sou · H4B358d2 · 2016-09-15 00:00:00 — Innebörden av bestämmelsen är att en talan om skadestånd får föras trots att tryck- frihetsbrottet är preskriberat eller talan mot den som har begått brottet av någon annan anledning inte kan föras. Det sistnämnda innebär bl.a. att skadestånd kan utkrävas trots att den straffrättsligt ansvarige är avliden. Talan får då enligt allmänna regler riktas mot dödsboet. Detta uttrycks på ett mer direkt sätt i bestämmelsen än vad som är fallet i den nuvarande bestämmelsen, bl.a. genom att begreppen ”väcka åtal” och ”preskription” används. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. 12 kap. Rättegången i tryckfrihetsmål Tryckfrihetsmål enligt denna grundlag är mål om 1.ansvar eller skadestånd på grund av tryckfrihetsbrott enligt 7 kap. 2– 20 §§, 2.ansvar eller skadestånd på grund av meddelarbrott enligt 7 kap. 22 §, 3.konfiskering eller borttagande efter ansökan enligt 9 kap. 8 eller 9 §. Även mål om ansvar eller skadestånd på grund av anskaffarbrott enligt 7 kap. 23 § är tryckfrihetsmål, om den som anskaffat uppgiften eller under- rättelsen har offentliggjort denna i en tryckt skrift eller meddelat den till någon annan för att offentliggöras på det sättet. I andra fall är målet ett tryckfrihetsmål endast om det är uppenbart att anskaffandet har skett för offentliggörande i tryckt skrift. Paragrafen motsvararar delvis nuvarande 12 kap. 1 § andra stycket. I syfte att klargöra begreppet ”tryckfrihetsmål” redan i kapitlets inledning flyttas bestämmelsen och placeras först. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Som en följd av föreslagna 9 kap. 9 § tas även ansökan om bort- tagande ur en databas enligt den bestämmelsen upp bland tryckfri- hetsmålen. Tryckfrihetsmål prövas av den tingsrätt inom vars domkrets har sitt säte. Om det finns skäl att även låta en annan tingsrätt i länet pröva tryckfrihetsmål, får regeringen besluta om det. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 1 § första stycket. Ändring- arna är endast språkliga. I tryckfrihetsmål som gäller ansvar för brott ska en jury som består av nio medlemmar pröva om brott föreligger. Är parterna överens om det, avgörs målet av de lagfarna domarna (rätten) utan medverkan av jury. Det är enbart rätten som prövar om den tilltalade är ansvarig för en skrift enligt 8 kap. Paragrafen motsvarar delar av nuvarande 12 kap. 2 § första stycket. Begreppet ”rätten” ges en viss förklaring genom orden ”de lagfarna domarna” (se 9 kap. 1 § tillämpningslagen om huvudförhandling inför jury). Juryn har funnit att brott föreligger om minst sex medlemmar är överens om det. Då ska även rätten pröva frågan. Har rätten en annan uppfattning än juryn, får rätten frikänna den till- talade eller tillämpa en lindrigare straffbestämmelse. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 2 § första stycket och vissa delar av andra stycket i den bestämmelsen. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Anser juryn att brott inte föreligger ska den tilltalade frikännas. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 2 § andra stycket första meningen. Ändringarna är endast språkliga. Om tingsrättens dom överklagas, får högre rätt inte frångå juryns bedömning i större utsträckning än tingsrätten. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 2 § andra stycket fjärde meningen. Ändringarna är endast språkliga. För varje län ska det utses juryledamöter som fördelas i två grupper. Den första gruppen ska innehålla sexton juryledamöter och den andra åtta. För ska dock den första gruppen omfatta tjugofyra juryledamöter och den andra gruppen tolv. Juryledamöter i den andra gruppen ska vara eller ha varit nämndemän vid allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 3 §. Uttrycket ”juryman” i den nuvarande lydelsen har bytts ut mot ”juryledamot”, se avsnitt 7.2.1. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Juryledamöter utses genom val för av fyra kalenderår. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 4 § första stycket. Se kom- mentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Juryledamöter väljs av i länet. Om en kommun i länet inte tillhör ett landsting, väljer samt kommunfullmäkt- ige i kommunen. I är det kommunfullmäktige i som väljer. Ska juryledamöter väljas av mer än en valmyndighet, fördelar länsstyr- elsen antalet juryledamöter inom vardera gruppen mellan valmyndigheterna med ledning av folkmängden. När en juryledamot ska väljas, ska tingsrätten anmäla detta till den val- myndighet som enligt första stycket ska genomföra valet. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 4 § andra och tredje styck- ena. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Behörighetskrav och andra krav på juryledamöter En juryledamot ska vara svensk medborgare och folkbokförd i länet. Den som är underårig eller har förvaltare enligt särskilda bestämmelser i lag får inte vara juryledamot. En juryledamot bör vara omdömesgill, självständig och rättrådig. Bland juryledamöterna bör skilda samhällsgrupper och meningsriktningar samt olika delar av länet vara företrädda. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 5 §. Innehållet har delats upp så att formella behörighetskrav anges i första stycket medan andra krav på juryledamöterna behandlas i det andra stycket. Se kommentaren till 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Juryledamöters avgång och ersättare En juryledamot som har fyllt får avsäga sig uppdraget. Om en jury- ledamot vill avgå av något annat skäl, prövar tingsrätten om det finns giltigt hinder för honom eller henne att utöva uppdraget. Är en juryledamot inte längre valbar, upphör uppdraget. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 6 §. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Om en juryledamot avgår eller uppdraget upphör, ska valmyndigheten enligt 9 § utse en ersättare för återstoden av valperioden. Valet ska göras inom den jurygrupp som juryledamoten tillhörde. Valet får göras av i stället för av . Ett sådant val gäller dock endast fram till fullmäktiges nästa möte. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 7 §. För att öka tydlig- heten skrivs det i första stycket ut att det är ”valmyndigheten” i 9 § som avses. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”jury- ledamot”. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Överklagande av val av juryledamot Val av en juryledamot kan överklagas till tingsrätten. Även om valet inte överklagas ska tingsrätten självmant pröva juryledamöternas behörighet. Vid överklagande av tingsrättens beslut i en fråga som avses i första stycket tillämpas vad som föreskrivs i lag om överklagande av en tingsrätts beslut under rättegång. Hovrättens beslut får inte överklagas. Beslut om val av juryledamot gäller även om det överklagas, om rätten inte beslutar något annat. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 8 §. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Hur jury bildas i mål Förfarandet när jury bildas De som är utsedda till juryledamöter ska föras upp på en lista över juryledamöter. I listan ska varje grupp tas upp särskilt. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 9 §. Se kommentaren till före- slagna 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast språkliga. Vad som föreskrivs i lag om jäv för domare gäller även juryledamöter. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 10 § första stycket andra meningen. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”jury- ledamot”. Ändringarna är endast språkliga. I ett mål där en jury ska delta redogör rätten för listan över juryledamöter och behandlar frågan om det finns jäv mot någon som är upptagen på listan. Därefter ska juryn bildas av de juryledamöter som inte är jäviga. Det sker genom att vardera parten får utesluta tre juryledamöter inom den första grup- pen och en inom den andra. Bland de kvarvarande tar rätten sedan genom lottning ut så många till suppleanter att sex juryledamöter kvarstår i den första gruppen och tre i den andra. För en jury i får vardera parten utesluta fem juryleda- möter inom den första gruppen och två inom den andra. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 10 § första stycket första meningen, andra stycket första meningen och tredje stycket. Se kom- mentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Om endast en av flera medparter vill utesluta juryledamöter, gäller den ute- slutningen även för de övriga. Om medparterna inte är överens om vilka juryledamöter som ska uteslutas, avgör rätten frågan genom lottning. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 11 §. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast språkliga. Förfarandet vid jäv eller laga förfall för juryledamot Den som inte har laga förfall är skyldig att tjänstgöra som juryledamot. Om det på grund av jäv eller laga förfall för juryledamöter inte finns till- räckligt antal ledamöter i någon jurygrupp, utser rätten tre juryledamöter för varje ledamot som saknas. Av dessa ledamöter får vardera parten utesluta en. De som utses ska uppfylla de krav som ställs på juryledamöter i den aktuella gruppen. En juryledamot som har uteslutits från samma mål får inte utses. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 12 §. Se kommentaren till föreslagna 7 § om termen ”juryledamot”. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Ytterligare bestämmelser om rättegången Om flera mål ska prövas av jury, får rätten besluta att samma jury ska tjänst- göra i målen. Parterna ska tillfrågas innan rätten fattar ett sådant beslut. Ska det utses en gemensam jury för flera mål, tillämpas 17 § om det finns flera parter på någon sida. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 13 §. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Talan om skadestånd eller konfiskering Om det i ett mål om ansvar för brott även förs talan om skadestånd mot någon annan än den tilltalade, är det den tilltalade som vidtar de åtgärder som avses i 3 § andra stycket, 16 § andra stycket och 18 § andra stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 14 § första stycket. Ändringarna är endast språkliga. Vid talan om skadestånd som inte har samband med ett åtal gäller 3–6 och 15–19 §§. Om det i ett tryckfrihetsmål om ansvar för brott har prövats om brott föreligger, ska dock samma fråga inte prövas på nytt. Det- samma gäller talan om konfiskering av en tryckt skrift utan samband med åtal. I ett ansökningsmål enligt 9 kap. 8 § ska den uteslutning av juryledamöter som annars ska göras av parterna i stället utföras av rätten genom lottning. Första och andra styckena gäller även talan om borttagande av informat- ion ur en databas enligt 9 kap. 9 §. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 14 § andra stycket. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Tredje stycket är nytt och innebär att reglerna i första och andra styckena ska gälla även vid borttagande av information ur en data- bas som omfattas av reglerna om bilagor till tryckta skrifter, se föreslagna 1 kap. 5 och 6 §§. Närmare föreskrifter om rättegången Närmare föreskrifter om rättegången i tryckfrihetsmål får meddelas i lag. Om det i samma län finns flera tingsrätter som är behöriga att pröva tryckfrihetsmål, bestämmer regeringen vilken tingsrätt som ska utföra de upp- gifter som avses i 9 § tredje stycket samt 11, 13 och 14 §§. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 15 §. Om riket är i krig eller krigsfara eller det råder sådana extraordinära förhål- landen som är föranledda av krig eller krigsfara som riket har befunnit sig i, får föreskrifter meddelas i lag om –anstånd med val av juryledamöter, och –undantag från juryledamöters rätt att avsäga sig uppdraget. Efter bemyndigande i lag, får regeringen meddela sådana föreskrifter genom förordning. Paragrafen motsvarar nuvarande 12 kap. 16 §. I första stycket har ordet ”extraordinära” ersatt ”utomordentliga” enligt förebild från 15 kap. RF. Någon saklig ändring är inte avsedd utan ändringen är endast språklig. 13 kap. Skrifter tryckta utomlands I fråga om skrifter som tryckts utomlands och som ges ut i gäller, om inte annat föreskrivs, i tillämpliga delar vad som är föreskrivet i –1 kap. om tryckfriheten, –3 kap. om rätten att vara anonym, –6 kap. om spridning av tryckta skrifter, –7 kap. om tryckfrihetsbrott, –8 kap. 1–3, 6–8 och 11–14 §§ om vem som är ansvarig för tryckfrihets- brott, –9 kap. om tillsyn och åtal, –10 kap. om särskilda tvångsmedel, –11 kap. om skadestånd, samt –12 kap. om rättegången i tryckfrihetsmål. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 1 §. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. En skrift som har tryckts utomlands anses utgiven i när den har blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på annat sätt här. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 2 §. Ordet ”försäljning” har lagts till för att bestämmelsen ska stämma överens med den allmänna regeln om utgivning i föreslagna 1 kap. 3 §. Tillägget är inte avsett att medföra någon förändring i sak. Om en periodisk skrift som huvudsakligen är avsedd att spridas i har tryckts utomlands, gäller i tillämpliga delar 5 kap. om utgivning av period- iska skrifter. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 3 § första stycket. Ändring- arna är endast redaktionella och språkliga. Utgivningsbevis krävs inte för att ge ut en periodisk skrift som har tryckts utomlands och som inte huvudsakligen är avsedd att spridas i . Om utgivningsbevis finns, gäller i tillämpliga delar 5 kap. om utgivning av periodiska skrifter. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 3 § andra stycket. Vad som anges i den nuvarande lydelsen av bestämmelsen om undantag från krav på behörighet för ägaren har tagits bort som en följd av att ”var och en” nu kan vara ägare till en periodiska skrift, se föreslagna 5 kap. 2 §. Ansvar för den som har lämnat ut skriften för spridning Om en skrift har tryckts utomlands, ska vad som anges i denna grundlag om tryckarens ansvar gälla för den som har låtit lämna ut skriften för spridning i . Om det inte kan visas vem som har låtit lämna ut skriften för spridning, är i stället den ansvarig som enligt 6 kap. är att anse som spridare. Detsamma gäller om den som har låtit lämna ut skriften för spridning här inte hade hemvist i när skriften gavs ut. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 4 §. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Skyldighet att bevara exemplar samt pliktleverans Bestämmelserna i 4 kap. 4 § gäller också skrifter som har tryckts utomlands. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 5 §. Det som sägs om meddelar- och anskaffarfrihet i 1 kap. 7 § gäller även i fråga om en skrift som har tryckts utomlands och som ges ut här men som inte huvudsakligen är avsedd att spridas i . Första stycket gäller dock inte om 1.meddelandet eller anskaffandet innefattar brott mot rikets säkerhet, 2.meddelandet innefattar ett sådant utlämnande eller tillhandahållande som avses i 7 kap. 22 § första stycket 2, eller 3.meddelandet utgör ett uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 6 § första stycket. Ändring- arna är endast redaktionella och språkliga. Det som sägs om meddelar- och anskaffarfrihet i 7 § tillämpas för en skrift som inte har getts ut i , om uppgiften meddelats eller anskaffats här. I fråga om periodiska skrifter jämställs med meddelaren en författare eller någon annan upphovsman som medverkat till en framställning i skriften. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 6 § andra stycket. Ändring- arna är endast redaktionella och språkliga. Meddelaren har i fall som avses i 7 och 8 §§ rätt till anonymitet enligt 3 kap. Bestämmelsen om undantag från tystnadsplikt i 3 kap. 4 § 3 ska även –trolöshet vid förhandling med främmande makt, –egenmäktighet vid förhandling med främmande makt, –obehörig befattning med hemlig uppgift, –vårdslöshet med hemlig uppgift, –olovlig underrättelseverksamhet mot , –olovlig underrättelseverksamhet mot främmande makt, –olovlig underrättelseverksamhet mot person, –olovlig värvning, –tagande av utländskt understöd, –försök, förberedelse eller stämpling till trolöshet vid förhandling med främmande makt eller olovlig underrättelseverksamhet mot främmande makt eller olovlig underrättelseverksamhet mot person, eller –försök eller förberedelse till obehörig befattning med hemlig uppgift. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 6 § tredje stycket tredje och fjärde meningarna. I andra stycket skrivs det ut vilka ytterligare brott mot rikets säkerhet som kan föranleda att det görs undantag från tystnadsplikt, dvs. utöver de brott som anges i 3 kap. 4 § tredje punkten. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Om ett meddelande eller anskaffande enligt 7 eller 8 § är straffbart, gäller vad som anges i denna grundlag om meddelar- och anskaffarbrott. Mål om ansvar eller skadestånd på grund av ett sådant brott handläggs enligt bestämmelserna om tryckfrihetsmål, om inte annat följer av 12 kap. 1 § andra stycket. Paragrafen motsvarar nuvarande 13 kap. 6 § tredje stycket första och andra meningarna. Ordet ”skadestånd” används i stället för ”enskilt anspråk”, se kommentaren till 11 kap. Ändringarna är endast redakt- ionella och språkliga. 14 kap. Allmänna bestämmelser För resning i tryckfrihetsmål gäller vad som föreskrivs i lag. Om resning beviljas i ett mål som har prövats av jury, ska rätten sam- tidigt besluta att målet ska tas upp inför en ny jury av den domstol som först dömde i målet. Detta gäller under förutsättning att beslutet om resning grundas på en omständighet som kan antas ha haft betydelse för juryns pröv- ning. Om saken är uppenbar får den domstol som beviljar resning till förmån för den tilltalade dock ändra domen. Paragrafen motsvarar nuvarande 14 kap. 1 §. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Tillsättande av en ny jury Om ett tryckfrihetsmål efter beslut av högre rätt ska tas upp på nytt inför jury av den domstol som först dömde i målet, tillsätts den nya juryn enligt 12 kap. 15–21 §§. Paragrafen motsvarar nuvarande 14 kap. 2 §. Ändringarna är endast redaktionella och språkliga. Tryckfrihetsmål och andra mål om brott mot bestämmelserna i denna grundlag ska behandlas skyndsamt. Paragrafen motsvarar nuvarande 14 kap. 3 §. Ordet ”alltid” i den nuvarande bestämmelsen har tagits bort. Någon förändring i sak är inte avsedd. I fråga om internationellt rättsligt bistånd gäller vad som föreskrivs i lag. Sådant bistånd får inte lämnas i strid med svenska allmänna rättsprinciper på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitt 15.2.1. Paragrafen innebär att en ansökan om internationellt rättsligt bistånd på det straff- eller civilrättsliga området ska prövas enligt bestämmelser i lag. Det krav som ställs upp när det gäller svenska allmänna rätts- principer på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området innebär att vissa grundläggande principer i TF dock alltid ska beaktas vid denna prövning. Detta gäller oavsett om frågan avser t.ex. en ansökan enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål eller en begäran om verkställighet av en dom på skade- stånd med anledning av brott i en tidning som omfattas av TF. Detta gäller bara situationer då TF är tillämplig på t.ex. en viss publicering. I andra fall bedöms frågan direkt enligt vanlig lag. Prövningen av om en ansökan strider mot svenska allmänna rättsgrundsatser bör innehålla en bedömning av om rättsligt bistånd är förenligt med intresset av att värna en fri debatt och allmän upplysning i . En ansökan ska inte bifallas om den begärda åtgärden framstår som oförenlig med detta intresse. Frågan om att vägra bistånd efter en sådan allmän bedömning kan aktualiseras i fall då oberoendet hos åklagare och domstolar i den stat som begär rättsligt bistånd har börjat ifrågasättas som en följd av politiska signaler från en nytillträdd regering. Ett annat exempel kan röra en stat som vid upprepade tillfällen vänder sig till bl.a. med begäran om rättsligt bistånd för ingripanden mot yttranden som är kritiska mot t.ex. den begärande statens ledare och dess politik i olika avseenden. I dessa fall finns utrymme att göra en allmän bedömning av om det skadar intresset att värna en fri debatt och allmän upplysning i om rättsligt bistånd beviljas. Om den bedömningen görs kan ansökan avslås, dvs. trots att övriga omständigheter talar för att de formella kraven för att bevilja bistånd är uppfyllda. Vid prövningen ska den s.k. instrukt- ionen i 1 kap. 4 § TF kunna beaktas så att de tryck- och yttrande- frihetsrättsliga intresset ges företräde i tveksamma fall. När det gäller den närmare innebörden av svenska allmänna rättsprinciper på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området bör utgångs- punkten vara att meddelarfriheten omfattas av dessa principer. Principen om ensamansvar bör betraktas som en svensk allmän rättsprincip som ska upprätthållas vid internationellt rättsligt bistånd. Om det inte går att rikta ett ingripande mot den person som i första hand är ansvarig bör frågan om övergång av ansvaret till någon annan (t.ex. företrädare för ett medieföretag eller tryckaren) bedömas med utgångspunkt i de principer som kommer till uttryck i ”ansvarskedjan” i grundlagarna. Det skulle således som regel inne- bära att den som har skyldighet att utse en ansvarig person får träda in som ansvarig om detta inte har skett (jfr ”ägaren” för periodiska skrifter enligt nuvarande 8 kap. 2 § TF). Om frågan aktualiseras för böcker är det främst förläggaren som ansvarar (8 kap. 7 § TF). Ett krav på dubbel straffbarhet bör också räknas som en svensk allmän rättsprincip på detta område. Internationellt rättsligt bistånd skulle då enbart kunna lämnas om den gärning som framställningen avser motsvarar ett brott enligt svenska regler på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Detta gäller nuvarande 7 kap. 3–5 §§ och 13 kap. 6 § TF (och motsvarande bestämmelser i ). Det- samma gäller för brott i lagar som avses i de s.k. delegations- bestämmelserna i 1 kap. 8 och 9 §§ (jfr nuvarande 1 kap. 12 § första stycket YGL). Kravet på dubbel straffbarhet innebär dessutom att rättsligt bistånd som grundar sig på ett straff- eller skadeståndsrättsligt ingripande som är i strid med om förbud mot censur eller mot andra hindrande åtgärder inte kan godtas. Ett liknande synsätt bör gälla om en ansökan berör etableringsfriheten enligt TF. Det skulle t.ex. inte vara möjligt att inom grundlagens tillämp- ningsområde lämna bistånd i ett ärende som innefattar ett ingrip- ande mot någon för att denne har överträtt ett förbud mot att bedriva publicistisk verksamhet. Ett område där kravet på dubbel straffbarhet kan förväntas få praktisk betydelse gäller meddelare. En ansökan från en utländsk myndighet riktad mot en meddelare kan enbart bifallas om den rör en gärning som är straffbelagd här. Som exempel på hur bestäm- melsen kan komma att tillämpas kan nämnas ett tänkt fall som rör en begäran om förhör i mot den som misstänks ha brutit mot en utländsk tystnadsplikt. Det kan då t.ex. antas att en pensionerad dansk läkare som är bosatt i misstänks ha brutit mot sin tystnadsplikt genom att till en dansk tidning lämna upp- gifter om hälsan hos en tidigare patient i . Uppgifterna publiceras i en dansk veckotidning som även kan köpas i vissa tid- ningskiosker i . Inom ramen för en dansk förundersökning om brott mot tystnadsplikt begär myndigheterna där att svensk polis ska förhöra läkaren om dessa misstankar. Utgångspunkten för exemplet är att tidningen visserligen ges ut i men att den huvudsakligen är avsedd för den danska marknaden och att det inte finns något svenskt utgivningsbevis. Om läkaren har lämnat public- eringsuppgifter i aktualiseras därmed den typ av inskränkta meddelarskydd som följer av 13 kap. 6 § första stycket 3 TF (det s.k. korrespondentskyddet). Läkaren har inte brutit mot en tystnadsplikt som följer av den svenska sekretesslagstiftningen eftersom uppgiftslämnandet avser förhållanden från hans tid som läkare i .