sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — I HD gjorde klaganden (gäldenären) emellertid endast gällande att han behövde bilen för att kunna arbeta och försörja sig och sin familj. medgav att bilen utgjorde gäldenärens beneficieegendom men framhöll att bilen hade ett för högt värde för att kunna undantas från utmätning. Frågan om möjligheten att undanta bilen för att gäldenären skulle kunna skjutsa sonen till fritidshemmet prövades därför inte i HD. Det kan dock inte uteslutas att ett liknande resonemang skulle kunna föras när det gäller en gäldenärs behov av bil för att skjutsa barn till och från skola eller fritidshem. Det är vår uppfattning att Kronofogde- myndigheten, inom ramen för gällande regelverk, bör kunna väga in barnets bästa när gäldenärens behov av bil prövas och det inte finns några andra lämpliga färdmedel. Enligt äldre HD-praxis är det möjligt att undanta TV-apparater som inte har ett betydande marknadsvärde som beneficium (NJA 1983 s. 642 och NJA 1985 s. 494)25. Dagens samhällsförhållanden och teknikutveckling kan innebära behov av en förändrad syn när det gäller beneficieprövningen och barns behov. Ett exempel är att datorutrustning till skäligt värde numera torde betraktas som normal utrustning för ett hem eftersom det är ett viktigt verktyg för kun- skapsinhämtning. Tillgång till dator och internet är också ofta en förutsättning för att barn ska kunna utföra sitt skolarbete (jfr RH 2006:47 där en dator med begränsat värde ansågs som normal ut- rustning för ett hem). kan annan egendom komma att utgöra beneficium. 25 I det första avgörandet undantogs TV-apparater till ett begränsat värde från utmätning med hänsyn tagen till att gäldenären hade barn. I det senare avgörandet framhöll HD att ”en TV- apparat får numera betraktas som normal utrustning för ett hem. Särskilt i familjer med barn torde den ofta fylla en viktig social funktion. På grund härav och eftersom den aktuella appa- raten representerar ett begränsat värde, får det anses befogat att den undantages från utmät- ning”. måste redan enligt gällande bestämmelser ta särskild hänsyn till barns bästa inom ramen för löneutmätnings- förfarandet i samband med beräkning av vilket belopp en löneutmät- ningsgäldenär ska få förbehålla sig. I avsnitt 8.4.1 föreslår vi nya bestämmelser för beräkning av nor- mal- och förbehållsbelopp vid löneutmätning. Vårt förslag innebär att förbehållsbeloppen höjs för barnfamiljer. Förslaget innebär också att utsökningsgäldenärens och eventuell makes eller sambos kostna- der för umgänge med barn, inklusive skäliga reskostnader, ska be- aktas i löneutmätningsförfarandet. Om det finns särskilda skäl ska även kostnader som uppkommer på grund av växelvis boende kunna beaktas. De nya reglerna kommer således ge ett ökat handlingsutrym- me för att beakta barns bästa utifrån de förutsättningar som är aktuella i ärendet. Barns rätt till en bostad – verkställighet av avhysning art. 27 p. 3 behandlar barns rätt till nödvändiga levnadsvillkor, bl.a. bostad. Av bestämmelsen följer att konven- tionsstaterna, i enlighet med nationella förhållanden och inom ramen för sina resurser, ska vidta lämpliga åtgärder för att bistå föräldrar och andra som är ansvariga för barnet att genomföra denna rätt. Vid behov ska konventionsstaterna tillhandahålla materiellt bistånd och utarbeta stödprogram, särskilt i fråga om mat, kläder och bostäder. I uttrycks rätten till bostad och att barns rätt ska tas till vara i 1 kap. 2 § regeringsformen: … Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa. … Det allmänna ska verka för att alla människor ska kunna uppnå delak- tighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt tas till vara. I har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Försörjningsstöd ska lämnas till skäliga kostnader för bl.a. boende och länsstyrelserna har sammanställt kunskap och identifierat viktiga faktorer för att införa ett barnper- spektiv i handläggningen av ekonomiskt bistånd26. Barns rätt till en bostad ska i första hand tillgodoses av de sociala skyddsnät som finns. När ett avhysningsmål väl nått verkställig- hetsstadiet är det uppdrag att genomföra avhysningen medan det är socialnämndens uppgift att ta det sociala ansvaret. Vi anser därför inte att det bör införas några ytterligare möjligheter för att av sociala skäl skjuta upp en avhysningsförrättning. Däremot anser vi att det bör tydliggöras att när en begäran om anstånd prövas ska särskilt beakta om svaranden eller tredje man ska avhysas från sitt hem. Eventuella ytterligare skyddsåtgärder bör införas i annan lag- stiftning (se avsnitt 10.4.1). I avsnitt 4.3.12 föreslår vi också att proportionalitetsprincipen ska lagfästas. Det kommer att innebära att i undantagsfall kan avstå från att verk- ställa en avhysningsförrättning. verkställighet av avhysning är en av de mest ingripande åtgärder som kan vidta. Åtgärderna har stor påverkan på svaranden, dennes barn och övriga familj. Vid en avhysningsförrättning bör därför socialnämnden när- vara när barn berörs. Om socialnämnden inte är närvarande och barn är hemma bör kontakta socialnämnden. När socialnämnden är närvarande är det i första hand dess ansvar att förklara situationen för barnet om inte föräldrarna klarar av det. Om behöver hjälp med att förklara eller inte är när- varande måste dock kunna förklara för barn vad som ska hända. I avsnitt 4.3.13 och 10.4.3 föreslår vi åtgärder för att uppnå ett bättre informationsutbyte mellan och socialnämnden i samband med en tvångsvis försäljning av en bostad och efterföljande handräckning enligt 8 kap. 18 UB eller en avhys- ningsförrättning. ska det således inte behöva uppkomma 26 Rapporten vid handläggning av ekonomiskt bistånd (2003). I rapporten betonas att det kan vara viktigt för barn att få bo kvar i sitt bostadsområde. Barn kan känna rädsla för att behöva flytta. Att byta bostad och bostadsort är ofta en stor händelse för barn som vanligtvis rör sig inom ett ganska begränsat område. Det har visat sig att barn som flyttas som innebär byte av kamrater och skola, kan få negativa konsekvenser för barns skolgång. fall där socialnämnden inte är närvarande när avhysningen påverkar barn. Skulle det ändå inträffa måste dock ta särskild hänsyn till barnets bästa. När det gäller själva genomförandet av avhysningen har Krono- fogdemyndigheten beslutat att metoden direktavhysning bör undvikas när myndigheten har kännedom om att det finns barn som kan bli berörda av avhysningen. I stället bör till exempel stegvis avhysning användas (se avsnitt 10.2.3 och 10.2.4)27. Den ovan nämnda rutinen att som huvudregel ska ställa in en förrättning när ett barn är ensamt hemma gäller inte för avhysningsförrättningar. Anledningen till det är främst kostnadsskäl. Det förekommer dock att ändå ställer in en avhysningsförrättning när barn berörs och det sker främst när socialnämnden inte är närvarande. Vår uppfattning är att det måste finnas ett visst utrymme för att skjuta upp avhysningsförrättningen i en situ- ation när barn berörs och socialnämnden inte är närvarande. 4.3.12Proportionalitetsprincipen lagfästs i utsökningsbalken Våra förslag: Proportionalitetsprincipen lagfästs i utsöknings- balkens första kapitel. Enligt bestämmelsen får en åtgärd bara vidtas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som berörs av åtgärden. får också upphäva ett beslut som inte har fått laga kraft om det är uppenbart att beslutet inte är proportionerligt. Vidtagna åtgärder ska dock inte återgå förrän beslutet om upphävande har fått laga kraft. När ett beslut som upphävts med tillämpning av proportionalitetsprincipen har fått laga kraft ska upphäva andra beslut som till följd av det beslutet kan verkställas. Detsam- ma gäller om fattat ett beslut att inte vidta ytterligare åtgärder och det beslutet har fått laga kraft. upphävandebeslut får överklagas från beslutet. 27 beslut , dnr 832 28544-14/121. Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till under vilka förutsättningar bostäder ska vara skyddade från utmätning. I direktiven framhålls att det övergripande syftet med utsökningsförfarandet är att säker- ställa att förpliktelser fullgörs. påpekas det att det i det enskilda fallet inte kan ske till vilket pris som helst. Det som står att vinna med en utsökningsåtgärd måste stå i proportion till de kon- sekvenser det får för en gäldenär och dennes familj. Direktiven erinrar också om att vikten av att utsökningsåtgärden står i proportion till gäldenärens behöriga intressen och rättigheter har framhållits i rätts- praxis och hänvisar till två nedan redovisade domar. dom – Rousk mot (ECHR 27183/04) I mål Rousk mot (domen finns i svensk översättning i bilaga 20) konstaterade domstolen att exekutiv försälj- ning och avhysning från en bostad för en utmätningsbar skuld till staten som för försäljningen och avhysningen bara uppgick till stred mot både egendomsskyddet enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till och mot rätten till respekt för sitt hem enligt artikel 8 i . Bakgrunden i målet är följande. Rousk blev skönstaxerad och debiterades en kvarskatt om . över- lämnades kvarskatten till för indrivning. utmätte bostad (en tomt- rätt) och ett bevis om utmätningen skickades till Rousk . Rousk blev dock inte delgiven denna handling. Kronofogdemyn- digheten skickade senare ett meddelande till Rousk med informa- tion om att planerade att sälja tomträtten . Rousk tog härefter kontakt med per brev och telefax och begärde anstånd med betalning av den skönstaxera- de kvarskatten. Enligt vad som framkommit kom dessa handlingar bort i hantering. Rousk tog även kontakt med och begärde anstånd med försäljningen. Som skäl för anståndsbegäran anförde han att han skulle överklaga beslutet om skönstaxering, att han hade betalat andra skulder som han hade och att han led av allvarlig depression. Kronofogdemyn- digheten avslog Rousks begäran om anstånd med motiveringen att sökanden, som företräddes av , motsatt sig anstånd. skickade strax därpå en under- rättelse till Rousk med information om tid och plats för auktion av tomträtten samt beviset om utmätningen. Rousk överklagade beslut att inte be- vilja anstånd med försäljningen och han överklagade strax efter det även själva utmätningsbeslutet. avslog tings- rätten Rousks överklaganden. ansökte Rousk på nytt om anstånd och påpekade för att ärendet var brådskande, dock utan att nämna datum för den exekutiva auktion- en. Rousk kontaktade igen och framhöll vikten av att hans ansökan om anstånd skulle behandlas skyndsamt. beviljade anstånd med betalning av skatteskulden och beslutet registre- rades i databas. höll Kronofogde- myndigheten, som inte kände till anstånds- beslut, auktion på tomträtten. Tomträtten såldes på auktionen för . överklagade tingsrättens beslut att fastställa utmätningsbeslut och beslutet att inte lämna anstånd med försäljning. överklaga- de han beslut att sälja tomträtten. Krono- fogdemyndigheten höll fördelningssammanträde . Det beslutades att Rousks bolån () skulle betalas omedel- bart medan kostnader, statens fordran bestående av otvistiga for- donsskatter och TV-avgifter och Rousks eget anspråk på övervärdet efter försäljningen skulle betalas efter att försäljningen fått laga kraft. I samband med fördelningssammanträdet fick den person som hade förvärvat tomträtten rätt att tillträda fastigheten. Trots att Rousk hade fått anstånd av med att betala den sköns- taxerade kvarskatten inkluderades skulden och statens fordran togs upp till . Eftersom Rousk inte flyttade frivilligt från sin bostad begärde köparen av tomträtten att enligt bestäm- melserna i 8 kap. 18 § UB skulle avhysa Rousk. Rousk informe- rades om att han skulle komma att avhysas. Dagarna innan planerad avhysning begärde Rousk anstånd med av- avslog hans begäran varpå Rousk överklagade detta beslut till tings- rätten. Tingsrätten stoppade inte avhysningen och strax därefter av- slog tingsrätten Rousks överklagande av försäljningen av tomträtten. Rousk avhystes av . I samband med avhysningen skadades eller förstördes samt kastades en del av Rousks egendom. Rousk överklagade genomförande av avhysningen. beta- lade ut till Rousk vilket var det belopp som återstod efter att skulder och kostnader betalats. Statens fordran hade med anledning av Rousks överklagande av fördelningsbeslutet slutligt fastställts till avseende fordonsskatt och TV-avgifter. När det gäller frågan om kränkning enligt artikel 1 i första tilläggs- protokollet anmärkte domstolen att en inskränkning av en persons rätt till respekt för sin egendom måste uppnå en rättvis jämvikt mellan de krav som samhällets allmänna intresse ställer och kraven på att skydda enskilda individers grundläggande rättigheter. Med andra ord måste det finnas ett skäligt proportionalitetsförhållande mellan de åtgärder som vidtas och det syfte som eftersträvas. Domstolen godtog att skatteskulder är indrivningsbara efter Skattemyndig- hetens beslut om slutlig skatt även om beslutet överklagats eller det begärts omprövning. Domstolen anmärkte att det bl.a. genom möjlig- heten att begära att beviljar anstånd med betal- ningen finns rättssäkerhetsgarantier som säkerställer att enskilda inte hamnar i en situation där deras överklaganden kringskärs. Dom- stolen noterade flera omständigheter i sina domskäl. Utmätnings- beslutet delgavs aldrig formellt. Besluten om utmätning, försäljning och avhysning överklagades och var inte slutligt prövade vid tid- punkten för försäljning och avhysning. Ansökan om anstånd prö- vades inte tillräckligt skyndsamt. kontrolle- rade inte om anstånd beviljats. Andra redan betalda skulder inklu- derades i bedömningsunderlaget. Domstolen ansåg att både beslutet att stå fast vid försäljningen och den efterföljande avhysningen fram- står som överdrivna och oproportionerliga, i synnerhet som Rousk hade andra tillgångar, en bil, som kunde täckt skulden. Detta gäller i ännu högre grad eftersom utmätningsbeslutet inte fått laga kraft. Domstolen hänvisade slutligen till alla omständigheter som nämnts ovan och konstaterade att det skett en kränkning av egendomsskyd- det. Vid prövningen av frågan om kränkning enligt artikel 8 i Europa- konventionen noterade att försäljningen och av- hysningen innebar en inskränkning av Rousks rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv och berövade honom hans hem. Domstolen noterade också att inskränkningen var lagenlig och hade det legitima syftet att skydda andras rättigheter och friheter, nämligen fastig- hetens köpare, liksom landets ekonomiska välstånd, genom att säker- ställa inkassering av skatter. Domstolen framhöll att förlusten av någons hem är den mest extrema formen av inskränkning av rätten till respekt för sitt hem men godtog att det ibland kan vara nödvän- digt för staten att utmäta och sälja egendom, inklusive enskildas hem, för att säkerställa betalning av skatter som staten har rätt till genom indrivningsbara skulder. I detta sammanhang framhöll dom- stolen emellertid att åtgärderna måste verkställas på ett sätt som säkerställer att den enskildes rätt till sitt hem vederbörligen beaktas och skyddas. Domstolen framhöll att när beslutade om avhysning kände myndigheten till att det bara var en mycket liten skuld som fortfarande var indrivningsbar samt att varken utmätningsbeslutet eller själva försäljningen var slutgiltigt prövade. Domstolen ansåg att avhysningen borde ha skjutits upp tills frågor- na var avgjorda för att garantera att de rättsmedel och rättssäker- hetsgarantier som finns var tillgängliga och tillräckliga inte bara i teorin utan också i praktiken. Vidare påpekade domstolen att över- värdet från försäljningen betalades ut till Rousk först trots att han varit skyldig att flytta från sitt hem före . Härigenom orsakades han en ytterligare ekonomisk börda, som under omständigheterna i målet framstår som överdriven, i synnerhet med tanke på hans behov av att hitta ett nytt hem. När det gäller köparens rättigheter framhöll domstolen att köpa- ren hade ett legitimt intresse av att få tillträde till fastigheten inom skälig tid och att få juridisk säkerhet för att köpet fått laga kraft. Domstolen noterade emellertid att en köpare på en exekutiv auktion ofta, på grund av de ökade riskerna, kan betala ett lägre pris än på den öppna marknaden. Vidare noterade domstolen att köparens ome- delbara investering begränsades eftersom han bara behövde betala av köpeskillingen för den exekutiva auktionen. Med hänsyn till samtliga omständigheter, och i synnerhet bristen på effektiva rättssäkerhetsgarantier som gör det möjligt för den kla- gande att skydda sina intressen, ansåg domstolen att varken köparens intressen eller statens allmänna intresse övervägde den klagandes. Därmed ansåg domstolen att det skett en kränkning av artikel 8 i . Staten ålades genom domen att betala ett skadestånd om och att utge ersättning för rättegångskostnader. Högsta domstolens uttalande i rättsfallet NJA 2013 s. 1241 Efter den ovan nämnda Rousk-domen har HD i rättsfallet NJA 2013 s. 1241 (se bilaga 24) uttalat att det krävs starka skäl för utmätning av en bostad för att utmätningen inte ska stå i strid mot artikel 8. I första hand bör annan egendom som finns tillgänglig tas i anspråk för betalning av en fordran. Bakgrunden i det målet är att hade be- slutat om utmätning i en persons (D.W.) andel i en fastighet och i hans andel i två pantbrev i fastigheten avseende en skatteskuld som uppgick till . Staten framställde därefter ett yrkande om hela fastighetens försäljning enligt 8 kap. 8 § UB. Efter avdrag för förrättningskostnader och utdelning till kreditgivare med säkerhet i fastigheten beräknades en försäljning av fastigheten ge till betalning av skatteskulderna. Det hade tidigare beslutats om och pågick utmätning i D.W:s lön med . Skattefordringarna preskriberas respektive . och hans hustru överklagade beslut och yrkade att utmätningsbeslutet skulle upphävas. De an- förde i huvudsak att övervärdet efter en försäljning inte skulle bli särskilt högt, att de bor på fastigheten tillsammans med två barn som är ett och och med en högre löneutmätning hos D.W. tillsammans med skatteåterbäring som de skulle använda för att betala av skulden skulle skulden kunna vara återbetald . Den avbetalningsplan som de hade föreslagit hade inte godtagits. Klagandena hade ingen framgång i underrätterna men väl i HD som med ändring av hovrättens beslut upphävde utmätningen av fastigheten och de två tillhörande pantbreven. HD konstaterade att till skillnad från bostadsrätt och hyresrätt kan fast egendom inte undantas från utmätning som beneficium. Vid den försvarlighetsbedömning som HD sedan gjorde enligt bestäm- melsen i 4 kap. 3 § UB hänvisade HD bl.a. till tidigare praxis i NJA 2010 s. 397 I och II där utmätning av fastighet, i fall då det sakna- des andra utmätningsbara tillgångar, ansetts försvarlig enligt 4 kap. 3 § första stycket UB både när sökandens fordran avsett ett i för- hållande till fastigheten begränsat belopp (I) och när endast en liten del av sökandens fordran kunde beräknas bli täckt genom utmät- ningen (II). HD uttryckte sig på följande sätt. Som en allmän regel gäller enligt 4 kap. 3 § första stycket UB att utmät- ning ska ske endast om det belopp som kan beräknas flyta in, efter avdrag för kostnader som uppkommer efter utmätningen, ger ett över- skott som gör åtgärden försvarlig. Det är själva det förväntade över- skottet vid en realisation som står i blickfånget, och utmätning kan aktualiseras så snart överskottet täcker mer än de kostnader som beräknas uppkomma efter utmätningen. När andra utmätningsbara tillgångar saknas, finns det inte något egentligt utrymme för att ge omständig- heter av annat slag än det förväntade överskottet en mer avgörande eller självständig betydelse. Det förhållandet att en utmätning avser en bo- stadsfastighet kan inte hindra en utmätning. Detta hänger samman med att ett undantag för sådana fastigheter i realiteten skulle innebära att egendom togs undan från utmätning i vidare mån än som följer av bestämmelserna om beneficium. Härefter framhöll HD att det vid tillämpningen av 4 kap. 3 § UB ska göras en intresseavvägning. HD uppmärksammade Europakon- ventionens artikel 8 som innebär att den enskilde har rätt till respekt för sitt hem och förklarade att denna bestämmelse ska beaktas vid den intresseavvägning som ska göras enligt 4 kap. 3 § andra stycket UB. Vidare framhöll HD att det hänsynstagande till barnets bästa som följer av är av betydelse i sammanhanget. HD konstaterade sedan att det fanns annan egendom än bosta- den som var tillgänglig för utmätning, nämligen utmätning i D.W:s lön. Även om löneutmätningen inte kunde förväntas täcka skatte- fordringarna beräknades en försäljning av fastigheten endast inbringa ett lägre belopp, motsvarande vad som under en förhållandevis be- gränsad tid kunde förväntas flyta in genom löneutmätning. HD kom avslutningsvis fram till att det inte fanns tillräckliga skäl för utmätning av D.W:s andel i fastigheten. Enligt gällande bestämmelser ska göra en försvarlighetsbedömning innan en tillgång utmäts (4 kap. 3 § första stycket UB). Detta innebär att utmätning bara ska ske om det belopp som kan beräknas flyta in, efter avdrag för kostnader som uppkom- mer efter utmätningen, ger ett överskott som gör åtgärden försvar- lig. Vid bedömningen av om ett beräknat överskott leder till att utmätningen kan anses försvarlig bör enligt lagmotiven hänsyn tas till omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. till Kronofogdemyn- dighetens arbetsinsats och olägenheterna för gäldenären. Överskju- tande skatt bör alltid utmätas, oavsett vilket belopp det gäller medan återhållsamhet bör iakttas beträffande egendom som kräver större arbetsinsats av eller vars utmätning inne- bär ett stort ingrepp för gäldenären (prop. 1993/94:50 s. 293 ff. och 362 f.). Som angetts ovan har HD emellertid uttalat att det när andra utmätningsbara tillgångar saknas, inte finns något egentligt utrymme för att ge omständigheter av annat slag än det förväntade överskottet en mer avgörande eller självständig betydelse. När det gäller löne- utmätning finns en särskild bestämmelse i 7 kap. 3 § UB som för- eskriver att utmätning av lön endast ska ske om det är försvarligt med hänsyn till det belopp som kan beräknas flyta in. ska även göra en intressebedömning när det gäller frågan vilken egendom som ska utmätas. Å ena sidan ska sökandens rätt till betalning utan onödigt dröjsmål beaktas och å andra sidan ska gäldenärens förhållanden och intressen beaktas (4 kap. 3 § andra stycket UB). I första hand ska den tillgång tas i anspråk som kan användas till fordringens betalning med minsta möjliga kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären om inte annat följer av 4 kap. 4–6 §§ UB. Enligt förarbetena bör kontanta medel, banktillgodohavanden och andra likvida tillgångar utmätas i första hand. Därefter följer löneutmätning, utmätning av fondandelar och aktier samt utmätning av övrig lös egendom som exempelvis lösöre, fordringar och pantbrev. Fast egendom bör som regel utmätas i sista hand. Fordringar som är tvistiga bör i princip inte utmätas om det finns säkra och ostridiga tillgångar (prop. 1980/81:8 s. 358 f.). När det gäller verkställighet av avhys- ning anges i 16 kap. 3 § första stycket UB att avhysning ska genom- föras så att skälig hänsyn tas till såväl sökandens intresse som svarandens situation. Frågan hur parters olika intressen ska vägas mot varandra vid bedömningen av om utmätning av viss egendom kan anses försvar- lig har behandlats i HD:s praxis.