sou · H4B377d2 · 2016-10-31 00:00:00 — 22Lag om grundläggande yrkesutbildning (630/1998). 23http:///download/170253_foreskrift90.011.2015_andring15.6.15.pdf, hämtad . 245 kap. 36 och 37 §§ universitetslagen (559/2009); 6 kap. 25 och 28 §§ yrkeshögskolelagen (932/2014). 25https://studieinfo.fi/wp/universitet/hur-antas-studerande-till-universitet/, , hämtad . Den norska betygsskalan, både i och i gymnasiet, är sexgradig. Betyget 1 är lägst, och det enda betyg som innebär eleven inte har nått en godkänd nivå, och betyget 6 är högst. Betygsskalan och beskrivningarna av de olika stegen framgår av tabell 4. Skalan är målrelaterad och eleverna bedöms efter läroplanverket, som innehåller både en generell del av läroplanen och läroplaner för respektive ämne. Grunden för bedömning i ett ämne är de kom- petensemåla som finns i läroplanen för det aktuella ämnet. Målen beskriver vad eleven ska kunna i ämnet efter den aktuella terminen eller det aktuella året. Det finns inte några kunskapskrav för olika betygssteg i respektive ämne, som i , men målen är mer utförliga än de danska kriterierna. Hur eleven uppför sig får inte ingå i betygen för de olika ämnena. I stället ges betyg för ordning och uppförande i en särskild tregradig skala: god (bra), nokså god (ganska bra) och lite god (inte så bra). För praktiska delar i det avslutande yrkesprovet används en annan tregradig skala: bestått mykje godt, bestått och ikkje bestått, dvs. mycket väl godkänd, godkänd respektive inte godkänd.27 263 kap. § 3–4 forskrift til opplæringslova (FOR-2006-06-23-724). 273 kap. forskrift til opplæringslova (FOR-2006-06-23-724). Gymnasieutbildning – vidaregåande opplæringa Utbildningen på gymnasial nivå består av tre nivåer – nivå 1, nivå 2 och nivå 3 – som var och en normalt varar ett läsår. Det finns fyra28 studieförberedande program och nio yrkesprogram. Elever på de studieförberedande programmen läser samtliga i skolan medan yrkeseleverna vanligen läser i skolan och därefter ett eller som lärling på en arbetsplats.29 Ett antal ämnen är obligatoriska på respektive program; t.ex. ska norska, engelska, matematik, naturkunskap, samhällskunskap och historia ingå med minst ett visst antal timmar på de teoretiska utbildningarna. Det är noggrant reglerat hur många timmar eleverna ska läsa i dessa och andra ämnen på varje nivå av utbildningen, bero- ende på program.30 Eleverna har rätt till bedömning både löpande under utbildningen (formativ bedömning) och i slutet av utbildningen, för att visa vilka kompetenser som har uppnåtts. Läraren ska sätta skriftliga termins- betyg, halvårsvurdering, i de ämnen där undervisningen kommer att fortsätta. I slutet av läsåret ska ett slutbetyg sättas när undervisningen i det aktuella ämnet upphör, standpunktskarakter. Samma sak gäller för betyget i ordning och uppförande: terminsbetyg varje termin och ett slutbetyg när skoltiden avslutas (efter nivå 3 för elever på studie- förberedande program och efter nivå 2 för yrkeselever).31 Eleverna ska göra examensprov i minst tre ämnen och alla på det allmänna studieförberedande programmet måste göra ett prov i norska. I läroplanen för varje ämne anges vilket slags prövning i ämnet som kan komma i fråga för examen; det kan vara skriftliga eller muntliga prov, en blandning av båda dessa eller praktiska prov. Vissa skriftliga prov är centralt anordnade, alltså inte av den en- skilda skolan, och betygen sätts av utomstående censorer. För de muntliga proven, som anordnas lokalt, gäller att den undervisande läraren genomför provet men att en censor medverkar vid prov- tillfället och sätter betyget. 28Detta gäller fr.o.m. /17, eftersom ett nytt program startade denna hösttermin. 293 kap. § 3–3 lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (opplæringslova) (LOV- 1998-07-17-61). 30http:///ny-forside/regelverk-og-tilsyn/finn-regelverk/etter-tema/Innhold-i- opplaringen/Udir-1-2015/, hämtad . 313 kap. forskrift til opplæringslova (FOR-2006-06-23-724). Det examensbevis som utfärdas till den som har fullföljt de tre åren och uppnått kraven för godkänt kallas vitnemål for videregående opplæring. Vitnemålet kan ge studiekompetanse, yrkeskompetanse eller både och, beroende på elevernas studieinriktning. På yrkespro- grammen kan i stället ett gesällbrev utfärdas om eleven klarar de praktiska prov som krävs för det. Vitnemålet ska, precis som examensbevisen i , innehålla såväl standpunktskarakterer som betygen från examensproven. När ett ämne i programmet är uppdelat på flera nivåer ska standpunkt- skarakterer för varje nivå finnas med i dokumentationen. Även betyget i ordning och uppförande samt elevens frånvaro ska framgå av vitnemålet. För den som inte uppfyller kraven för att få ett vitnemål eller gesällbrev kan i stället ett kompetansebevis utfärdas, som dokumen- tation över vad eleven har fullföljt och bedömningen av presta- tionerna. Kompetansebevis ges t.ex. till den som har fullföljt de tre åren men inte fått de godkända betyg som krävs. Det finns flera vägar att bli behörig till högskolan. Huvudregeln är att eleven ska ha uppnått generell studiekompetanse. Den vanligaste vägen dit är att eleven har fullföljt ett av de studieförberedande pro- grammen och fått minst betyget 2 (godkänt) i de obligatoriska ämnena, studiekompetansefagene32, på gymnasiet. Elever som har full- följt och fått godkänt från ett yrkesprogram uppnår generell studie- kompetanse om eleven har fått minst betyget 2 när de obligatoriska ämnena har lästs till den nivå som krävs, antingen inom program- met eller kompletterat efteråt. Den som har läst och fått godkänt på studiekompetansefagene kan vara behörig även utan att ha fullföljt gymnasieutbildningen, om personen är och har utbildning eller yrkespraxis (23/5-regeln). Det finns ytterligare några möjligheter för speciella fall, t.ex. vid utländsk ut- 32 Norska , engelska , matematik , naturkunskap 140 tim- mar, samhällskunskap samt historia . bildning, och vissa undantag för den som saknar generell studie- kompetanse, t.ex. genom att den sökandes reella kompetens bedöms.33 Därutöver finns speciella antagningskrav till vissa utbildningar. Vanligast är att några kurser från de teoretiska utbildningarna ska vara fullföljda med minst betyget 2. Det förekommer också att ett högre betyg ska ha uppnåtts i olika ämnen, t.ex. i norska och mate- matik när det gäller lärarutbildningarna. Andra alternativ är viss arbetslivserfarenhet eller att ett särskilt prov ska av. När platserna ska fördelas finns olika kvotgrupper i antag- ningen. Störst, med fler än hälften av platserna, är den kvotgrupp som är till för den som fyller högst under antagningsåret och som har fullföljt gymnasiestudierna på utsatt tid.34 Alla som söker med fullföljd gymnasieutbildning konkurrerar med sin karakter- poeng, sin betygspoäng. Alla ämnen som har betygssatts enligt ska- lan 1–6 ska ingå i beräkningen, dvs. inte praktiska prov eller ord- ningsbetyget. När flera betyg har getts i ett obligatoriskt ämne, ett fellesfag, ska bara betyg på den högsta nivån räknas med. För den som har valt en naturvetenskaplig programfördjupning ingår exem- pelvis matematik både i nivå 1 och i senare nivåer, men om något av betygen är lägre än övriga betyg i ämnet ska det inte ingå. Betygs- poängen är genomsnittet av alla sifferbetyg som ska räknas med (med två decimaler) multiplicerat med tio, och den som har precis nått godkänt i samtliga ämnen får då 20,0. Därutöver ges tilläggs- poäng för elever som har läst och fått minst betyget 2 i program- kurser i vissa ämnen, t.ex. matematik, fysik och främmande språk. Tilläggspoäng kan ibland även delas ut för underrepresenterat kön eller för ålder. betyg kan förbättras och det högre betyget räknas med, förutom i den största kvotgruppen som beskrivs ovan.35 33Forskrift om opptak til høyere utdanning (FOR-2007-01-31-173); , hämtad . 34Det vill säga för den som har s.k. førstegangsvitnemål enligt de särskilda regler som finns för detta. 357 kap. forskrift om opptak til høyere utdanning (FOR-2007-01-31-173). reformeras både den utbildning i som motsvarar den svenska gymnasieutbildningen och examinationen av den.36 I detta avsnitt beskrivs hur systemet kommer att se ut fram- över. På de prov som avslutar gymnasieutbildningen i används en sjugradig betygsskala med bokstäver, som visas i tabell 5. Betyg på examensproven är målrelaterade, eftersom de sätts i förhållande till nationellt fastställda kriterier. Såväl innehållet i olika ämnen som vilka förmågor eleverna ska ha bestäms av Utbildnings- departementet.38 Hur proven ska bedömas, exempelvis vilken vikt olika förmågor ska ha, redovisas av myndigheten Regulation (Ofqual).39 36https:///government/publications/get-the-facts-gcse-and-a-level-reform/get- the-facts-as-and-a-level-reform, hämtad . 37https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/United-Kingdom- England:Assessment_in_General_Upper_Secondary_Education, hämtad . 38GCE AS and A Level subject content för respektive ämne. 39GCE Subject Level Conditions and Requirements för respektive ämne. Fullföljd gymnasieutbildning i visas genom General of Education (GCE) Advanced Level, vanligen kallat A- level, alltså ett intyg på att en avancerad nivå har uppnåtts i ett ämne. Den som läser en mer teoretisk utbildning avslutar sina studier med A-levels i ett valfritt antal ämnen, oftast tre stycken. Studierna är med andra ord betydligt mer lika universitetsstudier än den svenska gymnasieutbildningen. Utbildningen som leder fram till A-levels är tvåårig och kallas ofta för sixth form eller år 12 och 13. Varje elevs studier inom ut- bildningen anpassas efter valet av A-levels att examineras i, och eleven är fri att välja och kombinera ämnen utifrån de som den aktu- ella skolan erbjuder och hur schemat ser ut. Det finns både akade- miska och mer tillämpade ämnen som A-levels. Utöver olika A-levels kan eleverna välja att läsa till Advanced Subsidiary Level (AS-level) i något ämne. Denna utbildning pågår , i stället , och prövas därefter. A-level och AS-level bedöms endast genom prov i slutet av andra respektive första året. Andra bedömningsgrunder kan visserligen förekomma men bara om de behövs för att pröva viktiga förmågor. Ansvariga för proven är olika exam boards, alltså externa examens- organisationer som har godkänts av den nationella myndigheten . Det finns en handfull olika godkända examensorganisa- tioner och skolorna väljer vilken de vill använda sig av för respek- tive ämne. Dessa organisationer betygssätter elevernas resultat på proven med skalan som redovisas ovan, A*–E respektive A–E. Elev- erna har rätt att överklaga betyget om de anser att det är felaktigt.40 Det finns också elever i gymnasieålder som väljer att ta General of Secondary Education (GCSE). Det är en examen som de flesta ungdomar prövar för när de är , som avslutning på den obligatoriska skolan. En elev som vill höja sina betyg i några ämnen för att nå minst C, eller studera fler ämnen för att bli be- 40 England:Assessment_in_General_Upper_Secondary_Education, hämtad ; the-facts-as-and-a-level-reform, hämtad . hörig till fortsatta studier, kan dock välja att studera för GCSE när eleven är äldre och gör då proven i slutet av utbildningen.41 Skolplikten i upphör , men alla ungdomar i åldersgruppen 16–måste delta i utbildning, praktik eller en kombination av heltidsarbete och utbildning av något slag. Den som inte vill studera till A-levels kan i stället välja att läsa en mer yrkesinriktad utbildning. Även lärlingsutbildningar förekommer. Hur sådan utbildning avslutas, dvs. vilken slags examen som eftersträvas, varierar. Det finns flera olika godkända kvalifikationer, varav en del är på nivå 3 (som A-levels) och därmed räknas som likvärdiga med en viss mängd A-levels. Ett exempel på en sådan yrkeskvalifikation är BTEC42 level 3, som finns i olika omfattning och omräknas till 0,5–3 A-levels.43 Ansökningar till högre utbildning görs till en central organisation, Universities and (Ucas). Varje anord- nare av högre utbildning bestämmer dock på egen hand vad som ska krävas för att vara behörig till respektive utbildning. Det van- ligaste kravet är att den sökande har minst två eller tre godkända A- levels och ett minimum av ämnen från GCSE, alltså proven från den obligatoriska skolan, med minst betyget C. Även andra kvalifi- kationer kan ge behörighet, såsom BTEC. De akademiska prestationerna är viktiga vid urvalet till högre utbildning, men många elever söker direkt från sixth form till ett universitet och har därför inte hunnit göra A-levels när ansökan ska skickas in. När utbildningsanordnarna väljer ut vilka av de sökande som ska antas görs ofta en helhetsbedömning där man väger in betyg 41https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/United-Kingdom- England:Teaching_and_Learning_in_General_Upper_Secondary_Education, hämtad 2016- 05-17. 42BTEC står för Business and . 43https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/United-Kingdom- England:Teaching_and_Learning_in_Vocational_Upper_Secondary_Education, hämtad . från GCSE och/eller AS-levels, personligt brev, förväntade betyg på A-levels enligt lärarna och rekommendationer. Sedan villkoras antagningen av en sökande med att tillräckligt höga betyg uppnås på A-levels. Dessutom används intervjuer av de sökande, bl.a. till några yrkesprogram och till samtliga utbildningar vid och . För urval till en del program med högt söktryck används också särskilda urvalstester. Eftersom det finns en sådan mångfald av olika kvalifikationer använder sig en del utbildningsanordnare av en s.k. Ucastariff, dvs. omräkningstabeller där olika kvalifikationer ger ett visst antal poäng, beroende på omfattning och betyg. På så sätt kan olika typer av meriter jämföras med varandra.44 Den nederländska betygsskalan består av tio siffror, från 1 som är lägst till 10 som är högst. Betyget 6 innebär godkänt. De lägsta graderna, 1–3, är mycket sällsynta; även de högsta betygen, 9 och 10, ges sällan. Samtliga steg framgår av tabell 6. 44 2016, hämtad . Den nationella läroplanen anger vilka kunskaper och förmågor eleverna ska uppnå. Dessutom finns ett fristående nationellt institut, development (SLO), som arbetar med läroplansutveckling och ger ut vägledning kring läroplanen. Redan går elever i den nederländska skolan vidare till fortsättningsundervisning av olika slag och delas då upp i olika typer av utbildning. Eleverna har vissa möjligheter att byta mellan dessa olika utbildningar. Den vanligaste utbildningsvägen är voorbereidend middelbaar beroepsonderwijs (VMBO), ett slags förberedande yrkesutbildning på gymnasial nivå. Eleverna väljer mellan fyra sektorer inom arbets- marknaden och fyra olika studievägar, bl.a. beroende på hur mycket teori de vill läsa. Utbildningen pågår () och eleverna kan sedan fortsätta till en mer teoretisk gymnasieutbild- ning, som beskrivs härnäst, eller till en yrkesskola. En mer teoretisk utbildning är hoger algemeen voortgezet onderwijs (HAVO), som är högre allmän fortsättningsundervisning. Utbild- ningen är femårig, och eleverna väljer mellan fyra ämnesblock som vart och ett innehåller sex obligatoriska ämnen. Dessutom är det obligatoriskt med idrott, kultur och ett projekt- arbete. Den mest akademiska utbildningen på gymnasienivå är voor- bereidend wetenschappelijk onderwijs (VWO), vilket är en förbere- dande universitetsutbildning. Denna utbildning är ännu längre, , och väljer eleverna mellan fyra olika ämnesblock med ett antal obligatoriska ämnen.45 Löpande under utbildningen bedöms elevernas arbete och för- äldrarna informeras om utvecklingen. Det är vanligt att sådan infor- mation ges i tre eller fyra rapporter . Det finns dock inte något standardiserat system, t.ex. en betygsskala, för hur informa- tionen ska se ut; varje skola bestämmer själv system. Rapporterna brukar innehålla sådant som resultat på prov, läxförhör och pre- stationer i olika projekt.46 Utbildningen avslutas med en examen med två delar: en examen från skolan och en nationell examen. Det som gäller för skol- examen är att skolorna själva anordnar de prov som behövs, men föreskriver vilka ämnen som undervis- ning ska ges i under examensåret. Dessutom måste skolan redovisa till bl.a. vad som ska testas och hur olika betyg ges. Det är vanligt att skolans examen innehåller två eller fler test per ämne; dessa test kan vara muntliga, praktiska eller skriftliga. För alla elever som får samma slags utbildning ges ett nationellt skriftligt prov per ämne, med samma frågor. Utbildningsdeparte- mentet tar fram de nationella proven. Dessa prov genomförs i slutet av utbildningens sista år, efter att skolans prov har genomförts. Nationella prov ges inte i samtliga ämnen. Både skolans prov och det nationella provet betygssätts enligt skalan 1–10 som beskrivs ovan. Det slutgiltiga betyget i ett ämne är medelvärdet av betyget i skolans examensprov och betyget i det nationella provet, dvs. båda betygen väger lika tungt. I ämnen där nationella prov inte ges räknas endast betyget från skolan. Minst godkänt, alltså betyget 6 eller högre, i alla ämnen innebär att eleven får sin examen från utbildningen. 45https:///topics/secondary-education/contents/senior-general- secondary-education-havo-and-pre-university-education-vwo, hämtad . 46https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Netherlands:Assessment_ in_General_Upper_Secondary_Education, hämtad . lägre betyg kan innebära att eleven klarar kraven för examen. Den som uppfyller examenskraven får ett intyg som visar betygen på skolans examensprov, i de nationella proven och de slutgiltiga betygen i varje ämne.47 Yrkesutbildningens examenskrav har utformats som kvalifika- tionskrav som omfattar vanligt förekommande arbetsuppgifter, arbetsprocesser och kompetenser. Utbildningsinstitutionen ansvarar för genomförande och bedömning av examinationerna medan Utbild- ningsinspektionen granskar examinationernas kvalitet. Yrkesexamen håller på att utvecklas till att även innehålla examina- tion i nederländska och matematik samt till mer standardiserade yrkesprov.48 Den nederländska högre utbildningen är uppdelad på högskolor, som är mer yrkesinriktade, och universitet, som är inriktade på forskning. HAVO och VWO ger generellt sett tillträde till hög- skolorna, medan det för universiteten krävs VWO. ”fel” utbildning finns dock andra vägar in – t.ex. kan en person som har läst HAVO studera ett inledande år på högskolan och sedan söka in på . För vissa utbildningar krävs också studier inom en särskild profil eller att specifika ämnen har ingått i utbild- ningen. Även antagningstest förekommer. På en del utbildningar får alla som uppfyller behörighetskraven påbörja studier, men det finns också utbildningar som av olika skäl har ett begränsat antal platser. Urvalet går till så att sökande som har ett betygsgenomsnitt på 8 eller högre automatiskt får en plats på den utbildning de föredrar. Därefter görs lottdragning för att anta fler, där högre betygsgenomsnitt viktas högre så att bättre betyg innebär större chans att komma in. Högskolor och universitet kan också ha egna urvalsmetoder.49 47https:///topics/secondary-education/contents/secondary-school- leaving-examination, hämtad . _General_Upper_Secondary_Education, hämtad . 48https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Netherlands:Assessment_ in_Vocational_Secondary_Education_(), hämtad . 49https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Netherlands:Bachelor, hämtad . Även om skolpolitiken i i stor utsträckning är en fråga för delstaterna, länderna, har dessa kommit överens om att tillämpa samma system i ett antal frågor.50 I används vanligtvis en sexgradig sifferskala, 1–6, där 1 är högst och 6 är lägst. Den som får betyget 5 eller 6 är inte godkänd. Även plus och minus på dessa betyg förekommer och i gymnasie- utbildningen används i många delstater en skala 0–15 för att kunna visa detta med siffror. Betygsskalan framgår av tabell 7. Precis som i väljer eleverna i tidigt inrikt- ning på sina studier och eleverna delas upp i olika skolformer när de är . Den mest teoretiskt inriktade skolformen är gymnasium och av denna utbildning, det som motsvarar den svenska gymnasieskolan, kallas gymnasiale oberstufe. Målet med denna utbildning är att nå allgemeine hochschulreife, alltså allmän hög- 50https://web.archive.org/web/20121015152131/ichungen_beschluesse/1964/1964_10_28_Hamburger_Abkommen.pdf, hämtad . 51https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Germany:Assessment_in_ General_Upper_Secondary_Education, hämtad . eneral_Lower_Secondary_Education, hämtad . skolebehörighet, vilket ger möjlighet att börja på högre utbildning eller jämförbar yrkesutbildning.52 Gymnasiale oberstufe består av ett introduktionsår och därefter som utgör en kvalifikationsfas. Eleverna läser då kurser i olika ämnen där flera ämnen är obligatoriska, även om det även finns utrymme för individuell specialisering. Ämnen kan läsas på en grundläggande nivå eller på en högre nivå.53 En elevs slutbetyg utgörs av dels de betyg eleven får på kurserna under kvalifikationsfasen, dels betygen från examensproven, abitur. Abiturproven omfattar fyra eller fem ämnen. Vilka ämnen som ska ingå väljer eleven själv men utifrån noggranna riktlinjer som bl.a. säger att det ska vara –minst två ämnen på högre nivå –minst två av ämnena tyska, ett främmande språk och matematik –minst ett ämne från vardera gruppen av tre specificerade ämnes- grupper. Tre av proven ska vara skriftliga men även muntliga prov före- kommer. i respektive delstat fastställer examinationsuppgifterna och det finns därmed ingen nationell en- hetlighet. De skriftliga proven bedöms av minst två lärare på elevens skola. Utöver resultaten från examensproven ingår två tredjedelar av prestationerna i kvalifikationsfasen i zeugnis der allgemeinen hoch- schulreife, som ges till den som har minst godkänt betyg (4) i snitt. På yrkesutbildningsområdet finns flera olika kvalifikationer där examen uppnås på olika sätt (se även bilaga 7). I vissa fall ges skrift- liga och muntliga slutprov och inom det duala systemet genomförs yrkesprov, gesellenprüfung. De senare examineras av företrädare för branscher och arbetsmarknad. 52https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Germany:Secondary_and_ Post-Secondary_Non-Tertiary_Education, hämtad . 53https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Germany:Organisation_of _General_Upper_Secondary_Education, hämtad . Allmän högskolebehörighet får den som har klarat av gymnasium, men även olika yrkesutbildningar leder till behörighet till samtliga eller vissa utbildningar. Även lokala regler kan förekomma. För utbildningar med högt söktryck i hela landet, t.ex. till läkare och tandläkare, finns nationella kvoter för urvalet. En femtedel går till sökande med högst betygssnitt, en femtedel till sökande med längst väntetid (från att ha kvalificerat sig till utbildningen till an- sökan) och huvuddelen av resten bestämmer respektive universitet över. De urvalsgrunder som bestäms lokalt kan vara betygssnitt, betyg i vissa ämnen, urvalstest eller intervju.54 Ämnesbetyg och kursbetyg i gymnasieskolan – en historik Bilaga skriven av , undervisningsråd 1991–2002 med ansvar för bl.a. kursplaner i gymnasieskolan I denna bilaga sammanfattas de betygssystem som har gällt i gym- nasieskolan och fram till . De förändringar som har skett när det gäller ämnesutformning och kursutformning beskrivs, liksom de diskussioner som har förts om att eventuellt återinföra ämnesbetyg i gymnasieskolan.1 1 Relativa betyg införs Under större delen av betygssattes eleverna i folkskolan, realskolan och gymnasiet enligt den s.k. absoluta betygsskalan. Bok- stavsbeteckningarna A–C användes med en förklarande benämning som kunde variera något men som oftast var följande. Med utmärkt beröm godkänd Icke utan beröm godkänd