sou · H4B384 · 2016-11-30 00:00:00 — Visitas garanti uppgår till 3 miljoner kro- nor och den omfattar cirka 675 aktörer. Visita har även medlemmar som själva ansöker direkt hos Kammarkollegiet och ställer egen individuell garanti. Det rör sig främst om stora företag med en mer omfattande försäljning av paketresor än vad Visitas garanti tillåter och företag som även paketerar kombinationer med transport. Bo på Lantgårds garanti är på och den gäller cirka Kammarkollegiet har tecknat avtal med de aktuella organisatio- Enligt avtalet kan de kollektiva garantierna uppgå till ett lägre belopp än de sammanlagda åtagandena men ska lägst uppgå till ett belopp som täcker åtagandena gentemot resenärerna i det största medlemsföretaget inom Visita. För Bo på Lantgård gäller enligt av- talet att de sammanlagda åtagandena bestäms i förhållande till antalet aktörer som ingår i den kollektiva garantin. Kammarkollegiet har i de båda avtalen ställt upp vissa villkor för att en aktör ska kunna ställa säkerhet genom en kollektiv garanti. För bägge avtalen gäller att de resepaket som arrangörerna säljer endast får bestå av boende och turisttjänst inom . Ingen transport får ingå i paketet (korta turer mellan boendet och turist- tjänsten kan dock godtas). I tidigare lagstiftning har angivits särskilda minimibelopp för storleken på garantin. För resor som anordnades utom riket skulle arrangörer och återförsäljare ställa en garanti om minst 200 000 kro- nor. Övriga återförsäljare skulle ställa en garanti om minst 50 000 kro- nor. Kammarkollegiet använder dessa belopp som schablon- belopp vid bestämmande av storleken på resegarantier. Den praktiska hanteringen för att anmäla reseverksamhet Det finns ingen lagstadgad skyldighet för den som säljer eller för- medlar resor i allmänhet att anmäla sin verksamhet till Kammar- kollegiet. Skyldigheten att ställa resegaranti omfattar bara dem som säljer sådana resor som anges i 1 § resegarantilagen, dvs. I praktiken går anmälningen till så att de arrangörer och återförsäljare som säljer garantipliktiga resor anmäler sin verksam- het till Kammarkollegiet på anvisad anmälningsblankett och uppger verksamhetens omfattning på en särskild budgetblankett. Dessa undertecknas och skickas till Kammarkollegiet. Till detta ska rese- aktören bifoga eventuellt marknadsföringsmaterial. För reseaktörer som är aktiebolag och har revisor ska revisorn skriva under en sär- skild rapport över faktiska iakttagelser. Om aktören ändrar sin verksamhet, t.ex. genom att sälja fler resor, höja priset eller ändra betalningsvillkoren, ska aktören enligt Kammarkollegiets krav lämna in nya uppgifter. Kammarkollegiets handläggning av resegarantier Kammarkollegiet har som övergripande målsättning att ha en enhet- lig och snabb handläggning. Myndigheten följer upp sin verksamhet dels utifrån målsättningen att beslut ska fattas från det att ärendet öppnats, dels utifrån ett kvalitetsmått.1 Det senare är formulerat som en andel av överklagade beslut som ändras av högre instans. Antal överklaganden och beslut som ändrats av över- instans framgår av tabell 4.1. var den genomsnittliga handläggningstiden för att fatta beslut om resegaranti . Det är på samma nivå som och något kortare än motsvarande handläggningstid () och ().2 Källa: Kammarkollegiets årsredovisningar 2012–2015. Ärenden rörande ianspråktagande av säkerhet enligt resegaranti- lagen prövas av . och dess verksamhet har närmare beskrivits i delbetänkandet, s. 98, var- till hänvisas. Resegarantin kan utnyttjas då resenären drabbats av att en resa som omfattas av garantin har ställts in eller av annan anledning inte blir av eller avbryts , oavsett vad det beror på. Om det finns synnerliga skäl får garantin tas i anspråk även när resenären avbokat resan innan den skulle ha påbörjats. Resegarantin kan alltså tas i anspråk både vid aktörens konkurs eller obestånd och i vissa andra fall då det fortfarande finns ett levande bolag. –2015 har utbetalningarna ur resegarantin i genomsnitt uppgått till . har nämnden beslutat om utbetalningar föranledda av totalt 35 aktörers inställda eller avbrutna resor. I vart femte fall av dessa Kammarkollegiet har justerat målet för handläggningstiden mellan åren 2013–2015. Källa: Kammarkollegiets årsredovisning 2014, s. 32. 2Kammarkollegiets årsredovisningar 2014 s. 33 och 2015 s. 31 f. har aktören varit ett aktivt företag, dvs. det har inte varit en konkurs som orsakat skadan för resenären. I tabell 4.2 redovisas de sammanlagda utbetalningarna från rese- garantierna , samt hur många konkurser respektive befintliga företag som föranlett utbetalningarna. Av tabellen framgår också om det förekommit kvotering och i så fall hur stor del av kraven som betalats ut till de drabbade resenä- rerna. Kvotering blir aktuell när den individuella garanti som en aktör har ställt hos Kammarkollegiet är lägre än summan av de er- sättningsgilla krav som nämnden fått in beträffande aktören. I dessa fall beslutar att fördela den garanti som finns på samtliga resenärer som ansökt om ersättning. Det görs genom att det tillgängliga garantibeloppet delas med de totala kraven, var- efter denna kvot multipliceras med respektive resenärs krav. Om den ställda garantin är t.ex. och de sammanlagda kraven är räknas kvoten ut genom att dela 800 000 genom 1 000 000. Kvoten blir således . En resenär vars er- sättningsgilla anspråk i exemplet är får då 3 Varav en konkurs hävdes. multiplicerat , dvs. , utbetalt från rese- garantin. I de fall kvotering har skett –2015 har er- sättningsgraden varierat mellan . Medianvärdet, dvs. den vanligaste ersättningsgraden, vid kvotering var . Tabell 4.3 redovisar hur många ansökningar som hanterat sammantaget, i hur många fall ansökningarna avslagits och hur många företag som ansökningarna varit hänförliga till.4 Källa: verksamhetsberättelser, 2011–2015. Reseaktörer som ställt in sin verksamhet Enligt uppgift från Kammarkollegiet har totalt 303 aktö- rer med resegarantier hos Kammarkollegiet ställt in sin verksamhet på grund av konkurs eller av annan anledning. I 81 av dessa fall har det gjorts en utbetalning från resegarantin. Avseende övriga, av reseaktörerna, som ställt in sin verksamhet har det, med undantag för några enskilda ansökningar som avslagits, inte kommit in några ansökningar om ersättning ur garantin till . Att det inte kommit in några ansökningar kan bero på att resenärerna inte känner till möjligheten att begära ersätt- ning ur garantin. Det är emellertid troligt att eller konkursförvaltaren skulle ha fått uppgifter om oreglerade krav om det funnits sådana. Vare sig de företrädare från branschen som 4 Eftersom beslut i regel inte fattas förrän ansökningstiden har gått ut händer det att ett ärende kommer in men avslutas först påföljande år. I tabellen redovisas ärenden under det år de avslutats. deltagit i utredningen eller har emellertid någon kännedom om att det skulle ha funnits sådana krav. Det troliga är därför att orsaken till att det inte har framställts några krav från resenärer i dessa konkurser är att verksamheterna avveck- lats på ett sådant sätt att det inte drabbat några resenärer ekono- miskt. I de 81 fall där utbetalningar skett har garantin varit tillräck- lig för att täcka de ersättningsgilla anspråken i 65 fall. I 16 fall, dvs. i , har kvotering skett. Den största utbetalningen gällde och var på . Den näst största utbetalningen gjordes och var på . Det genom- snittliga belopp som har utbetalats för de reseaktörer som ställt in verksamheten har varit per aktör. I 11 av de 81 fallen har det utbetalade beloppet understigit . har till uppgift att pröva om säkerhet ska tas i anspråk enligt resegarantilagen. I syfte att hålla tillbaka kostna- derna för hemtagning har nämnden arrangerat hemtransporter i samarbete med researrangörer. För den praktiska hanteringen av ärendena har Kammarkollegiet ingått avtal med en telefonkundtjänst som kan sättas in vid behov. Det har endast vid enstaka tillfällen funnits behov av att ta hem ett stort antal resenärer med hjälp av resegarantierna. Den största hemtagning av resenärer som skett sedan resegarantilagen infördes ägde rum när gick 1997. Företaget hade för konkursen cirka 5 000 resenärer ute på resmålen. Hemtagningsansvar för charter och reguljärflyg Transportstyrelsens föreskrifter om charter- och taxiflygning mellan och utlandet (TSFS 2011:104) gäller charterflyg om inte tillstånd för trafiken följer av och rådets för- ordning (EG) nr 1008/2008 av om gemen- samma regler för tillhandahållande av lufttrafik i gemenskapen5. Föreskrifterna gäller därmed i princip endast flygningar som utförs av lufttrafikföretag som är etablerade utanför EU. Med charterflyg avses, såvitt är av intresse här, icke regelbunden lufttransport mot betalning för passagerare med luftfartyg som är typgodkänt för befordran av mer än tio passagerare (2 §). För charterflygning med passagerare krävs tillstånd av Transportstyrelsen (3 §). som enligt charteravtalet ska ombesörja hemtransport är ansvarigt för att så sker beträffande berörda passagerare, även om chartraren (typiskt sett researrangören) bryter mot en överens- kommelse i charteravtalet. Hemtransport ska ske till den flygplats som överenskommits med passageraren (16 §). Vid charterflygning krävs att luftfartygets hela utnyttjade kapacitet är förhyrd av en eller flera chartrare. Flygföretaget eller dess agenter får inte själva erbjuda allmänheten passagerarbiljetter. Lufttrafikföretag i linjefart, även kallat reguljärflyg, får däremot sälja biljetter direkt till passagerare (19 § TSFS 2010:168). I dessa fall sker betalningen vid bokningen. De flesta reguljärflygbiljetter, dvs. som säljs av flygbolag som är anslutna till , säljs till passa- gerare via researrangörer eller återförsäljare och betalas genom det s.k. BSP-systemet (and Settlement Plan), ett IATA-system där alla bokningar redovisas och betalning sker. När researrangören eller återförsäljaren gör en bokning uppkommer en betalnings- förpliktelse för denne, även om dragningen från researrangörens konto sker något . I normalfallet uppstår därför inte den situa- tionen att flygbolaget har åtagit sig en persontransport utan att ha fått betalt av researrangören eller återförsäljaren. Undantagsvis kan det dock förekomma att betalning sker i efterhand mot faktura. Staten bekostar via anslag till Kammarkollegiet den statliga admi- nistrationen av resegarantisystemet. Själva resegarantierna finansieras däremot av de aktörer som ställer garantier. De aktörer som ställer garantier har både direkta kostnader för detta, i form av t.ex. av- 5 EUT L, 293, 31.10.2008. gifter till banker eller försäkringsbolag, samt indirekta kostnader i form av den kostnad som kapitalbindningen innebär. Till detta kom- mer aktörernas kostnader för den kompetens och administration som krävs för att följa reglerna. Dessa kostnader utgörs bl.a. av kostnader för arbete med att upprätta rutiner och lösningar för att ställa garantier samt för att löpande hantera garantierna i kontakter med Kammarkollegiet, banker med flera. För att kunna ge en rättvisande bild av kostnaderna skulle en redovisning av de olika aktörernas kostnader behöva göras, efter- som dessa varierar med faktorer som företagets storlek, verksamhet och finansieringsmodell. I ett första skede har utredningen gjort en grov uppskattning av dessa kostnader för det totala kollektivet genom att anta en genomsnittlig kostnad för alla aktörer på en procent av garantibeloppet. Denna uppskattning återspeglar inte skillnaden i kostnader för olika aktörer och är helt beroende av antagandet om genomsnittlig kostnad. Uppskattningen bör därför tolkas med stor försiktighet men fyller funktionen att skapa en enkel bild av aktö- rernas kostnader för att ställa resegarantier. Kostnaden i tabell 4.4 redovisas därför avrundad till miljoner. Kostnaden för de stora aktörerna kan antas vara lägre än en pro- cent och uppgifter till utredningen visar att kostnaden för flertalet mindre aktörer är högre. Eftersom några få aktörer representerar en betydande del av det totala garantibeloppet blir den genomsnitt- liga kostnaden mätt som andel av totalt kapital lägre än kostnaden för det genomsnittliga företaget. Kostnader för i medlemmar i (RiS) har åtta medlemsföretag. Dessa företag står för den absolut största delen av resegarantierna. Företagen vill bl.a. av konkurrensskäl inte redovisa sina kostnader för resegarantierna. Med beaktande av medlemsföretagens olikheter är det inte heller relevant att redovisa en samlad bild av hur medlems- företagen ordnar sin garanti eller vilka kostnader detta föranleder. Föreningen anger dock att kostnaderna ligger under en procent av garantibeloppen och att de är lägre för stora företag än för små. Ett av de stora företagen anger vidare att priset för garantin varierar och att den moderbolagsgaranti som företaget ställt som mot- säkerhet till banken är avgörande för kostnaderna för garantin. inte ha ställt någon moderbolagsgaranti skulle kostnaden för resegarantin ha blivit högre. Kostnader för Svenska resebyråföreningens medlemmar () gjorde en under- sökning bland sina medlemmar om deras kostnader för resegaranti. Av 1976 medlemsföretag var det 155 medlemsföretag som besva- rade enkäten. Bortfallet var således . Företagen tillfrågades om de använder bank- eller försäkrings- garanti för sina resegarantier, vilken avgift de betalar och om de ställer någon form av motsäkerhet till banken eller försäkrings- bolaget. Några företag använder både bank- och försäkringsgarantier. Som framgår av tabell 4.5 och tabell 4.6 har dessa medlemsföre- tag tillsammans ställt bankgarantier på och försäkringsgarantier på , vilket mot- svarar av det totala garantibeloppet hos Kammar- kollegiet. Till detta kommer säsongsgarantierna. 6 SRF hade 257 medlemsföretag, men 60 av dessa ingår i koncerner och svarade gemensamt med sina moderbolag. *Anledningen till att summan av antalet företag som utnyttjar banker och försäkringsbolag för sina garantier (168) överstiger antalet företag som svarat på enkäten (155) är att några av dessa företag utnyttjar både banker och försäkringsbolag. **Vanligaste motsäkerheten till banker ställs i form av spärrade bankmedel. ***Vanligaste motsäkerheten till försäkringsbolag ställs i form av moderbolagsgarantier men ibland krävs även andra säkerheter. SRF har svårt att se något tydligt mönster som kan förklara varför företagen betalar så olika avgifter/, även med beaktande av att de större företagen med stabila finanser har möjlighet att för- handla fram lägre avgifter. SRF:s bedömning är dock att förmågan att förhandla med bankerna och försäkringsbolagen har stor inver- kan på avgiftsnivåerna. Exempelvis är det tydligt att några företag har lyckats förhandla ner avgifterna när spärrade bankmedel ställs som motsäkerhet, medan andra inte lyckats förhandla fram en så- dan möjlighet. Som framgår av tabell 4.5 och tabell 4.6 måste de allra flesta rese- byråer och researrangörer ställa motsäkerheter till bankerna respek- tive försäkringsbolagen, för att dessa i sin tur ska utfärda en betal- ningsutfästelse till Kammarkollegiet. är att det är näst intill omöjligt för nystartade företag att få bankerna att ställa ut en garanti utan att motsäkerheter ställs. Deras uppfattning är vid- are att försäkringsbolagen över huvud taget inte ställer ut garantier för nybildade företag. Det saknas dock uppgifter om hur många som förgäves ansökt om garanti. Motsäkerheterna består huvudsakligen av spärrade bankmedel, fastighetsinteckningar, personliga borgensförbindelser, moderbolags- garantier och i ett fåtal fall företagsinteckningar. SRF har även uppskattat företagens arbete med rapporteringen till Kammarkollegiet. Myndigheten kräver minst en gång en budget och en uppföljning av reseverksamheten som visar det verkliga utfallet. Uppskattningsvis tar detta arbete i anspråk. För de större företagen med mer varierad verksamhet (både förmedling och paketreseverksamhet) kan det krävas något större arbetsinsatser. För renodlade mindre researrangörer bör enligt SRF dock vara tillräckligt. Härtill kommer att en revisor ska gå igenom och bekräfta underlaget för uppföljningsrapporten, vilket kan medföra en icke oväsentlig kostnad. Utredningen har även fått in uppgifter om kostnader för resegaran- tier från ett försäkringsbolag som säljer resegarantier. Bolaget utgår från det garantibelopp som beslutats av Kammarkollegiet och hur garantierna ska gälla när de prissätter sina resegarantier. Försäkringsbolaget har jämfört premien som några av företagets kunder betalar med antalet resenärer de redovisar till Kammar- kollegiet och därigenom beräknat kostnaden för resegarantierna till av resans pris. Det motsvarar cirka 15 till 45 kro- nor per resenär för en antagen typisk paketresa som kostar . Som för resebranschen i stort och SRF:s medlemmar rymmer buss- researrangörerna ett stort spann företag av varierande storlek och med olika ekonomi och verksamhet. Det finns stora bussresearran- görer som omsätter och har en garanti på och småföretag som endast omsätter några Bussresearrangörernas kostnader för resegarantier kan dock uppskattas utifrån antaganden om ett genom- snittligt bussreseföretag. och Föreningen uppskattar att ett sådant typföretag omsätter ungefär 5–i reseproduktion och att det genomsnittliga garantibeloppet är cirka 12–av den totala omsättningen7. För typföretaget motsvarar det ett garantibelopp på . Ett rimligt antagande om kostnaden för garantin för ett företag i den storleken är att den uppgår till , vilket ger en direkt årlig kostnad för garantin på . På lik- nande sätt som för SRF:s medlemmar tillkommer kostnader för det administrativa arbetet samt alternativkostnader för låsta motsäker- heter. Föreningen förhandlade fram ett prisavtal med ett försäkringsbolag för att hjälpa sina med- lemmar att sänka kostnaderna för resegarantierna. Avtalet innebär dock inte att alla medlemmar erbjuds garantier hos försäkrings- bolaget, utan sedvanlig kreditprövning sker. I avtalet finns tre pris- nivåer på premierna för garantierna, beroende på hur stor resegaranti företaget behöver. Den lägsta årspremien uppgår enligt avtalet till . Visita organiserar 4 950 medlemsföretag inom besöks- näringen. Dessa företag bedriver verksamhet på drygt 7 000 arbets- platser varav cirka 2 000 är boendeanläggningar, dvs. hotell, vandrar- hem etc., och cirka 500 utgörs av annan turistverksamhet såsom kanotpaddling, naturturism och cykeluthyrning. Visita avsätter, som tidigare beskrivits, i en kollektiv resegaranti genom en betalningsutfästelse från en bank. Visita är en stor kund hos banken och har inga direkta kostnader för sin betalningsutfästelse. Däremot har de spärrade medel som motsäkerhet. Medlen sitter på ett räntebärande konto och utgör en mycket liten del av Visitas balansomslutning. 7 Beräkningen utgår från antaganden om att förskottsbetalningen görs resan avgår, att anmälningsavgiften normalt sett är 10–av resans totalpris och betalas efter bokning samt att slutbetalningen sker 30–innan avresa. SOU 2016:84 Det nuvarande resegarantisystemet längre behövas återfår Visita den fulla kontrollen över de avsatta medlen. Visita utför enligt överenskommelse med Kammarkollegiet tjänster i form av marknadsföring av den kollektiva resegarantin gentemot medlems- företagen via hemsida och elektroniskt nyhetsbrev distribution av anmälningsblanketter till medlemsföretagen via webb och elektroniskt nyhetsbrev årlig sammanställning av insända anmälningar i ett underlag till Kammarkollegiet. Kostnaden för utförda tjänster består i princip endast av utförda arbetstimmar. Distributionskostnaderna är mycket låga då distribu- tionen sker via Visitas ordinarie nyhetsbrevsutskick och befintlig hemsida. Visita uppskattar att hanteringen av anmälningar och sam- manställning av dessa tar maximalt i anspråk. De anmälda medlemsföretagen behöver inte betala någon särskild avgift för detta. Visitas verksamhet finansieras dels via medlemsavgifter, dels via avkastning på kapital. Visita uppger att det därför inte är möjligt att exakt ange hur stor varje enskild medlems kostnadsandel är av den kollektiva resegarantin. En uppskattning av kostnaden för den kollek- tiva resegarantin i förhållande till Visitas totala medlemsavgifts- intäkter ger att resegarantins andel är omkring . Ställt i relation till det totala medlemsantalet motsvarar det en kostnad på per medlem och år. Medlemsavgiften bestäms utifrån summan av företagets utbetalade löner och minimiavgiften är . Statens administration av resegarantisystemet i form av Kammar- kollegiets handläggning och tillsyn samt verk- samhet finansieras via statsbudgeten genom anslag till Kammar- kollegiet. Till det kommer en kostnad för eventuella processer i för- valtningsdomstol, allmän domstol och ärenden som lämnas över till bl.a. . Den senare kostnaden bedöms vara så liten i sammanhanget att den inte beaktats i sammanställningen i tabell 4.7. Källa: Kammarkollegiets årsredovisningar. 4.7Jämförelse mellan kostnader och ersättning ur garantin En jämförelse mellan aktörernas samlade kostnader för resegaranti- erna och de statliga kostnaderna för att administrera handläggningen av besluten samt visar att myndigheternas administrationskostnader är betydligt lägre än de kostnader aktö- rerna har för att ställa garantier. Som beskrivits i avsnitt 4.5 bygger detta på en mycket förenklad uppskattning av aktörernas kostna- der. Jämförelsen visar dock att även om de verkliga kostnaderna är mindre än hälften så stora som utredningen har uppskattat dem till utgör de den stora kostnaden i systemet. De medel som betalats ut för att ersätta resenärer som drabbats av ekonomisk skada är försum- bara när de ställs mot övriga kostnader i systemet. Källa: sammanställning. Staplarna i figur 4.7 beskriver storleken enbart på de statliga kost- naderna för administrationen och de ersättningar som betalats ut från resegarantin, vilket ger en mer detaljerad bild av dessa. Här kan konstateras att de statliga administrationskostnaderna för rese- garantisystemet har varit högre än de ersättningar som betalats ut –2015. Enbart Kammarkollegiets handläggnings- kostnader har under dessa år i genomsnitt varit drygt så stora som de ersättningar som betalats ut från resegarantin. Kostnad beslut om resegarantier Källa: sammanställning. Det är viktigt att komma ihåg att resegarantisystemet kan behöva betala ut stora ersättningar under ett enskilt år om t.ex. en större reseaktör går i konkurs med behov av att transportera hem hundra- tals eller tusentals resenärer. Därför bör en jämförelse under en så som endast tolkas med försiktighet. En sam- mantagen bedömning ger dock vid handen att systemet på aggrege- rad nivå genererar kostnader, framför allt för aktörerna men även för staten, som historiskt vida överstiger de ersättningar det syftar till att säkerställa. 4.8Konsumenternas kunskaper om resegarantisystemet Enligt en undersökning från säger sig knappt var femte konsument känna till vart man kan vända sig om en paket- researrangör skulle gå i konkurs. Knappt var tionde konsument kän- ner till vad resegarantin för paketresor innebär.8 Osäkerheten gäller både inför köp och när problem uppstår efter ett köp, vilket av- speglas i de ärenden som resenärer skickar till rörande krav på ersättning för förluster som inte omfattas av rese- garantin. Dessa ärenden rör främst krav som det ankommer på () att pröva men även krav avseende förluster för vilka det saknas skydd. Det förekommer åter- kommande att får in ansökningar om ersätt- ning för problem som uppstått i samband med köp av enbart trans- port, vanligen flygbiljetter. Det är också rimligt att anta att det före- kommer ersättningsberättigade fall som aldrig blir föremål för pröv- ning i , även om det saknas uppgifter för detta. Antalet avslag i relation till avgjorda ansökningar ger en bild av antalet ansökningar som inkommit till trots att de avsett ersättningskrav som inte omfattas av resegarantin. har drygt var fjärde ansökan till lett till avslag, vilket framgår av tabell 4.8.