sou · H4B353d2 · 2016-08-31 00:00:00 — Samma information torde dock i stor utsträckning inhämtas av båda myndigheterna, vilket bör minska företagens kostnader. Reglerna om inrättande av system för hantering av risker och rapporteringsskyldighet gäller för samtliga betaltjänstleverantörer. Det är emellertid sannolikt att dessa kostnader kommer att vara mer kännbara för de mindre företagen som är undantagna från till- ståndsplikten, än för övriga leverantörer. Utländska företag som bedriver betaltjänstverksamhet i via ombud eller filial föreslås bli skyldiga att lämna de upplysningar om sin verksamhet som begär. Utredningen föreslår också att får möjlighet att inhämta information från dessa företag. Myndigheterna föreslås få rätt att meddela före- skrifter om vad upplysningarna ska innehålla och om rapportering ska ske med visst intervall. med huvudkontor i en annan medlemsstat som bedriver betaltjänstverksamhet i via ombud kan också åläggas att utse en central kontaktpunkt här i landet om anser att så krävs. Den centrala kon- taktpunkten ska lämna den information till inspektionen som myn- digheten föreskriver. För de utländska företagen kommer således denna rapporterings- skyldighet och i förekommande fall skyldigheten att inrätta en central kontaktpunkt att vara förenade med kostnader. Hur stora dessa kostnader kommer att bli kan inte uppskattas . Att in- formation kan begäras från två olika myndigheter kan också med- föra en ökad administrativ kostnad. För att minska denna börda är det önskvärt att myndigheterna samordnar inhämtandet av informa- tion från dessa företag och så långt som möjligt begär samma upp- gifter. Sammanfattningsvis kommer de föreslagna bestämmelserna om hantering av olika risker i företagens verksamhet och den rapporte- ringsskyldighet som följer med detta sannolikt att leda till ökade administrativa kostnader för företagen. Även den reglering som avser krav på stark kundautentisering kommer troligtvis att leda till ökade kostnader för företagen, eftersom den ställer nya krav på företa- gens kommunikation med varandra och med sina kunder. Det går dock inte att närmare uttala sig om vilka kostnadsnivåer det är fråga om. Ökade kostnader för företagen torde i sin tur leda till att kost- naden för betaltjänstanvändarna kommer att öka, t.ex. i form av ökade avgifter för att få använda sig av företagens tjänster. 14.2.3Konsekvenser för kontoförvaltande betaltjänstleverantörer Den föreslagna regleringen innebär bl.a. att betaltjänstanvändare har rätt att använda sig av betalningsinitieringstjänster och kontoinfor- mationstjänster utan godkännande från sin kontoförvaltande betal- tjänstleverantör. Skulle det göras en obehörig eller bristfälligt genom- förd betalningstransaktion från en betaltjänstanvändares konto är det den kontoförvaltande betaltjänstleverantören som ska återbetala ett belopp som motsvarar transaktionen till betaltjänstanvändaren. Detta gäller även om transaktionen har initierats av en leverantör av betalningsinitieringstjänster. Om det är leverantören av betalnings- initieringstjänster som är ansvarig för den obehöriga eller bristfälligt genomförda betalningstransaktionen ska denne dock ersätta den kontoförvaltande betaltjänstleverantören för dessa kostnader. Är leverantörerna oense om vem som är ansvarig för transaktionen i fråga och det leder till att leverantören av betalningsinitieringstjänst- er vägrar att ersätta den kontoförvaltande betaltjänstleverantören för transaktionen och förluster i samband med den, är den konto- förvaltande betaltjänstleverantören hänvisad till allmän domstol för att få ersättning för transaktionen. En tvist i allmän domstol är för- enad med kostnader för båda parter, som enligt huvudregeln ska ersättas av den part som förlorar målet. Det går inte att uttala sig om hur vanligt förekommande det kan bli att leverantörerna är oense om vem som bär ansvaret i den situation som den beskrivna och att detta leder till rättegång. Det kan inte heller uteslutas att de olika leverantörerna kommer att avtala om ansvarsfördelningen vid obe- höriga eller bristfälligt genomförda transaktioner för att undvika det beskrivna scenariot, och minska risken för tvister och domstols- processer. De kontoförvaltande betaltjänstleverantörerna kommer också att drabbas av kostnader för att inrätta system som kan kommunicera med leverantörer av betalningsinitieringstjänster och kontoinfor- mationstjänster. De kommer dessutom att bli tvungna att anpassa sin verksamhet till dessa leverantörers verksamhet, vilket också är förenat med kostnader. Det är emellertid svårt att beräkna hur stora dessa anpassningskostnader kommer att bli. Vidare kommer det att krävas att de kontoförvaltande betal- tjänstleverantörerna utvecklar system som kan hämta information, i realtid, från det register som ska hålla enligt 8 kap. 5 § betaltjänstlagen. Detta behövs för att kunna kontrollera att en leverantör av betalningsinitieringstjänster eller kontoinfor- mationstjänster har tillstånd för att bedriva sin verksamhet eller är registrerad betaltjänstleverantör. Även dessa kostnader är svårupp- skattade. 14.3Konsekvenser för , och Utredningens förslag kommer att innebära en utökad tillsynsverk- samhet för . Flera aktörer som inte står under tillsyn kan förväntas ansöka om tillstånd eller om undantag från tillstånd. Det är dock inte troligt att det rör sig om särskilt många aktörer varför antalet ansökningar sannolikt inte kommer att öka mer än marginellt. I den mån antalet aktörer under tillsyn ökar, kommer de större kostnaderna för inspektionen att i viss mån kompenseras av att fler företag betalar tillsynsavgifter och andra avgifter för verksamheten. kommer också att ha ett utökat regelverk som tillsynen ska täcka. Tillsynen utökas t.ex. i fråga om betalnings- instituts rätt till tillgång till kreditinstitutens betalkontotjänster samt över utländska företag som bedriver betaltjänstverksamhet i . Vidare kommer inspektionen att ha att meddela föreskrifter med anledning av den föreslagna regleringen, och troligen också vissa allmänna råd. Det kan antas leda till en större arbetsinsats för in- har beräknat att detta kommer att leda till en kostnadsökning om ca , vilket mot- svarar tre årsarbetskrafter. De beräknade kostnadsökningarna bör kunna rymmas inom befintliga anslag. Utredningen har föreslagit att ska samråda med i fråga om tillsyn över betalningsinstituts rätt till tillgång till kreditinstituts betalkontotjänster på samma sätt som gäller för tillsynen över tillträde till betalningssystem. Detta kan antas medföra ökad arbetsinsats även för . Dessa kostnader kan dock inte heller antas bli så stora att de inte ryms inom befintliga anslag. Slutligen har utredningen föreslagit att ska vara till- synsmyndighet i fråga om tillsyn över utländska företag som bedriver betaltjänstverksamhet i och få möjlighet att inhämta infor- mation om dessas verksamhet främst för statistiska ändamål. Den ökade arbetsinsats detta kan medföra för myndigheten kan inte antas medföra några kostnader som inte ryms inom myndighetens befintliga anslag. 14.4Konsekvenser för domstolarna och Den föreslagna regleringen ger fler aktörer möjlighet att ansöka om tillstånd eller registrering för att få tillhandahålla betaltjänster. För- slagen innebär också att ska kunna fatta ett antal överklagbara beslut utöver vad som följer av betaltjänst- lagen. Trots att kretsen av aktörer som kan ansöka om tillstånd att få bedriva betaltjänstverksamhet utökas med den föreslagna regle- ringen kan det förutsättas att det bara är ett begränsat antal aktörer som är aktuella för att få tillstånd. De ökade kraven på beslut av i olika frågor torde endast medföra en marginell ökning av antalet mål och ärenden i de allmänna förvaltningsdom- stolarna. Det bedöms därför inte föreligga något behov av resurs- tillskott till domstolarna med anledning av den nu föreslagna lag- stiftningen. Regleringen i fråga om obehöriga eller bristfälligt genomförda betalningstransaktioner kan leda till att tvister uppkommer mellan leverantörer av betalningsinitieringstjänster och kontoförvaltande betaltjänstleverantörer om vem som är ansvarig för en transaktion (se avsnitt 14.2.3). Det går inte att uttala sig om i vilken utsträck- ning detta kan leda till ett ökat antal tvistemål i allmän domstol. Det kan dock inte antas att en eventuell ökning av antalet mål skulle bli så stor att kostnaden inte skulle rymmas inom domstolarnas be- fintliga anslag. De föreslagna reglerna om betaltjänstleverantörens respektive betalarens ansvar i samband med obehöriga transaktioner med betal- ningsinstrument innebär en förändring främst av bestämmelserna om självrisk. Visserligen föreslås självrisken kunna utgå med ett be- lopp om högst . Beloppsgränsen för att ett bankärende ska kunna tas upp av är . Nämn- den har dock möjlighet att ta upp ärenden där det omtvistade be- loppet är lägre om det bedöms som intressant ur prejudikatsyn- punkt. Detta kan möjligen leda till att ytterligare några ärenden kan tas upp till prövning. Det är dock inte sannolikt att ökningen blir så stor att kostnaden för att hantera dessa ärenden inte skulle rymmas inom de befintliga budgetramarna. Det övergripande syftet bakom det andra betaltjänstdirektivet kan sammanfattningsvis sägas vara att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar och på så sätt öka skyddet för kon- sumenterna i samband med betalningstransaktioner. Den föreslagna lagstiftningen bl.a. i fråga om kommunikation mellan betaltjänst- leverantörerna och deras användare samt att flera företag än tidigare kommer att stå under tillsyn kommer att bidra till ökad säkerhet för konsumenter och andra betaltjänstanvändare. Det kan leda till en minskad risk för att betaltjänstanvändare ut- sätts för t.ex. bedrägeri eller andra former av brott och missbruk i samband med betalningstransaktioner. Den föreslagna regleringen kan också antas leda till en förbättrad konkurrens och bättre villkor för konsumenterna. Sammantaget får detta positiva effekter på samhällsekonomin i stort. Förslag: De föreslagna ändringarna i lagen (2010:751) om betal- tjänster ska träda i kraft . De författningsför- slag som genomför det andra betaltjänstdirektivets bestämmelser om säkerhetsåtgärder och stark kundautentisering ska emeller- tid träda i kraft först vid ett senare datum. De ändringar som föreslås i lagen (2006:595) om europa- kooperativ, i lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism, samt i lagen (2011:755) om elektroniska pengar ska alla träda i kraft . Bestämmelser om tidpunkten för genomförande av det andra betal- tjänstdirektivet finns i artiklarna 115.1 och 115.2 som föreskriver att direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . Av artikel 115.4 följer dock att de säkerhetsåtgärder som avses i artiklarna 65, 66, 67 och 97 ska tillämpas från och efter dagen för ikraftträdandet av de tekniska standarder som avses i artikel 98. Av artikel 98.1 framgår att ska utveckla tekniska standarder som bl.a. ska innehålla de krav som ska ställas på den starka kund- autentiseringen som avses i artiklarna 97.1 och 97.2 samt de krav som säkerhetsåtgärderna måste uppfylla enligt 97.3 för att skydda kon- fidentialitet och integritet när det gäller betaltjänstanvändarnas per- sonaliserade behörighetsfunktioner. Ebas förslag till tekniska standarder ska överlämnas till kommis- sonen (artikel 98.4). Det är således oklart när de nämnda bestämmelserna ska träda ikraft. som avses i artikel 115.4 är artiklarna 65.2 c), 66.3 a), 66.4 d), 67.2 c), 67.3 a) och artikel 97 i sin helhet (ang. artikel 97, se avsnitt 10.4.2). Detta senare ikraftträdandet bör också gälla för de bestämmelser som reglerar ansvarsfrågor i samband med användning av stark kund- autentisering, t.ex. artikel 74.2 som reglerar ansvar för en obehörig transaktion i de fall stark kundautentisering inte har tillämpats. Utredningen föreslår således att merparten av de författnings- förslag som genomför det andra betaltjänstdirektivet ska träda i kraft . De författningsförslag som genomför direktiv- ets bestämmelser om säkerhetsåtgärder och stark kundautentisering ska dock träda i kraft först vid ett senare datum. Övriga lagsförslag bör ha samma ikraftträdandedatum som de föreslagna ändringarna i betaltjänstlagen. Förslag: Juridiska personer som fått tillstånd att bedriva verk- samhet som betalningsinstitut får fort- sätta med verksamheten till och med i enlighet med de nu gällande kraven i betaltjänstlagen. En sådan juridisk person ska på begäran lämna upplysningar om sin verksamhet till för att inspektionen ska kunna bedöma om förutsättningarna för tillstånd är upp- fyllda. Om inspektionen finner att så är fallet ska inspektionen meddela tillstånd oavsett om den juridiska personen har ansökt om tillstånd eller inte. ska informera den be- rörda juridiska personen innan tillstånd meddelas. Fysiska eller juridiska personer som beviljats undantag att bedriva verksamhet som registrerade betaltjänstleverantörer före får fortsätta med verksamheten till och med i enlighet med de nu gällande kraven i betal- tjänstlagen. Om bedömer att förutsättning- arna för att bevilja undantag är uppfyllda för en sådan person ska meddela tillstånd oavsett om personen har ansökt om tillstånd eller inte. ska informera den berörda personen innan tillstånd meddelas. Juridiska personer som har beviljats tillstånd att som betal- ningsinstitut tillhandahålla betaltjänster som avses i 1 kap. 2 § 6 p betaltjänstlagen får behålla detta tillstånd för att tillhandahålla sådana betaltjänster som avses i 1 kap. 2 § 2 p, med undantag för genomförande av betalningstransaktioner eller överföring av medel som täcks av ett kreditutrymme. ska ha fått information som visar att kraven i 3 kap. 1–3 §§ för att en sådan juridisk person ska få behålla sitt tillstånd är uppfyllda. Artikel 109 i det andra betaltjänstdirektivet innehåller bestämmelser om övergångregler, varav vissa är helt eller delvis obligatoriska (artik- larna 109.1, 109.3 och 109.5), medan andra kan utnyttjas om med- lemsstaterna så önskar (artiklarna 109.2 och 109.4). Av artikel 109.1 första stycket följer att betalningsinstitut som har inlett verksamhet i enlighet med den nationella rätt som införlivar det första betaltjänstdirektivet ska tillåtas att till och med fortsätta bedriva denna verksamhet i enlighet med kraven i det första direktivet. För detta behöver de inte ansöka om tillstånd i enlighet med artikel 5 i det andra betal- tjänstdirektivet eller iaktta de andra bestämmelser som följer av av- delning II i det andra betaltjänstdirektivet. Enligt artikelns andra stycke ska medlemsstaterna kräva att dessa betalningsinstitut lämnar all relevant information till de behöriga myndigheterna så att myndigheterna kan bedöma om instituten uppfyller kraven i avdelning II, och – i annat fall – om auktorisationen bör återkallas eller vilka åtgärder som krävs för att se till att kraven uppfylls. Enligt artikelns tredje stycke ska betalningsinstitut som vid de behöriga myndigheternas kontroll uppfyller kraven enligt avdel- ning II beviljas auktorisation och föras in i de register som avses i artiklarna 14 och 15. som inte uppfyller kraven enligt avdelning II , ska förbjudas att till- handahålla betaltjänster i enlighet med artikel 37. Enligt artikel 109.2 får medlemsstaterna besluta att betalnings- institut som avses i artikel 109.1 automatiskt ska beviljas auktorisa- tion och föras in i de register som avses i artiklarna 14 och 15 om de behöriga myndigheterna redan har bevis för att kraven enligt artik- larna 5 och 11 är uppfyllda. De behöriga myndigheterna ska informera de berörda betalningsinstituten innan de beviljas auktorisation. Om bara den obligatoriska övergångsbestämmelsen i artikel 109.1 tillämpas får de företag som omfattas av bestämmelsen fortsätta att bedriva sin verksamhet i enlighet med betaltjänstlagens nu gällande regelverk fram t.o.m. . De behöver då inte tillstånd enligt de regler som genomför det andra betaltjänstdirektivet och behöver inte heller iaktta de andra bestämmelser som följer av det andra betaltjänstdirektivets avdelning II. Om även övergångsbestäm- melsen i artikel 109.2 tillämpas ska dessa företag automatiskt beviljas tillstånd om , som är behörig myndighet, redan har underlag som visar att de uppfyller de krav som följer av de bestämmelser som genomför det andra betaltjänstdirektivet. De berörda företagen har tillstånd att bedriva verksamhet enligt betaltjänstlagens nuvarande regler och står därmed under Finans- inspektionens tillsyn. Inspektionen har således redan den informa- tionen om företagen som krävs för att inspektionen ska kunna utöva tillsyn över verksamheten enligt nu gällande regler i betaltjänstlagen. Om företagen skulle åläggas att inkomma med samtliga uppgifter som krävs för att de ska beviljas tillstånd enligt den reviderade betal- tjänstlagen skulle detta sannolikt innebära att vissa uppgifter måste lämnas trots att de redan finns hos . Reglerna om när tillstånd ska beviljas för de nu aktuella aktörerna har inte ändrats nämnvärt i förhållande till det första betaltjänst- direktivet. Vidare överensstämmer övriga regler i det andra betaltjänst- direktivets avdelning II i många delar med det första betaltjänst- direktivets reglering i avdelning II. De ändringar som gjorts avser främst tillhandahållande av betaltjänster via ombud eller filial (arti- kel 19 och 28). Att de berörda instituten skulle vara tvungna att lämna samma uppgifter på nytt framstår därför inte som ändamåls- enligt. Den övergångsregel som finns i artikel 109.2 bör därför tillämpas vid genomförandet av det andra betaltjänstdirektivet. Det innebär alltså att ska bevilja ett företag tillstånd att be- driva verksamhet som betalningsinstitut, men under förutsättning att inspektionen har tillräcklig information om företaget för att kunna bedöma att kraven är uppfyllda. Om finner att förutsättningarna är för handen, ska myndigheten informera det berörda företaget innan tillstånd meddelas. Det åligger varje berört företag att se till att nödvändiga tillstånd för verksamheten finns och att, om det är nödvändigt, inkomma med ansökan till Finansinspek- tionen i sådan tid att ett eventuellt beslut att meddela tillstånd kan tas inom den i lagen angivna tidsfristen. Artikel 109.3 är tillämplig på fysiska eller juridiska personer som omfattas av artikel 26 i det första betaltjänstdirektivet före och som har bedrivit betaltjänstverksamhet enligt det första betaltjänstdirektivets bestämmelser. Medlemsstaterna ska fram till tillåta en sådan person att fortsätta att bedriva sin verksamhet i den berörda medlemsstaten i enlighet med det första betaltjänstdirektivet, utan att behöva ansöka om aukto- risation enligt artikel 5, medges undantag enligt artikel 32 i det andra betaltjänstdirektivet eller uppfylla de andra bestämmelserna i avdel- ning II i det andra betaltjänstdirektivet. Varje person som avses i första stycket och som inte har auktori- serats eller beviljats undantag enligt det här direktivet ska förbjudas att tillhandahålla betalningstjänster i enlighet med artikel 37 i direk- tivet. Enligt artikel 109.4 får medlemsstaterna tillåta att fysiska och juri- diska personer som omfattas av ett undantag som avses i artikel 109.3 automatiskt förs in i de register som avses i artiklarna 14 och 15, när de behöriga myndigheterna redan har uppgifter som visar att kraven enligt artikel 32 är uppfyllda. De behöriga myndigheterna ska in- formera de berörda betaltjänstleverantörerna. Bestämmelserna i artiklarna 109.3 och 109.4 avser de fysiska eller juridiska personer som bedriver verksamhet som registrerade betal- tjänstleverantörer enligt betaltjänstlagens nuvarande regelverk. Om bara den obligatoriska övergångsbestämmelsen i artikel 109.3 tilläm- pas får de företag som omfattas av bestämmelsen fortsätta att bedriva sin verksamhet i enlighet med betaltjänstlagens nu gällande regel- verk fram t.o.m. . För att undvika att företagen i fråga behöver förse med information som finns hos inspektionen bör, av samma skäl som för betalningsinstitut, över- gångsbestämmelsen i artikel 109.4 tillämpas. Om finner att förutsättningarna är uppfyllda, ska myndigheten informera företaget innan det registreras. De företag som omfattas av övergångs- bestämmelserna ska ansöka om att få bedriva verksamhet som regi- strerad betaltjänstleverantör, men kan alltså också få besked från att de kan registreras på grundval av befintliga I likhet med vad som föreslås gälla för betalningsinstitut- en innebär den föreslagna övergångsbestämmelsen alltså att Finans- inspektionen ska registrera företaget som registrerad betaltjänstleve- rantör under förutsättning att myndigheten har tillräcklig information om företaget för att kunna bedöma att kraven för registrering är uppfyllda. Enligt 109.5 ska betalningsinstitut som har beviljats auktorisation att tillhandahålla betaltjänster som avses i punkt 7 i bilagan till det första betaltjänstdirektivet behålla denna auktorisation för att till- handahålla de betaltjänster som anses vara betaltjänster enligt punkt 3 i bilaga I till det andra betaltjänstdirektivet. En förutsättning för detta är att de behöriga myndigheterna har bevis för att kraven i artiklarna 7 c och 9 i det andra betaltjänst- direktivet är uppfyllda. Den typ av tjänster som omfattades av punk- ten 7 i bilaga I till det första betaltjänstdirektivet, och som finns i nuvarande 1 kap. 2 § 6 p betaltjänstlagen, avser främst betalnings- transaktioner som utförs med mobiltelefon, dator och eller annan teknisk utrustning och där systemoperatören endast är en mellan- hand mellan betalaren och den leverantör som tillhandahåller en tjänst, dvs. inte tillför något mervärde till tjänsten. De tjänster som omfat- tades av den tidigare lydelsen av punkten 7 i bilagan till det första betaltjänstdirektivet är inte att jämställa med betalningsinitierings- tjänster, som omfattas av punkten 7 i bilaga I till det andra betal- tjänstdirektivet (se avsnitt 4.2.3 för en utförligare redogörelse för vad detta innebär.) Enligt övergångsbestämmelsen får dessa aktörer behålla sitt till- stånd för att i stället tillhandahålla sådana tjänster som avses i 1 kap. 2 § 2 p betaltjänstlagen, som i stort sett motsvarar punkten 3 i bilaga I till det andra betaltjänstdirektivet. Undantag bör dock göras för de tjänster som enligt 1 kap. 2 § 2 p avser genomförande av be- talningstransaktioner som täcks av ett kreditutrymme, eftersom dessa transaktioner motsvaras av punkten 4 i bilagan. De berörda aktörerna får alltså behålla sitt tillstånd för att till- handahålla tjänster som består i betalningstransaktioner, inklusive överföring av medel genom de betalningssätt som anges i 1 kap. 2 § 2 p betaltjänstlagen. En förutsättning är dock att har information som visar att bestäm- melserna om startkapital och kapitalbas i 3 kap. 1–3 §§ är uppfyllda. Bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser för verk- samhet som bedrivs av leverantörer av betalningsinitierings- tjänster respektive kontoinformationstjänster Enligt artikel 115.5 får medlemsstaterna inte förbjuda juridiska per- soner som har bedrivit verksamhet som leverantörer av betalnings- initieringstjänster och kontoinformationstjänster före att fortsätta att bedriva samma verksamhet under den över- gångsperiod som avses i artiklarna 115.2 och 115.4. Verksamheten får bedrivas i enlighet med det regelverk som gäller i väntan på att de bestämmelser som genomför det andra betaltjänstdirektivet träder ikraft. Det innebär att dessa leverantörer fram till har rätt att tillhandahålla sina tjänster på den oreglerade marknad som de tillhandahåller sina tjänster på. Utformningen av be- stämmelsen hindrar inte medlemsstaterna att tillåta att leverantörer av betalningsinitieringstjänster eller kontoinformationstjänster som har startat sin verksamhet efter fortsätter att tillhandahålla sina tjänster fram till den dag då direktivet ska vara genomfört i nationell rätt.