sou · H4B337 · 2016-05-27 00:00:00 — finns särskilda skäl för försäkringsbolaget att vägra försäkring med hänsyn till sådana omständigheter som anges i 11 kap. 1 § första stycket. I paragrafens andra stycke har två ändringar gjorts. Den ena ändringen är att ordet vägra har ersatts av ordet neka. Detta är enbart en språklig förändring, till följd av motsvarande ändring i 11 kap. 1 § första stycket (se kommentaren till den bestämmelsen ovan). Den andra ändringen är att hänvisningen till 11 kap. 1 § har utvidgats till att avse inte bara första, utan även andra stycket i den paragrafen. Ändringen är en följd av att det tidigare första stycket i 11 kap. 1 § har delats upp och utgör första och andra stycket, samt att vissa förtydliganden har gjorts där med avseende på vad som utgör särskilda skäl att neka försäkring. Hänvisningen till 11 kap. 1 § första och andra styckena innebär att regleringen där tillämpas även när försäkringstagaren begär att försäkringen ska förnyas efter uppsägning från bolaget. Ett nytt tredje stycke har lagts till paragrafen. Enligt detta ska försäkringsbolaget i samband med beslut att neka förnyelse av en personförsäkring, ha motsvarande skyldighet som vid nekad ny- teckning att upplysa om skälen för beslutet och om möjligheter till prövning. Innebörden av den skyldigheten förklaras närmare i kommentaren till 11 kap. 1 § tredje stycket. Har inte en giltig uppsägning skett enligt 3 §, förnyas en tids- begränsad försäkring för av , om inte annat har avtalats. Försäkringsbolaget får ändra villkoren i den utsträckning som följer av 1 och 3 §§. Försäkringsbolagets skyldighet enligt 1 § tredje stycket att motivera beslut och upplysa om vad sökanden ska göra för att få beslutet prövat, gäller även om bolaget ändrar villkoren enligt första stycket i denna paragraf. Paragrafen behandlar förnyelse av tidsbegränsad försäkring då någon uppsägning inte sker. I paragrafen har ett nytt andra stycke lagts till. Övervägandena finns i avsnitt 16.7. I paragrafens första stycke föreskrivs att en tidsbegränsad försäk- ring förnyas automatiskt om den inte har sagts upp enligt 11 kap. 3 § eller när den uppsägning som skett inte är giltig enligt den para- grafen. Försäkringen förnyas , om inte annat har avtalats. Enligt paragrafens andra mening får, om försäkringen förlängs, försäkringsbolaget ändra de individuella försäkringsvillkoren i den utsträckning som följer av 11 kap. 1 och 3 §§. Någon ändring har inte gjorts i första stycket. Som framgår av ändringen i 11 kap. 3 § andra stycket och kommentaren till den bestämmelsen, innebär hänvisningen till 11 kap. 1 § att första och andra stycket i den para- grafen, inklusive de förtydligandena som har gjorts där med avse- ende på vad som utgör särskilda skäl att neka någon en person- försäkring, ska tillämpas även när det är fråga om förnyelse av en försäkring. Ett nytt tredje stycke har lagts till paragrafen. Enligt detta ska försäkringsbolaget, i samband med ett beslut att ändra de individu- ella försäkringsvillkoren vid förnyelse av en tidsbegränsad person- försäkring, ha motsvarande skyldighet som vid nekad nyteckning att upplysa om skälen för beslutet och om möjligheter till pröv- ning. Innebörden av den skyldigheten förklaras närmare i kommen- taren till 11 kap. 1 § tredje stycket. 16 kap. Regleringen av försäkringsfall, m.m. Gör försäkringstagaren sannolikt att en uppsägning från försäk- ringsbolagets sida eller ett meddelande som avses i 11 kap. 7 § eller 16 kap. 7 § andra eller fjärde stycket har försenats eller inte kommit fram på grund av omständigheter som han inte har kunnat råda över, får uppsägningen eller meddelandet verkan tidigast efter den dag då uppsägningen eller meddelandet kom fram. En uppsägning på grund av dröjsmål med premien får dock verkan senast efter den dag då försäkringsbolaget avsände den. Paragrafen ger besked om vem som står risken för att uppsägningar och vissa meddelanden som det enligt FAL åligger försäkrings- bolaget att skicka försenas eller inte alls kommer fram. Av para- grafen följer att om försäkringstagaren (eller i förekommande fall den försäkringssökande) gör sannolikt dels att ett sådant med- delande som avses i paragrafen har försenats eller inte kommit fram, dels att detta beror på andra omständigheter än sådana som han eller hon har kunnat råda över, får meddelandet verkan tidigast efter den dag då det kom fram. Bestämmelsen tar bl.a. sikte på ett sådant meddelande från försäkringsbolaget som enligt 16 kap. 7 § andra stycket krävs för att starta den frist som gäller ifall en försäkringssökande vill väcka en domstolstalan angående ett beslut om att neka en personförsäkring. Ändringen i paragrafen består i att en hänvisning till det nya fjärde stycket i 16 kap. 7 § har lagts till. Därmed kommer paragrafen även att omfatta ett sådant meddelande från försäkringsbolaget som krävs enligt den bestämmelsen för att en ny talefrist ska börja löpa efter ett tvistlösningsförfarande utanför domstol (se kommen- taren till 16 kap. 7 § fjärde stycket nedan). Övervägandena finns i avsnitt 16.6.7. Har ett försäkringsbolag i strid mot 11 kap. 1 eller 3 § nekat någon att teckna eller förnya en försäkring, ska domstol på yrkande av denne förklara att han har rätt att teckna eller förnya försäkringen. Talan om förklaring enligt första stycket ska väckas från det att försäkringsbolaget till sökanden har avsänt meddelande om sitt beslut, uppgift om skälen för detta och upplys- ning om vad sökanden ska göra för att få beslutet prövat av dom- stol. Väcks inte talan , är rätten att föra talan för- lorad. Domstolen får bestämma att försäkringstiden ska räknas från den tidpunkt som skulle ha gällt om försäkringsbolaget hade bifallit ansökan. Om ett förfarande inleds vid ett för ändamålet avsett och etablerat tvistlösningsorgan utanför domstol inom den frist för väckande av talan som anges i andra stycket, löper fristen ut först efter det att försäkringsbolaget, sedan tvistlösningsförfarandet avslutats, till sökanden har avsänt meddelande angående om försäkring får tecknas och uppgift om skälen för detta. Paragrafen reglerar vad som gäller när någon har nekats en person- försäkring – att nyteckna en försäkring eller att förnya den – och därför vill föra en domstolstalan mot försäkringsbolaget i denna fråga. I paragrafens första, andra och tredje stycken görs vissa språkliga och redaktionella ändringar samt ett förtydligande. Dessa stycken ändras däremot inte i sak. Det är bara det nya fjärde stycket i para- grafen som utgör någon saklig ändring jämfört med nuvarande reglering, och den ändringen har behandlats i avsnitt 16.6.7. Första, andra och tredje styckena I första stycket har ordet vägrat ersatts av nekat. Detta är en enbart språklig ändring som har gjorts till följd av motsvarande ändring i 11 kap. 1 § (se kommentaren till den paragrafen ovan). I paragrafens andra stycke regleras fristen för den försäkrings- sökande att väcka talan i domstol, ifall denne vill få prövat om försäkringsbolaget har nekat försäkring i strid mot kontraherings- plikten. Enligt befintlig reglering, ska en sådan talan väckas från det att försäkringsbolaget till den försäkrings- sökande har avsänt ett meddelande om sitt beslut, uppgift om skälen för detta och upplysning om vad sökanden ska göra för att få beslutet prövat. Meddelandet ska vara skriftligt (se prop. 2003/04:150 s. 204 f. och 311 samt s. 451 och 574). Någon saklig ändring av paragrafen föreslås inte när det gäller innehållet i det skriftliga meddelande från bolaget som krävs för att talefristen ska börja löpa. Däremot förtydligas avseende den upp- lysning om prövningsmöjligheter som ska lämnas i meddelandet, att det är möjligheten till domstolsprövning som avses. Förtydligan- det görs med anledning av förslaget att det i 11 kap. 1 § tredje stycket införs en skyldighet för försäkringsbolaget att, i samband med ett beslut att neka försäkring, upplysa om såväl domstolspröv- ning som vissa möjligheter till prövning utanför domstol (se kom- mentaren till bestämmelsen ovan). Av naturliga skäl ska det inte krävas att bolaget upplyser om möjligheter till prövning utanför domstol, för att fristen att väcka en domstolstalan ska börja löpa. När det gäller skyldigheten för bolaget att i meddelandet till sökanden ange skälen för beslutet, ska det anmärkas att det inte ska göras någon kvalitativ bedömning av bolagets beslutsmotivering för att avgöra om talefristen har börjat löpa. Det väsentliga när det gäller detta meddelande är att den försäkringssökande får klart för sig att bolaget har tagit definitiv ställning till försäkringsansökan. Detta ska jämföras med att det, enligt den föreslagna regleringen i 11 kap. 1 § tredje stycket, ställs vissa innehållsmässiga och kvalita- tiva krav på den motivering som ska lämnas av försäkringsbolaget i samband med beslutet att neka försäkring. En annan skillnad mellan det meddelande från bolaget som krävs enligt paragrafen för att talefristen ska börja löpa, och de upplys- ningar som bolaget enligt den föreslagna regleringen i 11 kap. 1 § tredje stycket ska lämna i samband med beslutet att neka försäk- ring, är att upplysningarna i samband med beslutet inte behöver lämnas skriftligen. Med andra ord krävs ett skriftligt meddelande för att starta talefristen, medan det inte ställs upp något sådant formkrav när det gäller de upplysningar som ska lämnas i samband med beslutet att neka försäkring. Delvis olika krav ställs alltså på försäkringsbolagen när det gäller upplysningar till den försäkringssökande i samband med ett beslut att neka en personförsäkring, och det meddelande som krävs för att fristen att väcka talan i domstol angående ett sådant beslut ska börja löpa. I praktiken lär skillnaderna inte få särskilt stor praktisk betydelse, eftersom det är normal praxis hos försäkrings- bolagen att i samband med ett beslut att neka försäkring skicka ett skriftligt meddelande om beslutet, inklusive motivering och upp- lysning om möjligheter till prövning vid missnöje. Ett meddelande som uppfyller kraven i 11 kap. 1 § tredje stycket och som skickas till den försäkringssökande skriftligen, medför också att talefristen börjar löpa. I de flesta fall kommer därmed talefristen att börja löpa redan i samband med att den försäkringssökande första gången underrättas om beslutet. Ingenting hindrar alltså att ett försäk- ringsbolag utformar ett standardmeddelande som dels uppfyller kraven i 11 kap. 1 § tredje stycket, dels uppfyller de krav som gäller för att talefristen ska börja löpa. I första, andra och tredje styckena har skall genomgående ändrats till ska. Ett nytt fjärde stycke I paragrafens nya fjärde stycke regleras vilken verkan det har på fristen att väcka talan i domstol enligt andra stycket, ifall den för- säkringssökande inleder ett förfarande angående saken vid ett för ändamålet avsett och etablerat tvistlösningsorgan utanför domstol. Av bestämmelsen följer att om talefristen enligt andra stycket löper då ett sådant tvistlösningsförfarande inleds, löper fristen ut först efter det att försäkringsbolaget, sedan tvistlösningsförfar- andet avslutats, har avsänt meddelande angående om försäkring får tecknas och uppgift om skälen för detta. Syftet med regleringen är att den som har nekats en personförsäkring, och som väljer att låta beslutet prövas vid ett sådant tvistlösningsorgan som avses i be- stämmelsen, inte därefter ska hindras från att väcka talan i domstol på grund av att talefristen har löpt ut under den prövningen. Förlängning av talefristen enligt det nya fjärde stycket blir alltså bara aktuellt när det är fråga om prövning vid ett för ändamålet av- sett och etablerat tvistlösningsorgan utanför domstol. Regleringen före- slås i första hand med tanke på att utredningen har rekommenderat att den av Svensk Försäkring drivna , ska öppnas för tvister rörande rätten till en personförsäkring (se av- snitt 16.6.7). Men även något annat motsvarande privat eller statligt tvistlösningsorgan utanför domstol skulle kunna omfattas, om ett sådant inrättades. Att det ska vara fråga om ett tvistlösningsorgan som är avsett för ändamålet, innebär att det ska ingå i organets uppgifter att pröva frågor om kontraheringsplikten för person- försäkring. Detta kan exempelvis följa av tvistlösningsorganets stadgar, uppdragsbeskrivning eller liknande. Att tvistlösningsorganet ska vara etablerat, avser i det här sammanhanget att organet ska anses hålla hög kvalitet när det gäller objektivitet, opartiskhet och sakkunskap. För att ett tvistlösningsorgan ska räknas som etablerat behöver det däremot inte ha funnits någon . Även ett ny- inrättat tvistlösningsorgan kan omfattas om det lever upp till de tidigare nämnda förutsättningarna. Vid tillämpningen av bestämmelsen ska tvistlösningsförfarandet anses inlett när den försäkringssökandes skriftliga anmälan har kommit in till tvistlösningsorganet. Enligt regleringen blir det vidare bara aktuellt med en förläng- ning av talefristen om sexmånadersfristen löper då tvistlösnings- Har sexmånadersfristen löpt ut redan innan den försäkringssökande anmäler saken till ett sådant tvistlösningsorgan som avses, har möjligheten för sökanden att väcka talan i domstol med avseende på det aktuella beslutet gått förlorad en gång för alla. Någon ny talefrist börjar alltså inte löpa på grund av att tvisten anmäls till ett sådant tvistlösningsorgan som omfattas av bestäm- melsen. Ingenting hindrar i och för sig att den försäkringssökande på nytt ansöker om att få teckna en personförsäkring hos samma försäkringsbolag. I sådant fall startar en ny talefrist enligt andra stycket från det att försäkringsbolaget i det nya ansökningsärendet har avsänt ett sådant meddelade som anges där. Skulle det bli fråga om en domstolsprövning av försäkringsbolagets beslut i det nya ansökningsärendet, skulle domstolen bara kunna bestämma att försäkringstiden ska räknas från tidpunkten för den nya ansö- kan (se paragrafens tredje stycke). Ifall en tvist rörande kontraheringsplikten inleds vid ett sådant tvistlösningsorgan som avses i bestämmelsen, som sex- månadersfristen löper, ska alltså fristen för att väcka talan i domstol förlängas. Enligt bestämmelsen gäller att en ny sexmånadersfrist då ska löpa från det att försäkringsbolaget, efter avslutat tvistlösnings- förfarande, har avsänt meddelande till den försäkringssökande angå- ende frågan om försäkring får tecknas, inklusive uppgift om skälen för bolagets ståndpunkt. Det meddelande som försäkringsbolaget ska skicka efter avslu- tad tvistlösning ska, precis som meddelandet enligt andra stycket, vara skriftligt, och talefristen ska även i detta fall börja löpa när bolaget avsänder meddelandet. Genom tillägget till 16 kap. 6 §, kan tidpunkten skjutas upp om den försäkringssökande gör sannolikt att meddelandet har försenats eller inte kommit fram på grund av omständigheter som denne inte kunnat råda över (se kommentaren till 16 kap. 6 § ovan). I det skriftliga meddelande som ska skickas efter avslutat tvist- lösningsförfarande, ska försäkringsbolaget till att börja med uppge om försäkring får tecknas, dvs. om den försäkringsansökan som tvisten har handlat om nu beviljas helt eller delvis. Bolaget ska också ange skälen för sitt besked i det avseendet. Om tvistlösnings- organet har kommit fram till att försäkringsbolagets ursprungliga beslut att helt eller delvis neka försäkring har varit korrekt, och bolaget avser att stå fast vid detta, bör det räcka med att bolaget hänvisar till organets yttrande och de skäl som har uppgetts i det ursprungliga beslutet. Ifall tvistlösningsorganet har rekommenderat att försäkringsbolaget frångår sitt ursprungliga beslut och i stället beviljar försäkringsansökan helt eller delvis, och bolaget avser att följa rekommendationen, är det på motsvarande sätt tillräckligt att bolaget uppger detta och hänvisar till tvistlösningsorganets yttrande. Om däremot försäkringsbolaget väljer att, helt eller i någon mån, gå emot tvistlösningsorganets yttrande i ett sådant fall, krävs en mer utförlig motivering. På samma sätt som när det gäller innehållet i det meddelande som krävs enligt andra stycket för att fristen att väcka talan i domstol ska börja löpa, ska det inte göras någon kvalitativ bedömning av försäkringsbolagets motivering, för att avgöra om talefristen har börjat löpa efter avslutad tvistlösning utanför domstol. Kvalitativa krav ställs däremot, enligt den föreslagna regleringen i 11 kap. 1 § tredje stycket, med avseende på den motivering som försäkringsbolaget ska lämna i samband med det ursprungliga beslutet att neka försäkring (se kommentaren till den bestämmelsen ovan). Det nya fjärde stycket blir som framgått ovan tillämpligt så fort ett förfarande vid ett sådant tvistlösningsorgan som avses i bestäm- melsen inleds, dvs. när den försäkringssökandes skriftliga anmälan har kommit in till tvistlösningsorganet. Det innebär att försäk- ringsbolaget efter det att förfarandet har avslutats alltid måste av- sända ett sådant skriftligt meddelande som anges i bestämmelsen för att en ny talefrist ska börja löpa. Det gäller även om tvistlösningsorganet av någon anledning avslutar förfaran- det utan att pröva tvisten i sak, exempelvis genom avvisning eller avskrivning. Skyldighet för försäkringsbolaget att, i samband med ett beslut att neka personförsäkring, upplysa den försäkringssökande om de möjligheter som kan finnas att få beslutet prövat av ett sådant tvistlösningsorgan som avses i bestämmelsen, följer av 11 kap. 1 § tredje stycket (se kommentaren till den bestämmelsen ovan). 1.Denna lag träder i kraft . 2.För försäkringsansökningar som har getts in före ikraftträdan- det gäller 11 kap. 1 § i den äldre lydelsen. 3.För försäkringsavtal som ingåtts före ikraftträdandet och som inte har förnyats därefter gäller 11 kap. 3 och 4 §§ i den äldre lydelsen. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 16.10. Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft . Av punkterna 2 och 3 framgår i vad mån 11 kap. 1, 3 och 4 §§ ska tillämpas i den äldre lydelsen efter ikraftträdandet. Punkten 2 innebär att 11 kap. 1 § i ska tillämpas i den äldre lydelsen för ansökningar om att teckna en personförsäkring som har getts in före ikraftträdandet. När det gäller förnyelse av en redan tecknad försäkring framgår av punkten 3 att 11 kap. 3 och 4 §§ ska tillämpas i den äldre lydel- sen, om försäkringsavtalet ingåtts före ikraftträdandet och inte har förnyats därefter. Det innebär att en försäkring redan måste ha för- nyats en gång efter lagens ikraftträdande för att 11 kap. 3 och 4 §§ ska gälla i den nya lydelsen vid nästa förnyelsetidpunkt, om det är fråga om ett försäkringsavtal som har ingåtts före lagens ikraft- trädande. Rätten till en personförsäkring infördes en principiell skyldighet för försäkrings- bolagen att meddela en personförsäkring till den som ansöker om en sådan (en s.k. kontraheringsplikt). Ett försäkringsbolag får inte vägra någon att teckna en personförsäkring, om det inte finns sär- skilda skäl. Regeringen har uttalat att det är angeläget att säkerställa att de sociala skyddsändamål som ligger bakom kontraherings- plikten får genomslag i praktiken. En särskild utredare ges därför i uppdrag att följa upp försäk- ringsbolagens tillämpning av kontraheringsplikten. I uppdraget ingår bl.a. att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det före- kommer avslagsbeslut, förhöjda eller särskilda förbehåll och hur besluten och förbehållen normalt är utformade. Vidare ska utredaren granska om försäkringsbolagens riskbedömningar sker på individuell grund och om det finns anledning att befara att för- säkringsbolagen över- eller misstolkar den hälsoinformation som inhämtas. Förhållandena beträffande hälsouppgifter från barnhälso- vården och elevhälsan ska särskilt beaktas. Utredaren ska utifrån den gjorda uppföljningen överväga beho- vet av reformer. Om det finns ett sådant behov, ska utredaren lämna förslag till de författningsändringar eller andra åtgärder som krävs. Uppdraget ska redovisas . Kontraheringspliktens innebörd och utveckling Personförsäkringar ska beviljas om det inte finns särskilda skäl I den försäkringsavtalslag (2005:104) som trädde 2006 in- fördes en s.k. kontraheringsplikt vid personförsäkring. Det innebär att ett försäkringsbolag normalt inte får vägra någon att teckna eller förnya en sådan personförsäkring som bolaget normalt tillhanda- håller allmänheten, när bolaget har fått de uppgifter som behövs. Bolaget får vägra att erbjuda en försäkring bara om det finns sär- skilda skäl med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet (11 kap. 1 och 3 §§). Om ett försäkringsbolag har vägrat någon att teckna en försäk- ring, kan en domstol besluta att den sökande ändå har rätt till för- säkringen (16 kap. 7 §). En sådan talan ska väckas inom sex måna- der från det att försäkringsbolaget har avsänt ett meddelande om sitt beslut, uppgift om skälen för detta och upplysning om vad sökanden ska göra för att få beslutet prövat. Av detta följer alltså att ett försäkringsbolag ska motivera ett beslut att inte meddela en försäkring. Kontraheringsplikten utgör en avvägning mellan olika intressen I det lagstiftningsarbete som föranledde den nya försäkringsavtals- lagen konstaterades att personförsäkringar har ett stort socialt värde och att starka skäl talade för att en kontraheringsplikt borde gälla vid sådana försäkringar. stod det klart att det inte går att meddela försäkringar i alla fall, bl.a. eftersom privata individuella försäkringar bygger på att det är möjligt att bedöma vilka risker som finns i det enskilda fallet. I förarbetena till lagen konstaterades följaktligen bl.a. att privat försäkringsverksamhet inte bedrivs efter liknande linjer som social- försäkring och att lagstiftaren inte bör ingripa i försäkringsbolag- ens produktutveckling genom tvingande civilrättsliga regler. Vidare uttalades att och andra försäkringsvillkor måste utformas med utgångspunkt i den risk som försäkringen ska täcka och att premien för varje försäkring ska täcka de skador som kan förväntas drabba det försäkrade kollektivet. ningen bygger på att försäkringsbolagen ska bestämma villkor och efter försäkringstekniskt korrekta riktlinjer. Tanken var alltså inte att försäkringsbolagen skulle vara tvungna att avvika från den försäkringstekniska bedömningen av risken. Om riskprövningen skiftade mellan olika försäkringsbolag, skulle det enskilda försäk- ringsbolaget ha en skyldighet och i princip en rätt att hålla sig till sin egen praxis. Inom ramen för vad som är försäkringsmässigt möjligt bedöm- des det emellertid finnas anledning att införa en rätt till en person- försäkring. Även om det inte gick att garantera ett försäkringsskydd för samma premie och på samma villkor för alla, syftade lagen till att säkerställa att riskprövning sker på individuell grund och inte schablonmässigt. Avslag, premiehöjningar och särskilda villkor var alltså tillåtna, när de i det enskilda fallet har klart stöd av en försäk- ringsteknisk bedömning av hälsotillståndet och den därmed samman- hängande risken för framtida försäkringsfall (se prop. 2003/04:150 s. 244 f. och 497 f.). har granskat situationen för barnförsäkringar civilutskott har låtit genomföra en övergripande inventering av försäkringsbolagens hantering av ansökningar om barn- försäkring med avseende på kontraheringsplikten (2012/13:RFR6). Undersökningen tyder bl.a. på att andelen barnförsäkringar som beviljas med ordinarie villkor har ökat något jämfört . Andelen försäkringar som beviljas med klausul eller förhöjd premie har minskat något. Det finns även tecken på att försäkrings- bolagens beslutsmotiveringar vid avslagsbeslut har förbättrats sedan kontraheringsplikten infördes. Trots detta är rapportens slutsats bl.a. att försäkringsbolagen borde kunna erbjuda fler barn en för- säkring med förhöjd premie eller klausul, i stället för att avslå an- sökningar.