseffekt är att vi gärna begränsar besluts- underlaget så att vi undviker att se de sammanlagda konsekvenserna av flera liknande beslut.29 Olika inramningseffekter torde kunna få betydelse för beslutet att ta en kredit. Inramningseffekter kan utnyttjas i t.ex. marknads- föring. Ett exempel, som dock inte har med krediter att göra, är att man sparar pengar genom att köpa en vara.30 På samma sätt kan man se att krediter ofta framställs som att de innebär ett tillskott till ekonomin, trots att det ökade ekonomiska utrymmet krediten ger för tillfället innebär en kostnad, och en minskad konsumtion, . 26Agarwal m.fl., Do Consumers Choose the ?, 2007. 27Östling, Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 20 f., och (red), The Handbook of Behavioral Economics and the law, 2014, s. 96 f. och 722, , A course in behavioural economics, 2012, s. 124 f. 28Östling, Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 20 f., , A course in behavioural economics, s. 126. 29Östling, Beteendeekonomi och konsumentpolitik, 2009, s. 23 f. a. s. 20. Att begränsa beslutsunderlaget och endast se varje kreditbeslut som en enskild företeelse skulle också kunna vara en mekanism som verkar för att individen tar fler krediter än vad som är ekono- miskt hållbart. Ett annat exempel är krediter som betalas över med relativt sett små belopp, som därmed blir attraktivare än en kredit med en sammanlagt lägre kostnad som ska betalas vid färre till- fällen. Detta fenomen kan kallas småpotatiseffekten (peanuts effect).31 Enligt neoklassisk nationalekonomi är information alltid av värde för att individen ska kunna fatta optimala, nyttobringande beslut. Individen förväntas ta del av all tillgänglig information och utvär- dera den på ett metodiskt sätt. I verkligheten hanterar vi ofta inte information på detta sätt. Tvärtom söker vi ofta undvika alltför mycket information, t.ex. genom att inte läsa igenom alla avtalsvillkor.32 Vilken del av tillgänglig information vi tar till oss kan t.ex. bero på hur framträdande en viss del av informationen är eller om den framstår som ny, och därmed mer relevant.33 För mycket information och även för många val kan i vissa fall få oss att fatta sämre beslut. I stället för en tillgång blir informa- tionen en informationsöverbelastning (information overload).34 Problem med informationshantering ökar troligen med en finan- siell produkts komplexitet, då informationsmängden av naturliga skäl ökar. finns det skäl att tro att finansiella produkter kan göras mer komplexa än nödvändigt, för att dölja vissa oför- månliga delar av prissättningen.