sou · H4B389 · 2016-12-15 00:00:00 — Eftersom digitaliseringen möjliggör en ökad individualisering så kommer stöd och insatser i vård, skola och omsorg kunna se mycket olika ut för olika individer. Vad är då likvärdigt? Vad är rättvist? Det är centralt att staten arbetar proaktivt för att främja gemenskap, tillit till samhället och social sammanhållning. Annars är risken stor att det i allt högre utsträckning kommer att utvecklas en obalans mellan statens kapacitet att leverera och medborgarnas efterfrågan på resultat. En förändrad arbetsmarknad ställer krav på livslångt lärande Digitalisering, automatisering och robotisering förändrar arbetsmarknaden i grunden och leder till att många yrken försvinner, medan andra yrken förändras och nya tillkommer. Digitaliseringen anses vara s.k. skill-biased, vilket betyder att den gynnar högutbildade mer än lågutbildade. Sannolikt kommer yrken som kräver medelhög utbildning och som har rutinartade arbetsuppgifter att automatiseras och robotiseras. Det skapar en s.k. ”middle jobs squeeze” och leder till ytterligare konkurrens om, och lönepress på, låglönejobben. Till skillnad från tidigare strukturförändringar så sker förändringen av arbetsmarknaden nu brett och berör de flesta sektorer . Utvecklingen går dessutom från att personer har fasta anställningar till att allt fler är egna företagare och har tidsbegränsade anställningar. Utveckling och spridning av kunskap kommer alltså att bli allt viktigare förutsättningar för ekonomisk tillväxt och omställningsförmåga. Detta påverkar vilka krav som ställs på medarbetare i företag och offentlig sektor, och gör att individers kontinuerliga utveckling av kunskap och kompetens är helt nödvändig. Kompetensutveckling kommer att vara angeläget för alla på arbetsmarknaden, oavsett om man har arbete eller är arbetslös. En utmaning framöver är hur ansvar, utformning och finansiering av kompetensutveckling ska fördelas mellan staten, offentliga och privata arbetsgivare, akademi och den enskilde. Den svenska högskolans särdrag öppnar för individens kompetensutveckling, men det räcker inte Den svenska högskolan har särdrag som gör att dess organisation och utbud är väl anpassat för fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling och livslångt lärande. Den svenska högskolan är bred, vilket betyder att stora utbildningsområden som tidigare funnits utanför universitet och högskola nu är integrerade i den ordinarie högskolevärlden. Den svenska högskolan är kursbaserad och kurser- na kan sökas av personer som är verksamma i yrkeslivet. Den svenska arbetsmarknaden har få legitimationsyrken, vilket gör att kompetensutvecklingen för ett visst yrkesområde blir öppnare och yrkesväxling underlättas. Högskolans organisation är dock mindre väl anpassad för att möta de behov av fortbildning och vidareutbildning som företag, myndigheter och andra organisationer har för att systematiskt kompetensutveckla sin personal. Det är inte realistiskt att tro att högskolan inom dagens ramar och med dagens organisation, inriktning och finansiering kan växla upp sitt uppdrag om fort- och vidareutbildning så att det kan tillfredsställa arbetsmarknadens behov av kompetensutveckling. Högre utbildnings roll i en digital tid behöver utvecklas Digitaliseringen utmanar universitet och högskolor, som kommer att behöva förändra sin organisation och sitt sätt att bedriva högre utbildning. bör vara ledande i den digitala transformationen av högre utbildning och förmedla högkvalitativ digital kompetens för livslångt lärande inom alla områden. Att nå dit kräver omfattande förändringar av universitetens uppdrag, finansiering, arbetssätt och styrning. Universiteten behöver i högre utsträckning integrera digital kompetens inom alla utbildningsprogram. De behöver också prioritera utvecklingen av digitala pedagogiska verktyg högre. Inte minst behöver utbildningar bättre möta näringslivets behov och arbetsmarknadens förändringar, och här har uppdragsutbildningar en stor potential. Uppdragsutbildning är när universitet och högskolor mot särskild ersättning genomför personalutbildning på beställning av företag, offentlig sektor eller organisationer. Denna utbildningsform skulle kunna byggas ut. Digitalisering har potential att bidra till att motverka klimatförändringar Klimatförändringar är en av vår tids största globala utmaningar. Allt fler organisationer uppmärksammar digitaliseringens möjligheter inom området och gör uppskattningar av hur stor potentialen är. Olika studier uppskattar att it-användning kan minska de globala utsläppen av växthusgaser med mellan . Digitalisering kan dock ha såväl positiva som negativa effekter på miljö och klimat, och båda aspekterna behöver analyseras för att bedöma digitaliseringens nettoeffekt. Utöver direkta effekter, som t.ex. mer energieffektiv teknik, så påverkar digitaliseringen även hur människor lever och arbetar och hur varor och tjänster produceras och levereras. Vilken miljöpåverkan dessa förändringar leder till är svårare att spåra och beräkna, men de måste också ingå i analysen. Digitala innovationer ger möjligheter att förbättra enskilda produkters miljöprestanda, men också effektiviteten i hela system och industrisektorer. Ofta benämns då lösningarna som ”smarta”, t.ex. smarta transporter, smarta städer osv. Områden där digitaliseringen förväntas påskynda framstegen mot en koldioxidsnål ekonomi är bl.a. energi, byggnader, resor och transporter, arbete, jordbruk och tjänster. Konsumenters beteenden och utformningen av styrmedel har betydelse för vilken effekt digitaliseringen har på miljön Digitalisering har stora möjligheter att bidra till hållbar produktion och konsumtion, till exempel genom att underlätta spårbarhet av material som i sin tur förenklar återanvändning av material, genom att effektivisera transportflöden och minska resbehov etc. Att möjligheterna att samla in, analysera och presentera information om olika val för konsumenterna ökar betyder däremot inte per automatik att konsumenterna kommer att göra hållbara val. Detta gäller såväl enskilda individer som offentliga, privata och andra organisationers val. Politiska åtgärder som riktas mot utbudssidan (produktionen) behöver kompletteras med åtgärder riktade mot efterfrågesidan (konsumtionen) för att få användare att välja mer hållbara val. Dessa hållbara val främjas inte bara genom information, utan även genom strategier för infrastruktur, prissättning och samhällsinstitutioner. Fokus på beteendeförändringar behöver alltså öka och ges utrymme vid introduktion av ny teknik. En policyform som fått ökad uppmärksamhet är s.k. nudging, eller knuffande. Nudging handlar om att möjliggöra beteenden och enskilda beslut på ett sätt som kan vara fördelaktiga för användaren, men ofta också för samhället. Tanken är att det spelar roll vilken miljö som individer gör sina val i. I kontexten av hållbara beteenden kan det innebära att en myndighet sätter det klimatsmarta beslutet som förhandsvalt standardalternativ när medborgare ställs inför en valmöjlighet. Det står då medborgaren fritt att välja något mindre klimatsmart (”opt-out”), men de flesta personer kommer inte lägga möda på att byta alternativ. Uppfyller det it-politiska målet? Målet för it-politiken är att ska vara bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter. Ett sätt att mäta detta är att använda internationella index över digitalisering. har studerat följande index: Index (), ICT Development Index (ITU), E-Govern- ment Development Index (FN), Networked Readiness Index () och eGovernment Benchmark (EU-kommis- sionen). Utifrån dessa index står det klart att är ett av de länder i världen som är bäst på att tillvarata digitaliseringens möjligheter. har historiskt tillhört, och fortsätter att tillhöra, en grupp av länder som återkommande placerar sig högst upp i internationella rankningar. toppar visserligen inte något index, men har placerat sig på plats fem eller bättre i fyra av fem undersökta index. Infrastruktur är ett av de områden där presterar bäst. är också, tillsammans med övriga nordiska länder, världsledande när det kommer till befolkningens grundläggande digitala kompetens. Vidare är andel it-specialister, mätt som andel av arbetskraften, den näst högsta i efter , även om den inte klarar av att möta efterfrågan. Däremot är digitaliseringen av det offentliga akilleshäl. Placeringen inom detta område är märkbart sämre än på andra områden, och går det att se en negativ trend i hur placerar sig på området e- förvaltning. Sammantaget har länge varit högpresterande, men andra länder har ökat sin utvecklingstakt och kommer ikapp och avancerar förbi på vissa områden. Vid tolkningen av dessa index behöver man vara medveten om att indikatorerna ger en rättvis, men översiktlig, bild av digitaliseringen Indexen består av grundläggande förutsättningar, vilket gör att indikatorerna inte alltid är relevanta för att följa digitala utveckling nu och framöver. De uttrycker om det finns förutsättningar för att ta till vara digitaliseringens möjligheter, inte om möjligheterna faktiskt tas till vara. har under följt utveckling mot det it-politiska målet, utrett och analyserat omvärldsutvecklingen och fört fram totalt 28 enskilda förslag för att ska nå det it-politiska målet. var utredningens uppdrag att göra en omvärldsanalys och att utifrån den identifiera strategiska områden för den framtida digitaliseringspolitiken. De bedömningar, slutsatser, strategiska områden och förslag som presenteras i Digitaliseringens transformerande kraft – vägval för framtiden, SOU 2015:91, kvarstår. Utifrån kunskapsuppbyggnad är det särskilt angeläget att lyfta fram ett antal behov: •Det statliga främjandet av digitalisering behöver vara stabilt, kontinuerligt och iterativt, för att öka förståelsen för digitaliseringens möjligheter och effekter och för att utveckla nya arbetsformer, verktyg och tjänster. •Den offentliga förvaltningens digitalisering är nyckeln för att nå det it-politiska målet. Det krävs ökad samverkan mellan organisationer, en högre grad av automatisering i processer och en förbättrad informationsförsörjning inom hela den offentliga sektorn. •Öppna data och standarder för data är nödvändig infrastruktur i en digital tid. Det behövs en tydlig styrning och ett samlat förvaltningsgemensamt grepp kring de standarder och tekniska lösningar som ska gälla. •Det livslånga lärandet måste göras möjligt. Det behövs en mångfald av möjligheter för den enskilde individen att själv kunna ta ansvar för sin kompetensutveckling, även medan man är yrkesverksam. Det behövs dessutom en mångfald av olika lösningar för att tillgodose arbetsmarknadens behov av kompetens. •En nationell strategi för högskolans digitalisering behöver tas fram. Högskolan behöver främja utvecklingen av digital kompetens i alla utbildningar, och göra sitt utbildningsutbud relevant och utformat för såväl yrkesverksamma som för personer som står utanför arbetsmarknaden. •Den personliga integriteten behöver tolkas och värderas i relation till det digitala samhällets förutsättningar och möjligheter. Staten behöver initiera en bred debatt om de nyttor som datadrivna innovationer kan ge, liksom om de stora utmaningar som en ökad dataanvändning medför för den personliga integriteten. •Kompetens och förmåga att säkerställa informationssäkerhet är av stor vikt, såväl för enskilda individer, offentliga verksamheter, företag och andra aktörer, som i förhållande till främmande makt och gentemot organiserad kriminalitet. •Staten behöver utveckla nya former av incitament som är anpassade för en digital tid. Det kan handla om ekonomiska incitament riktade till individer i syfte att nå viktiga samhällsmål, eller att aktivt möjliggöra beteendeförändringar, t.ex. genom att sätta ett klimatsmart val som förhandsvalt standardalternativ när medborgare ställs inför en valmöjlighet. •Nya indikatorer för att följa digitaliseringens utveckling behöver utvecklas. Internationella index täcker endast delvis in den bredd av aspekter som behöver följas upp. Exempelvis behövs det indikatorer som mäter innovation och förändringskraft, företagens digitalisering, informationssäkerhet och som ger en djupare bild av hur området digital kompetens utvecklas. Digitaliseringen är horisontell dvs. den påverkar alla områden, sektorer och verksamheter. Det gör att arbete för att nå det it-politiska målet att ska bli bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter behöver ske inom varje politiskt sakområde och på varje ansvarsnivå i den offentliga styrkedjan. Mot bakgrund av sitt arbete –2016 lämnar följande rekommendationer: – inrätta en ny myndighet med ansvar för att främja digitalisering behöver en myndighet för digitalisering som kontinuerligt och långsiktigt kan arbeta med digitaliseringsfrämjande arbete i form av kunskapsuppbyggnad, omvärldsanalyser, policyutveckling och stöd för utveckling av kompetens för det digitala samhället samt med möjlighet att vara operativ genom att driva projekt. Utvecklingen inom it och digitalisering har varit ett angeläget område för politiken. Regeringen har växlat mellan att tillsätta it-kommissioner och att arbeta internt med olika strategigrupper och råd. Efter närmare av tillfälliga grupperingar med varierande uppdrag och budget är det nu dags att lägga fast en stabil och långsiktig organisation för att främja digitaliseringen av . I myndighetens uppdrag bör ingå att: •systematisk bygga upp kunskap om samtidens och framtidens sakfrågor, •analysera utvecklingen för att identifiera nytta, värde och utmaningar, •ge stöd för myndigheter och kommuners utvecklingsarbete, •utveckla strategisk samverkan samt •ta fram policyunderlag av olika slag. Strategi för digitalisering – anta en strategi som ger riktning och kraft åt digitaliseringsarbetet Staten har en central roll i att ge en riktning och struktur för arbetet med att använda digitaliseringens möjligheter och behöver ta fram en strategi för digitalisering. En strategi har flera syften. För det första ska den visa den riktning eller förflyttning som regeringen vill åstadkomma med att använda digitaliseringen möjligheter. Det blir ett stöd för beslut och insatser inom området såväl inom regeringen som för andra aktörer i offentlig sektor, näringsliv och civilsamhälle. Riktningen fungerar också samlande och skapar engagemang hos dem som arbetar med att utveckla området. För det andra syftar en stra- tegi till att klargöra med vilken styrka förändringarna som behövs ska genomföras. Det ger kraft åt områdets utveckling. har tidigare föreslagit sex strategiska horisontella områden, se SOU 2015:91: 1.Kontinuerligt statligt engagemang för att främja digitaliseringen i samhället, 2.Regelverk som fungerar i och för den digitala omställningen, 3.Kompetens för det digitala samhället, 4.Infrastruktur för att främja digitaliseringen, 5.Datadriven innovation för tillväxt och välfärd, samt 6.Säkerhet och integritet i den digital tid. menar att dessa områden bör ingå i en strategi för digitalisering. Ledarskap för digitalisering – stärk ledarskapet så att digitaliseringens möjligheter används Det finns ett starkt behov av ledarskap för digitaliseringen. Eftersom digitalisering är komplext, sektorsövergripande och i många fall inledningsvis resurskrävande krävs ett särskilt aktivt ledarskap inom förvaltningen och på politisk nivå för att initiera och föra digitaliseringsarbetet framåt. Ledarskapet handlar om att omsätta förståelsen för digitaliseringens möjligheter till strategiska satsningar. Det handlar också om att prioritera och genomföra insatser som ökar användningen av digitala verktyg i verksamheten och utvecklar digitala tjänster till medborgare och företag. Den digitala transformationen kan vara utmanande just för att den berör varje del inom organisationen samt kräver ny kompetens och investeringar. Allteftersom it integreras i verksamheter efterfrågas nya typer av ledarskap som kombinerar kompetenser ur olika discipliner. Det offentliga har en ledande roll för den digitala transformationen och det kommer att vara helt avgörande för att det it-politiska målet om att ska vara bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter nås. Kompetens för digitalisering – prioritera att bygga kompetens för att säkerställa välfärd och tillväxt i det digitala samhället Samhällets digitala kompetens utgör nyckeln för att möta framtidens behov, det framgår klart och tydligt av samlade arbete. Kompetens för det digitala samhället handlar om flera områden: •att möjliggöra det livslånga lärandet genom att ge en mångfald av möjligheter för den enskilda att delta i utbildningar och kompetensutveckling genom livet, •att mobilisera skolväsendet och den högre utbildningen att använda digitaliseringens möjligheter, för att ge de studerande den kompetens de behöver för det digitala samhället och att ge arbetsgivare tillgång till personer med den kompetens som krävs, •att främja de offentliga verksamheternas kunskap och förståelse för digitaliseringens möjligheter och utmaningar, så att digitaliseringen används för verksamhetsutveckling, värdeskapande och innovationer, •att ge stöd till små och stora företag så att de utvecklar den digitala kompetens de behöver. Mycket har hänt under de år som har arbetat. Vi har gått från it till digitalisering, från kablar och hårdvara till samhällsutveckling i bred mening. Vi har gått från ett fokus på tekniken till ett fokus på människan. Vi har inte längre en smal it-politik utan en bred digitaliseringspolitik. Digitaliseringen är horisontell, den påverkar alla områden, sektorer och verksamheter. Det gör att arbetet för att nå det it-politiska målet att ska bli bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter behöver ske inom varje politiskt sakområde och på varje ansvarsnivå i offentlig verksamhet. The Digitalisation Commission was appointed 7, 2012 in order to promote the digitalisation of and work to achieve ’s IT policy objective to be the best in the world at utilising the opportunities of digitalisation. From 2012 to 2015 the mission was to make a situational analysis, to identify strategic areas that should be considered in the digitalisation policy, to investigate the need for promotion at the national level and to follow up the work of the regional digital agendas. In 2016, the Digitalisation Commission had the task to publish reports about the effects of digitalisation on individuals and society, and to support the Government's efforts in promoting digitalisation issues. The Commission’s work In 2016, the Digitalisation Commission mainly worked with reports in the areas of data-driven digitalisation, the social contract, the role of higher education, sustainable climate and scenarios for various sections of a future digital society. A number of writers have been engaged to contribute to the reports. They are in academia, research institutes and industry. The Commission has taken as its task to not only compile existing knowledge, but also to help generate new knowledge about how digitalisation affects individuals and society. The Commission has hired to provide data on digitalisation indexes and to make an overall assessment of whether meets its IT policy objective. The inquiry has also hired , of , to stage a future scenario for what a digital could look like in 2030. The Commission's work in the period 2012–2015 is described in the report The transformational power of digitalisation – options for the future (SOU 2015:91). Towards the digital society We are in the midst of the development from an industrial to a digital society. Digitalisation and new technology are drivers of development, even if new technology often has an impact only when other conditions in the society enable it to. Our current societal development is powered, in addition to digitalisation, by a number of profound social trends such as increasing globalisation, accelerating urbanisation, a growing knowledge society, stronger individualisation and greater diversity and pluralism. This means that we now face a digital transformation that will change nearly everything; what we do, how we do it and what can be done. The hallmarks of digitalisation What then are the digital society’s new or unique prerequisites and conditions? All that is digital generates data. Individuals, public organisations, companies and even things are connected and leave traces in the form of data regarding for example activity and position. Digital solutions can be scaled up to a very large extent. That allows for a broad distribution and a wide use of these solutions at a low cost. They offer users new services with better quality. This means, however, that monopoly and oligopoly conditions can arise, with the negative consequences that entails. Digital technology is developed at a very high pace and this requires flexibility and adaptability. Digitalisation enables and benefits from the advantages of working in networks. Sector boundaries are erased and users become involved in innovation processes and new business models and platforms that connect and suppliers are developed, etc. One effect of digitalisation is that individualisation increases. The data provides an in-depth knowledge of individual needs and preferences, which means that goods and services are designed to fit the individual. The significance of time and location also changes. It is possible to search for information, communicate, collaborate, deliver services etc. when you want and where you want. Digitalisation also reinforces internationalization, which for example makes us aware of the goods and services offered in other countries and we expect the same services in , for example, regarding treatments for diseases or what education is offered. Taken together, for the state this means that citizens' expectations of what the public commitment encompasses is changing, as well as their expectations of how and where public services are delivered. The digitalisation’s effects on individuals and society In 2016, the Digitalisation Commission engaged 21 writers to aggregate knowledge and produce a number of reports about the effects digitalisation have on individuals and society. They are presented briefly below. Collection and analysis of data leads to a data-driven society The digitalised society is based on data. and more companies and public sector entities see that this development provides ample opportunity for innovation and increased competitiveness, to streamline operations and to increase knowledge about how man, society and the environment functions. Until now, the ICT industry has been a leader in taking advantage of the possibilities of data analysis, but interest is increasing rapidly in other parts of the business community who see opportunities to use data in their innovation processes. Public sector organisations produce and collect vast amounts of data, making the public sector one of the most data-intensive parts of society. But the public sector is not only a major producer of data, but also a major user of data and analysis. Data-driven innovation can help to improve the efficiency of the public sector, introduce automated decision-making and design better welfare services. creased use of public data can also facilitate the control of management, increase transparency and democratic development, as well as making individuals more involved in decisions and processes. Such development requires that the public sector organisations themselves use large amounts of data to improve their activities and make their information accessible and searchable, so that private businesses and individuals can use it, for example, to develop new services. Increased access to and use of data challenges regulations and policies in many areas. It affects everything from questions about how access to open data shall be secured and how privacy and consumer protection should be designed, to a changed perspective on how participation and equality can be defined and developed in a data-driven society.