sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — •FN:s konvention om barnets rättigheter och dess fakultativa protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barn- pornografi, •Europarådets konvention om skydd för barn mot sexuell exploa- tering och sexuella övergrepp, •Direktiv om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexu- ell exploatering av barn och barnpornografi, •EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (2010/C 83/02) Nämnda instrument har även betydelse för våra överväganden om ett förstärkt straffrättsligt skydd mot vissa utnyttjanden av utsatta personer, varför vi hänvisar dit för en närmare redogörelse för kon- ventionerna m.m. När det gäller frågorna som är av intresse i förevarande avsnitt bör härutöver följande särskilt noteras utifrån de olika exploaterings- formerna. Särskilt om regleringen för tvångsarbete m.m. Konvention (nr 29) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete Konventionen (nr 29) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete (The Forced Labour Convention) antogs av och trädde i kraft . har tillträtt konventionen. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel I artikel 1 anges att varje medlem av internationella arbetsorga- nisationen som ratificerar denna konvention, förbinder sig att inom kortast möjliga tid undertrycka användandet av tvångs- eller obliga- toriskt arbete i alla dess former. Enligt artikel 2 definieras tvångsarbete som varje arbete eller tjänst, som avfordras en person under hot om något slag av straff och till vars utförande ifrågavarande person inte erbjudit sig av fri vilja. I artikeln anges även vad som inte ska förstås med tvångs- arbete eller annat påtvingat arbete. Det första rekvisitet, någon form av arbete eller tjänst, avser alla typer av arbeten och tjänster utan någon begränsning till anställ- ningsförhållanden eller legala arbeten.14 Det andra rekvisitet för tvångsarbete, hot om något slag av straff, ska förstås i vid bemärkelse och omfattar fysiska-, psykologiska-, finansiella- och andra straff, både synliga och subtila. Tecken på att hot om straff föreligger kan vara att en persons utsatta belägenhet utnyttjas, att en persons rörelsefrihet inskränks, att en person isoleras, men även förekomst av bedrägeri, fysiskt och sexuellt våld, hotel- ser, kvarhållande av identifikationshandlingar, innehållande av lön, skuldslaveri, missbruk av arbets- och levnadsvillkor samt krav på orimlig övertid.15 Straffet behöver således inte innebära straffrätts- liga påföljder utan kan även innebära att vissa rättigheter eller privi- legier går förlorade. Exempel på psykologiska hot är hot om avslöj- ande till myndigheterna om en illegal arbetssituation. Exempel på hot om ekonomiska straff kan vara olika skuldförhållanden, hot om utebliven lön eller om avskedande i fall arbetstagaren vägrar att arbeta övertid. Det tredje rekvisitet, ofrivillighet, handlar om begränsad valfri- het. Ofrivilligheten kan antingen föreligga från början av utföran- det av arbetet eller tjänsten eller inträda i ett senare skede. Detta innebär att åtgärder som hindrar arbetstagare från att lämna arbetet också kan betraktas som element av tvångsarbete, även om arbets- tagarna initialt frivilligt samtyckt till anställningsförhållandet. Tecken på att ofrivillighet föreligger kan vara födelse in i ett slav- eller skuldförhållande, fysiskt bortförande eller kidnappning, för- 14Definitionen är således mycket vid och omfattar därför exempelvis prostitution. Det bör här särskilt noteras att prostitution och sexuell exploatering enligt synsätt utgör brott mot de mänskliga rättigheterna. 15ILO Indicators of Forced Labour Special Action Programme to Combat Forced Labour (2012). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel säljning av en person till någon annan, bedrägeri eller falska löften om typen av arbete eller villkoren för arbetet, undanhållande och obetalda löner eller beslagtagande av identitetshandlingar eller andra värdefulla personliga ägodelar. I artikel 25 anges att olagligt utkrävande av tvångs- eller obliga- toriskt arbete ska föranleda straffansvar och varje medlem, som rati- ficerar konventionen, ska försäkra sig om att de i lag föreskrivna straffbestämmelserna är verkligt effektiva och tillämpas. Konven- tionen kräver således kriminalisering av tvångsarbete. internationella arbetskonferens antog 2014 ett protokoll till konventionen om tvångsarbete 2014 (nr 29) och en rekommen- dation om tvångsarbete (kompletterande åtgärder) 2014 (nr 203) med syfte att stärka genomförandet av konventionen. Frågan om genomförande av protokollet och hantering av rekommen- dationen bereds () inom . Konvention(nr 105) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete Konventionen (nr 105) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete (The Abolition of Forced Labour Convention) antogs av och trädde i kraft . har tillträtt kon- ventionen. Konventionen skärper förbudet mot tvångsarbete som återfinns i konvention nr 29 . Den rör främst tvångsarbete som missbruk för politiska eller ekonomiska syften och mot rätten till strejk. I artikel 1 anges att varje medlem av som ratificerar denna konvention, förbinder sig att avskaffa och att icke i någon form anlita tvångsarbete, •såsom medel för politisk påtryckning eller skolning eller såsom straff för att någon hyser eller giver uttryck åt politiska åsikter eller uppfattningar, som stå i ideologisk motsättning till rådande politiska, sociala eller ekonomiska system, •såsom en form för mobilisering och användning av arbetskraft i syfte att främja den ekonomiska utvecklingen, •såsom arbetsdisciplinär åtgärd, Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel •såsom straff för deltagande i strejk, •i diskriminerande syfte, dvs. av rasskäl, samt av sociala, natio- nella eller religiösa grunder. Som framgår av artikel 2 förbinder sig även varje medlem att vidta effektiva åtgärder för ett och fullständigt avskaffande av sådant tvångsarbete som angetts i artikel 1. Konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete Konventionen (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete (Worst Forms of Child Labour Convention) antogs av och trädde i kraft . har tillträtt konventionen. Konventionen syftar till att avskaffa de värsta formerna av barnarbete. I artikel 1 anges att varje medlemsstat som ratificerar konventionen ska skyndsamt vidta omedelbara och effektiva åtgär- der för att säkerställa förbud mot och avskaffande av de värsta formerna av barnarbete. Vad detta begrepp omfattar anges i arti- kel 3 där det bl.a. framgår att slaveri och slaveriliknande förhåll- anden, sexuella övergrepp mot barn, prostitution, medverkande i pornografi och handel med droger omfattas. och rådets direktiv /52/EG av om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt Syftet med EU:s direktiv om sanktioner mot arbetsgivare (sank- tionsdirektivet) är att motverka olaglig invandring till den Euro- peiska unionen. I artikel 1 anges att det därför i direktivet fastställs gemensamma minimistandarder för sanktioner och åtgärder som medlemsstaterna ska tillämpa gentemot arbetsgivare som överträder förbudet att anställa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt. I artikel 2 definieras särskilt exploaterande arbetsförhållanden som arbetsförhållanden, inbegripet sådana som grundar sig på köns- diskriminering eller annan diskriminering, där det råder en påfall- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel ande skillnad jämfört med de lagligen anställda arbetstagarnas anställ- ningsvillkor, som t.ex. påverkar arbetstagarnas hälsa och säkerhet samt kränker den mänskliga värdigheten. I artikel 3 stadgas bl.a. att medlemsstaterna ska förbjuda anställ- ning av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt och i artkel 9 reg- leras medlemsstaternas skyldighet att krimalisera sådana anställ- ningar i vissa fall, bl.a. om anställningen åtföljs av särskilt exploa- terande arbetsförhållanden. Vidare föreskriver artikel 10 att medlems- staterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att fysiska personer som begår brott enligt artikel 9 straffas med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga sanktioner. Direktivet har implementerats i lag (2013:644) om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i . Särskilt om de internationella instrumentens krav på straffrättsligt skydd mot en efterföljande exploatering Flera av de nämnda internationella instrumenten innehåller också uttalanden som rör de enskilda medlemsstaternas straffrättsliga skydd mot exploateringen som sådan. I Palermoprotokollet anges en skyldighet att överväga kriminali- sering av en efterföljande exploatering, även om någon skyldighet att kriminalisera en sådan exploatering särskilt inte föreskrivs. I konvention om bekämpande av människohandel anges också en skyldighet att överväga kriminalisering bl.a. av an- vändning av brottsoffers tjänster vid människohandel. har också ansett att insatserna mot människohandel i bör för- stärkas för bl.a. tvångsarbete och arbetskraftsexploatering.16 har härefter lämnat synpunkter på GRETA:s uppman- ingar.17 I artikel 25 i konvention (nr 29) angående tvångs- eller obliga- toriskt arbete anges att olagligt utkrävande av tvångs- eller obliga- toriskt arbete ska föranleda straffansvar och varje medlem, som 16Report concerning the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings by , (2014)11. 17Report on measures taken to comply with (2014)12 on the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings (). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel ratificerar konventionen, ska försäkra sig om att de i lag föreskrivna straffbestämmelserna är verkligt effektiva och tillämpas. Konven- tionen kräver således kriminalisering av tvångsarbete. I artikel 4 EMKR stadgas, som också nämnts i avsnitt 3.2.2, att ingen får hållas i slaveri eller träldom och att ingen får tvingas att utföra tvångsarbete eller annat påtvingat arbete. Begreppet tvångs- arbete ska här tolkas på motsvarande sätt som tolkning, se nedan.18 I artikel 4 anges även vad som inte ska förstås med tvångs- arbete eller annat påtvingat arbete. Bestämmelsen i konventionen innebär även vissa förpliktelser för medlemsstaterna att förhindra sådant arbete. Till dessa förpliktelser hör en skyldighet att vidta effektiva åtgärder för att bekämpa all exploatering som faller inom artikelns tillämpningsområde. Konventionen gäller även som svensk lag.19 Artikel 4 EMRK har prövats av för mänskliga rättigheter i som är av intresse här. Även om domstolen inte gör några direkta tolkningar av nationell rätt, är domstolens tolkning av människohandelsbestämmelserna intressanta eftersom brottsbeskrivningen för människohandel härrör från Palermoprotokollet. Följande tre fall är exempel på fall där närmare granskat vad som innefattas i begreppen slaveri och tvångsarbete. I det första avgörandet, som är , har Europa- domstolen fastslagit att artikel 4 i EKMR innebär en skyldighet för staterna att kriminalisera tvångsarbete.20 Fallet handlade om ett franskt par som höll en flicka från som husslav . Flickan, som saknade pass och formell invandrarstatus, fick arbeta utan lön och utan någon ledighet. Hon saknade även rörelsefrihet och ansågs hållen i träldom. Efter en nationell process klagade flickan till och menade att inte tillhandahöll ett tillräckligt skydd mot tvångsarbete, i enlighet med EKMR arti- kel 4. höll med om detta och konstaterade att flickan åtminstone hade varit föremål för tvångsarbete, men omstän- digheterna var sådana att hon dessutom hade hållits i träldom. 18Siliadin mot , dom , mål nr 73316/01 (punkt 116). 19Lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. 20Siliadin mot , dom , mål nr 73316/01. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel grund av brister i kriminaliseringen och otillräckliga straffmöjlig- heter ansåg att inte hade uppfyllt sina förpliktelser enligt konventionens artikel 4. De personer som ut- nyttjat flickan hade inte dömts straffrättsligt, eftersom slaveri och träldom inte var kriminaliserat i . Att de personerna fick en civilrättslig sanktion ansågs otillräckligt utifrån brottets allvar. Det bör särskilt noteras att ansåg att hot om av- visning ur ett främmande land, tillsammans med allmänt nedvär- derande behandling och viss övervakning var tillräckligt för att hålla en svag person under kontroll, dvs. något krav på att flickan ska varit tillfångatagen, slagen eller inlåst ställdes inte för att tvångs- arbete eller träldom skulle anses kunna föreligga. hade att ta ställning till ett liknande fall om två systrar från som bodde hos sina nya vårdnads- havare i efter att deras föräldrar avlidit i ett inbördes- krig.21 konstaterade att den äldre systern hade hållits i träldom, då hon stått under ett tryck genom bl.a. isolering i samhället och avkrävts sådant arbete att som översteg vad som skulle vara rimligt i en familj. Handlingarna var dock inte kriminaliserade i , varför fällde för att landet brustit i skyddet härför. När det gällde den yngre systern, som gick i skola, ansåg däremot inte att det förelåg brott mot konventionen. Förhållandena var likartade i ett avgörande där en ung kvinna hade förts till landet och satts i hårt och krävande hushålls- arbete under tvångsliknande former.22 Kvinnan saknade uppehålls- tillstånd och hennes olika arbetsgivare hotade att anmäla henne för immigrationsmyndigheterna. kritiserade Storbritan- nien för att rättsväsendet inte lagt tillräcklig vikt vid och inte utrett förhållandena som beskrivs som hushållstjänster och för brist på kriminalisering på området. har även (med omarbetning ) utarbetat en social stadga för att komplettera EKMR genom att garantera ekonomiska och sociala rättigheter. har rati- ficerat denna stadga. och V. mot , dom , mål nr 67724/09. mot , dom , mål nr 4239/08. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel EKMR och sociala stadga ligger även till grund för EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (2010/C 83/02). EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna förbjuder, som tidi- gare nämnts, slaveri och tvångsarbete samt föreskriver varje arbets- tagares rätt till rättvisa arbetsförhållanden (artikel 5 och 31). I stad- gan finns även förbud mot barnarbete och skydd av ungdomar i arbetslivet (artikel 32). Stadgan förbjuder även att människokroppen och dess delar i sig att utgöra en källa till ekonomisk (arti- kel 3 punkt 2 c). I sammanhanget bör även nämnas att människohandelsdirek- tivet i art. 18(4) anmodar medlemsstaterna att överväga kriminali- sering av användning av tjänster som är ett resultat av utnyttjande vid människohandel i vissa fall. Avslutningsvis kan även nämnas att det i sanktionsdirektivet i art. 9(1)(d) finns krav på kriminalisering av exploatering av arbets- kraft bl.a. för arbetsgivare som utnyttjar arbetskraft eller tjänster från en person som vistas olagligt med vetskap om att tredjelands- medborgaren är offer för människohandel. 4.2.4Nationella åtgärder mot exploatering för tvångsarbete m.m. Arbetet mot människohandel har i ett nationellt perspektiv till stor del tidigare fokuserat på människohandel för sexuella ändamål (se avsnitt 3.2.3). Exempelvis var den nationella handlingsplanen mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål som genom- fördes under åren 2008−2010 begränsad på detta sätt. Som en del av handlingsplanen utsåg regeringen en nationell samordnare mot prostitution och människohandel. Samordnaren är placerad på i . Uppdraget utvidgades till att omfatta alla typer av människohandel. fick då även ett uttryckligt mandat att fortsätta som nationell rapportör i frågor som rör människohandel (jfr uppdraget har sitt ursprung i Kvinnofridspropositionen /1998:55). presenterade en interdepartemental arbetsgrupp en promemoria med en kartläggning av människohandel för arbets- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel kraftsexploatering, handel med organ m.m.23 Arbetsgruppens upp- drag syftade till att komplettera det arbete som vidtagits mot män- niskohandel för sexuellt utnyttjande. I förslaget till handlingsplan föreslogs att regeringen skulle vidta en rad olika åtgärder som är av övergripande, förebyggande och brottsbekämpande karaktär. Arbets- gruppen föreslog också att regeringen skulle vidta åtgärder för att kunna erbjuda offren för människohandel stöd och skydd. Slutligen föreslogs också att det borde vidtas åtgärder särskilt avsedda för offer för organhandel och offer som är barn. Handlingsplanen har dock enligt uppgift från inte antagits av regeringen. beslutade regeringen, som tidigare nämnts, att tillsätta en nationell samordnare för arbetet med utsatta EES-med- borgare som vistas tillfälligt i (se avsnitt 4.2.1). Samordnarens uppdrag syftade till att skapa förutsättningar för en förbättrad samverkan mellan aktörer som möter socialt utsatta EU-medborgare som är i tillfälligt och utan uppehållsrätt (dir. 2015:9). Upp- draget redovisades genom betänkandet Framtid sökes. Slutredovisning av nationella samordnaren för utsatta EU- medborgare (2016:6). I betänkandet konstaterar samordnaren bl.a. att behovet av samordning kvarstår även efter samordnarens uppdrag löpt ut och den fortsatta hanteringen av frågan bör läggas in i den ordinarie samhällsstrukturen. har i tillsammans med övriga länsstyrelser fått ett regeringsuppdrag att göra en natio- nell kartläggning av ensamkommande barn som försvinner och att föreslå åtgärder. Uppdraget ska redovisas (kart- läggningen) respektive (förslag till åtgärder). fick i i uppdrag av regeringen att och 2017 nationellt samordna arbetet med utsatta EU-medborgare som vistas tillfälligt i utan uppe- hållsrätt. Uppdraget ska genomföras i samverkan med vissa andra myndigheter. gav regeringen, som också tidigare nämnts, Polismyn- digheten i uppdrag att utifrån en nationell lägesbild föreslå åtgärder för att motverka brottslighet som riktas mot utsatta EU- och EES- medborgare och annan brottslighet som begås i anslutning till tiggeri 23 Människohandel för arbetskraftsexploatering m.m. − kartläggning, analys och förslag till hand- lingsplan, Ds 2008:7. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel eller tillfälliga boplatser (Ju2015/05593/PO). Uppdraget redovisades i en rapport av regeringsuppdrag.24 Av rapporten framgår att bl.a. har genomfört eller tagit initiativ till att genomföra flera åtgärder som bedöms kunna leda till att fler brott som begås mot utsatta EU-medborgare kan förebyggas men även upp. Åtgärderna är bl.a.: •människohandel ska prioriteras och i vissa polisregioner ska det finnas särskilda grupper, som har förmåga att bekämpa alla for- mer av människohandel, •ökad kontakt och information till de utsatta EU-medborgarna för att öka gruppens anmälningsbenägenhet, •i vissa fall utreda brott mot utsatta EU-medborgare vid särskilda hatbrottsgrupper, •en översyn av registrering av sådan brottslig- het som riktas mot utsatta EU-medborgare, •utveckla det internationella underrättelsearbetet inom människo- handel. Vidare har regeringen vidtagit vissa åtgärder för att stärka det arbets- rättsliga skyddet för arbetskraftsinvandrares ställning på arbetsmark- naden. Regeringen har i regleringsbrevet för , och även föregående år, gett i uppdrag att redovisa insatser för att upptäcka och motverka missbruk av regler. trädde även lagändringar i kraft med syfte att upptäcka och stoppa missbruk av reglerna för arbetskraftsinvandring (jfr återkall- else av tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa fall enligt i 7 kap. 7 e § UtlL). Vidare beslutade regeringen att ge en sär- skild utredare i uppdrag att undersöka i vilken omfattning arbets- kraftsinvandrare utnyttjas på den svenska arbetsmarknaden och beskriva utnyttjandets karaktär (dir. 2015:75). Utredaren har även fått i uppdrag att föreslå lämpliga åtgärder för att motverka detta, bl.a. genom att överväga krav på att anställningsavtal ges in i sam- band med en ansökan om arbetstillstånd, begränsningar i arbets- givarens möjligheter att försämra anställningsvillkoren efter att 24 Nationella operativa avdelningen Återredovisning av regeringsuppdrag, A302.553/2015. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel arbetstillstånd har beviljats och utökade sanktioner mot och kon- troller av arbetsgivare. Uppdraget, som endast omfattar tredjelands- medborgare, ska redovisas . I sammanhanget kan även nämnas att genomför en granskning av om reglerna för arbetskraftsinvandring under- lättar för arbetsgivare att anställa utomeuropeiska arbetstagare inom yrken där det är brist på arbetskraft. Resultatet av gransk- ningen kommer att presenteras i en rapport med planerad publi- cering . I avsnitt 3.2.3 finns en redovisning av vissa ytterligare insatser på nationell nivå som även i vissa delar är av visst intresse här. 4.2.5Bestämmelsen om försättande i nödläge I avsnitt 4.3 nedan redogör vi för gällande rätt i relevanta delar, men vi anser även att det är nödvändigt att som bakgrundsinfor- mation redogöra för den numera upphävda bestämmelsen försätt- ande i nödläge. Bestämmelsen, som togs in 1965 i 4 kap. 3 § (BrB), upphävdes i samband med att människo- handelsbrottet utvidgades.25 De flesta straffbara förfaranden som dittills reglerats i 4 kap. 3 § BrB bedömdes enligt förarbetena falla under tillämpningsområdet för människohandelsbestämmelsen som utvidgades till att omfatta inte bara exploateringssyften för sexuella ändamål utan även att någon skulle utnyttjas i krigstjänst eller tvångs- arbete eller annat sådant tvångstillstånd, utnyttjas för avlägsnande av organ, eller på annat sätt utnyttjas i en situation som innebar nödläge för den utsatte. Bestämmelsen om försättande i nödläge tillämpades även sällan i praktiken och framstod som omodern och föråldrad. För försättande i nödläge dömdes den som, genom olaga tvång eller vilseledande, antingen föranleder att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge. 25 Se prop. 1962:10, B15 och prop. 2003/04:111. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel straffbelades alltså vissa kvalificerade fall av angrepp mot annans handlingsfrihet. För straffbarhet förutsattes att den brottsliga gär- ningen skett genom olaga tvång eller vilseledande. Innebörden av begreppet olaga tvång motsvarar samma begrepp för straffansvar enligt 4 kap. 4 § BrB, se avsnitt 4.3.2 nedan. Vilseledande kan ske antingen genom att gärningsmannen uppväcker en villfarelse hos annan eller genom att gärningsmannen vidmakthåller eller förstär- ker en oriktig föreställning som den andre redan förut hade. Ett orsakssammanhang mellan vilseledandet och offrets handlande måste dock alltid föreligga. Med tvångstillstånd avsågs inskränkningar av annans handlings- frihet av skilda slag och olika svårhetsgrader. Förlusten av hand- lingsfriheten kunde vara total eller partiell. Det krävdes dock att den angripne helt eller delvis var förhindrad att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Exempel på försättande i tvångstillstånd var att någon olovligen påtvingade annan krigs- eller arbetstjänst. Med nödläge avsågs att någon befann sig i en verkligt svår belägen- het som inte var helt tillfällig eller övergående. Av förarbetena framgår att begreppet nödläge omfattade bl.a. sådana tvångs- tillstånd som avsågs i bestämmelsens första led men även andra situationer.