sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Om medger att köp- aren får ta vård om fastigheten eller del av denna får köparen i princip agera som en ägare17. Enligt erfarenhet vill försäkringsbolag inte försäkra utmätt egendom eftersom risken är för hög. Krono- fogdemyndigheten har tidigare tecknat försäkringar för utmätta fastigheter, men upphörde med detta . Efter några försäkringsfall ville försäkringsbolaget inte förlänga avtalet eftersom försäkringspremierna inte var tillräckligt höga för att täcka försäkringsfallen. tecknas därför inte någon försäkring av myndigheten utan spekulanter och köpare av fast egendom hän- visas att själva ta kontakt med försäkringsbolag för att ordna med en försäkring. Enligt uppgift från har köpare av utmätt egendom haft vissa svårigheter att teckna en försäkring. Försäkringsbolagen har ansett att det är svårt att vär- dera risken för att försäkringsfall ska inträffa och i en del fall har 17 m.fl., Utsökningsbalken (, Zeteo), kommentaren till 12 kap. 36 § UB. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar försäkringsbolag inte velat försäkra egendomen innan köpet full- bordats, dvs. Kronofogdemyndig- heten försäkrar normalt sett inte heller utmätt lös egendom. Om egendomen förvaras externt ställer myndigheten dock som krav att uppdragstagaren har adekvata försäkringar för sin verksamhet så att skador vid t.ex. brand och stöld ersätts. Utredningen har samrått med branschorganisationen som efter att ha inhämtat uppgifter från sina medlems- företag bekräftat att försäkringsbolagen normalt sett tillhandahåller försäkring för fast egendom som säljs på auktion först från tidpunkten för köparens tillträde, dvs. för fördelningssammanträdet vilket i normalfallet är den tidpunkt som sammanfaller med riskövergången. Ett försäkringsbolag belyste frågan om det skulle kunna vara möjligt att teckna en försäk- ringslösning där det försäkringsbara intresset är den erlagda hand- penningen. Någon sådan försäkringslösning tillhandahålls dock inte . Även om det rent principiellt inte torde föreligga några rättsliga hinder för en köpare att teckna en försäkring på den köpta egen- domen innan tillträdet kommer köparen således i praktiken inte kunna försäkra den utmätta egendomen innan köparen har fått till- träde eller besittning till den. Det är inte lämpligt att föreslå några inskränkningar av den gällande produktfrihetsprincipen genom att tvinga försäkringsbolagen att tillhandahålla vissa produkter. Myndigheter kan använda sig av Kammarkollegiets försäkringar. Om avsaknaden av privata försäkringslösningar visar sig vara ett stort problem kan regeringen överväga att ge Kammarkollegiet i uppdrag att tillhandahålla en lämplig försäkringslösning för egen- domen eller handpenningen, som i så fall skulle tecknas av Krono- fogdemyndigheten, att gälla fram till den nye köparen har fått tillträde till den köpta egendomen. En sådan ordning skulle inne- bära att staten tar över ett ansvar som åvilar gäldenären eller borgenärskollektivet, men skulle kunna motiveras med att det är ett samhällsintresse att upprätthålla förtroendet för utsöknings- förfarandet och verksamhet. Försäkringen skulle avse ett begränsat antal situationer under förhållandevis korta tidsperioder. Att utmätt egendom är försäkrad torde kunna påverka priset på egendomen i positiv riktning, vilket skulle gynna såväl gäldenärs- och borgenärskollektivet som det allmänna. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar När det inte finns någon försäkring för den utmätta egendomen anser vi att detta på ett tydligare sätt än ska komma att utgöra ett köpevillkor som spekulanter kan ta ställning till vilket i sin tur kan komma att påverka försäljningspriset. Vi föreslår därför ett tillägg i 12 kap. 30 § UB som innebär att det ska framgå av sakägar- förteckningen om det finns någon försäkring för egendomen. I förekommande fall kan det även finnas en hänvisning till gällande försäkringsvillkor. När det inte gått att få fram några uppgifter om huruvida egendomen är försäkrad bör detta framgå. Motsvarande uppgift bör framgå av kungörelser av auktion eller infordrande av anbud. Intresserade köpare har med denna information möjlighet att väga de risker som köpet kan inne- bära mot det pris man är beredd att betala för egendomen. En så- dan hänvisning innebär givetvis inte någon garanti att försäkringen inte kan komma att sägas upp som försäljningsförfar- andet pågår. Det får ankomma på intresserade köpare att hålla sig underrättade om förändringar i försäkringsavtalet. Om den förre ägaren inte har någon annan bostad kan Krono- fogdemyndigheten enligt 12 kap. 36 § UB tillåta honom eller henne att bo kvar på fastigheten högst efter tillträdesdagen. Detta måste uppmärksammas senast vid bevakningssammanträdet och uppgift om tidigare ägares rätt att bo kvar ska tas upp i sak- ägarförteckningen (12 kap. 30 § UB). Eftersom köparens möjlig- heter att fullt ut förfoga över den köpta egendomen om tidigare ägare tillåts bo kvar inskränks torde också denna uppgift kunna påverka det slutliga försäljningspriset. Om den tidigare ägaren tillåts bo kvar kan det innebära en ökad risk att fastigheten förstörs eller skadas. Frågan om egendomen är försäkrad bör därför särskilt vägas in vid bedömning av om tidigare ägare ska få rätt att bo kvar på den ut- mätta fastigheten. Detta bör uttryckligen framgå av 12 kap. 36 § UB. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar 9.4.8Behövs särreglering för indrivningsmål i bestämmelserna om tidsfrister för försäljning av utmätt egendom? Våra bedömningar och förslag: Tidsfristerna för försäljning av utmätt egendom bör vara desamma i alla slags mål. Undantags- bestämmelserna i 8 kap. 19 §, 10 kap. 24 § och 12 kap. 69 § upp- hävs. I utsökningsbalkens åttonde kapitel finns allmänna bestämmelser om exekutiv försäljning m.m. I det som är enskilda mål ska försäljning av utmätt egendom ske utan dröjsmål, om det inte upp- står något hinder för det. På begäran av utmätningssökanden eller gäldenären får bevilja anstånd med försälj- ningen18. Om anståndet begärs av gäldenären får det bara beviljas om utmätningssökanden medger det eller om det finns särskilda skäl (8 kap. 3 § UB). Av 9 kap. 2 § UF följer att om inte hinder uppstår eller anstånd beviljas ska försäljning ske från utmätningen om inte särskilda skäl föreligger. Anstånd får inte utan synnerliga skäl medges utöver från utmätningen. Bestämmelser om hinder för försäljningen finns i 8 kap. 4–7 §§ UB. Enligt 8 kap. 19 § UB gäller inte kapitlets 3 § för de allmänna målen19. För dessa gäller i stället att försäljning av utmätt egendom ska ske utan dröjsmål, om det inte uppstår hinder eller om Krono- fogdemyndigheten meddelar anstånd. För en utmätt fastighet gäller enligt 12 kap. 11 § UB att den bör säljas från utmätningen eller, i fall som avses i 4 kap. 27 § eller 8 kap. 1 § tredje stycket UB, från det att begäran om försäljning kom in till , om inte hin- der möter eller anstånd beviljas enligt 8 kap. 3 § UB. 18I avsnitt 9.4.3 föreslår vi att anstånd ska kunna beviljas även efter begäran av tredje man som berörs av försäljningen. 19Även om det inte uttryckligen framgår av 8 kap. 19 § UB gäller inte heller 8 kap. 4 § första och andra stycket UB för de allmänna målen. Detta följer av en jämförelse med 3 kap. 23 § första stycket UB. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar inte utan synnerliga skäl medges utöver från nämnda tid- punkt (12 kap. 11 § UB). Enligt 12 kap. 69 § UB gäller inte det som föreskrivs i 12 kap. 11 § UB i allmänna mål. Samma tidsfrister gäller för utmätt skepp (10 kap. 3 § UB) och utmätt luftfartyg (11 kap. 1 § UB hänvisar till bestämmelserna om utmätt skepp). Enligt 10 kap. 24 § gäller inte 10 kap. 3 § i allmänna mål. Samma tidsfrister bör gälla för alla mål Att bestämmelserna om tidsfrister för tvångsvis försäljning inte gäller i det som är allmänna mål innebär i princip att Krono- fogdemyndigheten är friare när det gäller att välja tidpunkt för försäljningen och att kan överskrida gäll- ande tidsfrister när försäljningen ska göras för en fordran till stat eller kommun. Regleringen är således till förmån för den enskilde gäldenären. Detta talar för att särregleringen bör finnas kvar. Det har dock framkommit att inte tillämpar bestämmelserna om tidsfrister annorlunda, eller i vart fall inte för- månligare för gäldenären, i det som är allmänna mål. Eftersom vi strävar efter regelförenkling genom att så långt det är möjligt utmönstra skillnaderna mellan det som är allmänna och en- skilda mål föreslår vi att den särreglering som finns för det som benämns allmänna mål tas bort. 9.4.9Utmätta försäkringsbelopp som inte förfallit till betalning Våra bedömningar och förslag: Att utmätta försäkringsbelopp inte kan drivas in när försäkringen enligt försäkringsavtalet ännu inte förfallit till betalning är en brist i lagstiftningen som påver- kar effektiviteten i utsökningsförfarandet. Det utsökningsrättsliga regelverket innehåller nödvändiga be- stämmelser för att utmätta försäkringsbelopp ska kunna drivas in. Det bör införas kompletterande reglering i inkomstskatte- lagen (1999:1229) så att lagens bestämmelser om återköpsför- bud inte hindrar indrivning av utmätta belopp. Ett förslag om tillägg i 58 kap. 18 § inkomstskattelagen som innebär att det ska Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar vara möjligt att utmäta belopp från en pensionsförsäkring be- reds i . Vi lämnar därför inte något författningsförslag i denna del. Vi föreslår ett tillägg i 15 kap. 3 § UB som tydliggör att ett beslut om utmätning innebär att det utmätta beloppet omedel- bart förfaller till betalning och får utkrävas från försäkrings- bolaget. Det finns många olika bestämmelser om utmätning och undantag från utmätning när det gäller försäkringar. Dessa finns bl.a. i 5 kap. 8 § UB och 15 kap. försäkringsavtalslagen (2005:104). Huvudregeln i 15 kap. 1 § försäkringsavtalslagen är att en för- säkring och ersättning som utfaller från den kan tas i anspråk för försäkringstagarens och någon annan berättigads skulder i enlighet med vad som föreskrivs i lagens femtonde kapitel och i lagstift- ningen i övrigt. I kapitlets följande paragrafer räknas en rad undan- tag upp. Med lagstiftningen i övrigt avses t.ex. bestämmelsen 5 kap. 8 § UB om beneficium avseende rätt till pension och viss livränta. Vi har diskuterat om samtliga undantag från utmätning som gäller för försäkringar bör samlas i UB men kommit fram till att detta inte är en lämplig ordning. Det främsta argumentet mot en sådan reglering är att den skulle bli mycket omfattande. UB skulle därmed tyngas av en omfångsrik reglering för en trots allt begrän- sad fråga. En praktiskt viktig fråga när det gäller utmätning av försäkringar är att det i vissa situationer finns en bristande samordning mellan bestämmelserna i inkomstskattelagen (1999:1229), försäkringsavtals- lagen (2005:104) och UB som leder till att försäkringsbolag inte kan betala ut de utmätta medlen om de inte förfallit till betalning enligt försäkringsavtalet. kan därför inte driva in de utmätta beloppen. I detta sammanhang är HD:s uttalande i rättsfallet NJA 2013 s. 540 av intresse (bilaga 22). Bakgrunden i målet är att Krono- fogdemyndigheten beslutade att utmäta ett belopp om 13 010 kro- nor i en kollektiv tjänstepensionsförsäkring i Försäkringsbolaget som var tecknad för en person (SE) på dennes liv. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar utmätningsbara beloppet beräknades i enlighet med 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen (2005:104). Enligt den bestämmelsen får en livförsäkring innan något försäkringsfall har inträffat i viss omfatt- ning utmätas för försäkringstagarens skulder. Utmätningen avsåg SE:s skulder i allmänna och enskilda mål. I syfte att säkerställa utmätningen skickade ett förbudsmeddel- ande till i egenskap av sekundogäldenär. Därefter begärde med stöd av 9 kap. 11 § UB att skulle betala det utmätta beloppet till . ansåg sig förhindrad att betala det utmätta beloppet till på grund av att någon utbetalning inte kunde ske från SE:s försäkring enligt försäkringsavtalet och att det inte heller fanns något stöd i lag för en sådan utbetalning. Till följd av ställningstagande förelade Kronofogde- myndigheten utmätningsborgenärerna att väcka talan mot i egenskap av sekundogäldenär (9 kap. 11 § tredje stycket och 4 kap. 23 § första stycket UB). Föreläggandet innebar att utmätnings- borgenärerna skulle yrka att skulle utge det utmätta be- loppet till SE. väckte talan mot och yrkade att på grund av beslutet om utmätning skulle förpliktas att utge till SE. bestred käromålet på samma grunder som bolaget ansett hindra utbetalning av det utmätta be- loppet till . Tingsrätten och hovrätten förpliktade att i egenskap av sekundogäldenär utge det utmätta beloppet till SE. Domstolarna ansåg att regeln i 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen (2005:104) skulle sakna betydelse om det utmätta beloppet inte kunde drivas in som en förfallen fordran. Domstolarnas slutsats var därför att beslutet om utmätning innebar att SE hade en fordran uppgående till det utmätta beloppet mot och att fordran förföll till betalning genom utmätningen. överklagade till HD som ogillade talan20. HD kom fram till att en livförsäkring som utmätts enligt 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen (2005:104) inte var förfallen till betalning på det sätt som förutsätts för tillämpning av 9 kap. 11 § UB om indrivning av utmätt fordran. Enligt 58 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229) får en sådan försäkring bara betalas ut under vissa 20 Lambertz var skiljaktig och fastställde hovrättens domslut. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar förutsättningar, som inte förelåg i detta fall. Med hänvisning till 27 § lagen (1936:81) om skuldebrev konstaterade HD också att borgenären inte har bättre ställning än utmätningsgäldenären, dvs. HD uttalade även att frågan om försäkringen skulle ha kunnat tas i anspråk på något annat sätt inte var föremål för prövning i målet. Hänvisning gjordes till 9 kap. 12 och 13 §§ UB. Behov av kompletterande reglering för att möjliggöra indrivning av utmätt försäkringsbelopp som inte förfallit till betalning Det torde ha varit lagstiftarens syfte att det som är utmätningsbart enligt 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen också ska kunna komma utmätningsborgenärerna till godo. Hur de utmätta beloppen ska kunna drivas in när de ännu inte förfallit till betalning är dock inte reglerat. Gällande ordning påverkar effektiviteten i utsökningsförfarandet negativt. utmäter försäkringar men borgenärer kan få vänta på att det utmätta beloppet kan drivas in. Det är inte en tillfredsställande ordning att Kronofogde- myndigheten ska avstå från att utmäta tillgångar på grund av brister i lagstiftningen. För är det dessutom en administrativ belastning att ha utmätningar öppna . I promemorian Ny försäkringsavtalslag (Ds 1993:39) redovisades att Föreningen i ett remissyttrande hade efterlyst förtydliganden av hur det utmätta beloppet skulle tas i anspråk för betalning till utmätningsborgenärerna. Bedömningen i promemorian var att beloppet – så som föreningen ansett – borde utmätas som en fordran hos försäkringsbolaget. Att hänvisa till möjligheten att återköpa försäkringen ansågs mindre lämpligt. En- ligt promemorian hör dock regler om dessa frågor hemma i utsök- ningsbalken och behovet av ändring av vissa bestämmelser i denna fick övervägas i annat sammanhang (Ds 1993:39 s. 336 f.). Frågan har därefter inte behandlats av lagstiftaren. Att utmätta försäkringsbelopp inte kan drivas in är givetvis en brist som bör åtgärdas. Det behövs kompletterande regler som möjliggör indrivning av utmätt försäkringsbelopp som inte förfallit till betalning. Fråga är i vilket eller vilka regelverk kompletterande Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar regler bör införas. Nedan redovisar vi vår syn på relevanta regelverk och vilka lagstiftningsåtgärder som behövs. Utsökningsbalken innehåller nödvändiga bestämmelser för att utmätta försäkringar ska kunna drivas in Enligt 4 kap. 31 § UB ger utmätning rätt att vidta åtgärder med den utmätta egendomen för att kunna till- varata sökandens rätt. I detta sammanhang har Kronofogdemyndig- heten samma befogenheter som egendomens ägare. Kronofogde- myndigheten är dock förhindrad att väcka talan vid domstol eller svara i mål angående den utmätta egendomen. Kronofogdemyndig- heten kan t.ex. avbryta preskription av en utmätt fordran eller be- vaka en fordran i sekundogäldenärens konkurs. Kronofogdemyn- digheten kan också säga upp en utmätt fordran till betalning, t.ex. ett banktillgodohavande för vilket viss uppsägningstid gäller (prop. 1980/81:8 s. 480 ff.). För en försäkring som enligt försäkrings- avtalet inte går att säga upp är emellertid, på samma sätt som försäkringens innehavare, förhind- rad att säga upp försäkringen till förtida utbetalning. Av 9 kap. 11 § UB följer att om en utmätt fordran är förfallen till betalning, ska utan dröjsmål uppmana sekundogäldenären att betala sin skuld till Kronofogdemyndig- heten. Vid indrivning av en utmätt fordran enligt denna bestäm- melse kan sekundogäldenären med verkan mot sökanden göra gällande samma invändningar som han eller hon hade kunnat göra gällande mot fordringsborgenären, dvs. När en fordran har utmätts intar alltså utmätningsborgenären i mate- riellt hänseende samma ställning som utmätningsgäldenären i för- hållande till sekundogäldenären. Om fordran enligt försäkringsvill- koren inte har förfallit till betalning är bestämmelsen i 9 kap. 11 § UB därför inte tillämplig (se HD:s slutsats i NJA 2013 s. 540). En utmätt fordran kan säljas om den inte kan drivas in inom rimlig tid (9 kap. 13 § UB). Vad som är rimlig tid framgår inte av bestämmelsen. Enligt lagberedningen ansågs det kunna bli nödvän- digt med försäljning om borgenären skulle få vänta ett eller . Vid utmätning av vissa försäkringar eller andel därav kan det dröja innan förfallotidpunkten inträffar och indrivning kan ske. Förutsättningarna för att skulle kunna Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar sälja en utmätt försäkring eller andel av den är därmed uppfyllda. Det går dock att ha principiella synpunkter på det lämpliga i att sälja en försäkring som är knuten till en person. Marknadsvärdet för en sådan försäkring kan antas vara förhållandevis lågt och en sådan försäljning skulle sannolikt kunna leda till en värdeförlust som varken gynnar gäldenären eller borgenären. Det kan också ifrågasättas om det är en praktiskt genomförbar lösning för försäk- ringsbolagen att ha olika delägare i försäkringar som normalt är tecknade på en person21. Enligt 9 kap. 12 § UB gäller att om en utmätt fordran inte är förfallen till betalning får träffa avtal med sekundogäldenären om förtida betalning av fordringen och om nedsättning av fordringens belopp. Denna bestämmelse ger alltså befogenhet att ingå avtal med exempelvis ett försäkringsbolag, om uppsägning och förtida utbetalning av en fordran på försäkringsbelopp. Ett sådant avtal kan dock av natur- liga skäl inte träffas om det inte finns några lagliga förutsättningar för att säga upp försäkringen. Inkomstskattelagen behöver kompletterande reglering Enligt 58 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229) får en pensions- försäkring inte betalas ut till den försäkrade på annat sätt än som ålderspension, sjukpension eller efterlevandepension. Trots den bestämmelsen får en pensionsförsäkring återköpas under vissa i 58 kap. 18 § givna förutsättningar samt om medger det. Bestämmelserna i 58 kap. hindrar inte återbetalning enligt 13 kap. 4 § och 15 kap. 8 § försäkringsavtalslagen. De senare bestämmelserna behandlar vissa möjligheter till återbetal- ning från försäkringsgivaren vid bodelning mellan makar respektive vid försäkringstagarens konkurs. Till skillnad från de fall som ut- 21 Jfr justitierådet Lambertz skiljaktiga mening i NJA 2013 s. 540 (p. ”En tänkbar annan möjlighet är att utmätningen avser den utmätningsbara delen av försäkringen som en rättig- het, och att denna rättighet säljs. Om förvärvaren i ett sådant fall inte kan få ut beloppet från försäkringsbolaget innan det förfaller till betalning enligt försäkringsavtalet, kommer emellertid det belopp som en sådan försäljning inbringar normalt att ligga långt under det belopp som är tillgängligt för utmätning. Det medför ett betydligt sämre utfall och man kan utgå från att en sådan ordning inte är avsedd”. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar tryckligen anges i 58 kap. 18 § inkomstskattelagen har något undan- tag inte föreskrivits för när försäkringarna utmäts. För att möjliggöra indrivning av utmätta försäkringsbelopp som ännu inte förfallit till betalning bör det införas kompletterande reglering i inkomstskattelagen. Ett alternativ som vi diskuterat är om regleringen bör möjliggöra återköp av pensionsförsäkringen. Ett återköp innebär att försäkringen avslutas och att försäkrings- företaget betalar ut det belopp som motsvarar värdet av försäk- ringen22. Beloppet som betalas ut ska då beskattas som inkomst av tjänst. Eftersom utmätning inte inverkar på försäkringsavtalets innehåll och inte innebär att försäkringsavtalet avslutas torde detta alternativ vara mindre lämpligt. Ett annat alternativ som vi diskuterat är att det införs en kompletterande reglering i 58 kap. 18 § inkomstskattelagen som innebär att bestämmelserna i kapitlet inte hindrar återbetalning av belopp som utmätts enligt utsökningsbalken. Under vår utred- ningstid har (Fi 2012:03) i betänkandet Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna (SOU 2015:68) uppmärksammat bristen i den skatterättsliga lag- stiftningen och konstaterat att eftersom gällande skatteregler inte hindrar att en pensionsförsäkring överlåts genom utmätning, fram- står det som ändamålsenligt att skattereglerna inte heller ska utgöra ett hinder för utmätning av belopp enligt försäkringsavtalslagen. har därför föreslagit ett tillägg i 58 kap. 18 § inkomstskattelagen som innebär att bestämmelserna i kapitlet inte hindrar utmätning av belopp av en pensionsförsäkring. Det utmätta beloppet anses som pension enligt 10 kap. 5 § första stycket 4 inkomstskattelagen (s. 308 ff.). Lagförslaget bereds i . Vi lämnar därför inte något författningsförslag i denna del. 22 Se prop. 1993/94:85 s. 51, ”Ett återköp innebär att försäkringsbolaget frigörs från sina förpliktelser mot försäkringstagaren genom en utbetalning av det aktuella återköpsvärdet på den annullerade livförsäkringen.” Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar Enligt vår bedömning är det en brist att det inte framgår hur be- lopp som utmätts med stöd av 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen ska kunna komma utmätningsborgenärerna till godo. Förarbetena till försäkringsavtalslagen ger inte heller någon vägledning i frågan hur det utmätningsbara beloppet ska drivas in efter ett beslut om utmätning (prop. 2003/04:150). Det kan dock inte ha varit lagstift- arens avsikt att införa bestämmelser som gör det möjligt att utmäta belopp innan försäkringens förfallotidpunkt, utan att det utmätta beloppet ska betalas ut. Ett sätt för att tydliggöra regelverket är att införa ett tillägg i 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen som tydliggör att det utmätta beloppet, oaktat de villkor som gäller för försäkringen, förfaller till omedelbar betalning genom ett beslut om utmätning. En sådan reglering skulle vara i linje med följande uttalande av justitierådet Lambertz i dennes skiljaktiga mening i NJA 2013 s. 540: Det sagda talar för att 15 kap. 3 § försäkringsavtalslagen tolkas så – i brist på uttrycklig reglering – att det utmätta beloppet förfaller till betalning genom utmätningen och får utkrävas från försäkringsbolaget. Utredningen har samrått med branschorganisationen säkring. Enligt Svensk Försäkring bevakar försäkringsbolagen inte aktivt utmätta belopp. Dagens ordning medför således inte några administrativa problem för försäkringsbolagen.