sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — öka konsumentens medvetenhet om följderna av och riskerna med vissa slags lån. Uppdraget ska redovisas . Utredningens arbete har bedrivits på sedvanligt sätt med regel- bundna sammanträden med sakkunniga och experter. Sammanlagt har utredningen haft tio sammanträden, varav ett . Utredningens arbete har också förts framåt tack vare täta under- handskontakter med sakkunniga och experter. Utredaren och sekreteraren har utöver dessa sammanträden haft särskilda möten med och . Uppdraget och dess genomförande Vidare har utredaren och sekreteraren haft ett möte med bl.a. före- trädare för , Näringslivets Delegation för Marknads- rätt och . Sekreteraren har haft möten och underhandskontakter med och styrelsen för i . Sekreteraren har också haft underhandskontakter med Svensk Inkasso. Sekreteraren har närvarat vid anföranden om den svenska inkasso- branschen i samband med Svensk Inkassos årsmöte . Sekretera- ren har vidare närvarat vid rundabordssamtal anordnade av med temat Ungas osäkerhet kring privatekonomi – vems ansvar? och vid Uppsalajuristernas Alumnidag, som hade en särskild programpunkt avseende snabbkrediter och överskuldsätt- ning. Utredningen har hållit en hearing med konsumentkreditinstitut och andra aktörer samt intresseorganisationer på finansmarknaden. Inbjudan till hearingen och program framgår av bilagorna 2 och 3. Vid hearingen deltog ett 30-tal företag samt ett tiotal organisatio- ner och föreningar. När det gäller inbjudan till kreditgivande bolag har en sådan skickats ut till de företag som fått eller ansökt om till- stånd enligt lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsument- krediter och som utredningen bedömt erbjuder eller kan komma att erbjuda fristående krediter till konsumenter. Utredningen har även haft underhandskontakter med några kreditgivande bolag. Utredningen har med hjälp av och i samråd med Kronofogde- myndigheten inhämtat statistik från data- baser, bl.a. avseende inkomna ansökningar om betalningsförelägg- anden . Denna statistik redovisas i avsnitt 7.7.3. Utredningen har vidare med hjälp av och i samråd med Konsu- mentverket gjort en enkät som skickats till landets budget- och skuldrådgivare. Resultatet redovisas i avsnitt 7.9. Enkätens frågor och fullständiga svar finns som en bilaga till betänkandet, bilaga 4. Ett utkast till betänkandets kap. 4 – Konsumenten på kredit- marknaden – har i avsnitten 4.2 och 4.3 granskats av , fil. Slutligen har sekreteraren haft underhandskontakter med ut- ländska myndigheter och departement för att kunna sammanställa Uppdraget och dess genomförande uppgifter i utredningens kapitel 6 och övriga avsnitt i betänkandets kapitel som behandlar andra rättsordningar i . Genom utredningens sakkunniga har utredningen följt bered- ningen av betänkandet Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsälj- ning (SOU 2015:61). Annat relevant arbete inom har också följts och beaktats genom utredningens sakkunniga. Betänkandet inleds, efter detta kapitel, med ett kapitel som kort- fattat behandlar konsument- och konsumtionskrediternas historia, i huvudsak i . Därefter följer kapitlet Konsumenten på kreditmarknaden, som behandlar olika aspekter av konsumentens förutsättningar som aktör på kredit- marknaden. I kapitlet beskrivs också överskuldsättning, i huvudsak genom en redogörelse för vad Utredningen om överskuldsättning kommit fram till i sitt betänkande Överskuldsättning i kredit- samhället? (SOU 2013:78). I kapitel 5 följer en översiktlig redo- görelse för gällande rätt och i kapitel 6 några korta beskrivningar av regleringen av konsumentkrediter i andra europeiska länder samt i förekommande fall vad som gäller för kreditprodukter som liknar snabblån och vilka överväganden som gjorts avseende sådana lån. I kapitel 7 finns en beskrivning av den svenska snabblånemarkna- den, bl.a. villkoren för lånen, marknadsföring av lånen och hur kon- sumenten vanligen ansöker och beviljas lån. I detta kapitel redovisas också, som nämnts i det föregående, uppgifter som utredningen inhämtat från bl.a. . I kapitel 8 ger utredningen sin syn på vilka konsumentskydds- problem som utredningen identifierat på snabblånemarknaden och vilka utgångspunkter utredningen haft för det fortsatta arbetet. I kapitlet ges ett förslag på en definition av en kreditprodukt som utredningen benämner högkostnadskredit. I kapitel 9–14 går utredningen igenom de olika åtgärder som ut- redningen enligt utredningsdirektiven ska överväga: en civilrättslig sanktion vid bristande kreditprövning, räntetak, kostnadstak, en begränsning av förlängningar av lån, skriftlighetskrav och mark- nadsförings- och informationskrav. Kapitel 9 innehåller också en beskrivning av andra möjliga författningsförslag som utredningen Uppdraget och dess genomförande identifierat och som avser kreditprövnings- processen. I kapitel 15 lämnar utredningen förslag på åtgärder och gör en konsekvensanalys. Kapitel 16 innehåller förslag på ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Kapitel 17 innehåller en författnings- kommentar. I detta kapitel ges en historisk bakgrund till den nuvarande svenska regleringen av konsumentkrediter. Syftet är alltså framför allt att skildra svenska förhållanden när det gäller kreditmarknaden och lagstiftningen . Inledningsvis ges dock en mycket kort allmän historisk bakgrund. Krediter har förekommit i alla kända kulturer långt tillbaka i tiden.1 Det är dock först som kreditgivningen fått en så betydande roll för tillväxten som den har . Kreditgiv- ningen kom från att bygga på antagandet att våra framtida resurser säkert kommer att vara mycket större än de nuvarande. Denna fundamentala framtidstro uppstod i och med den vetenskap- liga revolutionen, då mänskligheten anammade tanken om ständiga framsteg, både när det gäller vetenskap och ekonomi.2 Attityderna till kreditgivning har dock växlat genom historien. Framför allt har det ansetts som omoraliskt eller otillåtet att ta ut ränta. Den kristna kyrkan jämställde t.ex. ränta med ocker och kredit- givning bekämpades på olika sätt. Protestantismen fick dock en av- görande annorlunda syn på kreditgivning och ränta som ledde till att olika förbud avskaffades i de protestantiska kristna delarna av . I stället för förbud mot räntor infördes generellt förbud mot ocker.3 1Se t.ex. Harari, Sapiens, En kort historik över mänskligheten, 2014, s. 300 eller SOU 2013:78 s. 29 f. 2Harari, Sapiens, En kort historik över mänskligheten, 2014, s. 300 f. 3SOU 20013:78 s. 30 f. med däri gjorda hänvisningar, se även iff/(2010): Study on interest rate restrictions in the EU, Final Report for the EU Commission DG Internal Market and Services, Project No. ETD/2009/IM/H3/87, //, s. 46–48. är kreditgivning till privatpersoner, konsumenter, starkt för- knippad med konsumtion – som redogörs för i det följande anses krediternas funktion vara att individen, eller det hushåll individen ingår i, ska kunna utjämna sin konsumtion och anpassa den efter sina behov i livets olika skeden.4 Konsumtion har givetvis alltid funnits. Under större delen av historien har dock de flesta människor levt under knappa förhållan- den. Man har konsumerat i stort sett det man själv producerat. Spar- samhet har varit normen.5 Först genom framväxten av det moderna monetära och kapitalistiska samhället började man se ”lyxkonsum- tion”, dvs. konsumtion för något annat än livets nödtorft, som en positiv ekonomisk drivkraft. Sådana idéer, t.ex. i upplysningstidens , vann dock inget självklart insteg i alla länder. I fanns en överflödslagstiftning som reglerade både hur mycket och vilka typer av varor hushållen fick konsumera. Även efter det att överflödslagstiftningen togs bort levde en avståndstagande attityd till konsumtion kvar länge i det svenska samhället. Ett exempel första hälft är den moral som den tecknade serien ”Spara och Slösa” gav uttryck för.6 ”Slösa” var den flicka som alltid drog det kortaste strået i slutändan, medan ”Spara” fick sin välförtjänta belöning.7 Det moderna konsumtionssamhället kan sägas ta sin början först . En ökande medelklass och industriell mass- produktion gjorde att konsumtionen blev en markör för livsstil och personlighet.8 Kreditgivning har spelat en roll för framväxten av den industriella massproduktion som i sig har möjliggjort den moderna tidens konsumtion. Försäljningen av symaskin anses t.ex. ha svarat för genombrottet för kreditformen avbetalningsköp i och Europa.9 4Se vidare avsnitt 4.2. 5Harari, Sapiens, En kort historik över mänskligheten, 2014, s. 336. 6Serien publicerades i tidningen . 7SOU 2013:78 s. 38 f. 8SOU 2013:78 s. 40 f. och s. 50. 9SOU 1975:63 s. 45. 3.3Konsumentkreditmarknad och skuldsättning i Den moderna marknaden för krediter i började utvecklas . Det var då som den svenska ekonomin långsamt blev mer och mer penningsbaserad, vilket skapade ett behov av finansiella mellanhänder. Kreditsystemet hade i stort sett varit informellt och baserat på personlig kännedom.10 En viktig sådan form av konsumentkredit var att handla dagligvaror ”på krita” hos sin lokala handelsman. Kreditgivningen gällde alltså väsentliga, men icke-varaktiga, konsumtionsvaror. Denna kreditgivning kunde innebära ett socialt problem då hushåll, särskilt med säsongsbaserade inkomster, kunde vara helt beroende av kreditgivaren. Att handla på krita på det traditionella sättet förekom , men i alltmer begränsad omfattning.11 Den första mer formaliserade utlåningen från bankerna var in- riktad på näringslivet och jordbruket. Utlåning till individer och till hushåll skedde i huvudsak för bostadsandamål.12 En första form av konsumentkredit inriktad på annan konsum- tion än bostäder var avbetalningsköpen. Avbetalningsköp var fram- för allt möjliga av varor med ett mer bestående värde, exempelvis möbler eller fordon. Kreditrisken uppvägdes inte av något annat än säljarens möjlighet att återta godset om köparen inte skötte sina av- betalningar. Rätten att återta varan inledde en första debatt om konsumentskydd, där särskilt återtagandeförbehållen i vissa former ansågs som oskäliga. Avbetalningsköpen kritiserades dock även för att möjliggöra en form av lyxkonsumtion, eftersom de möjliggjorde inköp av varor som köparen ”egentligen” inte hade råd med.13 Den puritanska synen på konsumtion, som innebar att all konsumtion av varor som inte var direkt nödvändiga för uppehället var mer eller mindre olämplig, innebar generellt att skuldsättning för den typen av konsumtion också ansågs vara något man i princip skulle und- 10SOU 2013:78 s. 31 f., jfr , Aktörer, marknader och regleringar – finansiella system , 1993, s. 7–9. beskriver att de första tendenserna till en orga- niserad kreditmarknad märktes , då de första sparbankerna bildades. 12SOU 2013:78 s. 33. 13SOU 2013:78 s. 34. konstaterade att denna attityd till konsumtion och skuldsättning troligen präglade en stor del av konsumenterna, men att allt fler uppenbarligen började få en mer positiv attityd till lån i och med att antalet kreditköpare successivt ökade, bl.a. till följd av generationsväxlingen.14 stod bilismens utveckling för den mest expansiva delen av den privata konsumtionen. Mer än hälften av konsumentkrediterna (bostadskrediter undantagna) avsåg bilinköp. Näst bilhandeln hade kreditköpen störst betydelse när det gällde tv- och radioapparater. Även hushållsmaskiner – dammsugare, sy- maskiner, tvättmaskiner, kyl- och frysskåp – var en varugrupp som expanderat kraftigt och där kreditmöjligheterna spelade en viktig roll för avsättningen. Produkter som introduce- rats , men då endast till en begränsad krets konsumen- ter, hade alltså senare blivit allmänna konsumtions- varor.15 Nya sätt att handla varor på kredit – Den traditionella kreditformen att ”handla på krita” kan sägas ha fått en renässans genom introduktionen av olika former av konto- krediter. introducerade enskilda handlare eller sammanslutningar av handlare möjligheten att ha ett konto att handla för, dvs. en bestämd kreditlimit att utnyttja vid köp hos just de anslutna säljarna. Utnyttjades krediten skulle den återbetalas med minst en viss andel av den utestående fordran. Kontokrediter förekom både för förbrukningsvaror som livsmedel eller bensin och för ”halv-varaktiga” konsumtionsvaror som kläder. Termen kreditkort myntades då alltfler handlare utfärdade plastkort som bevis för kontoinnehavet.16 Avbetalningsköpen började också ersättas av andra kreditformer där krediten visserligen var knuten till inköp av en viss vara, men där återtaganderätt saknades. Det blev vanligare att det inte var säljaren själv som gav kredit, utan att säljaren förmedlade ett lån från en annan kreditgivare (kreditformen kallades därför först låne- 14SOU 1966:42 s. 22. a. s. 27, 29 och 37. 16SOU 1966:42 s. 59. Att andra former för kreditköp introducerades hängde sam- man med att många varor, även dyrbara sådana som tv-apparater, inte längre kunde anses ha ett särskilt varaktigt värde. Återtagande- rätten förlorade därmed sin betydelse som säkerhet för krediten. ansågs ännu återtaganderätten vara ett effektivt påtryck- ningsmedel mot konsumenten, och avbetalningsköpen var fortfa- rande den viktigaste konsumentkreditformen sett till kreditvolymen.17 En första form av standardiserad fristående kredit utan säkerhet introducerades av några svenska affärsbanker under slutet av 1950- talet. Kreditformen kallades för privatlån. I stället för säkerhet gjorde banken en bedömning av konsumentens inkomster och ”allmänna vandel”. Sparbankerna kallade sin motsvarande låneform för blanco- kredit.18 Både kreditkortsanvändning och att ta ett privat- eller blanco- lån, utgjorde dock en mycket liten del av kreditgivningen.19 Kreditkort och fristående krediter på frammarsch – 1970- och 1980-tal konstaterade att låneköpen, kreditkortsköpen och privat- och blancolån var kredit- former på ”frammarsch” för att finansiera köp av konsumtions- varor. De formella avbetalningsköpen (med återtaganderätt) fick stå tillbaka för ”modernare” system. Med vissa kreditkort kunde konsumenten då inte bara köpa varor utan också göra kontantuttag eller köpa vissa tjänster, såsom resor.20 Eftersom bankernas utlåning var kraftigt reglerad (se vidare nästa avsnitt) expanderade utlåningen från s.k. finansieringsföretag, eller finansbolag, kraftigt , särskilt under decen- niets senare hälft. Finansbolagen riktade sig både till företag och konsumenter – factoring och finansiell leasing i huvudsak till före- tagen och kontokorts- och blancokrediter till konsumenterna.21 Efter avregleringen av kreditmarknaden, och i det gynnsamma ekonomiska klimatet , expanderade både banker- nas och finansbolagens utlåning till hushållen kraftigt under 1980- a. s. 18. a. s. 63. a. s. 19. 20SOU 1975:63 s. 48 f. 21SOU 1977:97 s. 15 f. talet.22 Att betala med kort hade blivit ett självklart betalningsmedel, med eller utan kredit. Att bevilja kredit hade vidare blivit ett betydelsefullt medel att konkurrera om kund- erna, även i tjänstesektorn.23 Den ökande utlåningen innebar en ökad skuldsättningsproble- matik. anförde i sitt betänkande som lämnades : Tillgången till stora kreditbelopp i banker och kreditinstitut har lett till ett kraftigt utbudstryck mot marknaden. Kreditgivarnas strävan efter framgång på hushållsegmentet har lockat fram en allt aggressivare marknadsbearbetning. Krediter som endast för hus- hållen var en svårtillgänglig nyttighet, har blivit mycket lättillgänglig. Medan man tidigare själv fick upptäcka sina kreditbehov, dessa i regel måste vara för realändamål och man personligen fick vända sig till en bank för lån, där kreditvärdigheten bedömdes i särskild ordning, har kommittén kunnat konstatera [---] att situationen är helt annorlunda : kreditinstituten bearbetar aktivt hushållen, ofta genom mass- kommunikation och med påtränganade budskap om lån för olika konsumtionsändamål. Kreditgivning rationaliseras och sker allt mer utan personlig kontakt och utvecklingen tycks gå mot fortsatt auto- matisering av kredithandläggning. Denna omfattar också ökande grad av maskinell prövning av kreditvärdigheten. En vanlig form av kredit- prövning sker nu genom en föga djupgående kontroll av eventuella betalningsanmärkningar och anställningsförhållanden. Ofta behöver man inte lämna särskild säkerhet. Utbetalning sker snabbt, ibland . Ett viktigt inslag i denna bearbetning av hushållen är att kredit- givningen rent fysiskt flyttas från traditionella banklokaler till detalj- handeln. Kunden erbjuds varan plus kredit i ett paket. Kreditgivarna försöker komma så nära köpstället som möjligt och göra en integra- tion framåt i detaljistledet, t.ex. hos resebyråer, båt- och bilförsäljare m.m. [---] Avregleringen av kreditmarknaden har sålunda fundamentalt förändrat dess funktionssätt. [---] Vissa konsumentgrupper har klarat denna omställning sämre och hamnat i betalningssvårigheter. Felbedömd betalningsförmåga, ofta som en följd av eller i kombination med änd- rade levandsförhållanden (t.ex. skilsmässa, sjukdom, värnplikt), kan för individen leda till påtagliga, sociala störningar.24 22 Detta förhållande tas upp i flertalet av de källor som är daterade efter den aktuella tids- perioden och som nämns i detta kapitel, se t.ex. prop. 1991/92:83 s. 23 eller källorna i not 25. En frågeställning är dock vilket orsakssambandet egentligen var mellan avregleringen och kreditexpansionen. Det kan ha varit så att den berodde på att utlåningen på den s.k. ”grå” marknaden flyttades till de avreglerade instituten och/eller en ökad lånefinansierad konsum- tion och finansiell spekulation, se vidare , m.fl., Avregleringen och hushållens skulder, , i samlingen Bankerna under krisen, Fyra rapporter till , s. 73–129. 1991/92:83 s. 23. 24SOU 1988:55 s. 49 f., jfr även vill göra rätt för sig, Överskuldsättningens orsaker och konsekvenser, 2008, s. 11. Något om hushållens skuldsättning Den expanderande utlåningen bröts av och följdes av en nedgång under krisen i början av 1990- talet. fram till har hushållens skuld- kvot återigen stadigt ökat, även om ökningen mattades av efter 2010. Den huvudsakliga delen av hushållens skuldsätt- ning består av bostadskrediter och en analys av varför skuldsättningen ökar måste därför utgå från denna form av konsumentkredit. Makro- ekonomiska och strukturella faktorer förklarar i huvudsak den höga skuldkvoten. Det handlar exempelvis om ökningen i disponibla inkomster, låga realräntor, stigande efterfrågan på bostäder och bolån och en god tillgång på krediter från bankerna.25 När det gäller marknaden för krediter för annan form av kon- sumtion än bostäder består de förhållanden som växte fram alltjämt – kreditköp, kontokrediter och blancolån/privat- lån är allmänt kända och välanvända former av konsument- krediter. Aktörer som erbjuder konsumenterna kredit har blivit allt fler.26 Till produktutbudet kan numera läggas snabblånen, som intro- ducerades på marknaden år 2006.27 Den första näringsrättsliga regleringen av kreditgivare var lagar avseende bankernas rörelse och kom . Bank- erna delades då upp i sparbanker och affärsbanker och det huvud- sakliga syftet var att bankerna skulle vara säkra för insättning av medel. av var regleringen av bankerna inte heller inriktad på att reglera kreditmarknaden, utan snarare på att stabilisera och öka förtroende för bankväsendet.28 25Den gemensamma promemorian Drivkrafter bakom hushållens skuldsättning, av Finans- inspektionen, Riksbank och Riksgälden, 2015, jfr , PM 1 – Förklaringar till utvecklingen av hushållens skuldsättning , 2013, FI Dnr 13-11430. 26Jfr SOU 2013:78 s. 123 f. 27Se t.ex. prop. 2013/14:107 s. 23. 28Larsson, Aktörer, marknader och regleringar – finansiella system , 1993, s. 21–24, jfr s. 12. De ekonomiska kriserna innebar dock en ny inriktning på regleringen, med syfte att motverka fram- tida kriser och att styra kreditgivningen mot politiskt prioriterade områden. Den statliga styrningen ökade successivt under mellan- krigstiden. drevs en kreditbegränsning igenom för att förhindra överhettning i ekonomin och för att säkra kapital till bostadsbyggande. infördes en räntereglering. Ett flertal andra regleringar användes också för att begränsa kreditutbudet. Konsumentkrediterna kom därigenom att kraftigt begränsas . och ut- nyttjades inte regleringsmöjligheterna lika mycket.29 När finans- bolagen, som inte omfattades av regleringen, expanderade, ansågs det dock viktigt att dessa också skulle omfattas av de kreditpolitiska styrmedlen. En första lag om finansbolag trädde i kraft 1980.30 avreglerades kreditmarknaden under loppet av ett fåtal år. slopades ränteregleringen och utlåningsbegränsningarna för banker och finansbolag. hade penningpolitiken övergått från en regleringsmodell till att vara marknadsorienterad.31 Ny näringsrättslig reglering för bankväsen- det infördes 1987.32 reformerades det näringsrättsliga regelverket av bank- och kreditmarknadsföretag. Till grund för det nya regel- verket låg arbete , som framför allt föranletts av bankkrisen under början av decenniet. Ett allmänt reformbehov fanns också till följd av marknadens utveckling. Hän- syn behövde även tas till den EU-rättsliga regleringen på området.33 I lagstiftningsarbetet diskuterades vilka aktörer som skulle om- fattas av det nya regelverket. Regeringen kom fram till att den EU- rättsliga definitionen av kreditinstitut borde vara avgörande efter- som det huvudsakliga syftet med regleringen var systemstabilitet. a. s. 28–30 och se även t.ex. SOU 1988:55 s. 18 f. 30SFS 1980:2, prop. 1978/79:170, SOU 1977:97. 31Se t.ex. SOU 1988:55 s. 17 f. 32Den näringsrättsliga lagstiftningen var uppdelad på flera lagar. 1987 blev dock den centrala lagen Bankrörelselagen (1987:617 ), vars regler för bankrörelsen var tillämplig för alla sorters banker. Se vidare prop. 1986/87:12. Ikraftträdandet för den samlade lagstiftningen följer av lag (1987:621) om införande av ny banklagstiftning. 2002/03:139 s. 153 och 155. Detta innebar att kreditgivning som inte kombinerades med in- låning inte längre skulle vara underkastad tillståndsplikt och tillsyn. Det heltäckande tillståndskrav som gällt för all finansiering riktad till konsumenter avskaffades därmed. I stället utvidgades registre- ringsskyldigheten enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avse- ende viss finansiell verksamhet.34 senare uppkom på nytt en diskussion om det var förenligt med konsumentskyddsintresset att vissa kreditgivande företag inte stod under tillsyn. Bakgrunden till lagstiftningsarbetet var de konsumentskyddsproblem som an- sågs föreligga med den nya kreditprodukten snabblån. Regeringen anförde att en välgrundad bedömning var att många av de problem med kreditgivning som faller utom tillämpningsområdet för lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse berodde på att till- synsmyndigheterna saknade effektiva medel att ingripa vid miss- förhållanden.35 Lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsu- mentkrediter trädde i kraft (se vidare avsnitt 5.2). I detta avsnitt berörs kort den civilrättsliga lagstiftning som särskilt reglerat konsumentkrediter . Allmän civilrättslig reglering har därtill tillämpats även på konsumentkrediter. Lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhets- rättens område (avtalslagen) som fortfarande gäller för alla avtal, kunde alltså efter sitt ikraftträdande även tillämpas på kredit- avtal. Avtalslagen innehåller exempelvis en bestämmelse om ocker (31 §). inriktades politiken alltmer på konsumentskydd och flera lagar infördes, bland dem lagen om avtals- villkor i konsumentförhållanden och marknadsföringslagen.36 Även införandet av 36 § avtalslagen hade till syfte att skydda bl.a. konsu- menter.37 34Överväganden och motivering, se a. prop. 205–210, jfr även författningsförslagets ut- formning på s. 136. 2013/14:107 s. 41, se vidare beskrivningen av konsumentskyddsproblem på markna- den för snabblån, s. 22–26. 36SFS 1971:112 respektive 1975:1418. 1975/76:81. Det första konsumentskyddet – regler för avbetalningsköp