sou · H4B340 · 2016-06-15 00:00:00 — Vad som närmare kan avses med begreppet värvning till krigs- tjänst behandlas i avsnitt 4.4.1. Kort kan det beskrivas som värv- ning till tjänst i en verksamhet av militär karaktär som har ett naturligt samband med deltagande i en väpnad konflikt och som sker i organiserad form. I förhållande till tiden vid bestämmelsens tillkomst ser sådan värvningsverksamhet av naturliga skäl annor- lunda ut . De väpnade konflikter som personer värvas till är i allt väsentligt icke-internationella. Som beskrivs i avsnitt 3.5.1 innebär detta att den väpnade konflikten äger rum mellan en stat och en eller flera väpnade grupper eller mellan väpnade grupper, däremot inte mellan stater. I helt övervägande antal fall avser värv- ningen krigstjänst som utförs inom en väpnad grupp och inte för en främmande makt (stat). I vissa fall kan en eller flera av de väpnade grupperna som agerar i en sådan konflikt anses utgöra en terroristorganisation, dvs. en sammanslutning av personer som begår särskilt allvarlig brottslighet eller gör sig skyldiga till försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslighet, se avsnitt 3.2.1. Ett exempel på detta är den våldsbejakande islamist- iska gruppen Daesh. Den som värvats till att tillsammans med en sådan grupp delta i en väpnad konflikt begår inte sällan brott i sam- band med sitt deltagande, t.ex. krigsförbrytelser och terroristbrott, se avsnitt 3.7.1. I vissa fall kan det även vara fråga om folkmord, brott mot mänskligheten, brott enligt eller osjälvständiga former av något av dessa brott. I avsnitt 3.8.1 föreslås också att det införs en ny straffbestämmelse om deltagande i stridsrelaterad verk- samhet i en väpnad konflikt utomlands för en terroristorganisation. Värvning till denna typ av tjänstgöring sker också i allt väsent- ligt på andra sätt och genom andra kanaler än vad som var fallet när bestämmelsen om olovlig värvning tillkom, då det bl.a. förekom att värvning skedde genom undertecknande av särskilda värvningskontrakt1. Den typ av verksamhet som kan beskrivas som värvning till krigstjänst kan ha samband med en religiös ideo- logi, främst islamistisk extremism, och den kan t.ex. äga rum i lokaler och på mötesplatser för religiöst utövande eller andra typer av samlingslokaler med religiös anknytning. Värvning förekommer också i samband med privata sammankomster i bostäder eller inom föreningslivet. Som ett led i verksamheten sprids i vissa fall pro- paganda och religiösa budskap genom internet, t.ex. på särskilda webbplatser, bloggar och i sociala medier. Det förekommer också att särskilda propagandafilmer där människor uppmanas att ansluta sig till den kamp som en viss grupp bedriver spelas in och distribue- ras, bl.a. över internet. Den faktiska värvningen eller rekryteringen sker emellertid mer sällan på detta sätt utan främst genom fysiska 1 NJA II 1948 s. 278–280. kontakter mellan personer2. Ofta ges också praktisk eller eko- nomisk hjälp till den som värvas. Det kan t.ex. vara fråga om hjälp med att resa till det land där krigstjänsten ska utföras. Enligt direktiven kan det mot denna bakgrund ifrågasättas om bestämmelsen om olovlig värvning har en ändamålsenlig utform- ning. Frågan om dess territoriella tillämplighet och straffskalans utformning behöver enligt direktiven också övervägas. Den som utan regeringens tillstånd här i riket värvar folk till främ- mande krigstjänst eller därmed jämförlig tjänst eller förmår folk att olovligen bege sig ur riket för att ta sådan tjänst kan enligt 19 kap. 12 § dömas för olovlig värvning. Rekvisitet folk i bestämmelsen torde innebära att värvning av enstaka individer inte är straffbart3. Med begreppet krigstjänst av- ses inte endast väpnade konflikter mellan stater i egentlig mening. Även tjänst i en upprorsarmé eller annars i inbördeskrig (jfr icke- internationell väpnad konflikt) träffas av bestämmelsen. Bestäm- melsen omfattar också med krigstjänst jämförlig tjänst, t.ex. anställning vid gendarmeri eller andra ”polistrupper”. Vad som närmare avses med begreppet krigstjänst utvecklas i avsnitt 4.4.1. Vidare omfattar bestämmelsen den som förmår folk att olov- ligen bege sig ur landet för att ta främmande krigstjänst eller där- med jämförlig tjänst. Genom kravet på att personerna olovligen ska bege sig från torde ligga att någon sorts reseförbud ska finnas4. Det krävs inte att den som värvar handlar på uppdrag av en främmande makt eller i samarbete med någon som företräder en sådan makt. Det har inte heller någon betydelse om den som värvar eller den som värvas handlar av ideella skäl5. 2SOU 2015:63 s. 49–53. 3Berggren m.fl., (, Zeteo), kommentar till 19 kap. 12 § . 4NJA II 1948 s. 278–280. 5Berggren m.fl., (, Zeteo), kommentar till 19 kap. 12 § . För straffansvar krävs att gärningen begås i . Bestäm- melsen är således territoriellt begränsad. Straffet är böter eller fängelse eller, om riket är i krig, fängelse i högst . För att åtal ska få väckas krävs enligt 19 kap. 16 § regeringens förordnande. 4.2.2Rekrytering till särskilt allvarlig brottslighet Som beskrivits i avsnitt 4.1 kan den krigstjänst som personer värvas till innefatta gärningar som enligt lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terrorist- brott och annan särskilt allvarlig brottslighet, förkortad rekryter- ingslagen, utgör särskilt allvarligt brottslighet, t.ex. terroristbrott. Det innebär att bestämmelsen om rekrytering i lagens 4 § kan vara relevant i sammanhanget. Den som söker förmå någon annan, i annat fall än vad som enligt 3 § utgör offentlig uppmaning, att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet kan enligt bestämmelsen dömas för rekrytering. För straffansvar enligt bestämmelsen krävs inte att rekryter- ingen leder till att särskilt allvarlig brottslighet, t.ex. terroristbrott, faktiskt begås. Det är tillräckligt att personen ”söker förmå” annan att begå ett sådant brott. Vidare omfattar straffansvaret den som söker förmå annan att ”annars medverka till” t.ex. terroristbrott. Det innebär att det bl.a. är straffbart att rekrytera en person som i sin tur ska anstifta en annan person att denne ska begå eller med- verka till t.ex. terroristbrott. I avsnitt 3.8.3 föreslås att straffansvaret för rekrytering utvidgas till att omfatta den som medverkar till särskilt allvarlig brottslighet (förslag till 4 § första stycket 1). Vidare föreslås straffansvaret ut- vidgas till att omfatta den som rekryterar en person för att delta i stridsrelaterad verksamhet i en väpnad konflikt utomlands enligt för- slag till ny 5 b § rekryteringslagen (förslag till 4 § första stycket 3). Därmed föreslås alltså straffansvaret omfatta rekrytering av en person till ett sådant deltagande i en väpnad konflikt varigenom denne bidrar till, underlättar eller annars medverkar till en terroristorganisations möjligheter att delta i konflikten. Straffet för rekrytering enligt 4 § rekryteringslagen är fängelse i högst . Om brottet är grovt är straffet fängelse i lägst sex månader och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska enligt 6 § samma lag särskilt beaktas om det avsett särskilt all- varlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av särskild betydelse, om det ingått som ett led i en verk- samhet som bedrivits i större omfattning eller om det annars varit av särskilt farlig art. Straffbestämmelsen är inte nationellt begränsad, dvs. rekryter- ingsgärningen kan begås utanför och utgör även i dessa fall brott6. Svensk domstol har enligt 9 § rekryteringslagen behörighet att döma över brottet även när det begås utomlands av en svensk medborgare eller en person som har hemvist här. Det uppställs alltså inget krav på dubbel straffbarhet i dessa fall. Enligt straffeloven § 102 bestraffas den som under krig eller ockupation bistår fienden med råd eller dåd eller till förmån för främmande fientliga intressen förråder den danska statens eller dess allierades stridsduglighet med fängelse i högst . Som bistånd till fienden anges bl.a. att värva till tjänstgöring i fientlig krigs- eller ockupationsmakts väpnade styrka eller till anslutning till sådan makts militära eller polisiära kår eller liknande kår eller organisation. Bestämmelsen omfattar även värvning till en fientlig krigsmakts stödfunktioner som t.ex. medicinsk eller religiös tjänstgöring. Där- emot framstår det som mer oklart vad som avses med kravet på att gärningen ska begås ”under krig”. Det kan ifrågasättas om bestäm- melsen är tillämplig i de fall den väpnade konflikten (kriget) inte riskerar att äga rum på danskt territorium. Det är vidare oklart om bestämmelsen kan tillämpas på en icke-internationell väpnad kon- flikt där (eventuellt tillsammans med andra stater) utgör en av parterna och motparten är en eller flera väpnade grupper7. 2009/10:78, s. 45 och 60. 7L 24, Forslag til ændring af straffeloven (Tilslutning til fjendtlig væbnet styrke), samling 2015-16, s. 3 och 4. Vidare finns i straffeloven § 128 ett generellt förbud mot värv- ning till främmande krigstjänst i . I en proposition som överlämnade till före- slås att begreppet ”krigstjänst” ersätts med ”väpnad styrka”. Där- igenom tydliggörs att straffbestämmelsen även omfattar värvning till icke-statliga väpnade styrkor8. Straffet är böter eller fängelse i högst . är det enligt straffeloven § 101 a straffbart för en dansk medborgare eller person bosatt i att ansluta sig till en väpnad styrka tillhörande en part som deltar i en väpnad konflikt där är motpart. Det krävs att det för anslutningen föreligger en väpnad konflikt, internationell eller icke-internationell, och anslutningen måste avse en väpnad statlig styrka eller väpnad icke-statlig grupp i en sådan konflikt. Enligt paragrafens andra stycke omfattar straffansvaret även den som värvar en sådan person till en väpnad styrka under de i första stycket angivna omständigheterna samt den som offentligt upp- manar en sådan person att ansluta sig på det sätt som enligt första stycket är straffbart. Straffet för brott enligt detta andra stycke är fängelse i högst eller, under särskilt försvårande omständig- heter, högst . Vidare har straffbestämmelser som tar sikte på terrorismhand- lingar relevans. Dessa finns beskrivna i avsnitt 6.2 i SOU 2015:63, vartill hänvisas. I sammanhanget kan bestämmelsen om värvning i straffeloven § 114 c lyftas fram särskilt. Enligt denna är det straff- bart att värva en person till att begå eller främja en terrorismhand- ling (enligt § 114 eller § 114 a). I dessa fall kan dömas till fängelse i högst , eller om det finns särskilt försvårande omständigheter, till fängelse i högst . Det är vidare straffbart att värva någon till finansiering av terrorism (§ 114 b) eller att ansluta sig till en grupp eller sammanslutning för att främja att gruppen eller sam- manslutningen begår terrorismhandlingar eller finansierar terrorism samt, enligt sista stycket i bestämmelsen, att låta sig värvas till att begå terrorismhandlingar (enligt § 114 eller § 114 a). I dessa fall kan dömas till fängelse i högst . Enligt ovan nämnda pro- 8 L 187, Forslag til lov om ændring af straffeloven og om ophævelse af Lov, hvorved det forbydes fra dansk Territorium at understøtte krigsførende Magter (Væbnede konflikter i udlandet m.v. position föreslås emellertid att straffskalan för att låta sig värvas till terrorism skärps. Om värvningen avser anslutning till en väpnad styrka ska straffet enligt förslaget kunna bestämmas till fängelse , eller vid särskilt försvårande omständigheter, . Som särskilt försvårande omständigheter anses att den värvade har del- tagit i stridshandlingar. Om rekrytering eller värvning avser en väpnad styrka som kan anses utgöra en terroristorganisation kan straffansvar vara aktuellt enligt straffeloven §§ 133, 136 a och 136 b. Rekrytering eller värv- ning kan också bestraffas som medverkan, stämpling (ingående av förbund) eller uppvigling till t.ex. mord. Vidare kan enligt straffeloven § 128 den som i bildar en privat organisation av militär karaktär eller rekryterar medlemmar till eller ger ekonomiskt eller annat materiellt stöd till en sådan organisation bestraffas med böter eller fängelse i högst . Det- samma gäller den som i rekryterar någon till militär verk- samhet för främmande stat. överlämnade Justis- og beredskaps- departementet en proposition med förslag till ändringar i straffe- loven9. Där lämnas bl.a. förslag till en ny straffbestämmelse, § 146, enligt vilken den som rekryterar någon till deltagande i sådan olov- lig militär verksamhet som omfattas av § 145, se avsnitt 3.4.2, ska kunna bestraffas med fängelse i högst . Bestämmelsen avser att komplettera § 128 och tar därmed sikte på rekrytering till militär verksamhet utomlands för en icke-statlig väpnad styrka, förutsatt att den kan anses som olovlig enligt § 145. Den nya straffbestämmelsen föreslås träda ikraft den dag kungen bestämmer. 9 44 L (2015-2016) Endringer i straffeloven mv. (militær virksomhet i væpnet konflikt m.m.). I finsk strafflag finns ingen särskild bestämmelse som avser rekryt- ering till militär verksamhet i väpnade konflikter. Däremot kan bestämmelsen i 34 a kap. 4 c § strafflagen om rekrytering till ter- roristbrott ha viss relevans i sammanhanget. Enligt bestämmelsen är det straffbart att – i avsikt att främja brottslig verksamhet enligt 1 eller 2 § (brott som begåtts i terroristiskt syfte eller förberedelse till sådant brott) eller med vetskap om att verksamheten främjas – grunda eller organisera en terroristgrupp eller värva eller försöka värva medlemmar till en terroristgrupp eller annars värva personer för att begå ett terroristbrott som avses i 1 eller 2 §. 4.4.1Straffansvaret för olovlig värvning bör utvidgas och moderniseras Förslag: Straffbestämmelsen om olovlig värvning i 19 kap. 12 § utvidgas till att även omfatta värvning av en enstaka person. Bestämmelsen förtydligas och moderniseras. Bedömning: Straffansvaret bör även fortsättningsvis vara begränsat till gärningar som begås i . Skälen för förslagen och bedömningen Vad avses med ”krigstjänst”? Vad som avses med begreppet krigstjänst i bestämmelsen om olov- lig värvning i 19 kap. 12 § behandlas endast i mycket begränsad omfattning i förarbetena. Av brottsbalkskommentaren framgår dock att krigstjänst inte förutsätter krig mellan stater. Även tjänst i en upprorsarmé eller i övrigt vid ett inbördeskrig omfattas. Begreppet ”inbördeskrig” förklaras inte närmare men det bör kunna jämställas med vad som inom den internationella humanitära rätten betecknas som icke-internationell väpnad kon- flikt, se avsnitt 3.5.1. Det innebär att bestämmelsen kan anses om- fatta värvning till krigstjänst som utövas för främmande statliga väpnade styrkor (i internationella och icke-internationella väpnade konflikter) och för väpnade grupper (i icke-internationella väpnade konflikter). Därutöver omfattar straffansvaret värvning till ”med krigstjänst jämförlig tjänst”, varmed avses t.ex. anställning vid gendarmeri eller andra polistrupper, däremot inte anställning vid krigsindustri10. De angivna exemplen antyder att den med krigstjänst jämförliga tjänsten bör utövas inom någon form av statlig verksamhet. Det ges däremot ingen ledning i frågan vilken typ av gärningar som utgör krigstjänst eller därmed jämförlig tjänst. En möjlig tolk- ning utifrån ordalydelsen kan vara att det som avses är tjänstgöring i en verksamhet av militär karaktär som har ett naturligt samband med deltagande i en väpnad konflikt (krig) och som organiserats med en tydlig struktur och någon form av befälsordning. För att anses tjänstgöra i en sådan verksamhet torde sannolikt krävas att personen på ett mer varaktigt sätt kan anses tillhöra organisationen (tar tjänst) och där tilldelas uppgifter som utgör en del av dess verksamhet. Däremot kan inte rimligen krävas att det redan vid värvningstillfället är klart vilken konkret arbetsuppgift eller funkt- ion den värvade är tänkt att få inom organisationen. De närmare detaljerna kring tjänstgöringen bör därför kunna bestämmas när personen kommit på plats. Det bör inte heller krävas att den värv- ade får någon form av ekonomisk ersättning för sin tjänstgöring. Med denna tolkning av vad som avses med begreppet krigstjänst kan straffansvaret omfatta värvning såväl av personer som deltar i konkreta stridshandlingar som personer som i stället tilldelas andra uppgifter som utgör en naturlig del av denna typ av verksamhet och understödjer denna, t.ex. underrättelseverksamhet, materielförvalt- ning eller transport, förutsatt att uppgifterna utförs inom ramen för en väpnad styrka eller väpnad grupp som kan anses uppfylla vissa krav på organisation och struktur. På motsvarande sätt bör krävas att de gärningar som kan anses utgöra ”med krigstjänst jämförlig tjänst” ingår som ett naturligt led i den typ av verksamhet 10 SOU 1944:69 s. 148 och m.fl., (, Zeteo), kommentar till 19 kap. 12 § . som nämnts som exempel i avsnitt 4.2.1 (gendarmeri eller andra ”polistrupper”). Värvning till annan verksamhet som i och för sig kan ha sam- band med en väpnad konflikt, t.ex. humanitär biståndsverksamhet till förmån för civila eller sjukvård där även de som deltar i den väpnade konflikten vårdas, skulle därmed falla utanför straffansvaret. Straffansvaret för olovlig värvning bör utvidgas till att även omfatta värvning av enstaka personer Som framgår av avsnitt 4.2.1 krävs för straffansvar att den olovliga värvningen avser folk. Därmed torde straffbestämmelsen vara begränsad till värvning som riktar sig mot flera personer, alltså närmast någon form av mer omfattande värvningsverksamhet. Av- gränsningen kan möjligen ha sin förklaring i de ursprungliga skälen för bestämmelsen, nämligen att säkra försörjningen av krigsdugligt manskap till det svenska försvaret. Den typ av värvningsverksamhet som straffbestämmelsen tycks ha tagit sikte på vid tillkomsten förekommer i princip inte längre och det ursprungliga syftet med bestämmelsen har förlorat sin betydelse. I vilken omfattning värvning till krigstjänst över huvud taget förekommer i är det svårt att med säkerhet uttala sig om. Av de begränsade uppgifter som finns, bl.a. från Säkerhetspolisen, framgår dock att den typ av handlande som skulle kunna anses utgöra värvning till sådan tjänst i de flesta fall riktar sig mot en eller ett fåtal personer, se avsnitt 4.1. Det torde endast i undantagsfall vara fråga om värvning av så många personer att rekvisitet folk skulle kunna anses uppfyllt. Såvitt framgår av refererad rättspraxis har bestämmelsen inte heller använts. Kravet på att den olovliga värvningen ska avse folk utgör därmed ett hinder för att straffbestämmelsen på ett effektivt sätt ska kunna tillämpas på den typ av handlande som skulle kunna beskrivas som värvning till krigstjänst. För straffansvar för rekrytering enligt 4 § rekryteringslagen, se avsnitt 4.2.2, uppställs inget krav på att gärningen ska rikta sig mot fler än en person. Som berörts i avsnitt 4.1 kan den krigstjänst som utförs för eller inom en sådan grupp som genom sitt handlande definieras som en terroristorganisation bestå av gärningar som ut- gör t.ex. terroristbrott, medverkan till sådan brottslighet eller sådant deltagande i stridsrelaterad verksamhet utomlands som enligt förslag till ny 5 b § samma lag straffbeläggs. Det innebär att gärningar som kan beskrivas som värvning till krigstjänst, och som i något avseende kan anses bidra till terrorism, i många fall kan bestraffas som rekrytering enligt förslag till ny lydelse av 4 § rekryterings- lagen. Värvning av enstaka personer till främmande krigstjänst som sker i utan regeringens tillstånd bör emellertid inte heller i andra fall vara tillåtet. Som beskrivs i avsnitt 4.1 har förbudet mot olovlig värvning motiverats av vikten av att undvika utrikespolitiska förvecklingar och bevara vänskapliga relationer till andra stater. Många av de personer som bl.a. genom stridshand- lingar deltar i den pågående väpnade konflikten i och är tillresta från andra länder, bl.a. . Det finns inga uppgifter om i vilken utsträckning dessa personer har värvats till sådan verksam- het eller tjänst, men det kan inte uteslutas att i vart fall en del av dem som rest från har varit föremål för någon form av värv- ning. Även i de fall värvningen avser krigstjänst i andra väpnade grupper än de som genom sitt handlande kan definieras som en terroristorganisation kan det, om värvningen tillåts, finnas en risk för att utrikespolitiska relationer påverkas. Flera värvare kan också sammantaget, men inte nödvändigtvis var för sig, värva ett större antal personer. Det talar för att en utvidgning av straff- ansvaret bör ske till att omfatta värvning av enstaka personer. En sådan utvidgning hindras inte heller av reglerna inom den humanitära rätten då förbudet inte påverkar individens rätt att själv välja att delta i en väpnad konflikt. Med en sådan utvidgning skulle bestämmelsen om olovlig värv- ning, vid sidan om möjligheterna att döma för rekrytering enligt 4 § rekryteringslagen, kunna bidra till att rekrytering till krigstjänst inte äger rum i . Sammanfattningsvis bör därför straffansvaret för olovlig värv- ning utvidgas till att omfatta även den som värvar en enstaka person till krigstjänst eller därmed jämförlig tjänst. För straffansvar bör fortfarande krävas att den olovliga värvningen sker i Straffbestämmelsen om olovlig värvning är territoriellt begränsad, dvs. det krävs att värvningen sker i . Som redan konstaterats sker värvning till krigstjänst på ett annat sätt än vad som var fallet vid bestämmelsens tillkomst. Även om det inte är uteslutet är det t.ex. knappast aktuellt med undertecknande av formella värv- ningskontrakt. Detta är å andra sidan inte heller något som krävs enligt straffbestämmelsens ordalydelse. För straffansvar bör det vara tillräckligt att en överenskommelse (avtal) om att delta i främ- mande krigstjänst träffas mellan den som värvar och den värvade. Detta kan ske på olika sätt. I de flesta fall ingås avtal sannolikt genom en muntlig överenskommelse mellan personer som träffas. I dessa fall krävs enligt bestämmelsen att personerna befinner sig i . Om överenskommelsen träffas genom en kontakt över internet krävs endast att någon del av värvningsgärningen äger rum i , t.ex. att den som värvas eller den som värvar befinner sig här. Frågan är om ansvar för olovlig värvning bör utsträckas till att även omfatta gärningar som i sin helhet begås utomlands. I direktiven för utredningen ingår att utreda detta. En grundläggande förutsättning för en sådan utvidgning är att det kan anses finnas ett svenskt intresse av lagföring i dessa fall. Ett exempel skulle kunna vara att svenska medborgare värvar utlän- ningar utomlands. Detta förekommer sannolikt inte i någon större omfattning. Det kan också ifrågasättas om en sådan gärning kan anses strida mot bestämmelsens huvudsakliga skyddsintresse, näm- ligen att värna utrikespolitiska relationer. Även om en stat som utgångspunkt kan anses ha ett ansvar för sina medborgares agerande påverkas såväl skyldigheten som möjligheten till lagföring av gärningar som begås utanför det egna territoriet av respekten för andra staters suveränitet (vilket bl.a. innebär att varje stat råder över vad som ska vara olagligt inom det egna territoriet). Detta kommer även till uttryck i kravet på dubbel straffbarhet, dvs. att en gärning som huvudregel ska vara straffbar även där den begås för att svensk domstol enligt 2 kap. 2 § ska ha domsrätt bl.a. över de egna medborgarna. Detta krav gäller även i fråga om olovlig värvning. Det kan alltså ifrågasättas om olovlig värvning som begås utomlands bör utgöra ett svenskt brott. Vidare kan konstateras att ansvaret för olovlig värvning avser all form av värvning till krigstjänst. För vilken väpnad styrka eller väpnad grupp som krigstjänsten ska utföras saknar alltså betydelse för straffansvaret.