sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Direktivet avser inte endast vatten- kvalitet, utan vattenmiljön i sin helhet och innebär utveckling och samordning av vattenarbetet inom såväl de enskilda medlems- länderna som inom EU. Av ramdirektivet för vatten följer, som huvudregel, att alla vatten som klassats som s.k. vattenförekomster ska beträffande ytvatten uppnå god ekologisk och kemisk status och beträffande grundvatten god kvantitativ och kemisk status . 7Europaparlamentets och rådets direktiv /60/EG av om upp- rättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L 327, 22.12.2000, s. 1, Celex 32000L0060). Ramdirektivet för vatten kompletteras av dotterdirektiv som bland annat preciserar krav för grundvatten och föroreningar till följd av s.k. prioriterade ämnen. Ramdirektivets konstruktion inkluderar även flera andra EU-direktiv vars mål och syften ska uppnås genom och i överensstämmelse med ramdirektivet, t.ex. nitratdirektivet och dricksvattendirektivet. Genomförandet av direktivet i svensk rätt i för dricksvatten- frågor relevanta delar behandlas i avsnitt 6.3.1. Skydd av alla grund- och ytvattenförekomster Ramdirektivet för vatten innebär att medlemsstaterna ska identi- fiera avrinningsområden och hänföra dem till avrinningsdistrikt. Vattnet ska därefter kartläggas och analyseras. Miljömål ska fast- ställas för varje vattenförekomst. Miljömålen avser som huvudregel att förekomsten ska uppnå god ekologisk och god kemisk status . Åtgärdsprogram ska utarbetas som behövs för att uppnå miljömålen. Program för övervakning av tillståndet i vatten- miljön ska också upprättas. Slutligen ska en förvaltningsplan fast- ställas för varje vattendistrikt. Arbetet med vattenförvaltningen sker i sexårscykler. Skyddade områden för dricksvatten Medlemsstaterna ska föra register över skyddade områden. Registren ska bland annat omfatta områden som fastställts för uttag av vatten som är avsett att användas som dricksvatten. –alla vattenförekomster som används för uttag av vatten som är avsett att användas som dricksvatten och som ger mer än per dag8 i genomsnitt eller betjänar mer än 50 personer, och –de vattenförekomster som är avsedda för sådan framtida användning.9 8Utredningen använder fortsättningsvis begreppet m3 , eftersom det bättre speglar definitionens verkliga innebörd. 9Artikel 6 och bilaga IV. Medlemsstaterna ska enligt artikel 7.1 identifiera sådana områden för varje avrinningsdistrikt. När medlemsstaten identifierat dessa och fört in dem i registret över skyddade områden blir de skyddade områden i ramdirektivets mening. Det innebär att de särskilda krav som gäller för skyddade områden för dricksvatten i ramdirektivet blir tillämpliga på förekomsterna. I avsnitten nedan behandlas vad de särskilda kraven innebär. Vattenförekomster som används för dricksvatten men som faller utanför direktivets definition av skyddade områden omfattas av direktivets generella bestämmelser om skydd av yt- och grund- vattenförekomster. De omfattas dock inte av de specifika krav som gäller för dricksvatten i artikel 7. För de vattenförekomster som identifieras som skyddade områden för dricksvatten ska medlemsstaterna, enligt artikel 7.2, se till att uppfylla miljömålen i enlighet med direktivets krav för ytvatten- förekomster, inklusive de kvalitetsnormer som fastställs på gemen- skapsnivå.10 Det resulterande vattnet ska med hjälp av det vatten- reningssystem som används uppfylla kraven i dricksvattendirek- tivet. Miljömålen, som gäller för alla vattenförekomster, är indelade i mål för ytvatten, grundvatten och skyddade områden. För skyd- dade områden är målen de som finns i den gemenskapslagstiftning enligt vilken de enskilda skyddade områdena fastställts med tillägget att medlemsstaterna, vid genomförandet av åtgärdspro- grammen, ska åstadkomma överensstämmelse med alla normer och mål , om inte annat anges i den gemenskapslagstiftning enligt vilken de enskilda skyddade områdena fastställts.11 10Europaparlamentets och rådets direktiv /105/EG av om miljökvalitetsnormer inom vattenpolitikens område och ändring och senare upphävande av rådets direktiv /176/EEG, 83/513/EEG, 84/156/EEG, 84/491/EEG och 86/280/EEG, samt om ändring av och rådets direktiv /60/EG (EUT L 348, 24.12.2008, s. 84, Celex 32008L0105). 11Artikel 4 och European Commission (2007). Common Implementation Strategy for the Water Framework Directive, Guidance Document No. 16, Guidance on Groundwater in Drinking Water Protected Areas, Technical Report 2007–010, s. 6. I vägledningen om grundvatten i skyddade områden för dricks- vatten, som är en del av den gemensamma genomförandestrategin12 anges att artikel 7.2 inte introducerar några nya mål för medlems- staterna och att tidsgränserna för att nå målen anges i dricks- vattendirektivet. Det anges även att dricksvattendirektivet inte har några normer för råvatten, men att medlemsstaten kan ha egna normer om man så önskar.13 Europeiska unionens domstol har dock i ett mål beträffande genomförande av ramdirek- tivet ansett att artikel 7.2 i ramdirektivet ålägger medlemsstaterna skyldigheter beträffande det resultat som ska uppnås, vilka har formulerats klart och otvetydigt, för att deras vattenförekomster bland annat ska uppfylla de specifika målen i artikel 4. borde därför ha genomfört bestämmelsen i nationell rätt.14 Generaladvokaten anförde i sitt förslag till avgörande att artikel 7.2 innebär att medlemsstaterna ska uppfylla särskilda kvalitetsnormer för dricksvattenförekomster. Artikeln innehåller en tydlig och precis skyldighet som kan skapa rättigheter för enskilda och ska därmed genomföras i medlemsstaternas nationella lagstiftning.15 Europeiska kommissionen ansåg vid en granskning av genomförande av förvaltningsplanerna att det inte framgår av för- valtningsplanen om ytterligare mål (dvs. utöver målet god status) har fastställts för skyddade områden för dricksvatten.16 12European Commission (2007). Common Implementation Strategy for the Water Framework Directive, Guidance Document No. 16, Guidance on Groundwater in Drinking Water Protected Areas, Technical Report 2007–010. Vägledningen har utarbetats av Euro- peiska kommissionen, medlemsstater och andra intressenter och redovisar en informell konsensus om hur direktivet på bästa sätt genomförs. De nationella vattendirektörerna står bakom vägledningen. 13Ibid., s. 11. 14Mål C-32/05, Europeiska kommissionen mot Storhertigdömet , 2006 I- 11323, punkterna 73–77. 15Förslag till avgörande av generaladvokat , , punkterna 84–86. 16European Commission (2012). Member State: , Accompanying the document Report from the Commission to Parliament and mentation of the Water Framework Directive (2000/60/EC), Plans, (SWD (2012) 379 final, p. Krav på erforderligt skydd Medlemsstaterna ska, enligt artikel 7.3, säkerställa erforderligt skydd för de identifierade vattenförekomsterna i syfte att undvika försämring av deras kvalitet för att minska den nivå av vattenrening som krävs för framställning av dricksvatten. Medlemsstaterna får upprätta säkerhetszoner för dessa vattenförekomster. I vägledningen om grundvatten i skyddade områden för dricks- vatten, som är en del av den gemensamma genomförandestrategin, behandlas begreppet säkerhetszon.17 I vägledningen anges att av- sikten är att undvika försämring av kvaliteten, som ett minimikrav. Det idealiska är att nivån av vattenreningen minskas. För att kunna avgöra om försämring av kvaliteten sker krävs data om den nu- varande kvaliteten. Sådana uppgifter kan härledas från befintliga data och från övervakningsprogram. Detta behandlas mer utförligt i avsnitt 8.2.2 och 8.4.5 om övervakning. En bedömning ska göras av individuella parametrar. Det betonas även att artikel 7.3 inte hän- visar till föroreningar utan till kvalitet, vilket inkluderar mikro- biologiska parametrar och både kemiska och radioaktiva ämnen.18 Vad som menas med erforderligt skydd för vattenförekomsterna specificeras inte i direktivet. En stor frihet har således lämnats åt medlemsstaterna att avgöra om ett särskilt skydd behövs i det enskilda fallet och hur det i sådana fall ska utformas. Vägledningen om grundvatten i skyddade områden för dricks- vatten behandlar begreppet säkerhetszon. Med det avses normalt ett område inom en grundvattenförekomst (utpekad som ett skyd- dat område för dricksvatten) som kan vara betydligt mindre än grundvattenförekomsten, där åtgärder kan inriktas på att skydda grundvatten som används för uttag av dricksvatten från försämring av grundvattnets kvalitet. Under vissa omständigheter kan säker- hetszonerna vara lika stora eller gå utöver grundvattenförekoms- tens gränser. De kan också täcka hela medlemsstatens territorium.19 Storleken på säkerhetszonen kan således variera beroende på 17European Commission (2007). Common Implementation Strategy for the Water Framework Directive, Guidance Document No. 16, Guidance on Groundwater in Drinking Water Protected Areas, Technical Report 2007–2010. 18Ibid., s. 13 och 17. 19Ibid., s. 9. Se även beaktandesats 15 till grundvattendirektivet (2006/118/EC). –akviferens hydrogeologiska egenskaper, –dricksvattenuttagets storlek, –typ av förorening och föroreningskälla, –om säkerhetzonen är baserad på grundvattnets transporttid till uttagspunkten eller om hela tillrinningsområdet ingår, och –akviferens känslighet. Ett riskbaserat tillvägagångssätt vid utformningen av säkerhets- zoner föreslås för att få ett kostnadseffektivt skydd för uttag av dricksvatten och för att markera för intressenter att skyddet av grundvatten är särskilt viktigt i områden där uttag sker.20 Det finns ingen motsvarande vägledning om säkerhetszoner för ytvatten. Det är oklart vad som i svensk rätt avses med begrep- pet säkerhetszon i ramdirektivet. Begreppet används även i direk- tivet för hållbar användning av bekämpningsmedel, se avsnitt 6.2.3. Medlemsstaterna ska i enlighet med bilaga V, beträffande skyddade områden för dricksvatten, övervaka sådana vattenförekomster som ger mer än i genomsnitt, vilket följer av artikel 7.1. Medlemsstaterna ska se till att det upprättas program för över- vakning av vattenstatusen inom varje avrinningsdistrikt. För skyd- dade områden ska programmen för ytvatten respektive grundvatten kompletteras med specifikationerna i den gemenskapslagstiftning enligt vilken de enskilda skyddade områdena upprättades.21 Krav på övervakning och de olika krav och förutsättningar som gäller för yt- respektive grundvatten behandlas i avsnitt 8.2.2. 20Ibid., s. 19–20. Grundvattendirektivet22 är ett dotterdirektiv till ramdirektivet för vatten och syftar till att hindra och reglera förorening av grund- vatten. Åtgärderna omfattar särskilt kriterier för bedömning av god kemisk grundvattenstatus och kriterier för identifiering och vänd- ning av trender. I direktivet behandlas åtgärder för att hindra eller begränsa till- försel av förorenande ämnen till grundvatten. För att uppnå miljö- målen för grundvatten i ramdirektivet för vatten ska medlems- staterna se till att åtgärdsprogrammet omfattar alla de åtgärder som är nödvändiga för att förebygga tillförsel av farliga ämnen till grundvatten.23 6.2.3Direktivet för hållbar användning av bekämpningsmedel Direktivet för hållbar användning av bekämpningsmedel fastställer en ram för sådan användning genom att minska risker och konse- kvenser för människors hälsa och miljön.24 till- lämpas direktivet på bekämpningsmedel som utgörs av växt- skyddsmedel.25 kan direktivets tillämpningsområde vid- gas till att även omfatta biocidprodukter. I enlighet med direktivet har antagit en nationell handlingsplan för hållbar använd- ning av växtskyddsmedel för perioden –2017.26 Medlemsstaterna ska enligt direktivet se till att lämpliga åtgärder vidtas för att skydda vattenmiljön och dricksvattenförsörjningen mot effekterna av bekämpningsmedel.27 Åtgärderna ska omfatta åtgärder som minimerar risken för förorening utanför området till 22Europaparlamentets och rådets direktiv /118/EG av om skydd för grundvatten mot föroreningar och försämring (EUT L 372, 27.12.2006, s. 19, Celex 32006L0118). 24Europaparlamentets och rådets direktiv /128/EG av om upprättande av en ram för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel (EUT L 309, 24.11.2009, s. 71, Celex 32009L0128). Växtskyddsmedel används i huvudsak för att skydda växter och växtprodukter inom jordbruk, skogsbruk och trädgårdsbruk mot bland annat svampangrepp, skadedjur eller konkurrerande växter. 26Artikel 4 samt Nationell handlingsplan för hållbar användning av växtskyddsmedel för perioden –2017, . följd av vindavdrift, dräneringsflöde och ytavrinning. Åtgärderna ska innefatta skapande av buffertzoner av lämplig storlek för att skydda vattenorganismer utanför målgrupperna och säkerhetszoner för ytvatten och grundvatten som används för uttag av dricks- vatten, där bekämpningsmedel inte får användas eller lagras.28 Åtgärderna ska vidare, stödja och vara förenliga med de tillämpliga bestämmelserna i ramdirektivet för vatten.29 Medlemsstaterna ska, med beaktande av nödvändiga krav på hygien och folkhälsa samt den biologiska mångfalden eller resul- taten av relevanta riskbedömningar, se till att användningen av bekämpningsmedel minimeras eller förbjuds i vissa särskilda områ- den. Lämpliga riskhanteringsåtgärder ska vidtas och användningen av växtskyddsmedel med låg risk och biologiska bekämpnings- åtgärder ska i första hand övervägas. De särskilda områdena i fråga är bland annat skyddade områden enligt ramdirektivet för vatten.30 Det tyder på att begreppet säkerhetszoner, där lagring och använd- ning är förbjuden, är ett mindre område än det skyddade området, där användingen ska minimeras eller förbjudas. har som följd av direktivet tagit fram nya föreskrifter om spridning av växtskyddsmedel. I konsekvensutred- ningen anges att direktivet genomförs i svensk rätt genom förord- ningen om bekämpningsmedel och de föreslagna föreskrifterna.31 Föreskrifterna, som trädde i kraft , innebär fasta skyddsavstånd vid spridning av växtskyddsmedel utomhus om 6 m till sjöar och vattendrag samt 12 m till dricksvattenbrunnar. Bestämmelser om s.k. anpassade skyddsavstånd kan leda till att ett längre skyddsavstånd måste iakttas i det enskilda fallet. Särskild hänsyn ska bland annat tas till omgivningens känslighet för medlet. I vägledningen anger att särskild aktsamhet krävs då vattenresurser riskerar att påverkas.32 Fasta skyddsavstånd finns även vid utspädning, blandning och påfyllning av växtskyddsmedel 28Artikel 11.2 c. 31Naturvårdsverket (2015). Konsekvensutredning av förslag till föreskrifter om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel samt föreskrifter om spridning av vissa biocidprodukter, s. 14. 323 kap. 1 och 2 §§ föreskrifter (NFS 2015:2) om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel samt (2015), Vägledning om tillämpning av föreskrifter (NFS 2015:2) om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel, s. 13. fanns skyddsavstånd angivna i allmänna råd. samt utvändig rengöring av utrustning. Avståndet är 30 m till sjöar, vattendrag och dricksvattenbrunnar och om hanteringen sker på yta där det finns möjlighet till uppsamling är avståndet 15 m.33 Växtskyddsmedel får således inte användas inom dessa zoner. Beträffande områden där lagring är förbjuden regleras frågan inte specifikt i föreskrifterna, men av förordningen om bekämpnings- medel följer att växtskyddsmedel ska lagras på ett sätt som inte innebär någon risk för skada på människors hälsa eller miljön.34 Bestämmelserna i direktivet i denna del borde således vara genomförda genom bekämpningsmedelsförordningen och Natur- vårdsverkets nya föreskrifter. Genomförandet av bestämmelsen om att användningen ska minimeras i skyddade områden föreslås ytter- ligare ske genom utredningens förslag om krav på vattenskydds- område i avsnitt 6.6.2. Ramdirektivet för vatten har genomförts i svensk rätt huvudsakligen genom , främst 5 kap., och förordningen om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön, den s.k. vattenförvaltningsförord- ningen.35 Vattenmyndigheterna ska se till att det för respektive vattendistrikt görs en beskrivning och analys av dess karakteristiska, en kart- läggning av mänsklig verksamhets påverkan på yt- och grund- vattnets tillstånd samt en ekonomisk analys av vattenanvändningen. Vattenmyndigheterna ska även se till att det finns register över skyddade områden i respektive vattendistrikt.36 33Ibid., 4 kap. 1 och 2 §§. 342 kap. 58 § förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel. 363 kap. vattenförvaltningsförordningen. I ramdirektivet används begreppen miljömål och miljökvalitets- normer. Miljömål avser de mål som fastställs enligt artikel 4 av- seende vattnets status. Med miljökvalitetsnormer menas koncent- rationen av ett visst förorenande ämne eller en viss grupp av för- orenande ämnen i vatten, sediment eller biota som, för att skydda människors hälsa och miljön, inte bör överskridas.37 har valt att uttrycka direktivets miljömål som miljökvalitetsnormer i 5 kap. . I vattenförvaltningsförordningen används begreppen kvalitetskrav för såväl ramdirektivets miljömål som miljökvalitets- normer. Kvalitetskrav är i sin tur detsamma som miljökvalitets- normer enligt 5 kap. . En miljökvalitetsnorm är en bestämmelse om hur miljön bör eller ska vara beskaffad i olika avseenden.38 Det finns olika typer av miljökvalitetsnormer och de har olika rättsverkan. Möjligheten att ställa längre gående krav än vad som är rimligt efter en skälig- hetsavvägning för att följa en miljökvalitetsnorm gäller endast s.k. gränsvärdesnormer.39 Miljökvalitetsnormerna för kemisk ytvatten- status, dvs. normer för prioriterade ämnen samt vissa normer för fisk- och musselvatten, är gränsvärdesnormer. Miljökvalitets- normer för ekologisk status och potential för ytvatten samt kemisk och kvantitativ status för grundvatten faller däremot inom kate- gorin andra normer.40 För dessa normer bör myndigheten i det enskilda ärendet ställa de krav som kan följa av en tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna och skälighetsavvägningen. 385 kap. 1 § . 392 kap. 7 § andra stycket . 404 kap. 8 b § vattenförvaltningsförordningen. Jfr dock bedömning i mål C- 461/13, som tyder på att alla miljökvalitetsnormer för vatten i praktiken betraktas som gränsvärdesnormer. programmen är tänkta att ha en vägledande funktion vid själva kravställandet.41 Miljökvalitetsnormerna för vatten har således betydelse för vilka krav som kan ställas utifrån 5 kap. och de allmänna hänsynsreglerna. De övergripande miljökvalitetsnormerna anges i vattenförvalt- ningsförordningen som ett generellt krav på att tillståndet inte får försämras och att ytvatten ska uppnå god ytvattenstatus, att konst- gjorda och kraftigt modifierade ytvattenförekomster ska uppnå god ekologisk potential och god kemisk ytvattenstatus samt att grund- vatten ska uppnå god grundvattenstatus. Den fastställda statusen ska som huvudregel uppnås . Det finns möjlighet att göra vissa avvikelser och undantag. Varje vattenmyndighet ska fast- ställa kvalitetskrav för ytvattenförekomster, grundvattenföre- komster och skyddade områden. Kvalitetskraven ska ange vilken vattenkvalitet som ska uppnås i en viss vattenförekomst till en viss tidpunkt. Utgångspunkten för vilket kvalitetskrav som ska gälla för en viss vattenförekomst är den status eller potential som vatten- förekomsten bedömdes ha vid klassificeringen. Kvalitetskraven för skyddade områden ska fastställas så att alla normer och mål upp- fylls , om inte annat följer av den lag- stiftning enligt vilken de skyddade områdena har fastställts.42 Havs- och vattenmyndigheten och geologiska under- sökning får meddela föreskrifter om hur kvalitetskraven för yt- respektive grundvatten ska bestämmas.43 Vattenmyndigheterna får meddela närmare föreskrifter om de kvalitetskrav som ska gälla i vattendistrikten. Som exempel kan nämnas i Södra vattendistrikts föreskrifter om kvalitetskrav.44 Där anges att för vattenförekomster som även utgör skyddade områden ska de tillämpliga kvalitetskraven uppnås, om inte annat följer av bestämmelser som gäller till följd av att området utgör ett 41Naturvårdsverket (2011), Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärds- program för vatten inom tillsynsarbetet, s. 4 och 16–17, , och prop. 2009/10:184, s. 48. 424 kap. vattenförvaltningsförordningen. 43Ibid., 4 kap. 8–8a §§. Se Havs- och vattenmyndighetens föreskrifter (HVMFS 2013:19) om klassificering och miljökvalitetsnormer avseende ytvatten samt geologiska under- söknings föreskrifter (SGU-FS 2013:2) om miljökvalitetsnormer och statusklassificering för grundvatten. 44Länsstyrelsen län (i Södra vattendistrikt) före- skrifter (08FS 2009:81) om kvalitetskrav för vattenförekomster i distriktet. skyddat område.45 I föreskrifterna anges de kvalitetskrav som vattenmyndigheten fastställt för varje yt- respektive grundvatten- förekomst och när dessa ska uppnås. I föreskrifterna avseende ytvatten och grundvatten, anges kompletterande krav för skyddade områden utgöras av krav enligt dricksvattenföreskrifterna.46 Enligt uppgift från vattenmyndigheten fyller angivelsen enbart ett upp- lysande syfte för att uppmärksamma läsaren att det finns före- skrifter om dricksvattenkvalitet vid tappkranen men att det inte utgör en norm.47 finns det därmed inga kvalitetskrav för skyddade områden för dricksvatten. Inte heller övriga vatten- distrikt har sådana kvalitetskrav. Som framgått ovan används både begreppen miljökvalitets- normer och kvalitetskrav i svensk rätt. Utredningen använder fort- sättningsvis begreppet miljökvalitetsnormer. Miljökvalitetsnor- merna ger ingen styrning i sig för den enskilde. De får effekt för den enskilde först efter att de i flera steg omvandlas till olika for- mer av krav.48 De riktar sig således inte till en specifik aktör. I den svenska regleringen finns inga materiella regler som direkt riktar krav gentemot enskilda aktörer med stöd av miljökvalitetsnor- merna.49 Det är myndigheter och kommuner som är ansvariga för att miljökvalitetsnormerna följs och att åtgärder som behövs enligt ett åtgärdsprogram vidtas.50 Att miljökvalitetsnormerna ska följas ska dock inte uppfattas som en materiell bestämmelse som innebär att myndigheter och kommuner vid varje enskilt beslut måste göra allt som står i deras makt för att just den verksamhet eller åtgärd som är föremål för prövning eller tillsyn ska följa miljökvalitets- normen.51 Bedömningen av vilka krav som kan ställas i det enskilda fallet avgörs genom tillämpning av de materiella reglerna i miljö- balken, t.ex. de allmänna hänsynsreglerna. 46Motsvarande reglering finns även i de övriga vattendistrikten. 47Vattenmyndigheterna (2014). , underlag till utredningen, . 48Naturvårdsverket (2011). Vägledning om tillämpning av miljökvalitetsnormer och åtgärds- program för vatten inom tillsynsarbetet, , s. 4 och 15. 49SOU 2013:69, s. 138. 505 kap. 3 och 8 §§ . 2009/10:184, s. 37–39. Varje vattenmyndighet ska besluta om en förvaltningsplan för vattendistriktet. Den ska innehålla en sammanfattande redogörelse för vattenförhållandena och förvaltningen av kvaliteten på vatten- miljön i distriktet.52 Vattenmyndigheterna ska även ta fram åtgärdsprogram, som anger de åtgärder som behöver vidtas för att miljökvalitetsnor- merna ska uppnås. Åtgärdsprogrammen ska bland annat innehålla åtgärder för inrättande av vattenskyddsområden eller för att på annat sätt skydda dricksvatten.53 Vattenmyndigheterna har i sina åtgärdsprogram för åren 2009– 2015 angett att de anser att vattenskyddsområde med föreskrifter med stöd av 7 kap. och allmänna råd om vattenskyddsområden behöver finnas för åtminstone alla allmänna vattentäkter, för att uppfylla kraven om erforderligt skydd enligt artikel 7 i ramdirektivet för vatten. I undantagsfall, exempelvis för vattentäkter med liten föroreningsrisk och som endast försörjer ett mindre antal personer, kan dock tillräckligt skydd tillgodoses även med lokala föreskrifter utformade med stöd av 9 kap. .