sou · H4B379 · 2016-11-09 00:00:00 — Enligt förevarande paragraf ska registreringsmyndigheten, innan den registrerar ändringen, granska om det finns något registrerings- hinder med hänsyn till den ändrade verksamheten. Som exempel kan nämnas att ett aktiebolag gör en ändring i bolagsordningen och utökar sin verksamhet från försäljning av varor till även tillhandahållande av tjänster. Ett annat exempel kan vara att en näringsidkare ändrar från restaurangverksamhet till försälj- ning av delikatesser. ska då göra en förnyad prövning av om det finns något hinder mot registreringen, t.ex. om företagsnamnet genom ändringen av verksamheten blir förväxlings- bart med någon annans rättighet (jfr 3 §). Det är alltså fråga om samma slags prövning som vid registreringen av företagsnamnet. Om det finns ett sådant hinder mot registrering, får ändringen av verksamheten inte registreras. ska då fatta ett beslut om att vägra registreringen av den anmälda ändring- en. Bestämmelser om registreringsmyndighetens beslut finns i de associationsrättsliga författningarna, se t.ex. 13 och 14 §§ handels- registerlagen, 15 kap. 4 § lagen om ekonomiska föreningar och 27 kap. 2 § aktiebolagslagen. Avslås begäran om registrering av ändringen, gäller den tidigare registreringen fortfarande. Ensamrätten ska i så fall bedömas utifrån vad som följer av den registreringen. beslut överklagas till Patent- och (7 kap. 4 § första stycket). 3 kap. 1 § En registrering av ett företagsnamn får hävas om 1.företagsnamnet har registrerats i strid mot denna lag, 2.registreringen fortfarande strider mot lagen, 3.rätten till företagsnamnet ändå inte får bestå enligt 1 kap. 7 §, och 4.annat inte följer av 3 §. En registrering får vidare hävas om 1.innehavaren har upphört att vara näringsidkare, 2.företagsnamnet har förlorat sin särskiljningsförmåga, 3.företagsnamnet har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller 4.företagsnamnet har blivit vilseledande. Vid bedömningen av om företagsnamnet har särskiljningsförmåga ska beaktas endast sådan särskiljningsförmåga som företagsnamnet har förvärvat genom användning före ansökan om hävning. Paragrafen innehåller allmänna grunder för hävning av en registre- ring av ett företagsnamn. Den motsvarar delvis 16 § firmalagen. En liknande bestämmelse finns i 3 kap. 1 § varumärkeslagen. Över- vägandena finns i avsnitt 13.2. Enligt tredje stycket, som saknar motsvarighet i firmalagen, ska endast sådan särskiljningsförmåga som ett företagsnamn har för- värvat genom användning före ansökningen om hävning beaktas vid prövningen av frågan om det finns grund för att häva registrering- en. Bestämmelsen är en anpassning till 3 kap. 1 § tredje stycket varu- märkeslagen. Se närmare författningskommentaren till den paragrafen. 3 kap. 2 § En registrering av ett företagsnamn får hävas om innehavaren inte har gjort verkligt bruk av företagsnamnet i för den verksamhet som det registrerats för från den dag då frågan om registrering slutligt har avgjorts eller av i följd. Registreringen får dock inte hävas på grund av underlåten användning om det finns giltiga skäl till att företagsnamnet inte har använts. Med sådant bruk som avses i första stycket likställs att företagsnamnet används 1.i en annan form än det registrerade, om avvikelsen avser endast detaljer som inte förändrar företagsnamnets särskiljningsförmåga, och 2.av någon annan med innehavarens samtycke. Registreringen får inte hävas om företagsnamnet har använts mellan utgången av femårsperioden och ingivandet av ansökan om hävning av registreringen. Användning som påbörjas eller återupptas efter femårs- periodens utgång och före ingivandet av ansökan om hävning ska dock lämnas utan avseende, om förberedelserna för att påbörja eller återuppta användningen vidtogs efter det att innehavaren fått känne- dom om att en ansökan om hävning kunde komma att göras. Paragrafen, som motsvarar 16 a § i firmalagen, innehåller bestämmel- ser om användningstvång för registrerade företagsnamn. Den mot- svaras av 3 kap. 2 § varumärkeslagen. 3 kap. 3 § En registrering av ett företagsnamn får hävas på den grunden att det enligt 2 kap. 3 § finns hinder mot registreringen, när hindret utgörs av ett äldre registrerat företagsnamn, endast om användningen av det äldre tecknet uppfyller kraven på verkligt bruk enligt 2 § för den verksamhet som ligger till grund för hävningen eller det finns giltiga skäl till att företagsnamnet inte har använts. Användningen enligt första stycket ska ha skett inom de som föregår ansökan om hävning. Om det vid ingivningsdagen för det yngre företagsnamnet hade gått frågan om registrering av det äldre företagsnamnet blev slutligt avgjord, ska det äldre företagsnamnet dessutom ha använts inom de som föregår denna dag. Paragrafen, som är ny i jämförelse med firmalagen, innehåller vissa ytterligare begränsningar när det gäller möjligheten till hävning. Den motsvaras i huvudsak av 3 kap. 2 a § varumärkeslagen. Övervägan- dena finns i avsnitt 13.2. Enligt första stycket får en registrering av ett företagsnamn hävas på grund av att den strider mot ett äldre registrerat företagsnamn endast om det äldre tecknet uppfyller kraven på verkligt bruk enligt 2 § för den verksamhet som ligger till grund för hävningen eller det finns giltiga skäl till att företagsnamnet inte har använts. Av bestäm- melsen följer att det ankommer på svaranden (den som har det yngre företagsnamnet) att invända att det äldre företagsnamnet inte har använts, och på käranden (den som har det äldre företagsnamnet) att då visa att det äldre företagsnamnet har använts på föreskrivet sätt eller att det finns giltiga skäl till att det inte har använts. I 2 § finns bestämmelser om att innehavaren måste göra verkligt bruk av sitt företagsnamn. Om innehavaren inte använder sitt före- tagsnamn på det sätt som krävs, kan registreringen alltså hävas. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 3 kap. 2 a § varumärkes- lagen. Se närmare författningskommentaren till den paragrafen. Av andra stycket framgår att användningen ska ha skett inom . Förevarande bestämmelse skiljer sig i ett avseende från mot- svarande bestämmelse i varumärkeslagen. Rätt till prioritet kan inte göras gällande i förhållande till företagsnamn. Någon särskild reg- lering om när en ansökan om företagsnamn ska anses ingiven finns inte heller i lagen. Ingivningsdagen för en ansökan om företagsnamn anses i praxis normalt vara den dag då ansökningen kom in till registreringsmyndigheten, oavsett om sökanden senare under hand- läggningen kompletterar ansökningen. Om ansökningen komplette- ras på ett sätt som innebär att den i sak har kommit att avse ett helt nytt företagsnamn, torde däremot ansökningen få anses inkommen först när justeringarna gjordes (jfr prop. 1974:4 s. 218). 3 kap. 4 § Den som vill inleda ett förfarande för att häva en registrering kan föra talan vid domstol, eller ansöka om hävning av registreringen hos registre- ringsmyndigheten enligt 5–19 §§ (administrativ hävning). En talan om hävning som grundas på ett hinder mot registrering enligt 2 kap. 3, 4 eller 6 § får föras endast av den som har ett eget intresse i saken. Detsamma gäller i fråga om en sådan ansökan om administrativ hävning. Ett förfarande för att häva en registrering med stöd av 1 § andra stycket eller 2 § eller 2 kap. 1 eller 2 § får också inledas av en myndighet. Reger- ingen meddelar föreskrifter om vilken myndighet som får göra detta. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillvägagångssätt för att häva en registrering av ett företagsnamn. Den motsvarar delvis 16 b § firmalagen. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 5 § varumärkes- lagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.2. En nyhet i första stycket är att det nu uttryckligen framgår att en talan som grundas på ett hinder mot registrering enligt 2 kap. 3, 4 eller 6 §, dvs. på grund av någon annans rättigheter, får föras endast av den som har ett eget intresse av saken. Detta är i linje med den allmänna civilprocessuella principen att käranden måste yrka något för egen del. Motsvarande gäller i dessa fall i fråga om en ansökan om administrativ hävning. Se närmare författningskommentaren till 3 kap. 5 § varumärkeslagen. 3 kap. 5 § En ansökan om administrativ hävning ska innehålla 1.uppgifter om parterna i den utsträckning som anges i 33 kap. 1 § , 2.ett yrkande om hävning och uppgift om den registrering som yrkandet avser, och 3.en redogörelse för de omständigheter som åberopas till grund för yrkandet om hävning. Sökanden ska betala föreskriven ansökningsavgift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om vad ansökan i övrigt ska innehålla. I paragrafen anges vad en ansökan om administrativ hävning ska innehålla. Den motsvarar 16 c § firmalagen. En motsvarande bestäm- melse finns i 3 kap. 6 § varumärkeslagen. 3 kap. 6 § Är ansökan så bristfällig att den inte kan läggas till grund för handläggning av ärendet, ska registreringsmyndigheten förelägga sökanden att avhjälpa bristerna inom . Detsamma gäller om sökanden inte har betalat ansökningsavgiften. Följer sökanden inte föreläggandet, ska ansökan avvisas. Sökanden ska upplysas om detta i föreläggandet. Ansökan ska också avvisas om den avser någon annan åtgärd än hävning av en registrering eller om det finns något annat hinder mot att den tas upp till prövning. Paragrafen, som motsvarar 16 d § firmalagen, innehåller föreskrifter om när en ansökan om hävning ska avvisas på grund av att den är bristfällig eller av andra skäl. Den har sin motsvarighet i 3 kap. 7 § varumärkeslagen. 3 kap. 7 § Återkallar sökanden ansökan, ska ärendet avskrivas. Paragrafen reglerar avskrivning av ett ärende om administrativ häv- ning efter återkallelse. Den motsvarar 16 e § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 8 § varumärkeslagen. 3 kap. 8 § Om det kan antas att ansökan är ogrundad, ska ansökan behandlas som om innehavaren har bestritt den. I sådant fall ska 12 § tillämpas. Paragrafen, som motsvarar 16 f § firmalagen, reglerar ogrundade an- sökningar om hävning av registrering. Den motsvarar 3 kap. 9 § varumärkeslagen. Föreläggande för innehavaren att yttra sig 3 kap. 9 § Tar registreringsmyndigheten upp ansökan till prövning, ska myndigheten förelägga innehavaren av registreringen att yttra sig inom från det att ansökan delgavs innehavaren. I föreläggandet ska innehavaren uppmanas att 1.ange om ansökan medges eller bestrids och, om ansökan bestrids, skälen för bestridandet, och 2.lämna de uppgifter om sig själv som avses i 33 kap. 1 § första–tredje styckena , i den utsträckning uppgifterna i ansökan är ofullständiga eller felaktiga. I föreläggandet ska det upplysas om att ärendet kan komma att avgöras även om innehavaren inte svarar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om vad föreläggandet i övrigt ska innehålla. Paragrafen, som motsvarar § firmalagen, behandlar skyldig- heten för registreringsmyndigheten att utfärda ett föreläggande för innehavaren att yttra sig samt anger den information som myndig- heten ska ge innehavaren i samband med föreläggandet. Paragrafen motsvarar 3 kap. 10 § varumärkeslagen. 3 kap. 10 § Föreläggandet enligt 9 § ska delges innehavaren. Delgivningen ska ske på det sätt som enligt gäller för delgivning av stämning i tvistemål. En kopia av ansökningshandlingarna ska fogas till föreläggandet när hand- lingarna innehåller något utöver vad som framgår av föreläggandet. Ska sökanden se till att delgivning sker, tillämpas 32 kap. 2 § rättegångs- balken. Paragrafen handlar om delgivning av det föreläggande som enligt 9 § ska skickas till innehavaren. Den motsvarar 16 h § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 11 § varumärkeslagen. 3 kap. 11 § Har registreringsmyndigheten inte kunnat delge föreläggandet, ska myn- digheten pröva om försöken till delgivning ska fortsätta eller om sökanden ska erbjudas att själv se till att delgivning sker. Hänsyn ska tas till det arbete och den kostnad som dittills har lagts ned på delgivningen, förutsättning- arna för att fortsatta försök ska lyckas samt omständigheterna i övrigt. sökanden inte erbjudandet, ska ansökan avvisas. Ska sökanden se till att delgivning sker, tillämpas 32 kap. 2 § rättegångs- balken. Paragrafen behandlar möjligheten att erbjuda sökanden att ta över försöken att delge innehavaren föreläggandet. Den motsvarar 16 i § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 12 § varumärkeslagen. 3 kap. 12 § Om innehavaren i rätt tid bestrider ansökan, ska registreringsmyndig- heten underrätta sökanden om detta. Vill sökanden vidhålla sitt yrkande, kan han eller hon begära att ärendet ska överlämnas till domstol. En begäran om överlämnande ska ha kommit in till registreringsmyn- digheten inom en månad från den dag då underrättelsen om bestridandet sändes till sökanden. I sin begäran ska sökanden ange de omständigheter och de bevis som åberopas, samt ange vad som ska styrkas med varje bevis. Sökanden ska ge in de skriftliga bevis och andra handlingar som åberopas. Om sökanden har begärt överlämnande i rätt tid, ska registrerings- myndigheten överlämna ärendet till domstolen. Om sökanden inte har begärt överlämnande i rätt tid, ska ärendet avskrivas. Paragrafen innehåller bestämmelser om överlämnande av bestridda ansökningar om administrativ hävning till domstol (Patent- och mark- nadsdomstolen, jfr 7 kap. 4 §). Den motsvarar 16 j § firmalagen. En liknande bestämmelse finns i 3 kap. 13 § varumärkeslagen. 3 kap. 13 § En underrättelse om att innehavaren har bestritt ansökan enligt 12 § första stycket ska innehålla en upplysning om 1.att sökanden kan begära överlämnande till domstol, 2.inom vilken tid en sådan begäran ska ges in, 3.vad en sådan begäran ska innehålla, och 4.vad som i övrigt anges i 12 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad en underrättelse till sökanden enligt 12 § ska innehålla. Den motsvarar 16 k § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 14 § varumärkeslagen. 3 kap. 14 § Har innehavaren inte bestritt ansökan i rätt tid, ska registreringsmyndig- heten häva registreringen i enlighet med ansökan. Paragrafen, som motsvarar 16 l § firmalagen, handlar om hävning av registrering. En motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 15 § första meningen varumärkeslagen. 3 kap. 15 § Innehavaren av en registrering som hävts enligt 14 § får ansöka om åter- . En sådan ansökan ska ha kommit in till registreringsmyndigheten inom en månad för beslutet. Om innehavaren har ansökt om återvinning i rätt tid, ska registrerings- myndigheten överlämna ärendet till domstolen. I annat fall ska myndig- heten avvisa ansökan. Paragrafen innehåller bestämmelser om återvinning i anledning av ett beslut om hävning av en registrering enligt det administrativa för- farandet. Den motsvarar 16 m § firmalagen och har sin motsvarig- het i 3 kap. 16 § varumärkeslagen. 3 kap. 16 § Underrättelse om hävning ska sändas till sökanden och innehavaren. Avvisas en ansökan om hävning, ska registreringsmyndigheten under- rätta sökanden om detta. Avvisas en ansökan om återvinning, ska myndig- heten underrätta innehavaren om detta. Meddelar myndigheten något annat beslut som innebär att ärendet avgörs, ska både sökanden och innehavaren underrättas om beslutet, om det inte är uppenbart onödigt. Paragrafen handlar om underrättelse till parterna vid olika typer av beslut. Den motsvarar 16 n § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 17 § varumärkeslagen. 3 kap. 17 § Sedan tiden för ansökan om återvinning löpt ut, har ett beslut om hävning enligt 14 § rättskraft i enlighet med vad som gäller för en dom i ett tviste- mål som har vunnit laga kraft. Paragrafen innehåller en bestämmelse om rättskraft avseende registre- ringsmyndigheten hävningsbeslut. Den motsvarar 16 o § firmalagen. En motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 18 § varumärkeslagen. Den fortsatta handläggningen i domstolen 3 kap. 18 § Om ett ärende har överlämnats till domstolen, ska talan anses väckt när ansökan om administrativ hävning kom in till registreringsmyndigheten. De handlingar som sökanden har gett in ska anses som en stämningsansökan. Stämning ska anses utfärdad när domstolen beslutar om målets handlägg- ning. Paragrafen innehåller bestämmelser om handläggningen vid dom- stol efter ett överlämnande av ett ärende om hävning. Den motsvarar 16 p § firmalagen och har sin motsvarighet i 3 kap. 19 § varumärkes- lagen. 3 kap. 19 § Om ett ärende har överlämnats till domstolen, ska käranden betala före- skriven tilläggsavgift. I ett sådant fall ska det som anges i 42 kap. 3 och 4 §§ om ansökningsavgift gälla tilläggsavgiften. Om ett mål där registreringsmyndigheten har beslutat om hävning avvisas av domstolen på grund av att tilläggsavgiften inte har betalats, ska domstolen undanröja myndighetens beslut. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att betala tilläggs- avgift när ett ärende om administrativ hävning har överlämnats till domstol och om avvisning vid utebliven betalning. Paragrafen mot- svarar 16 r § firmalagen. En motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 21 § varumärkeslagen. 3 kap. 20 § Om registreringen av ett företagsnamn har hävts av registreringsmyndig- heten enligt 14 § eller av en domstol, ska registreringen avföras ur registret när avgörandet har vunnit laga kraft. Beslutet ska kungöras. Om en registrering hävs, kan det beslutas att registreringen av företags- namnet får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta ett nytt företagsnamn och ansöka om dess registrering. I paragrafen, som motsvarar 17 § firmalagen, finns regler om en registrerings avförande ur registret. Bestämmelsens första stycke överensstämmer i huvudsak med 3 kap. 22 § varumärkeslagen. 4 kap. Överlåtelse m.m. 4 kap. 1 § Ett företagsnamn får överlåtas endast i samband med en överlåtelse av den näringsverksamhet där det används. Vid överlåtelse av verksamheten omfattas även företagsnamnet, om inte något annat har avtalats. Detta gäller dock inte om företagsnamnet inne- håller överlåtarens eller, vid överlåtelse av ett handelsbolags verksamhet, en bolagsmans efternamn. Ett företagsnamn som ingår i ett dödsbo och som innehåller den avlid- nes efternamn får inte överlåtas av boutredningsmannen utan dödsbodel- ägarnas samtycke. Paragrafen innehåller regler om överlåtelse av ett företagsnamn. Den motsvarar 13 § firmalagen. Beträffande överlåtelse av registrerade varumärken och andra kännetecken som har fått skydd genom inarbetning, se 6 kap. 1 § varumärkeslagen. 4 kap. 2 § Rätten till ett företagsnamn får inte utmätas. Försätts innehavaren i konkurs, ingår rätten till ett företagsnamn i kon- kursboet, om inte företagsnamnet innehåller gäldenärens eller, vid ett han- delsbolags konkurs, en bolagsmans efternamn. Ett företagsnamn som inte ingår i konkursboet får användas verksamheten fortsätter för boets räkning. Paragrafen, som motsvarar 14 § firmalagen, innehåller regler om vad som gäller för företagsnamn vid utmätning och konkurs hos inne- havaren. Liknande bestämmelser finns i 10 kap. 9 § varumärkeslagen. Straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. 5 kap. 1 § Gör någon intrång i rätten till ett näringskännetecken och sker det upp- såtligen eller av grov oaktsamhet, ska han eller hon dömas till böter eller fängelse i högst . Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 3 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till brott enligt första stycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i första eller andra stycket endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar vid intrång i rätten till ett näringskännetecken. Den motsvarar 18 § första, andra, fjärde och femte styckena firmalagen. Bestämmelsen i 18 § tredje stycket firmalagen finns i 5 §. Paragrafen har sin motsvarighet i 8 kap. 1 § varumärkeslagen. Förverkande av egendom och av hjälpmedel vid brott 5 kap. 2 § Egendom med avseende på vilken brott föreligger enligt 1 § ska förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Även utbyte av sådant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt 1 §. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 1 § får för- förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att an- vändas som hjälpmedel vid brott enligt 1 §, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förbere- delse. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande vid brott enligt 1 §. Paragrafen motsvarar 18 a § första och andra stycket firma- lagen. Bestämmelsen i 18 a § tredje stycket firmalagen finns i 5 §. Paragrafen motsvaras av 8 kap. 2 § varumärkeslagen. 5 kap. 3 § På yrkande av den som har lidit intrång i rätten till ett näringskännetecken får domstolen vid vite förbjuda den som gör eller medverkar till intrånget att fortsätta med det. Om käranden visar sannolika skäl för att intrång, eller medverkan till intrång, förekommer och om det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta intrånget, eller medverkan till det, förringar värdet av ensam- rätten till näringskännetecknet, får domstolen meddela vitesförbud för tiden till dess att målet slutligt har avgjorts eller något annat har beslutats. Innan ett sådant förbud meddelas ska svaranden ha fått tillfälle att yttra sig, om inte ett dröjsmål skulle medföra risk för skada. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller för- beredelse till intrång. Förbud enligt andra stycket får meddelas endast om käranden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas svaranden. Saknar käranden förmåga att ställa sådan säkerhet, får domstolen befria honom eller henne från detta. I fråga om slaget av säkerheten gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten ska prövas av domstolen, om den inte har godkänts av svaranden. När målet avgörs ska domstolen pröva om förbud som har meddelats enligt andra stycket fortfarande ska bestå. I fråga om överklagande av beslut enligt andra eller fjärde stycket samt i fråga om handläggningen i högre domstol gäller bestäm- melser om överklagande av beslut enligt 15 kap. . En talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om förbudet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vitesförbud och motsvarar 15 § firmalagen. Den har sin motsvarighet i 8 kap. 3 § varumärkes- lagen. 5 kap. 4 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör intrång i rätten till ett näringskännetecken ska betala skälig ersättning för utnyttjandet av närings- kännetecknet samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. När storleken på ersättningen för ytterligare skada bestäms ska hänsyn särskilt tas till 2.vinst som den som har begått intrånget har gjort, 3.skada på näringskännetecknets anseende, 4.ideell skada, och 5.rättighetshavarens intresse av att intrång inte begås. Den som utan uppsåt eller oaktsamhet gör intrång i rätten till ett närings- kännetecken, ska betala ersättning för utnyttjandet av näringskännetecknet, om och i den mån det är skäligt. Paragrafen innehåller regler om skadestånd vid intrång i rätten till ett näringskännetecken. Paragrafen motsvarar 19 § första och andra stycket firmalagen. Bestämmelsen i 19 § tredje stycket firmalagen finns i 5 § och bestämmelsen i 19 § fjärde stycket firmalagen finns i 6 §. Paragrafen har sin motsvarighet i 8 kap. 4 § varumärkeslagen. Begränsning av straffansvar och skadeståndsskyldighet i vissa fall 5 kap. 5 § Grundas en talan om intrång på registrering enligt denna lag, ska 1 och 2 §§ inte tillämpas för tid före registeringsdagen.