sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — En reform där ärekränkningsbrotten omfattas av rätten till brottsskadeersättning framstår som angelägen. En sådan nyordning måste dock ha någorlunda överblickbara konsekvenser. nadsskäl framstår det som uppenbart för oss att en utvidgning måste begränsas för att den ska vara rimlig att genomföra. Av- gränsningen måste därför innefatta de fall som – ur ett brottsoffer- perspektiv – är mest angelägna att ersätta. Att en sådan avgränsning ska övervägas kan också sägas följa av våra direktiv. Enligt direktiven ska vi nämligen ta ställning till vilka förutsättningar som ska gälla för att mer kvalificerade ärekränk- ningsbrott ska kunna ge rätt till brottsskadeersättning. Ett förtalsbrott innebär alltid att uppgifter lämnats om någon och att detta varit ägnat att utsätta den utpekade för andras miss- aktning. Praxis utvisar dock att ett förtalsbrott regelmässigt bedöms som grovt när det är fråga om betydande spridning av in- tegritetskänsliga uppgifter eller andra djupt nedsättande uppgifter. Endast sådana gärningar kan därför sägas vara mer kvalificerade ärekränkningsbrott. Det är alltså vid kränkningar genom gärningar som bedöms som grovt förtal, som brottsskadeersättning bör kunna betalas. Frågan om ersättning bör avgöras i enlighet med det som redan gäller enligt 5 § BrSkL. Det ska alltså vara frågan om en allvarlig kränkning som orsakats av det grova förtalsbrottet. I de allra flesta fall torde det förhållandet att ett förtalsbrott bedöms som grovt också innebära att den som utsatts för brottet har kränkts på ett allvarligt sätt. Bedömningen av om kränkningen är allvarlig och bedömningen av kränkningsersättningens storlek, bör göras på samma sätt och utifrån samma resonemang som redan tillämpas när det gäller andra brott som omfattas av rätten till brottsskadeersätt- ning för kränkning. Omständigheter som bl.a. kan behöva beaktas är om brottet – typiskt sett – har inneburit en allvarlig kränkning av den personliga integriteten eller annars kunnat medföra allvarliga sociala skadeverkningar för den utpekade. Bedömning: Den särskilda åtalsprövningsregeln innebär att åklagare i vissa fall av grovt förtal inte väcker åtal. Åtalspröv- ningsregeln och dess tillämpning innebär dock inte något prin- cipiellt hinder mot att utvidga rätten till brottsskadeersättning till grovt förtal. Om åklagaren inte väcker åtal kan det uppkomma utred- ningssvårigheter och svårigheter för sökanden att visa att han eller hon utsatts för ett grovt förtal. Utredningssvårigheterna är dock inte sådana att det finns skäl att avstå från att utvidga rätten till brottsskadeersättning till grovt förtal. Genom de vid- gade möjligheterna till allmänt åtal som infördes kommer dessutom förundersökningar att inledas och åtal väckas i fler fall . Det finns inga principiella invändningar mot en utvidgad rätt till brottsskadeersättning Att förtal som huvudregel bara får åtalas av målsäganden och att ett sådant brott endast kan bli föremål för allmänt åtal om det är på- kallat från allmän synpunkt, har ofta framförts som skäl mot att låta kränkning vid sådana brott kunna ersättas genom brottsskadeer- sättning.38 Att tillerkänna en sökande brottsskadeersättning utan hänsyn till denna regel skulle möjligen kunna beskrivas som ologiskt. Frågan som kan ställas är varför staten ska ersätta kränkningen vid ett brott vilket staten inte finner tillräckliga skäl att åtala (eftersom det inte anses påkallat från allmän synpunkt).39 Ersättningssystemet enligt BrSkL utgår från ett brottsofferper- spektiv. Det har uttalats att det är ett behovsinriktat system där staten griper in för att tillförsäkra ersättning till den som utsatts för brott. Vidare har det sagts att systemet utgår från en uppfattning om ”samhällsmedborgarnas inbördes solidaritet”.40 Åtalsprövnings- reglerna i BrB har en annan utgångspunkt och syftar till att av- gränsa allmänna åtal till fall då det finns ett klart samhällsintresse att brottet beivras. Det kan enligt förarbetena vara sådant som att en brottstyp tar sig särskilt grova uttryck eller får en stor utbred- ning i samhället. Utöver det kan även starka målsägandehänsyn 38I avsnitt 13.4 redovisas mer utförligt innehållet i åtalsprövningsregeln och hur den ska tillämpas enligt riktlinjer. 39Brottsskadelagsutredningens anförde t.ex. att det ur systematisk synvinkel är naturligt att brott som inte ens ligger under allmänt åtal inte ger rätt till brottsskadeersättning, SOU 2012:26, s. 153. 40Se avsnitt 17.3.3 angående motiven till brottsskadeersättningen. beaktas vid tillämpningen av bestämmelsen – men av ordalydelsen framgår att ett åtal ska vara påkallat från allmän synpunkt. Det brottsofferperspektiv som BrSkL utgår från är därför inte självklart det samma som det samhällsintresse som ligger bakom åtalsprövningsreglerna. I praktiken leder i och för sig tillämpningen av åtalsprövningsregeln som gäller förtal till att de – objektivt sett – enskilt allvarligaste brotten kan falla under allmänt åtal. Dessa brott är sådana där behovet av kränkningsersättning – utifrån ett brottsofferperspektiv – kan anses som mest angeläget. På ett övergripande plan kan dock BrSkL:s ersättningssystem och åtals- prövningsregeln sägas ha olika principiella utgångspunkter. Enligt vår bedömning innebär därför regler om åtalsprövning inte att det finns några principiella eller mer systematiska hinder mot att ut- vidga rätten till brottsskadeersättning för kränkning till att gälla kvalificerade ärekränkningsbrott. Behovet av kränkningsersättning bör bedömas utifrån ett brottsofferperspektiv och möjligheterna till brottsskadeersättning för grovt förtal behöver alltså inte nöd- vändigtvis – utifrån principiella utgångspunkter – korrespondera med bestämmelsen om åtalsprövning för förtal. Finns det praktiska eller ekonomiska skäl som talar emot att rätten till brottsskadeersättning vidgas till grovt förtal? Åtalsprövningsregeln utgör alltså enligt vår bedömning inte något principiellt hinder mot brottsskadeersättning för kränkning genom kvalificerade ärekränkningsbrott, dvs. Bestämmelsen kan dock innebära vissa praktiska svårigheter vid hanteringen av ansökningar om ersättning som inte grundar sig på en dom. Dessa mer praktiska problem och ekonomiska faktorer som behandlas i det följande ska inte underdrivas. Det krävs att en utvidgning av rätten till brottsskadeersättning utformas så att tillämpningen av reglerna kan leda till ett rättssäkert resultat som innebär att de brottsoffer som bör få ersättning verkligen får det, som risken för felaktiva utbetalningar blir så liten som möjligt. Att det finns en dom utgör ingen förutsättning enligt BrSkL för att bevilja brottsskadeersättning. Som redovisas i avsnitt 17.3.2 kan brottsskadeersättning betalas vid brott som innebär angrepp på målsägandens person, frihet eller frid utan att någon gärning blivit föremål för lagföring. I sådana fall grundas BrOM:s bedöm- ning om sökanden utsatts för ersättningsberättigande brott i första hand på de uppgifter som kommit fram vid den nedlagda förunder- sökningen. Att en förundersökning i de allra flesta fall har inletts och bedrivits med sökandens medverkan för att brottsskadeersätt- ning ska komma i fråga, säkerställs genom bestämmelsen i 16 § BrSkL. En ansökan om brottsskadeersättning får enligt den be- stämmelsen nämligen prövas endast om (1) brottet har anmälts till en brottsutredande myndighet eller sökanden visar giltig anledning till att någon sådan anmälan inte har gjorts, samt (2) den skade- lidande i skälig utsträckning har bidragit till att det anmälda brottet kan utredas. Vid förtalsbrott innebär åtalsprövningsregeln att det, när det gäller grovt förtal, i vissa fall inte inleds någon förundersökning, eftersom det redan initialt görs den bedömningen att åtal inte är påkallat från allmän synpunkt. I andra fall läggs förundersökningen ned i ett tidigt skede med hänvisning till åtalsprövningsregeln. Detta innebär att sökanden i vissa fall kommer att ha begränsade möjligheter att få material som tagits fram vid en förundersökning som underlag för sin ansökan. I dessa situationer kommer det underlag som ligger till grund för BrOM:s prövning att vara av begränsad omfattning, vilket kan komma att medföra svåra be- dömningar. Det som kommer att krävas för bifall är att det verk- ligen finns en utredning som med tillräcklig styrka visar att sökan- den har utsatts för ett grovt förtal. Den särskilda brottskonstruk- tionen vid ett förtalsbrott innebär att sökanden ställs inför större krav på den utredning som ska ges in, eftersom det krävs bevisning både om ett grovt förtal och om att försvarlighetsregeln inte bör tillämpas. De principer avseende beviskrav som BrOM tillämpar blir mer komplexa att använda i dessa ärenden men måste ändock upprätthållas. Det kan innebära att många ansökningar om brotts- skadeersättning, där det inte har inletts någon förundersökning eller där förundersökningen har lagts ned i ett tidigt skede, kan komma att avslås av BrOM.41 41 I , Framtidens brottsskadeersättning, SvJT 2012 s. 591 ff, anförs att de svårigheter med utredning och kunskapsunderskott som framhöll som ett skäl mot brottsskadeersättning vid ärekränkningsbrott, i allmänhet kommer att drabba den ersättningssökande och inte staten, eftersom sökanden har bevisbördan för de omstän- digheter som läggs till grund för ansökan. Som vi har redovisat i avsnitt 13.4 har dock möjligheterna till allmänt åtal vid förtal vidgats . Av förarbetena och den Rätts-pm som utarbetats av framgår att reformen knappast kommer att medföra några genomgripande för- ändringar. Förtal är fortfarande som utgångspunkt ett målsägande- brott. Vilket genomslag ändringen har kan knappast analyseras fullt ut förrän det har gått . En mer rättvisande bild av effekterna av ändring förutsätter sannolikt något mer än att endast jämföra antalet väckta åtal – eftersom antalet kan bero på även andra faktorer än åtalsprövningsregelns tillämpning. Den begrän- sade statistik som kunnat tas fram under utredningsarbetet talar för att det skett en ökning av antalet åtal. Av den statistiken kan man konstatera att fler åtal för förtalsbrott väcktes och i jämförelse med motsvarande peri- oder . Några säkra slutsatser är dock som sagt inte möjliga att dra. Eftersom ett särskilt rekvisit – att det krävs särskilda skäl – har utmönstrats torde man dock kunna utgå från att andelen fall som leder till förundersökning och åtal av de gärningar som anmäls kommer att öka. Den begränsade statistik som finns tyder på detta. Problemet med bristande utredningsunderlag för ansökan om brottsskadeersättning kommer därigenom att i vart fall vara något mindre än det skulle ha varit med den tidigare åtalsprövningsregeln. Åtalsprövningsregeln och RättsPM, i för- ening med att brottsskadeersättning bara ska kunna beviljas vid grovt förtal, innebär i realiteten enligt vår bedömning att regel- systemen kommer att hänga ihop på så sätt att det kommer att finnas förutsättningar att inleda förundersökning i en väsentlig andel av de fall som enligt vårt förslag bör omfattas av den utvid- gade rätten till brottsskadeersättning. Någon formell koppling mellan åklagarens bedömning av åtals- prövningsregeln och möjligheterna till brottsskadeersättning bör, som vi har utvecklat tidigare i detta avsnitt, inte göras. Utan förun- dersökning blir det sökandens sak att styrka sin rätt till brottskade- ersättning. Om det inte finns tillräckligt underlag kan bevissvårig- heterna leda till att ansökan inte kan bifallas. Att ersättningsan- språk i praktiken kommer att bifallas i första hand i sådana fall då förundersökning inletts, framstår som rimligt. Ersättningssystemet blir därigenom mer förutsebart. Det finns inte heller anledning att tro att antalet ärenden kommer att bli allt för många. Förunder- sökning för grovt förtal inleds i ett begränsat antal fall . Möjligheterna för en sökanden att få brottsskadeersättning utan att först polisanmäla brottet och därefter medverka under en för- undersökning är enligt 16 § BrSkL mycket begränsade. Risken för att BrOM skulle få ett ohanterligt antal andra ärenden gällande kränkningsersättning för grovt förtal framstår därmed enligt vår bedömning som liten. Vår bedömning i detta avseende underbyggs av den statistik som utredningen inhämtat från . Av statisti- ken framgår det årliga antalet misstankar gällande grovt förtal som hanterats av och som föranlett att förunder- sökning inte alls inletts, lagts ned av olika anledningar eller lett till åtal. Statistiken gäller de misstankar som kodats som ärekränk- ningsbrott och där lagrummet för grovt förtal angetts. Av denna statistik framgår att det årliga antalet fall – uppgick som mest till strax över 400 och som minst till under 50. Det går visserligen inte att dra några säkra slutsatser av denna statistik, bl.a. på grund att den initiala kodningen och övriga be- nämningen på en brottsmisstanke inte alltid skulle ha bestått om brottet hade gått att utreda. Statistiken ger dock en fingervisning om att antalet fall där förundersökning inleds och bedrivs gällande grovt förtal är förhållandevis begränsat. Vi bedömer mot denna bakgrund att det inte skulle bli frågan om några avgörande utredningssvårigheter eller orimliga kostnads- konsekvenser om reglerna för brottsskadeersättning utvidgas till att omfatta ersättning för kränkning vid grovt förtal. Andra aspekter gällande frågan om brottsskadeersättning för kränkning vid kvalificerade ärekränkningsbrott I betänkandet från anfördes också vissa andra argument som skulle kunna tala mot en utvidgad rätt till brottsskadeersättning för kränkning vid ärekränkningsbrott och som bör analyseras även inom ramen för vårt uppdrag En aspekt som lyftes fram var risken för oriktiga ansökningar och att den troligen skulle vara större vid ärekränkningsbrott än andra brottstyper med anledning av att brotten, på grund av de särskilda åtalsprövningsreglerna, i de allra flesta fall inte utreds. Vår utgångspunkt är att en utvidgad rätt till brottsskadeersätt- ning bör vara avgränsad till de mest angelägna fallen och att detta huvudsakligen kommer att vara i sådana fall då förundersökning har inletts. Därmed minskar risken för felaktiga ansökningar. Ut- över detta kan framhållas att falska och manipulerade ansökningar när det gäller grovt förtal skulle förutsätta att sökanden skulle behöva sprida integritetskänsliga eller mycket nedsättande upp- gifter om sig själv. Vi bedömer mot den bakgrunden att risken för felaktiga utbetalningar på grund av falska och manipulerade ansök- ningar är mycket begränsad. lyfte även fram att internets gräns- överskridande karaktär ger upphov till frågor. Beroende på hur man ser på frågan om ett brott begåtts i landet, och föreskriften att brott som begåtts utomlands kan ersättas om den skadelidande hade hemvist i , kan ett svenskt åtagande att utge brotts- skadeersättning för ärekränkningsbrott enligt Brottsskadelags- utredningen bli mycket vidsträckt. Brottsskadeersättning betalas enligt 2 § BrSkL som huvudregel om brottet begåtts i . Utöver vissa fall av uppsåtliga vålds- brott betalas inte brottsskadeersättning om brottet och den skade- lidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av staten. Det framstår enligt vår bedömning som osannolikt att brottsskadeersättning skulle beviljas om den skade- lidande inte har hemvist i och endast på den grunden att ett förtalsbrott anses begånget i genom internets globala till- gänglighet. Att ett brott endast med den ”anknytningen” anses begånget i framstår som högst tveksamt. Om så ändå be- döms vara fallet, torde man komma fram till att brottet har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av staten. Vi finner därför att internets gränsöverskridande karaktär inte kommer att leda till några orimliga resultat om rätten till brottsskadeersättning utvidgas på det sätt vi föreslår. En annan frågeställning – som inte togs upp av Brottsskadelags- utredningen – kan det också finnas skäl att uppmärksamma. Brotts- skadeersättning betalas, enligt 10 § BrSkL, till den del skadan inte täcks av annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Vid bestämmande av brottsskadeersättning av- räknas skadestånd, enligt andra stycket i den bestämmelsen, dock endast till den del skadeståndet har betalats eller bedöms bli betalat. Bestämmelsen blir aktuell när det finns en känd gärningsperson och innebär att om gärningspersonen eller annan ansvarig betalar en del av skadeståndet så minskar brottsskadeersättningen i mot- svarande mån.42 Har skadeståndet inte betalats men bedöms bli betalat, ska brottsskadeersättningen minskas på samma sätt. Det ställs enligt förarbetena inte krav på att det ska väckas talan mot skadevållaren.43 Om det emellertid finns en dom på skadestånd, bör det normalt krävas att sökanden visar att skadeståndsfordran inte kan betalas, t.ex. genom bevis från på att skadevållaren saknar tillgångar. Om det inte finns en dom, behöver sökanden enligt propositionen på annat sätt visa att ett skadestånd inte bedöms kunna bli betalat. Det kan då vara tillräckligt att det framgår att skadevållaren har stora skulder och inga betalningsmöj- ligheter. Denna regel gäller för alla brottstyper som kan berättiga till brottsskadeersättning. Om det finns en känd gärningsperson och en stark bevisning så väcks i normala fall åtal, varvid skade- ståndsanspråket kan prövas i brottmålet. Gällande förtal blir dock situationen lite särpräglad, eftersom åklagaren kan avstå från att väcka åtal – med hänvisning till åtalsprövningsregeln – trots att det finns en känd gärningsperson och stark bevisning. Det är dock inte något helt nytt förhållande. Samma situation kan uppkomma om gärningspersonen är , blivit föremål för åtalsunder- låtelse eller åklagaren med stöd av 23 kap. 4 a § har beslutat om förundersökningsbegränsning. I sådana fall kan det, enligt 10 § andra stycket BrSkL, ställas krav på sökanden att själv söka driva in ett skadestånd innan brottsska- deersättning kan komma i fråga. Det hinder som därigenom kan uppkomma för sökanden bör dock inte överdrivas. För det första kan antas att allmänt åtal – trots den åtalsprövningsregel som finns – i de flesta fall kommer att väckas om brottet bedöms utgöra ett grovt förtal och det finns en känd gärningsperson och tillräckligt med bevisning. För det andra uppkommer inga ytterligare krav på den sökande att agera, om uppgifter från eller utvisar att gärningspersonen saknar förmåga att betala ett skadestånd. Det finns mot denna bakgrund inte skäl att 2013/14:94 s. 79. göra någon särreglering vid prövningen av brottsskadeersättning för kränkning vid grovt förtal, utan samma regelverk kan tillämpas såväl för brottsskadeersättning för grovt förtal som för andra brottstyper. 17.4.3Om en bestämmelse om olaga integritetsintrång införs begränsas de fall som bör ge brottsskadeersättning för grovt förtal Bedömning: Om en bestämmelse om olaga integritetsintrång införs, kommer spridning av integritetskänsliga uppgifter ofta att omfattas av det brottet. Brottsskadeersättning för kränkning genom sådana gärningar kommer att beviljas enligt samma regler som gäller för andra brott som utgör angrepp på någons person, frihet eller frid, medan andra fall av spridning av nedsättande uppgifter som bedömts som grovt förtal kommer att omfattas av rätten till brottsskadeersättning enligt den utvidgning vi före- slår. En utvidgad rätt till brottskadeersättning för grovt förtal påverkas av om en bestämmelse om olaga integritetsintrång införs Vi förslår i avsnitt 10.6 att det i 4 kap. BrB ska införas en ny straff- bestämmelse om olaga integritetsintrång till skydd för den person- liga integriteten. Bestämmelsen tar sikte på intrång i integriteten genom spridning av typiskt sett integritetskränkande uppgifter eller bilder, t.ex. uppgifter om sexualliv och hälsa eller bilder där någons nakna kropp exponeras. Enligt vårt förslag ska åtal väckas om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal annars är påkallat från allmän synpunkt. Vi anger, när vi utveckar inriktningen för denna reform, att olaga integritetsintrång bör ha företräde framför förtal och grovt förtal i de fall båda brotten blir tillämpliga och det skyddsintresse som i första hand angrips är privatlivet och den per- sonliga integriteten. Om olaga integritetsintrång införs så kommer många av de gär- ningar som bedöms som förtal (och i första hand grovt förtal) i stället att träffas av den nya straffbestämmelsen. Spridning av bilder, filmer eller andra uppgifter av sexuell och integritetskrän- kande art kommer alltså i de allra flesta fall att anses som olaga integritetsintrång och inte som grovt förtal. Den nya bestämmelsen om olaga integritetsintrång tar sikte på enskildas frid och vi föreslår att bestämmelsen placeras i 4 kap. BrB. Brottsskadeersättning kommer därmed att betalas till målsäganden enligt samma förutsättningar som gäller för andra brott mot person, frihet eller frid (t.ex. olaga hot, misshandel eller olika sexu- albrott). Förundersökning kommer, enligt de åtalsprövningsregler som gäller för vissa av de brott som regleras i 4 kap. BrB, att inledas i de fall målsäganden anger brottet till åtal – dvs. i de fall målsägan- den själv önskar en rättslig prövning. De särskilda aspekter som gäller för brott enligt 5 kap. BrB och som enligt vad vi redovisat behöver analyseras inför en utvidgning av rätten till brottsskadeersättning vid förtalsbrott (kopplade till åtalsprövningsregeln och därigenom ibland avsaknaden av förun- dersökning), kommer därför inte att göra sig gällande i de fall gär- ningarna fortsättningsvis i stället bedöms som olaga integritets- intrång. Vår bedömning blir att många av de kvalificerade ärekränk- ningsbrott som bedöms som grova förtalsbrott i stället kommer att bedömas som olaga integritetsintrång om den be- stämmelsen införs. Även med en sådan ordning kommer vissa gärningar även fram- över att bedömas som grovt förtal och då även berättiga till brotts- skadeersättning, eftersom sådana brott vanligtvis innebär en allvar- lig kränkning av den utpekade. Det kommer enligt vår bedömning bli fråga om ett begränsat antal fall. I stort sett torde de samman- falla med de fall där förundersökning inletts pga. att åtal ansetts påkallat från allmän synpunkt. Utan en bestämmelse om olaga integritetsintrång kommer brottsskadeersättning vid grovt förtal att komma i fråga i fler fall Vår bedömning är att en ordning med brottsskadeersättning för kränkning vid grovt förtal är möjlig att genomföra även om vårt förslag om en bestämmelse om olaga integritetsintrång inte genom- Genom en avgränsning till fall där brottet är att anse som grovt, kommer den ersättningsberättigade kretsen till största del att sammanfalla med de fall som enligt åtalsprövningsregeln bedöms falla under allmänt åtal eftersom det är påkallat från allmän synpunkt (och då det därför har inletts förundersökning). Förutsättningarna för sökanden att visa inför BrOM att han eller hon utsatts för grovt förtal (i de fall det inte finns någon dom) kommer till väsentlig omfattning att vara beroende av att en förundersökning har inletts. I vart fall initialt – innan en praxis etablerats hos BrOM och gjorts känd – kan visserligen ansökningar komma att behöva avslås om förundersökning inte har inletts och sökanden har svårt att få fram bevisning som grund för ersättningskravet. Vi bedömer dock att detta kan hanteras och att en utvidgad rätt till brottsskadeersätt- ning för kränkning vid grovt förtal kommer att leda till förbätt- ringar för enskilda som reformen blir överblickbar utifrån ett kostnadshänseende och inte behöver leda till några påtagliga utredningsproblem för BrOM. I nästa avsnitt anger vi hur den utvidgade rätten till brottsskade- ersättning närmare bör utformas. Förslag: Rätten till brottsskadeersättning ska utvidgas och er- sättning betalas för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom grovt förtal.