sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Mot bakgrund bl.a. av remissutfallet föreslogs i departementspromemorian Olovlig foto- grafering (Ds 2011:1) en i förhållande till kommitténs förslag annorlunda utformad straffbestämmelse.42 Förslaget i den pro- memorian låg slutligen till grund för den bestämmelse om kränk- ande fotografering i 4 kap. 6 a § BrB som trädde i kraft . hade enligt sina direktiv bl.a. i uppdrag att överväga om det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) borde stärkas 42 Se närmare om det förslaget i avsnitt 3.5.8. och vilka effekter detta i så fall skulle få för tryck- och yttrande- friheten. Övervägandena redovisades i slutbetänkandet En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55). Kommittén anförde att den nya tekniken för masskommunikat- ion och annan informationsspridning inte bara är tillgänglig för de traditionella och etablerade aktörerna på mediemarknaden, utan att den dessutom kan användas av vem som helst. Denna utveckling var enligt kommittén ur ett yttrandefrihetsperspektiv naturligtvis starkt positiv men också förenad med nackdelar, inte minst när det gäller enskildas integritetsskydd.43 Kommittén gjorde den bedömningen att det inte borde införas någon straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd. Där- emot fanns det enligt kommittén skäl för regeringen att överväga en straffbestämmelse utanför det grundlagsskyddade området.44 Kommittén anförde att det av artikel 8 fick anses följa dels en rätt till skydd mot ryktesspridning, dels en rätt till skydd mot närgången uppmärksamhet. Skyddet mot närgången uppmärksamhet inbegriper enligt betänkandet bl.a. ett skydd mot att bli fotograferad och ett skydd mot att få fotografier av privat karaktär publicerade eller använda för ovidkommande syften. Häri får sannolikt anses inrymmas också ett visst skydd mot spridning av annan integritetskänslig information, t.ex. uppgifter i text, även när det handlar om uppgifter som inte är nedsättande eller missaktande. Enligt tycks dock inte något krav på skydd mot att en enskild sprider uppgifter i ord om någon annans privata förhållanden kunna utläsas av artikel 8 i andra fall än då upp- gifterna är nedsättande (se SOU 2008:3 s. 219). Denna uppfattning synes emellertid vara svår att förena med artikelns ordalydelse. Det finns inte heller något som tyder på att de kriterier som Europadom- stolen har slagit fast i bl.a. målen mot skulle vara tillämpliga bara då det handlar om fotografier. När det gäller skyddet mot ryktesspridning torde enligt kommittén nationell svensk rätt – genom BrB:s bestämmelser om förtal och för- olämpning – fullt ut tillgodose de krav som ställer upp. Kommittén ansåg att det inte var lika givet i fråga om 43SOU 2012:55 s. 419. rätten till skydd mot närgången uppmärksamhet. Det pekades på att spridning av smygtagna bilder och filmer i vissa fall hade bedömts som förtal. Enligt kommittén syntes ibland BrB:s bestäm- melser ha pressats hårt för att uppnå materiell rättvisa i det enskilda fallet. Kommittén pekade vidare på att det inte heller finns något generellt förbud för enskilda mot att lämna eller sprida integritets- känsliga uppgifter om en annan person. Ett sådant förfarande är enligt kommittén normalt inte brottsligt som förtal, förolämpning eller ofredande om uppgifterna inte är nedsättande eller miss- aktande, smädande eller utgör en kännbar fridskränkning. Däremot kunde spridningen enligt betänkandet vara otillåten enligt bl.a. PUL. Det kunde enligt kommittén diskuteras hur betydande begräns- ningarna i skyddet för den enskildes privatliv är och hur de förhåller sig till krav. Diskussionen försvåras i viss mån av att det inte sällan är svårt att avgöra vilka krav som konventionen egentligen ställer upp i olika avseenden och därmed om en nationell reglering helt och fullt lever upp till de krav som anses följa av denna. Kommittén pekade vidare på att en avvägning i det enskilda fallet alltid måste göras mellan rätten till skydd för privatlivet och rätten till yttrandefrihet. Kommittén framhöll att förhållandena inom det grundlagsskyd- dade området var något annorlunda, bland annat på grund av det självsaneringssystem som finns där. Kommittén påminde om att inte hade prövat något påstående om privatlivs- kränkning där det svenska tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet hade satts i fråga, och att det därför var vanskligt att avgöra vilka närmare förpliktelser som följer av konventionen inom det grundlagsskyddade området innan en sådan prövning hade skett. Kommitténs överväganden om en eventuell straffbestämmelse Kommittén redovisade i sitt betänkande olika varianter av en straff- bestämmelse som hade övervägts.46 Det mest omfattande och ingripande alternativet som kom- mittén hade diskuterat var en kriminalisering av alla former av kränk- ningar av privatlivet. En sådan bestämmelse skulle enligt betänk- andet kunna formuleras på följande sätt. Den som grovt kränker någon annans privatliv döms för kränkning av privatlivet till böter eller fängelse . En kränkning enligt första stycket är inte brottslig om den med hän- syn till omständigheterna var försvarlig. Den främsta invändningen mot en sådan bestämmelse var enligt kommittén svårigheten att förutse vilka åtgärder som skulle bli straffbara. En bestämmelse med ett betydligt mer preciserat och därmed krympt tillämpningsområde som hade övervägts var följ- ande. Den som i text eller bild allvarligt kränker någon annan genom att a)exponera dennes kropp på ett särskilt närgånget sätt b)blottlägga ett sexuellt övergrepp mot personen, c)förfölja denne med ideliga förödmjukande tillmälen, eller d)sprida bilder som tillkommit genom olovlig fotografering enligt 4 kap. 6 a §, döms för integritetskränkning till böter eller fängelse . En kränkning enligt första stycket är inte brottslig om den med hän- syn till omständigheterna var försvarlig. Straffbestämmelsen i grundlag skulle dock enligt kommittén bara omfatta sådana yttranden som omfattas av grundlagarna medan bestämmelsen i skulle omfatta alla integritetskränk- ningar av angivet slag som inte är försvarliga. Den bestämmelse som kommittén slutligen diskuterade hade haft som utgångspunkt att straffansvaret i stället skulle begränsas till de mest klandervärda fallen, och endast ta sikte på sådana fall som typiskt sett kan leda till allvarligt eller betydande men för den enskilde. Det skulle enligt betänkandet också finnas en möjlighet 46 A.a. s. 436 ff. att undgå straffansvar i situationer där yttrandefrihetsintresset väger tyngre än behovet att skydda den enskildes privatliv. Lag- texten till ett sådant straffstadgande skulle enligt kommittén kunna se ut så här. Den som gör intrång i någon annans privat- eller familjeliv genom att sprida uppgifter om detta på ett sätt som, med beaktande av uppgifter- nas art och övriga omständigheter, är ägnat att medföra allvarligt men för den utpekade eller någon som är närstående till denne döms, om gärningen inte är belagd med straff enligt 1–2 §§, för privatlivskränk- ning till böter, eller, om brottet är grovt, för grov privatlivskränkning till böter eller fängelse i högst . Var uppgiftslämnaren skyldig att uttala sig eller var det annars med hänsyn till omständigheterna försvarligt att sprida uppgifterna ska inte dömas till ansvar. En sådan bestämmelse skulle enligt kommittén kunna placeras i 5 kap. och vara subsidiär till förtal och grovt förtal. Kommittén kom fram till att det inte fanns tillräckliga skäl att införa en straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna. Något förslag till ny straffbestämmelse på det sätt som kommittén hade övervägt lades alltså inte fram. Kommittén anförde att dess arbete var inriktat på integritets- kränkningar i samband med publiceringar i grundlagsskyddade medier. Kommitténs genomgångar av databaser med frivilligt grund- lagsskydd hade sammantaget gett vid handen att det endast i mycket begränsad omfattning förekom integritetskränkningar på dessa. Samma slutsats hade dragits efter genomgångar av fällande beslut från och praxis från för radio och TV. Den rättspraxis som kommittén kände till där enskilda hade blivit utsatta för allvarliga integritetskränk- ningar men där den tilltalade frikänts i avsaknad av en uttrycklig kriminalisering, var uteslutande sådana där grundlagarna inte hade varit tillämpliga. Kommittén anförde att alla ingrepp i TF eller YGL måste ha sin grund i ett angeläget behov som dessutom inte rim- ligen kan tillgodoses på något annat sätt och fortsatte därefter: Det lagstiftningsmässiga skyddet för den enskildes privatliv kan vid en internationell jämförelse framstå som relativt svagt i . Vi har emellertid inte kunnat konstatera att de förpliktelser som följer av är tillräckligt tydliga för att ensamma motivera förändringar i TF och YGL. Våra undersökningar har inte heller gett belägg för att det finns något egentligt behov av att stärka det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL. De integritetskränkningar av allvarligare slag som förekommer inträffar nästan bara utanför det grundlagsskyddade området. Att under dessa förhållanden tillgripa lagstiftning skulle kunna medföra en risk för att de grundlagsskyddade medierna blir mer försiktiga i sin publicistiska verksamhet och att lag- stiftningen därmed får en återhållande effekt som inte är motiverad. Vi har därför stannat vid att det inte finns tillräckliga skäl att införa en straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna. Kommittén hänförde sig till två skrivelser som Datainspektionen hade gett in till kommittén där olika former av integritetskränk- ande publiceringar som förekommer i databaser (webbplatser) på internet hade beskrivits, varefter kommittén avslutade:47 Den bild som vi har fått av förhållandena utanför det grundlagsskyd- dade området ger således vid handen att det där förekommer integr- itetskränkningar i en inte obetydlig omfattning. Att dessa kränkningar inte alltid kan beivras utgör ett problem och kan i många fall framstå som stötande. Mot den bakgrunden finns det skäl för regeringen att överväga lagstiftning utanför det grundlagsskyddade området. Kommitténs ordförande reserverade sig mot två av kommitténs slutsatser, bl.a. huruvida det borde införas en straffbestämmelse om skydd för privatlivet. I ordförandens särskilda yttrande förordades ett särskilt brott – mycket i linje med det tredje av alternativen som kommittén hade övervägt. Mottagandet av yttrandefrihetskommitténs ställningstagande gällande ett förstärkt integritetsskydd Kommitténs ställningstagande till frågan om en särskild straff- bestämmelse i TF och YGL för integritetsskydd möttes av ett blandat remissutfall. Domstolarna och uttryckte att en straffbestämmelse om integritetsskydd behövdes både inom 47 A.a. s. 440. och utanför det grundlagsskyddade området eller i vart fall att det inte kunde avfärdas utan ytterligare utredning och överväganden. Samma uppfattning framförde ombudsmän. JO fram- förde därutöver att det skulle vara tvivelaktigt att införa en kriminalisering av privatlivskränkningar i alla sammanhang utom i framställningar som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagarna – som därmed skulle bli något slags frizon. Universiteten förordade i flera fall ytterligare överväganden. Av myndigheterna förordade främst och Datainspektionen en straffbestäm- melse såväl inom som utanför det grundlagsskyddade området. tillstyrkte behovet av ett förstärkt straff- rättsligt skydd men saknade en tillräcklig analys av grundlags- regleringens förhållande till regleringen i . Medieföretagen, Allmänhetens pressombudsman och företrädare för journalister och tidningsutgivare tillstyrkte kommitténs ställ- ningstagande att det saknades behov av straffrättslig reglering inom det grundlagsskyddade området. 10.4Regleringen i några andra länder I detta avsnitt ges en beskrivning av bestämmelser i , , , och /gällande deras lag- stiftningar om spridning av integritetskänsliga uppgifter. Texten bygger på information som lämnats till utredningen från justitie- departementen i respektive land. Lagstiftningen om spridning av bilder eller andra uppgifter med ett integritetskänsligt innehåll I kapitel 15 i den tyska strafflagen (Strafgesetzbuch, StGB) finns bestämmelser om sanktioner för olika kränkningar av den person- liga integriteten och privatlivet. Dessa bestämmelser (paragraf 201 och 201 a) återges i det följande. Till skydd för den personliga integriteten finns även straffbestämmelser som gäller överträdelser av den tystnadsplikt som särskilt angivna yrkesgrupper har till följd av sin anställning, tjänsteställning eller uppdrag. I paragraf 201 (kränkning av integriteteten för det talade ordet) föreskrivs följande. (1)Den som olagligen 1.gör en ljudupptagning av andras privata samtal, eller 2.använder, eller gör en inspelning som gjorts på det sättet tillgänglig för tredje person, döms till fängelse i högst eller till böter. (2)Den som olagligen 1.avlyssnar med en anordning för tjuvlyssning ett samtal mellan andra som inte är avsett att han ska höra, eller 2.offentliggör ordagrant eller det huvudsakliga innehållet av sådant samtal som spelats in enligt (1) eller avlyssnats enligt (2) döms till samma straff som ovan. Överträdelse av punkt 2 ska endast föranleda ansvar om offentliggörandet inkräktar på någon annans legitima intres- sen. Det är inte straffbart om offentliggörandet gjordes i syfte att garantera ett viktigt allmänintresse. (3)Den som, i egenskap av offentlig tjänsteman eller person som anförtrotts särskilda allmännyttiga funktioner, överträder integrit- eten för det talade ordet enligt (1) eller (2), döms till fängelse i högst eller till böter. (4)Försök till brott är straffbart. (5)Den ljudinspelningsutrustning eller anordning för tjuvlyssning som huvudgärningspersonen eller den sekundäre gärningspersonen använt kan förverkas. I paragraf 201 a (Överträdelse av intimt privatliv genom att ta foto- grafier) föreskrivs följande. (1) Den som olagligen skapar eller överför fotografier av en annan person som befinner sig i en bostad eller ett rum särskilt skyddat från insyn, och därigenom kränker dennes personliga integritet döms till fängelse i högst eller till böter. (2)Den som använder eller tillgängliggör för tredje person sådana fotografier som tillkommit genom ett sådant brott som avses i (1) döms till samma straff som ovan. (3)Den som olagligen och uppsåtligen tillgängliggör för tredje person ett fotografi som tillkom med samtycke från den fotograf- erade personen när denne befann sig i en bostad eller ett rum sär- skilt skyddat från insyn och därigenom kränker personens per- sonliga integritet, döms till fängelse i högst eller till böter. (4)Den utrustning som huvudgärningspersonen eller den sekundäre gärningspersonen använt kan förverkas. Andra straffbestämmelser och bestämmelser om skadeståndsansvar Det finns också straffbestämmelser som inte särskilt avser sprid- ning av integritetskänsliga uppgifter men som kan bli tillämpliga i vissa fall. Vid spridning av pornografiskt material kan gärningen vara att bedöma utifrån den avsedda effekten med spridningen. I ett sådant fall kan t.ex. bestämmelsen om förolämpning bli tillämplig efter- som den straffbelägger handlingar som resulterar i en kränkning av äran – oavsett hur brottet utförs. Förolämpning straffas med fängelse högst eller med böter. Därtill finns det särskilda bestämmelser som kriminaliserar spridning av pornografi. Den tyska skadeståndsrätten innehåller också bestämmelser om skadeståndsansvar för den som på ett olagligt sätt skadat ”andra rättigheter” – däribland den generella rätten till personlig integritet. Regeln föreskriver skadeståndsansvar för den som avsiktligen eller av oaktsamhet och på ett olagligt sätt skadar liv, kropp, hälsa, fri- het, egendom eller någon annan rättighet för någon annan person. Lagstiftningen om spridning av bilder eller andra uppgifter med ett integritetskänsligt innehåll I finns det flera olika bestämmelser som på olika sätt krimi- naliserar spridning av bilder och filmer med integritetskänsligt innehåll. Den viktigaste är bestämmelsen om kränkning av privat- livets fred. I den nya straffeloven återfinns bestämmelsen om kränkning av privatlivets fred som § 267 och har följande lydelse. Den som gjennom offentlig meddelelse krenker privatlivets fred, straffes med bot eller fengsel inntil . Straff etter første ledd kommer ikke til anvendelse på den som bare har deltatt ved teknisk bistand eller distribusjon av et blad eller tids- skrift produsert i riket. Tilsvarende gjelder for kringkastingssendinger. Straff etter første ledd kan bortfalle dersom meddelelsen var frem- kalt av den fornærmede selv ved utilbørlig atferd, eller meddelelsen er blitt gjengjeldt ved en krenkelse av privatlivets fred eller en kropps- krenkelse. Den nya straffeloven trädde i kraft . Bestäm- melsen om kränkning av privatlivets fred ersatte då en bestämmelse som lagtekniskt var något annorlunda utformad. Enligt förarbetena skulle lydelsen enligt den nya straffeloven inte innebära någon materiell förändring. Bestämmelsen straffar att upplysningar om andras personliga förhållanden offentliggörs utan samtycke från den som berörs. Personliga förhållanden omfattar bland annat en persons relation till andra människor (t.ex. romantiska förbindelser), en persons erfarenheter (sjukdomar, psykiska problem, sexuella förhållanden) och information om kroppsliga kännetecken (ärr, funktionsned- sättningar etc.).48 För straffansvar förutsätts att yttranden (bilder, texter etc.) har gjorts offentliga. Yttranden på internet är framförda offentligt, även då tillgång till en internetsida förutsätter inloggning. Det av- görande är om yttrandet framställts på ett sätt som är ägnat att nås av ett större antal personer. 48 Enligt upplysningar från i . Beträffande den innan gällande bestämmel- sen anfördes i förarbetena till den nya straffeloven bl.a. följande.49 För att bestämmelsen ska tillämpas, måste upplysningarna som sprids normalt vara av en viss grad av känslighet. Kärnområdet för bestämmelsen är sanna upplysningar som kränker privatlivets fred. Det kan antas att också osanna upplysningar i någon omfattning kan träffas av bestämmelsen. Uttrycket ”kränker” ger anvisning om en rättsstridighetsvärdering. Rätten till diskretion avseende privata förhållanden är inte absolut, och skyddsintresset måste vägas mot hänsynen till yttrandefriheten. Med anledning av artikel 8 och 10 i har praxis intagit en central position vid domstolarnas tillämpning av bestäm- melsen. Vid bedömningen av straffansvar är det av betydelse om de för- hållanden som gjorts offentliga har ett allmänintresse och om den person som omtalas har centrala samhällsfunktioner. De konkreta omständigheterna som föranlett spridningen kan också vara av betydelse. Om någon uppträtt offentligt på ett sätt som är ägnat att tilldra sig uppmärksamhet, är det något som kan tala emot att det skulle vara kränkande att sprida upplysningarna vidare. Ansvar inträder inte för den som bara har bistått tekniskt till spridningen genom framställning av tryckt skrift, distribution eller liknande. I en kommentar till bestämmelsen (Gylendal Rettsdata) anges bl.a. följande om tillämpningen av bestämmelsen. Kränkning av privatlivets fred föreligger när ett meddelande pga. sin privata karaktär inte bör göras känt för allmänheten. Det behöver inte vara nedsättande eller ärekränkande. Också positiva uppgifter – som att något vunnit ett större belopp pengar – kan omfattas av bestäm- melsen. Uppgiftens sanningshalt är inte avgörande, varför det inte finns rum för sanningsbevisning. Genom rekvisitet ”kränker”, upp- ställs en rättsstridighetsreservation, dvs. ett krav på att gärningen ska vara rättsstridig för att vara straffbar. Handlingen är heller inte rättsstridig om meddelandet sker i ett berättigat tillvaratagande av eget eller annans tarv, eller är i enlighet med skick och bruk. I ett centralt rättsfall (Rt. 2007 s. 687) gällde det publiceringar i Se & Hör av uppgifter om deltagare i en s.k. dokusåpa. 49 Ot.prp.nr 22 s. 148 f. anförde att en genomgång av visar att per- sonskyddet står starkt i förhållande till yttrandefriheten vid publiceringar gällande personer som inte har samhällsfunktioner. I rättsfallet Rt. 2008 s. 489 blev NRK befriat från att betala skadestånd. TV-kanalen hade visat en filmsekvens där en man till- sammans med sin femåriga styvdotter hade förts till polisstation efter att gripits för köp av en mindre mängd heroin. I en sekvens kunde man se en glimt av flickans ansikte. Høyesterett kom fram till att inslaget visserligen omfattades av § 390. Enligt domstolen var det dock inte rättsstridigt, varvid domstolen framhävde att den aktuella sekvensen anknöt till en fråga av stor samhällelig betydelse och att saken hade ett stort allmänintresse. I Rt 2008 s. 1089 gällde målet att en veckotidning hade publicerat ett reportage med fotografier från ett kändispars vigselceremoni på en holme i närheten av det pensionat som hyrts för bröllopsfesten. Fotografierna hade utan samtycke tagits med teleobjektiv på långt avstånd. Høyesterett kom i dissens (3–2) fram till att artikeln med fotografierna inte var rättsstridig. Kravet på att meddelandet ska ha skett offentligt återfinns även i den nya lagstiftningen. Genom en ändring av en annan paragraf har det genom den nya straffeloven skett en utvidgning i detta avse- ende. Det räcker enligt den nya bestämmelsen att meddelandet framställts på ett sätt som är ägnat att nå ett större antal personer, oberoende av om det faktiskt har skett.50 Maximistraffet har genom den nya bestämmelsen höjts från fängelse till fängelse . Enligt förarbetena fanns det goda grunder för att höja maximistraffet. Det hänvisades till att ett skydd för medborgarnas privata sfär, utom ett viktigt intresse i sig själv, också är en förutsättning för upprätthållandet av en fungerande offentlig debatt. Genom höjningen av maximistraffet blev reglerna om försök och medverkan till brott tillämpliga. I författningskommentaren till den nya lydelsen som trädde i kraft ges – som enda konkret exempel – att bestämmelsen ”efter omständigheterna” kan komma att tillämpas på föräldrar som, föranlett av ett ärende hos socialnämnden, lägger ut personliga upplysningar om sina barn på internet. 50 Ot.prp.nr 22 s. 425. Lagstiftningen om spridning av bilder eller andra uppgifter med ett integritetskänsligt innehåll Den centrala bestämmelsen i finsk strafflag (39/1889) på området gäller spridande av information som kränker privatlivet (24 kap. 8 § SL). Enligt 24 kap. 8 a § SL finns en särskild straffskala för grovt brott. har det i funnits bestämmelser om ärekränkning, men 1974 kompletterades ”yttrandebrotten” med ett straffbud om kränkning av privatlivet. Anledningen då var uppkomsten av skandaltidningar och dylikt. hade fällts i , för att det i brottmål beträffande ärekränkning och spridande av information hade fästs för mycket vikt vid äran och integriteten på bekostnad av yttrandefriheten. Bestämmelserna om spridande av information som kränker privatlivet och ärekränkning reviderades 2013 (ikraftträdande ) för att bättre motsvara praxis och rekommendationer. Avsikten var alltså att bättre försöka balansera mellan äran och privatlivet å ena sidan och yttrandefriheten å andra sidan.51 Bestäm- melsens utformning och ändringar redovisas i det följande. Närmare om brottet spridande av information som kränker privatlivet Brottet spridande av information som kränker privatlivet (24 kap. 8 § SL) har följande lydelse. 1)genom ett massmedium eller 2)genom att på något annat sätt göra tillgängligt för ett stort antal människor framför en uppgift, antydan eller bild som gäller någons privatliv så att gärningen är ägnad att orsaka skada eller lidande för den kränkte eller utsätta honom eller henne för missaktning, ska för spridande av information som kränker privatlivet dömas till böter. 51 Uppgifter inhämtade från i .