sou · H4B353 · 2016-08-31 00:00:00 — kel 29.5 att ska utarbeta ett förslag till tekniska standarder för att specificera under vilka omständigheter det är lämpligt att inrätta en central kontaktpunkt, som ska överlämnas till kommissionen . Till de omständigheter som ska beaktas hör den totala volymen och det totala värdet av de transaktioner som genomförs av betalningsinstitutet i värdmedlemsstaten. tekniska standarder kommer att vara styrande för Finans- inspektionens bedömning av när ett betalningsinstitut ska inrätta en central kontaktpunkt. De tekniska standarderna ska antas genom förordningar eller beslut och träder i kraft den dag som anges i dem (artikel 10.4 i förordning (EU) nr 1093/20105). Eftersom förslag ska överlämnas inom en relativt snar framtid behövs det inte några nationella föreskrifter på området. har enligt 8 kap. 3 § betaltjänstlagen rätt att göra platsbesök hos bl.a. ombud eller filialer till betalningsinstitut och hos utländska företag som bedriver verksamhet i . För att kunna fullgöra sitt tillsynsansvar bör även få rätt att göra platsbesök hos en central kontaktpunkt i . En annan fråga är om någon ytterligare myndighet ska utses till behörig myndighet för att kunna inhämta information från utländ- ska betalningsinstituts ombud och filialer i . har i praktiken ansvar för ett antal statistikområden. Det gäller dels den svenska betalningsbalansstatistiken, dels ett antal områden för finansiell statistik, som t.ex. statistik över bankernas balans- räkningar. Inom ramen för sitt uppdrag att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende samlar också in informa- tion och statistik från aktörer på betalningsmarknaden. Statistiken används dels i internationella statistikpublikationer som ECB:s ”Blue Book” och () ”Red Book”, men också i egna publikationer. Statistikinsamlingen är ett viktigt verktyg för att kunna följa utvecklingen på betalnings- marknaden och för att göra jämförelser med utländska marknader. På initiativ har flera aktörer och myndigheter som är involverade på betalningsmarknaden bildat ett svenskt betalnings- råd, som är ett samråds- och dialogforum kring den svenska mark- 5 och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om änd- ring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /78/EG. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … naden för betaltjänster. Syftet med inrättandet av detta råd är att främja funktionen hos den svenska marknaden för betaltjänster. Dess mål är att medverka till en samhällsekonomiskt effektiv pro- duktion och konsumtion av säkra, effektiva, tillgängliga och ända- målsenliga betaltjänster. ska bistå med en allsidig belysning av centrala frågor utifrån producenternas, konsumenter- nas och myndigheternas perspektiv. För att kunna belysa och ut- reda vissa frågor finns det därmed också inom ramen för Betal- ningsrådet ett behov av att ta in statistik från olika typer av aktörer på betalningsmarknaden. har alltså behov av god tillgång till statistik och annan information av hög kvalitet för att kunna uppfylla sina uppdrag. rätt att inhämta information från aktörerna är dock begränsad enligt 6 kap. 9 § lagen (1988:1385) om riksbank till finansinstitut eller andra företag som står under Finans- inspektionens tillsyn. Betalningsmarknaden blir emellertid alltmer gränsöverskridande och viktiga funktioner på betalningsmarknaden utförs dessutom i allt större utsträckning av nya slag av aktörer som inte står under tillsyn. För att öka möjligheter att direkt ta in relevant stati- stik och information från utländska betalningsinstitut som bedriver gränsöverskridande verksamhet i är det därför lämpligt att också utses till behörig myndighet i detta avseende. Enligt artikel 22.1 kan flera nationella myndigheter utses till be- höriga myndigheter. Behörig myndighet () ska vidare samarbeta med och kunna utbyta information med den natio- nella (artikel 26). och är vidare enligt sina instruk- tioner skyldiga att samråda med och lämna uppgifter till varandra i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabili- tet, eller berör ansvar för valuta- och kreditpolitiken och för betalningsväsendet, respektive tillsyns- verksamhet (4 kap. 3 § lagen om riksbank och 7 § förord- ning (2009:93) med instruktion för ). Eftersom det inte kan antas att den information som be- höver för sin tillsyn tillgodoser behov av statistik och information framstår det som önskvärt att får inhämta relevant information från de utländska betalningsinstituten. Även bör därför utses till behörig myndighet i detta avseende. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … Det är naturligtvis önskvärt att och Finansinspek- tionen samordnar sin informationsinsamling från betaltjänstleve- rantörerna för att minimera bördan för de uppgiftslämnande före- tagen. Vidare bör det vara som kan kräva att ett utländskt betalningsinstitut ska utse en sådan central kontaktpunkt som avses i artikel 29.4, eftersom ett sådant beslut bör fattas av den myndighet som har det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över efterlevnaden av direktivets regler. Möjligheten att tillämpa bestämmelserna i artikel 29.2 respektive 29.4 bör alltså utnyttjas vid genomförandet av det andra betaltjänst- direktivet. Det bör således framgå av betaltjänstlagen att utländska betalningsinstitut som genom ombud eller filial bedriver verksam- het i ska lämna upplysningar om sin verksamhet i till . bör i sin tur få möjlighet att meddela föreskrifter om vad upplysningarna närmare ska bestå i samt om det finns behov av rapportering med visst tidsintervall. Av 5 § 7 p betaltjänstförordningen följer att får meddela föreskrifter om vilka upplysningar som betalnings- institut, registrerade betaltjänstleverantörer samt ansvariga för ett betalsystem ska lämna till inspektionen för dess tillsynsverksamhet. Detta bemyndigande kan lämpligen utsträckas till att även avse be- talningsinstitut som bedriver verksamhet i genom ombud eller filial. Det bör också framgå av betaltjänstlagen att betalningsinstitut som har huvudkontor i annan medlemsstat och som bedriver verk- samhet i genom ombud ska utse en central kontaktpunkt i om anser att så krävs, varvid de tekniska standarder som ska föreslå ska vara styrande för bedömningen om inrättande av en sådan kontaktpunkt ska ske. Det bör anges i lagen att den centrala kontaktpunkten ska lämna upplysningar om sin verksamhet på begäran av . Finansinspek- tionen bör få rätt att meddela föreskrifter för vilka upplysningar som den centrala kontaktpunkten ska lämna till inspektionen, samt för hur och med vilket intervall sådan information ska lämnas. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör alltså bemyndigas att utfärda föreskrifter på det beskrivna sättet. Vidare bör det framgå av betaltjänstlagen att även är behörig myndighet med rätt att begära in upplysningar för statistik- ändamål från utländska betalningsinstitut med verksamhet i Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … samt i fråga om rätten att inhämta information från centrala kon- taktpunkter som har inrättats i för utländska betalnings- institut. är en myndighet under och inte under regeringen. Enligt huvudregeln i 8 kap. 7 § första stycket 1 RF får regeringen meddela föreskrifter om verkställighet av lag. Av undan- taget i andra stycket framgår dock att föreskrifterna inte får avse eller dess myndigheter, däribland . Enligt 8 kap. 11 § RF kan regeringen däremot bemyndiga att meddela verkställighetsföreskrifter. Mot denna bakgrund bör – trots att är en myndighet under – regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om den information som kan be- gära. bör således få föreskriva om vad informationen ska innehålla och om information ska lämnas med vissa intervall. 12.2.7Åtgärder vid bristande efterlevnad Det andra betaltjänstdirektivets artikel 30, som är ny i förhållande till det första betaltjänstdirektivet, innehåller bestämmelser om vilka åtgärder tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaten ska vidta när ett betalningsinstitut som bedriver gränsöverskridande verksamhet inte följer direktivets regler. Av artikel 30.1 följer att om tillsynsmyndigheterna i värdmedlems- staten konstaterar att ett betalningsinstitut med ombud eller filialer på dess territorium inte följer direktivets regler i avdelning II eller nationell lagstiftning som genomför avdelning III eller IV ska de, utan att det påverkar ansvaret för tillsynsmyndigheterna i hemmedlems- staten, utan dröjsmål informera tillsynsmyndigheten i hemmedlems- staten. Efter att ha utvärderat den mottagna informationen ska tillsyns- myndigheten i hemmedlemsstaten utan onödigt dröjsmål vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att det berörda betalnings- institutet upphör att bryta mot bestämmelserna. Vidare ska tillsyns- myndigheten i hemmedlemsstaten utan dröjsmål informera tillsyns- myndigheten i värdmedlemsstaten och tillsynsmyndigheterna i alla andra berörda medlemsstater om dessa åtgärder. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … I en krissituation, där det krävs en omedelbar åtgärd för att ingripa mot ett allvarligt hot mot de kollektiva intressena för betaltjänst- användarna i värdmedlemsstaten, kan tillsynsmyndigheten enligt artikel 30.2 vidta säkerhetsåtgärder parallellt med det gränsöverskri- dande samarbetet mellan medlemsstaternas tillsynsmyndigheter och i avvaktan på att tillsynsmyndigheten i hemmedlemsstaten vidtar åt- gärder enligt artikel 29. Av artikel 30.3 framgår att de säkerhetsåtgär- der som avses i artikel 30.2 ska vara lämpliga och proportionella med hänsyn till syftet med dessa åtgärder, vilket enligt artikeln är att skydda de kollektiva intressena för betaltjänstanvändarna i värd- medlemsstaten mot ett allvarligt hot. Säkerhetsåtgärderna får inte medföra att betalningsinstitutets betaltjänstanvändare i värdmed- lemsstaten ges företräde framför dess betaltjänstanvändare i andra medlemsstater. Säkerhetsåtgärderna ska vidare vara tillfälliga och avslutas när hotet är avvärjt, med bistånd av eller i samarbete med tillsynsmyndigheterna i hemmedlemsstaten eller som anges i arti- kel 27.1. Enligt artikel 30.4 ska tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaten, om det är lämpligt mot bakgrund av krissituationen, i förväg in- formera tillsynsmyndigheterna i hemmedlemsstaten och i alla andra berörda medlemsstater, kommissionen och om de säkerhets- åtgärder som vidtas enligt artikel 30.2 och skälen till att de vidtas. Under alla omständigheter ska denna information lämnas utan onödigt dröjsmål. I artikeln utvecklas inte närmare vad som avses med säkerhets- åtgärder i detta sammanhang eller vad sådana åtgärder kan bestå i. I skäl 45 till direktivet anges endast att åtgärderna bör vara lämpliga, stå i proportion till sitt syfte samt vara icke-diskriminerande och till- fälliga. De säkerhetsåtgärder som torde avses i artikel 30 är de åtgär- der som tillsynsmyndigheterna kan vidta med stöd av nationell rätt. Enligt artikel 31.1 ska varje åtgärd som vidtas av tillsynsmyndig- heterna enligt artiklarna 23, 28, 29 eller 30 och som innebär sank- tioner eller inskränkningar i rätten att tillhandahålla tjänster eller etableringsrätten vara väl motiverad och meddelas till det berörda betalningsinstitutet. Av artikel 31.2, som i stort sett överensstämmer med det första betaltjänstdirektivets artikel 25.5, ska artiklarna 28, 29 och 30 inte påverka tillsynsmyndigheternas skyldighet att utöva tillsyn och övervaka kraven enligt det fjärde penningtvättsdirek- tivet, särskilt dess artikel 48.1, eller enligt och Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av för- ordning (EG) nr 1781/2006, särskilt dess artikel 22.1. Det första betaltjänstdirektivets artikel 25.5 har genomförts i 8 kap 1 § första stycket och 21 § betaltjänstlagen. Förslag och bedömning: Det ska anges i betaltjänstlagen att , om den kan konstatera att ett betalnings- institut med ombud eller filial i inte följer bestämmelser- na i det andra betaltjänstdirektivets avdelning II eller i betal- tjänstlagens fjärde och femte kapitel, utan dröjsmål ska informera tillsynsmyndigheterna i institutets hemmedlemsstat. Det ska också framgå av lagen att om inspektionen får motsvarande informa- tion om ett svenskt betalningsinstitut som bedriver verksamhet genom ombud eller filial i en annan medlemsstat ska den utan onödigt dröjsmål ingripa mot betalningsinstitutet samt, likaså utan dröjsmål, informera tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaten och i övriga berörda medlemsstater. De möjligheter till ingripanden mot utländska företag som enligt 8 kap. 21 § betaltjänstlagen tillkommer i egenskap av tillsynsmyndighet framstår som väl avvägda och ger inspektionen möjlighet att agera skyndsamt om det är på- kallat med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det behöver inte inrättas sådana tillfälliga säkerhetsåtgärder som arti- kel 30.2–30.4 möjliggör för att ska kunna agera skyndsamt när sådant behov föreligger. Av 8 kap. 21 § betaltjänstlagen följer att ska underrätta tillsynsmyndigheter i utlandet om ett utländskt företag genom ombud eller filial i inte bedriver sin verk- samhet i enlighet med bestämmelserna i lagens fjärde och femte kapitel. Underrättelse ska dock göras först om företaget inte följer en uppmaning om rättelse. För att genomföra direktivets bestäm- melse i artikel 30.1 bör det emellertid anges i betaltjänstlagen att , om den kan konstatera att ett betalningsinsti- tut med ombud eller filial i inte följer de bestämmelser i Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … betaltjänstlagen som införlivar bestämmelserna i avdelning II, III och IV, utan dröjsmål ska informera tillsynsmyndigheterna i insti- tutets hemmedlemsstat. Informationen ska alltså lämnas utan dröjs- mål sedan har konstaterat att de aktuella bestäm- melserna har överträtts. Att information ska lämnas utan dröjsmål torde innebära det krävs ett mer skyndsamt agerande än när en åtgärd ska vidtas utan onödigt dröjsmål. Uttrycket indikerar att in- formationen ska lämnas . Direktivets lydelse bör dock så långt som möjligt användas i lagtexten, varför där bör föreskrivas att informationen ska lämnas utan dröjsmål. Detta bör dock inte hindra att underrättelse också ska göras på det sätt som anges i 8 kap. 21 §, dvs. underrättelse bör lämnas både när en överträdelse av de aktuella bestämmelserna kan konstateras och när en uppmaning till rättelse inte har följts. Av 8 kap. 13 § följer att ska ingripa mot ett betalningsinstitut efter att ha mottagit underrättelse från en tillsynsmyndighet i annat land om att institutet överträtt föreskrifter i det landet. För att fullt ut genomföra det andra betal- tjänstdirektivets artikel 30.1 bör det bör dock framgå av lagen att om mottar sådan information som avser som bedriver verksamhet i annan medlemsstat ska inspektionen utan onödigt dröjsmål ingripa mot betalningsinsti- tutet samt utan dröjsmål informera tillsynsmyndigheterna i värd- medlemsstaterna och i övriga berörda medlemsstater om de åtgär- der som vidtas. Någon ytterligare ändring av bestämmelsen i 13 § är inte nödvändig för att direktivets reglering i denna del ska anses genomförd. Av artiklarna 30.2–30.4 följer alltså att tillfälliga säkerhetsåtgärder får tillgripas om det föreligger en situation som utgör ett allvarligt hot mot betaltjänstanvändarnas intressen. I direktivet utvecklas inte vad som avses med säkerhetsåtgärder. De möjligheter till ingripanden mot utländska företag som till- kommer i egenskap av tillsynsmyndighet enligt 8 kap. 21 § betaltjänstlagen utgörs av föreläggande om att vidta rättelse, och om rättelse inte sker får förbjuda företaget att påbörja nya betalningstransaktioner i landet efter ha underrättat tillsynsmyndigheten i företagets hemland. Om fallet är brådskande får underrättelse lämnas först i efterhand. Möjligheterna att ingripa mot utländska företag som bedriver verksamhet i Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … genom ombud eller filial och som inte följer bestämmelserna i betaltjänstlagens fjärde och femte kapitel framstår som väl avvägda och ger möjlighet att agera skyndsamt om det är påkallat med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. vid en sådan allvarlig situation som avses i artikel 30.2. Det finns därför inget behov av att inrätta tillfälliga säkerhetsåtgärder för att ska kunna agera skyndsamt. Det är också svårt att se vad sådana tillfälliga åtgärder skulle kunna bestå i. De civilprocessuella säkerhetsåtgärder som enligt 15 kap. rättegångs- balken kan aktualiseras i en tvistemålsprocess, som t.ex. kvarstad, är inte heller tillämpliga på de situationer som avses i den aktuella artikeln. Utredningens slutsats är alltså att det inte är påkallat att i betaltjänstlagen införa bestämmelser om tillfälliga säkerhetsåtgärder för att kunna ingripa mot utländska företag som bedriver verksam- het genom ombud eller filial i . Den möjlighet som arti- kel 30.2 erbjuder bör därför inte utnyttjas. Den nya artikeln 31.1 anger att varje sanktion eller ingripande enligt artiklarna 23, 28, 29 och 30 ska vara väl motiverad och med- delas det berörda betalningsinstitutet. Denna skyldighet följer av allmänna regler och av uppdrag som tillsyns- myndighet och det finns därför inte något behov av en uttrycklig bestämmelse för att artikeln ska anses genomförd. Artikel 31.2 är redan genomförd i betaltjänstlagen och kräver inte någon ytterligare åtgärd. De större förändringar som följer av det andra betaltjänstdirektivet och hur de ska genomföras i svensk rätt har behandlats i de tidigare avsnitten. Det andra betaltjänstdirektivet innehåller också flera mindre änd- ringar i förhållande till det första betaltjänstdirektivet. Det är dels fråga om tillkommande artiklar, dels om ändringar i bestämmelser som även fanns i det första direktivet. Dessa ändringar behandlas i detta avsnitt. Bedömning: De regler om ägarprövning som är tillämpliga för betalningsinstitut motsvarar regleringen i artikel 6 i det andra betaltjänstdirektivet. Det behövs således inte någon ytterligare reglering på området för att denna bestämmelse ska anses genom- förd. Förslag: Det ska uttryckligen framgå av 2 kap. 4 § betaltjänst- lagen att en registerad betaltjänstleverantör ska underrätta Finans- inspektionen om förändringar i fråga om ägarinnehav och i fråga om personer i ledningskretsen. Det andra betaltjänstdirektivets artikel 6, som inte har någon mot- svarighet i det första betaltjänstdirektivet, reglerar frågor om ägar- prövning för delägare i ett betalningsinstitut. Enligt artikel 6.1 ska alla fysiska eller juridiska personer som har beslutat att direkt eller indirekt förvärva eller ytterligare öka ett kvalificerat innehav i enlig- het med artikel 4.1.36 i förordning (EU) nr 575/20131 i ett betalnings- institut, varigenom andelen av kapitalet eller röstetalet kommer att nå eller överstiga 20, eller så att betalningsinstitut- et därigenom kommer att få ställning som dotterföretag, i förväg skriftligen underrätta de behöriga myndigheterna om sina avsikter. Detta gäller även alla fysiska eller juridiska personer som har beslutat att direkt eller indirekt avyttra ett kvalificerat innehav eller minska sitt kvalificerade innehav så att andelen av kapitalet eller röstetalet understiger 20, eller så att betalningsinstitutets ställning som dotterföretag kommer att upphöra. Med kvalificerat innehav avses enligt den nämnda artikeln direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar 10 pro- cent eller mer av kapitalet eller samtliga röster eller möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av detta företag. Vidare ska den tilltänkte förvärvaren av ett kvalificerat innehav lämna uppgifter till den behöriga myndigheten om storleken på det tilltänkta innehavet samt relevanta uppgifter enligt artikel 23.4 i direktiv /36/EU (artikel 6.2). Om det inflytande som utövas av den tilltänkte förvärvaren sanno- likt är till skada för en sund och ansvarsfull ledning av betalnings- institutet ska medlemsstaterna kräva att de behöriga myndigheter- na motsätter sig förvärvet eller vidtar andra lämpliga åtgärder för att förhållandet ska upphöra. Sådana åtgärder kan bestå av förelägg- anden, sanktioner för styrelsen eller de personer som leder verk- samheten, eller upphävande av rösträtt som är knuten till de aktier som innehas av betalningsinstitutets aktieägare eller medlemmar. Liknande åtgärder ska vidtas i fråga om fysiska eller juridiska personer som underlåter att lämna sådan förhandsinformation som avses i denna artikel (artikel 6.3). Om ett innehav har förvärvats trots att tillsynsmyndigheterna har motsatt sig det, ska medlems- staterna, oavsett eventuella övriga sanktioner, föreskriva antingen att sådana rösträtter inte får utövas eller att avgivna röster ska vara ogiltiga eller att de får förklaras ogiltiga (artikel 6.4). Någon reglering motsvarande artikel 6 fanns alltså inte i det första betaltjänstdirektivet. I det direktivet behandlades frågor om ägar- 1 och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om till- synskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. prövning i artikel 10.6 (som i stort sett motsvarar nuvarande arti- kel 11.6). Den artikeln innehöll bestämmelser om att behöriga myn- digheter skulle förvissa sig om lämpligheten hos aktieägare eller andra medlemmar med kvalificerade innehav i betalningsinstitutet och syftade till att hindra olämpliga personer från att ha kvalificerade innehav i sådana företag. Bestämmelsen har genomförts i 2 kap. 6 § betaltjänstlagen av vilken det följer att tillstånd att tillhandahålla betaltjänster ska ges om det finns skäl att anta att den som har ett kvalificerat innehav i företaget är lämplig att utöva ett väsentligt in- flytande över ledningen av företaget. I samband med genomförandet av dåvarande artikel 10.6 uttalade regeringen följande i förarbetena till betaltjänstlagen. Det bör även noteras att bestämmelserna i 14 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse har ändrats i syfte att i svensk rätt genomföra bestämmelserna i direktiv /44/EG om be- dömning av förvärv och ökning av innehav inom finanssektorn (förvärvs- direktivet). Förvärvsdirektivet är tillämpligt i fråga om större förvärv av aktier eller andelar i kreditinstitut, värdepappersföretag och försäk- ringsföretag. Förvärvsdirektivet antogs före det att betaltjänstdirektivet antogs och innehåller inga bestämmelser som gör dess regler tillämp- liga på betalningsinstitut. Betaltjänstdirektivet innehåller inte heller någon hänvisning till förvärvsdirektivet i de delar av artikel 10 som rör krav på betalningsinstituts ägare och ledning. Förvärvsdirektivets reg- ler är därmed inte direkt tillämpliga på betalningsinstitut. Däremot innebär hänvisningen i den nu föreslagna lagen om betaltjänster till 14 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse att de bestämmelser i denna lag som genomför förvärvsdirektivet kommer att tillämpas även på betalningsinstitut.2 Den hänvisning som nämns i propositionen finns i 2 kap. 8 § betal- tjänstlagen, som föreskriver att bestämmelserna om ägarprövning i kreditinstitut i 14 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse ska tillämpas även för betalningsinstitut. Av 14 kap. 1 § följer att en ansökan om tillstånd ska lämnas till innan ett kvalificerat innehav av aktier förvärvas eller ett företag börjar bedriva tillståndspliktig verksamhet. Det gäller även när innehavet ökas så att det uppgår till eller överstiger 20, av kapitalet eller röstetalet eller så att företaget blir ett dotterföretag. Med kvalificerat innehav avses ett direkt eller indirekt ägande i ett 2009/10:220 s. 126.