sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Med lagföring avses fällande domslut i tingsrätt (oavsett om domen vunnit laga kraft eller inte), godkända strafförelägganden och meddelade åtalsunderlåtelser. I tabellerna inkluderas samtliga lagförda brott, dvs. även när de inte utgör s.k. huvudbrott. Det innebär att en och samma person kan förekomma i statistiken. Statistiken indelas efter kalenderår (2011–2014) och referenstidpunkten är datum för lagföringsbeslutet. I sammanställningen redovisas till vilka andelar som de lagförda är män respektive kvinnor. Vidare redovisas till vilka andelar de lagförda är 15–respektive eller äldre. Uppgifterna gällande polisanmälda respektive lagförda brott ut- går alltså från olika slags indelningar och kategoriseringar. Det är därför inte meningsfullt att försöka jämföra uppgifterna, utan de belyser olika aspekter. 13.3.1Tillkomsten av den ursprungliga lydelsen Bestämmelserna om förtal och grovt förtal i BrB grundar sig på betänkande Förslag till brottsbalk (SOU 1953:14). De har inte ändrats sedan BrB:s införande. Innan BrB:s införande fanns det liknande bestämmelser i 16:7 och 16:8 straff- lagen (SL).1 16:7 SL avsåg beskyllning om bestämt brott eller visst slag av brott, medan 16:8 SL gällde utsättande eller fortspridande av rykte om gärning eller last som inte var straffbar men som var menlig för någons ära, goda namn och medborgerliga anseende. I 16:8 SL ingick vidare beskyllning om gärning, som utan att vara 1962:10 B s. 123. nedsättande för den beskylldes medborgerliga anseende, dock var menlig för hans yrke, näring eller fortkomst. I betänkande anfördes, att bland de brott som lagstiftningen om brott mot person avsåg att skydda fanns brott som ska skydda en persons ära.2 Det utvecklades på följande sätt. Begreppet ära innefattar både den aktning och det anseende som en person åtnjuter bland sina medmänniskor (ära i objektiv mening) och en persons egen känsla av att vara aktad och ansedd (ära i subjektiv mening). Kränkningar av äran i objektiv mening brukar kallas förtal och kränkningar av äran i subjektiv mening kallas förolämpning. Förolämpningsbrottet kompletterar ofta för- talsbrottet på det sättet att angrepp mot någons ära i objektiv mening blir att betrakta som förolämpning om angreppet inte har den grad av bestämdhet som kännetecknar förtal. Kommittén delade i sitt förslag upp förtalsbrottet i brotten ”förtal” och ”vanryktande”. Skillnaden mellan förtal å ena sidan och vanryktande å andra sidan bestod främst i att det vid förtal skulle vara fråga om lämnande av uppgifter som var grundlösa medan det vid vanryktande i princip skulle vara oberoende av om uppgiften var riktig eller inte. Behovet av och förutsättningarna för att föra sanningsbevisning skulle då vara olika för de olika gärnings- formerna. Gemensamt för båda brottstyperna enligt förslaget, var att det skulle vara fråga om lämnande av uppgift om någon annan angående gärning eller omständighet som är nedsättande för den- nes anseende. Kommittén anförde bl.a. följande gällande kravet på ”uppgift” som rekvisit för straffbar handling enligt deras förslag:3 En uppgift om annan angående viss gärning eller omständighet kan ställas i motsättning till ett om annan uttalat omdöme som icke stöder sig på bestämt angivna fakta. Ett dylikt omdöme är för sin verkan väsentligen beroende av auktoriteten hos de som lämnar uppgiften. Till grund för denna avgränsning av förtalsbrotten ligger antagandet att det typiskt sett är ett farligare angrepp på någons anseende att om 2SOU 1953:14 s. 177. honom lämna uppgift om ett faktum som i och för sig är nedsättande än att framföra ett allmänt förklenande omdöme om honom. Den ärekränkande uppgiften skulle enligt förslaget avse en gärning eller någon annan omständighet som uppges ha inträffat eller före- ligga, dvs. Uppgifterna skulle vara nedsättande och ha ett sådant innehåll och en sådan grad av bestämdhet att den i och för sig kan göras till föremål för bevisning och ett därpå grundat objektivt bedömande. Till området för förtal hänföres icke endast uppgift angående gärning eller last utan även uppgift angående andra fakta som kunna vara ned- sättande. Med uttrycket `omständighet´ avses sålunda allehanda yttre faktiska förhållanden, t.ex. att någon häktats för visst brott eller att en kvinna våldtagits eller bedragits av en sol- och vårman eller att någon varit intagen på alkoholistanstalt. Även beskyllning om nedsättande egenskaper, t.ex. påstående att någon är sinnessjuk eller homosexuell eller har perversa böjelser, kan utgöra förtalsbrott under förutsättning att innehållet i beskyllningen har tillräcklig grad av bestämdhet. Obe- stämda eller allmänt hållna omdömen eller påståenden, t.ex. uttalanden om en person att han är ohederlig eller utsvävande, falla utanför om- rådet för förtal. Huruvida sådant uttalande om en person som att han är en tjuv eller bedragare kan utgöra förtal är beroende av huru stor bestämdhet som i det särskilda fallet kan anses ligga i uttalandet. Endast om uttalandet kan på grund av omständigheterna vid dess framförande konkretiseras till att avse viss gärning eller annan faktisk omständighet kan det bliva att bedöma som förtal. Den närmare gränsen mellan förtal och förolämpning med hänsyn till graden av be- stämdhet hos beskyllningen torde få överlämnas till rättstillämp- ningen. I propositionen anförde departementschefen bl.a. följande om grunden för kriminaliseringen av förtal och brottets skydds- intresse:5 Människan i ett samhälle, icke minst i ett modernt samhälle, är hän- visad att på olika sätt och i olika plan leva i gruppgemenskap med andra. Om därför någon angriper annan genom att om honom utsprida nedsättande uppgifter och därigenom försöker inrikta gruppens känslor mot honom, så kan detta vara ett farligt angrepp, som för den 1962:10 B s. 141. angripne kan leda till uteslutning ur gruppgemenskapen eller för- svårande livsbetingelser på olika sätt. Däri ligger förtalsbrottets natur och grunden till dess kriminalisering. Brottet utgör ett angrepp på annans ställning i samhället som kräver beivran, lika väl som angrepp på annans kroppsliga integritet och rörelsefrihet. Departementschefen anammade inte kommitténs förslag att dela upp förtalsbrottet i två delar beroende på om uppgifterna var grundlösa eller inte. Enligt förarbetena var det tydligt att ett yttrande ofta kan vara kränkande, oavsett riktigheten av de ingående momenten, och att därför bevisning om ett påståendes oriktighet inte alltid undanröjer kränkningen. Enligt departementschefen hade kränkande och skadebringande uttalanden ofta skenet av fakta men visade sig till största del bestå av suggestiva värderingsord, omdömen och slutledningar. Vidare pekades på att det kränkande kan vara den underförstådda bibetydelsen och det skeva urvalet av fakta.6 Departementschefen påpekade vidare att kriminalisering av äre- kränkning i syfte att skydda den enskilde mot obehöriga angrepp medför inskränkningar i yttrandefriheten. Vidare anfördes att det därför var ofrånkomligt att åstadkomma en avvägning, som till- godoser kraven på yttrandefrihet inom olika samhällsområden. Den kunde inte bli fullständigt uttryckt i lagen, utan var beroende av gängse samhälleliga värderingar som kunde komma att förskjutas med samhällsutvecklingen. Ärekränkningsbrotten måste därför, i högre grad än andra brott, bli till sin omfattning beroende av domstolens bedömande i varje särskilt fall. Departementschefen höll med kommittén om att det även fort- sättningsvis skulle skiljas mellan förtals- och förolämpnings- brotten. Vad gällde skyddet för direkta angrepp med smädliga till- mälen borde okvädningsord och helt allmänna omdömen omfattas. Gällande uttalanden om någon syntes yttrandefriheten kräva att det kriminaliserade området endast omfattade yttranden vilkas innehåll inte var alltför vagt. Departementschefen delade inte kommitténs förslag till hur bestämda uttalanden skulle vara för att omfattas av förtalsregeln. Enligt kommitténs förslag skulle det förutsättas ”uppgift angående gärning eller omständighet som är nedsättande för dennes anse- 6 A. prop. Enligt departementschefen borde tillämpningsområdet vid- gas något. Det borde dock vara fråga om uttalanden med viss bestämdhet, annars skulle uttalandet endast kunna föranleda ansvar för förolämpning.7 Det utmärkande för uttalandena borde enligt propositionen vara att de genom sitt innehåll är ägnade att utsätta någon för andras missaktning. För att ytterligare klargöra inne- börden, angavs som exempel i lagtexten att någon utpekar annan som ”brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt”. Departements- chefen underströk att det måste vara fråga om en brottslighet eller ett klandervärt levnadssätt av allvarligare beskaffenhet. 13.3.2Doktrin och praxis om brottsrekvisiten I det följande avsnittet redovisas doktrin och rättspraxis avseende de olika brottsrekvisiten för förtal. På det sättet belyses kravet på en uppgifts bestämdhet, vad som är en nedsättande uppgift, hur uppgiften ska lämnas till någon annan samt hur försvarlighetsrekvisitet har tolkats i rättstillämpningen och i litteraturen. Kravet på en uppgifts bestämdhet Ansvar för förtal förutsätter för det första att det lämnas en uppgift om någon. Vanligen lämnas en uppgift i tal eller skrift. En bild kan också lämna uppgift, med eller utan tillägg av text. Även om upp- giften ofta lämnas öppet går det också att lämna den genom insinu- ationer eller genom att placera komprometterande föremål (bevis om brott, tjuvgods, barnpornografi osv.) i någons närhet. Inne- hållet i uppgiften är det avgörande, inte den form i vilken den läm- nas.8 Förtal omfattar inte endast en uppgift om en bestämd gärning, en omständighet eller ett faktum utan gäller även mer allmänna ärekränkande omdömen. I doktrinen påpekas att olika meningar har framförts i frågan om vilken grad av bestämdet som bör krävas 8Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 72. för att en uppgift ska kunna bedömas som förtal.9 Det förutsätts för straffansvar att det som påstås har ett så bestämt innehåll att dess sanningshalt kan prövas. Det följer av ansvarsfrihetsregeln i bestämmelsens andra stycke, som innebär att sanningshalten av en uppgift i vissa fall ska kunna prövas.10 Det torde utesluta att rena värdeomdömen omfattas av bestämmelsen om förtal. I doktrinen har det framförts att ”uppgiftsrekvisitet” har kom- mit att bli diffust – det krävs å ena sidan inte en konkret uppgift, men ett renodlat värdeomdöme är å andra sidan inte tänkt att kunna utgöra förtal.11 Axberger har framfört att departementschefens uttalanden i samband med införandet av förtalsbestämmelsen innebar att tyngdpunkten förflyttades från uppgiftsrekvisitet till kravet på att uttalandet ska vara ägnat att utsätta den berörde för missaktning. Det är då denna effekt (fara) som ska vara avgörande, medan frågan om hur den uppkom – genom sanna eller osanna uppgifter, fakta eller värdeomdömen – tilldrar sig mindre intresse. Enligt Axberger kvarstår dock kravet, enligt både lagtexten och de knapphändiga uttalandena i motiven, att det ska vara en uppgift som lämnats.12 Enligt Axberger är det klart att uppgifter om föreliggande fakta och omständigheter som skulle kunna göras till föremål för bevis- ning och ett objektivt bedömande kan utgöra förtal. Lika klart är att rena värdeomdömen, som enbart är allmänt förklenande, inte kan göra det. Axberger menar att rena värdeomdömen i själva ver- ket torde vara ganska sällsynta, eftersom värdeomdömen ofta hän- för sig till någon egenskap eller omständighet som gör att de närmar sig vad som kan kallas för uppgift. I den mån invektiv som ”slinka”, ”hora”, ”suput” eller ”svindlare” syftar på ett – verkligt eller förmenat – bakomliggande förhållande kan det utgöra förtal.13 Ett värdeomdöme som anspelar på en mer preciserad uppgift bör enligt Axberger kunna likställas med ett lämnande av denna upp- gift. I Brottsbalkskommentaren anförs att endast ett påstående som är så bestämt att dess sanningshalt kan prövas är att betrakta som en 10Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 11Axberger, Ära och integritet, JT 1994-95, s. 716 ff. 12Axberger, Tryckfrihetens gränser, 1984, s. 228. uppgift och att detta följer av ansvarsfrihetsregeln i bestämmelsens andra stycke, som innebär att sanningshalten av en uppgift i vissa fall ska kunna prövas.14 Jareborg anför också att det krävs för att något ska utgöra en uppgift, att påståendet har en sådan bestämdhet att dess sannings- halt kan prövas. Så kan enligt Jareborg även vara fallet om påstå- endet innehåller generella termer, som när någon utpekas som ”grovt ohederlig”, ”gangster”, ”förbrytare” eller ”tjuv”.15 I brottsbalkskommentaren på Lexino sägs att det i kravet på en uppgift, ligger att det är ett uttalande med en viss bestämdhet.16 Var den exakta gränsen går i förhållande till sådana kränkande tillmälen som, om de riktas till den kränkte, kan föranleda ansvar för för- olämpning har dock enligt Lexino inte slagits fast i rättspraxis. och har framfört att den bärande tanken bakom kriminaliseringen är att den enskilde ska vara fredad från sådana angrepp på sin person som leder till att han eller hon ring- aktas eller på annat sätt får svårigheter i sin sociala miljö och att det straffbara området enligt huvudregeln är tänkt att vara tämligen vidsträckt.17 I NJA 1987 s. 336 hade ett fackförbund gentemot ett arbets- givarförbund och i ett internt register angett att målsäganden var ”klart olämplig som personalledare”. Detta ansåg HD uppfyllde kraven på att vara en uppgift ägnad att utsätta någon för annans missaktning. I NJA 1992 s. 594 behandlades åtal för grovt förtal. En man hade filmat ett samlag mellan honom själv och en kvinna som var ovetande om filmningen. Frågan var om det genom visning av filmen för andra personer hade lämnats uppgifter som varit ägnade att utsätta henne för andras missaktning. HD dömde för grovt förtal. Vad gäller bl.a. frågan om uppgift anförde HD: 14Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 15Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 72. 16Lexino, djup kommentar, , 5 kap. 1 §, not 203, . 17Strömberg m.fl., Yttrandefrihetsrätt, 2004. Den videofilm som [FJ] visat för andra personer lämnar uppgifter om att [JM] haft samlag med honom och om hur samlaget genomfördes. Dessa uppgifter kan inte i och för sig anses nedsättande för henne. Den som ser filmen får emellertid lätt det felaktiga intrycket att [JM] kände till att samlaget filmades. Slutsatsen ligger då också nära till hands att hon inte hade något emot att filmen visades för andra. Den bild av [JM] som filmen sålunda förmedlar måste anses nedsättande för henne, vilket bekräftas av de reaktioner och attityder som hon mött i sin omgivning sedan filmen vid olika tillfällen visats för andra. De uppgifter som genom visningen av filmen lämnats om [JM] har alltså varit ägnade att utsätta henne för andras missaktning. [FJ] har därför gjort sig skyldig till förtal. I NJA 1994 s. 637 (tryckfrihetsbrott) dömdes den ansvarige ut- givaren för en s.k. herrtidning (Svenska Hustler) för grovt förtal. Ett reportage hade innehållit fotomontage där kända personer hade skildrats i sexuella situationer genom att deras ansikten hade fogats samman med andra personers nakna kroppar. Till bilderna hade det fogats kommentarer om de olika kändisarna, anspelande både på deras offentliga roller och på bildmontagen. Att bilderna uppen- barligen inte var autentiska väckte frågan huruvida det var uppgifter som hade lämnats. Underinstanserna fann inte att det hade skett och ogillade åtalet för förtal (och dömde i stället för förolämp- ning). Vid ställningstagandet att någon uppgift inte hade lämnats, fäste både tingsrätten och hovrätten vikt just vid att det var uppen- bart för alla betraktare att bilderna var montage och inte autentiska. HD biföll åtalet för grovt förtal och anförde i sina domskäl bl.a. följande: Det aktuella reportaget, som har rubriken , innehåller fotomontage där målsägandena före- kommer i sexuella situationer genom att deras ansikten fogats samman med andra personers kroppar. Det kan i och för sig lätt konstateras att bilderna inte är autentiska. Bilderna med tillhörande textvinjetter kan emellertid förmedla intrycket att målsägandena är sådana "kändisar" som enligt den inledande texten är sexuellt lössläppta och perversa. Särskilt i förening med reportaget i övrigt måste bilderna anses ägnade att utsätta målsägandena för andras missaktning. I en kommentar till just dessa två mål (NJA 1992 s. 594 och NJA 1994 s. 637) har Axberger anfört att HD tenderar att behandla rekvisitet ”uppgift ägnad att utsätta annan för missaktning” som en helhet, där ordet ”uppgift” inte läses alltför bokstavligt utan det synes näst intill räcka med ett förfarande, en gärning etc. som kan utsätta någon för missaktning. Enligt Axberger har ”uppgifts- rekvisitet” kommit att bli diffust. Det krävs å ena sidan inte en konkret uppgift, men ett renodlat värdeomdöme är å andra sidan inte tänkt att kunna utgöra förtal.18 mål hade enligt Axberger underrätterna varit mer ”legalistiska” och krävt att ett uppgiftslämnande skett, medan HD tagit fasta på lagmotiven och sett mer till effekten. Den kritik som enligt Axberger kan riktas mot HD är att uppgiftskravet genom dessa domar har berövats åtskilligt av sitt innehåll. Ett hovrättsfall (yttrandefrihetsbrott) gällde att det i ett TV- program bl.a. hade återgivits att kollegor till en plastikkirurg hade kallat denne för ”kvackare”.19 Hovrätten fann ”utan tvekan” att detta uttalande var en uppgift ägnad att utsätta målsäganden för andras missaktning. I ett annat hovrättsfall hade den tilltalade skrivit följande på bl.a. internet om en namngiven polis: ”K. din snuthora, ska bli kul o se din min när din fru står på alla 4 o jag bakom medans din dotter suger på min pung!” Åtalet för grovt förtal ogillades, varvid hov- rätten anförde följande:20 För förtal döms den som utpekar någon som brottslig eller klander- värd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Att texten har utformats som ett direkt anförande till M.K. utgör i och för sig inte hinder mot att be- döma förfarandet som förtal, eftersom texten har gjorts tillgänglig för andra genom att läggas ut på Internet. Vid förtal förutsätts dock att en uppgift och inte endast ett värdeomdöme lämnas. Som exempel har i lagtexten angetts att någon utpekar annan som brottslig eller klander- värd i sitt levnadssätt. För straffbarhet krävs att det har varit fråga om en brottslighet eller ett klandervärt levnadssätt av allvarligare beskaff- enhet (prop. 1962:10 B 143). Tillmälet ”snuthora” får i detta samman- hang anses utgöra ett värdeomdöme och inte någon uppgift som kan föranleda förtalsansvar. 18Axberger, Ära och integritet, JT 1994-95, s. 716 ff. Hovrätten prövade även om det var fråga om förolämpning. Hovrätten fann det inte visat att texten var avsedd att vara riktad till målsäganden och ogillade även åtalet för förolämpning. I ett ytterligare hovrättsfall gällde den åtalade gärningen att den tilltalade i en skrivelse i ett bygglovsärende hade beskrivit en stads- arkitekt och en miljö- och byggnadschef med uttryck som ”lögn- erska, inkompetent, intellektuell förmåga är på en barnunges nivå, oförmögen att ta till sig ny information, helt okapabel att på en karta se var en ort ligger, är helt olämplig som stadsarkitekt och borde entledigas, inte har ett gott rykte hos andra arkitekter samt besitter förakt för lagar och ”. Tingsrätten fann inte att uttalandena hade varit av så allvarlig beskaffenhet att de varit ägnade att utsätta målsägandena för andras missaktning och ogillade därför åtalet. Hovrätten biföll åtalet och anförde bl.a. följande:21 I motiven till bestämmelsen framgår att värdeomdömen kan utgöra förtal. Det är tillräckligt att det är fråga om uttalanden med en viss be- stämdhet och att deras innehåll gör dem ägnade att utsätta någon för annans missaktning (se prop. B 143). I rättsfallet NJA 1987 s. 336 konstaterade att ett uttalande om att en per- son var klart olämplig som personalledare var tillräckligt bestämt för att kunna utgöra förtal samt ägnat att utsätta personen för andras missaktning. Med hänsyn tagen till det sagda har [ME:s] ut- talande - där han bland annat kallat [MS] lögnaktig, inkompetent och uttalat sig nedsättande om hennes intelligens samt [ML] för inkom- petent och för att denne skulle hysa förakt för lagar - varit tillräckligt bestämda för att kunna utgöra förtal och därtill har uppgifterna varit ägnade att utsätta målsägandena för andras missaktning. Uppgifterna har lämnats in till kommun och har därmed kommit till tredje mans kännedom. Åtalet för förtal är styrkt. I ett tvistemål prövade hovrätten en liknande frågeställning. I ett blogginlägg hade det på olika sätt insinuerats, genom ett foto och genom kommentarer i kommentarsfältet, att en politiskt aktiv per- son var rasist och nazist. Den utpekades talan om skadestånd med anledning av förtal ogillades av hovrätten. Hovrätten anförde bl.a. följande:22 Genom övriga uttalanden jämte den bild som ligger till grund för talan beskylls [PO] för att vara rasist/nazist. Ett uttalande av detta slag kan i vissa fall utgöra förtal. De uttalanden som [ZH] ansvarar för är emel- lertid skrivna i en form av politisk debatt. I en sådan situation måste även en avvägning ske mellan skyddet för kränkande yttranden och 21Göta hovrätts dom i mål B 1218-11. 22Svea hovrätts dom i mål FT 3777-11. kravet på yttrandefrihet. Uttalandena kan inte anses syfta till ett verk- ligt eller förmenat bakomliggande förhållande och har varken kopplats till någon särskild händelse eller något särskilt agerande. Uttalandena får – även om de befinner sig i gränslandet mot uppgifter – i denna situation uppfattas som mer allmänt hållna negativa värdeomdömen som en del i en politisk argumentation. Inte heller [ZH:s] uttalanden i denna del utgör således någon uppgift i förtalsbestämmelsens mening. Ett omtalat mål där ansvarsfrågan endast prövades i tingsrätt, det s.k. Instagrammålet, kan också lyftas fram för att illustrera gräns- dragningen mellan uppgifter och värdeomdömen.23 Omständighet- erna var i korthet följande. Ett konto hade registrerats på Instagram. Där hade allmänheten uppmanats att lämna tips på ”orrar” (i betydelsen ”horor” eller ”slampor”) i . Efter att det inkommit en stor mängd kommentarer så hade kom- mentarerna publicerats tillsammans med ett fotografi på den ut- pekade. Innan kontot hade stängts ner hade antalet följare uppgått till flera tusen personer. Det var sammanlagt 45 olika målsägande som omnämndes på Instagram på det sättet. Bland annat hade följande kommentarer publicerats om fyra olika målsägande: a.”Hon ljuger om att hon strulat och haft sex med flertals t.ex. [A]. Hon är fejk orre, någon som vill ha henne? Hon är för enkel verkar inte så populär bland killarna”. b.”En riktig bitch från Ale, tjockis hon tror att hon kan få vilken kille som helst … Är på efter och super och letar fester kukar och tror sig så jävla hårt … Fulaste orren ever … hatad av alla J” c.”Årets hora! Säger till andra att hon är äldre än vad hon är! En liten fucking 00:a som är ute efter kuk”. d.”Här har vi MM! En algerisk smygorre från som tar på och av sig sjalen när hon känner för det! Hon älskar dessutom svart kuk, once you go black you never go back huh …” Tingsrätten gick inte in närmare på frågan om uppgifterna upp- fyllde förtalsbestämmelsens krav på viss bestämdhet. Tingsrätten konstaterade att det var fråga om förtalsbrott. Enligt domskälen fanns vissa skillnader i uppgifterna om målsägandena, men att variationerna inte var så stora att gärningarna i något fall skulle bedömas på något annat sätt. 23 tingsrätts dom i mål B 705-13. Uppgifterna ska gälla fysiska personer och ha lämnats till någon annan Förtal förutsätter att en nedsättande uppgift har lämnats till annan än den angripne (dvs. den ärekränkte).