sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Även medborgare begår, med Lasicas formulering, ”slumpmäs- siga journalistiska handlingar” (random acts of journalism) (Lasica, Journalistik bortom redaktionerna? 2003: s. 71), lite allt som oftast genom att exempelvis dela innehåll, recensera filmer och böcker eller kommentera dagens händelser via sociala medier. Det är uppenbart att den traditionella och professio- naliserade journalistikens tidigare monopol över nyhetsförmedling och opinionsbildning är självklar (Meraz, 2009). Traditionell journalistik kritiseras ibland för att inte lyckas ge en rättvisande bild av samhället (Bruns, 2010). Dessutom tillhör och företräder journalister själva samhällets elit i perspektiv på viktiga samhällsfrågor, vilket kan skapa ett avstånd mellan journalister och medborgare (, 2003; , 2015), särskilt i relation till etniska grupper och minoriteter (se respektive Roosvalls kapitel i denna bok). De traditionella mediekanalerna har dessutom på olika sätt ekonomiska och identitetsrelaterade problem i stora delar av västvärlden (Pickard, 2013; Deuze, 2008). I har tid- ningsmarknaden minskat drastiskt i omsättning och personalstyrkan har bantats avsevärt (TU, 2015). Inte minst på lokal nivå ser vi att de traditionella nyhetsmedierna inte längre förmår bevaka samhället på samma sätt som tidigare (Wadbring och , 2015; Truedson, 2015). Mot bakgrund av detta har andra former av medieinnehåll och medborgarjournalistik som på olika sätt produceras av icke-journalister – eller med terminologi från delbetänkande (2015:94): ”medieborgare” – blivit synnerligen intressant att studera. När den traditionella jour- nalistiken tappar mark – finns det andra alternativ som kan täcka upp för den minskade bevakningen? Detta kapitel handlar främst om forskning kring deltagarjourna- listik (participatory journalism) och medborgarjournalistik (citizen journalism). Deltagarjournalistik som begrepp definierar deltagande i skapandet av journalistiska texter inom ramen för den traditionella journalistikens uttrycksformer – till exempel genom nyhetskom- mentarer eller rekommendationer via sociala medier (, 2011). Det kan även handla om mer aktivt deltagande, som till exempel att rapportera från en katastrof eller att delta i ett kollektivt gransk- ningsförfarande av nyhetstexter. Medborgarjournalistik är en typ av alternativ ”journalistik” som framför allt kommer till utanför den traditionella journalistikens ramar (Nip, 2006). () och () är exempel på medborgarjour- nalistiska webbsidor, eftersom det är främst medborgare som skriver Journalistik bortom redaktionerna? texterna som publiceras där (och , 2013; Chadha och , 2015). Nya möjligheter för deltagande i det offentliga samtalet Denna forskningsöversikt presenterar forskning kring medborgar- och deltagarjournalistik genom att utgå från den teoretiska diskussion som forskningen främst har kretsat kring: de nya möjligheterna för medborgerligt deltagande i det offentliga samtalet. De interaktiva aspekterna av alternativ journalistik som möjliggör aktivt delta- gande är utan tvekan de mest utforskade (se också och kapitel i denna bok för digitalt deltagande i journalistiken). Forskningen kring dessa fenomen har i stor utsträckning präglats av ett intresse för vad dessa kan innebära ur demokratisk synvinkel – med fokus på hur nya sociala medier kan bidra till ökat politiskt deltagande och medborgerligt engagemang (se t.ex. , 2004; Deuze et al., 2007). För att en demokrati ska fungera och vinna legitimitet krävs att samhällslivet präglas av aktivt medborgerligt engagemang i de stora samhällsfrågorna (Habermas, 1984; , 1998). Detta aktiva deltagande (särskilt hos de yngre) är dock långt ifrån så utbrett som man skulle önska, vilket har pekats ut som ett stort problem (och , 2012; , 2011). Den traditionella journalistiken, ofta idealtypiskt beskrivet som det offentliga samtalets fundament, har kritiserats för att inbjuda till passiv konsumtion, snarare än aktivt deltagande (Meadows, 2012). Mot den bakgrunden menar många forskare att om fler än de professionella journalisterna och de experter de intervjuar får höras i debatten, så blir det offentliga samtalet bättre (Bruns, 2008; Gillmor, 2004). pekar på att det är just aktiveringen av medborgarna som är intressant: Alternativa former av journalistik sägs utmana publikens passiva roll som mottagare och i stället stimulera aktivt medborgarskap. (, 2015 s. 1). I takt med att medieforskare började intressera sig för sociala medier och de olika alternativa journalistiska uttryck som dessa möjliggör, sökte många inledningsvis efter empiriska belägg för sådana teser (Se t.ex. och , 2003 och Flew och , 2008). Journalistik bortom redaktionerna? Kännetecknande är dock att det ofta varit studier som fokuserat på enskilda fall, vilket inneburit att generaliseringar är svåra att göra. Deltagarjournalistik: Professionella journalister vs. Vad gäller deltagarjournalistik kan vi se att forskningen kretsat kring problem som hänger ihop med att släppa in icke-professionella röster på publiceringsarenan (et al., 2008; och , 2011). Här handlar det om hur denna typ av material kan komplettera det traditionella redaktionella journalistiska innehållet. Bara genom det faktum att mycket trafik till de traditionella tidningarnas nyhets- sajter till exempel kommer från läsare som delat länkar i sina sociala nätverk innebär en inte obetydlig förskjutning av makten över vad som når ut till människor och vad som inte gör det. skriver att denna situation har inneburit en utvidgad användarroll, där läsarna har blivit ”andrahandsgrindvakter” (secondary gatekeepers) – genom valet att dela eller inte dela, och vidare genom eventuella kommentarer och omdömen som de förser sina delningar med (positiva/negativa t.ex.) (, 2014). Denna förskjutning innebär dock att en del makt fördelas ut från redaktionslokalerna till andra, något som inte alltid upplevs som positivt inom journalistkåren. I de flesta länder kännetecknas den traditionella journalistiken av en professionalitet som innebär att den journalistiska yrkes- utövningen regleras av en viss uppsättning etiska principer, vilka respekteras och upprätthålls av företrädare av yrket (och , 2004). Den professionella journalistiska hållningen omfattar mer än riktlinjer för vad som är tillåtet och innehåller även värderingaromjournalistensansvargentemotsamhället(,2002, se också och kapitel i denna bok om den journalistiska professionen). Innehåll som genereras inom ramen för medborgar- och deltagarjournalistik produceras däremot av människor som inte har samma skyldighet att följa professionella journalistiska riktlinjer. Visserligen finns det ofta villkor för deltagande som innebär att den som vill skriva måste ställa upp på vissa riktlinjer (Bruns, 2008; , 2005). Men i många fall är de är inte skyldiga att ha sådana regler och avtal, och innehållet i dessa regler kan skilja sig åt på ett godtyckligt sätt. Deltagar- och medborgarjournalistiska alternativ till den traditionella journalistiken karaktäriseras därför just av att de Journalistik bortom redaktionerna? inte förväntas leva upp till samma krav som traditionell journalistik (Cenite et al., 2009; , 2006). Och även om ambitionen finns, så kan det vara svårt att upprätthålla efterlevnad av kvalitetskrav och etiska krav där utrymme lämnas för publicering av material från icke- journalister (, 2007). Detta innebär såklart alltid en risk för sådant som den professionaliserade journalistiken (i teorin) alltid försöker undvika: publicering av olämpligt material, faktafel, oredovisade särintressen etc. (Perlmutter och Schoen, 2007; och , 2010). Oavsett om det gäller kommentarsfält i traditionella nättidningar eller material som publiceras på digitala plattformar för medborgar journalistik finns det således ett tydligt spänningsfält mellan vad professionellajournalisterkanbedömasomgodtagbartförpublicering i det offentliga samtalet och vad somliga medborgare väljer att ge ut tryck för (, 2011). Debatten efter Ikea-morden illustrerar detta tydligt. Symptomatiskt är att många tidningar, efter att inledningsvis entusiastiskt omfamnat möjligheten till feedback och ”dialog” med läsaren, numera har begränsat möjligheten att kommentera artiklar. Såväl (som stängde kommentarsfunktionen ) som (som stängde sin ) har motiverat sina beslut med att kvaliteten på kommentarerna var så låg att det inte var värt besväret att fortsätta erbjuda den möjligheten (, 2012; , 2015). Ett antal studier har påvisat att det hos jour- nalisterna finns ett visst motstånd gentemot material som skickas in från allmänheten (Se t.ex. Deuze et al., 2007 och Thurman och , 2010). De flesta stora nyhetsförmedlare erbjuder möjligheter för del tagande i olika former, men inte på ett sätt som skulle kunna utmana den egna redaktionella kontrollen (et al., 2013). Även om det är möjligt att exempelvis ladda upp videoklipp och kommentera artiklar är det dock svårt att gå längre än så. Det är en stor utmaning för journalister att föra en äkta dialog med alla sina läsare, och det är svårgenomförbart att tillåta dem som bidrar med material att få styra över presentationen av sina bidrag eller eventuell redigering (Thurman, 2008). Här syns en intern motsättning mellan delaktig- hetsidealet och professionella journalistiska principer (t.ex. etiska, se , 2012). Ofta vill därför journalister och redaktörer hålla fast vid sin grindvaktsroll för att behålla kontrollen över vad som publiceras och över den journalistiska bedömningen av vad som är och inte är Journalistik bortom redaktionerna? Dessutom vill journalister säkerställa vederhäftig- het och etiska hänsyn, vilket kan medföra att arbetet med av med- borgarna producerat medieinnehåll kan bli resurskrävande. drar slutsatsen att det demokratiska idealet om mer delaktighet från användarnas sida i skapandet av nyheter därför ofta inte realiseras (, 2011; se även et al., 2013). Där forskare hoppats på ett mer inkluderande offentligt samtal där fler röster släpps in på arenan, tenderar traditionella journalistiska principer och arbetssätt i stället att vidmakthålla den typ av logik som styrt journalistiken tidigare (, 2012). Även om den traditionella journalistikens logik kan ses som ett hinder för deltagande, går det även att se att allmänhetens engagemang för att engagera sig i journalistiken utöver just delningar, omröst- ningar och kommentarer uteblivit (och , 2015). Trots att möjligheterna finns att vara med och påverka är det alltså inte så många som tar chansen (, 2012). Vad detta beror på är svårt att säga utifrån nuvarande kunskapsläge. Å ena sidan kan det bero på bristande intresse från allmänhetens sida. Å andra sidan är det möjligt att det finns ett stort engagemang som inte får utlopp på grund av bristande ”möjliggörande” (SOU 2015:94). Den/de som äger en plattform där deltagande potentiellt skulle kunna utövas, riggar också villkoren och de praktiska detaljerna för deltagandet. Det är möjligt att det är just sådana omständigheter som hämmar deltagande i många fall och att det i så fall skulle vara möjligt att få till stånd ett mer aktivt deltagande genom att stödja möjliggörande initiativ. Ett av få fall som uppmärksammats inom forskningen är den taiwanesiska sajten Peopo (), som har en redaktionell stab men som på ett framgångsrikt sätt involverar sina användare hela vägen från produktion till redigering och som dessutom erbjuder sina användare utbildning i bland annat skrivande och källkritik (Chujie, 2010). Medborgarjournalistik: alternativ journalistik i egen regi Medborgarjournalistik (särskilt på nätet) har såväl definierats som diskuterats främst i termer av möjliga demokratiska framsteg (Bruns, 2008; Gillmor, 2004). När traditionella mediebolag inte längre helt styr nyhetsutbudet, blir den offentliga scenen mer tillgänglig för andra aktörer, särskilt eftersom möjligheterna till alternativa Journalistik bortom redaktionerna? publiceringsarenor blivit så många fler (, 2009; et al, 2009). Teoretiskt sett borde detta medföra ett ökat aktivt engagemang i den offentliga debatten (och , 2011; Meadows, 2012). Det finns en realistisk möjlighet för enskilda människor att uppgradera sin status från passiva medlemmar i en maktlös masspublik till att bli aktiva spelare på fältet (Bruns, 2008). I de forskningsresultat som publiceras kan vi urskilja flera uppenbart lovande exempel på hur debatten kan påverkas av med- borgarjournalistiska initiativ. En del studier fokuserar på att visa hur missförhållanden, till exempel maktmissbruk, som i samhällen med hög grad av korruption tidigare kanske skulle passera obemärkt, nu kan dokumenteras och spridas genom alternativa kanaler (Cottle, 2009; Moyo, 2009). och (2010) studerar till exempel vilken betydelse det hade när flertalet privatpersoner filmade döds- skjutningen av i och sedan delade filmerna via medborgarjournalistiska kanaler. I sådana fall är det uppenbart att vanliga medborgare kan göra skillnad genom att sprida information till andra om vad de vet, även om inte alla tar ansvar för anskaffnings- och publiceringsetik och därmed kan orsaka svåra publicitetsskador. I samband med val har också medborgarjournalistikens roll studerats. Flew et al. (2008) studerade ett medborgarjournalistiskt initiativ under det australiska valet , där en särskild plattform på nätet skapades där medborgare kunde skriva egna artiklar om val rörelsen. Initiativet var framgångsrikt och fick många att engagera sig genom att skriva artiklar som sajten fick fler besökare än de tävlande partiernas egna hemsidor. Forskning om medborgarjournalistik från olika delar av världen skiljer sig åt en hel del (och , 2009). I blir vikten av medborgarjournalistik mindre jämfört med till exempel länder med hård censur (Karlekar och , 2009). I sådana länder kan medborgarjournalistiken bli central som alternativ till en press som inte kan sköta sitt granskande eller informerande uppdrag (Hamdy, 2009; och , 2011). Moyo (2009), har visat att medbor- garjournalistiken i blev central för att sprida information i samband med valrörelsen där 2008. påverkade medborgar- journalisterna de traditionella mediernas agenda genom att aktualisera ämnen som aldrig hade tagits upp i de traditionella medierna annars. Journalistik bortom redaktionerna? Även inom länders gränser spelar geografiska skillnader roll. På landsbygden (särskilt i små samhällen där det ofta endast finns en tidning) har medborgarjournalistik diskuterats som ett välbehövligt komplement till de traditionella nyhetsmedierna. Där det är svårt att nå lönsamhet för en mångfald av medier (på grund av bristande kundunderlag) kan frivilliga medborgarjournalistiska alternativ vara enda lösningen för en mer varierad bevakning av viktiga händelser och institutioner. visar studier på att medborgarjournalistiska alternativ inte alltid ses positivt av professionella journalister eller redaktörer (, 2009). Motsatsförhållandet mellan den journalistiska professionaliteten och den journalistiskt oskolade allmänhetens beteende syns alltså även tydligt i forskning om med- borgarjournalistik. (tidigare debattredaktör på ) kallade till exempel medborgarjournalistiken för ”barfota- journalistik” och menade att den utgör ett hot mot den professionella journalistiken, och riskerar att utarma det offentliga samtalet i stället för att stärka det, eftersom vanliga människor i regel varken har den tid eller de resurser som krävs för att bedriva en god kritiskt granskande journalistik (, 2008; , 2011). En av de stora frågorna i detta sammanhang är kopplad till möjligheten att kringgå och utmana de traditionella mediernas privilegier som agendasättare och gatekeepers (Bruns 2005, 2008; 2009). Medborgarjournalister skulle kunna fungera som ”vakthundarnas vakthund” (och , 2014) – genom att granska och kritisera oetisk eller falsk rapportering i de traditio- nella medierna, vilket skulle kunna bidra till att öka de traditionella mediernas ansvarighet gentemot sin publik och samhället (och 2010). Exempel på detta var den svenska sajten , som ursprungligen fanns till just för att upplåta utrymme för vem som helst som hade synpunkter på hur något framställts i till exempel ett nyhetsreportage att publicera sin kritik . (har webbplatsen utvecklats mer till ett debattforum för energifrågor). Andra forskare understryker att medborgarjournalister, som inte är anställda av något medieföretag och därför inte för sin inkomst är beroende av att fortsätta upprätthålla professionella journalistiska arbetsmönster och värderingar, är friare att bryta mot journalistiska konventioner vad gäller till exempel hur man berättar en nyhet. Detta möjliggör en större mångfald av ämnen och perspektiv, exempelvis Journalistik bortom redaktionerna? genom att medborgaren kanske snarare vänder sig till andra sorters källor än de som journalister typiskt använder (Carpenter, 2010; , 2009). Under stridigheterna i /2009 kunde till exempel den svenska sajten snabbt publicera ett 20-tal artiklar, skrivna av användare med både israeliskt och palestinskt ursprung, antingen bosatta i området eller invandrade till . Genom dessa användares inblick i situationen kunde medborgarjournalistiken erbjuda något utöver den professionella nyhetsrapporteringen (, 2011). Trots att det finns många lovande exempel på medborgar journalistik är det viktigt att påpeka att precis som med professionell journalistik, finns vissa begränsande omständigheter. Forskningen visar att ett antal faktorer påverkar medborgarjournalisters möjlighet att bedriva sin verksamhet. Människor som inte är yrkesjournalister har i regel mindre tid till förfogande för att producera nyheter eftersom de ofta har ett annat jobb att utföra. De kan ha svårt att få tillgång till viktiga källor (särskilt från samhällets elitskikt), eftersom de saknar de kontaktnät som etablerade medier ofta kan utnyttja (Glasser, 2000). Dessutom saknas ofta journalistisk skolning. Sådan kompetens – vid sidan om de kompetenser som förvärvas genom att arbeta inom ett nyhetsmedieföretag – utgör också en viktig skillnad mellan journalister och de flesta medborgare. De tenderar även att imitera den traditionella journalistikens nyhetsinnehåll men använder generellt färre källor. Till exempel används intervjuer mer sällan som material jämfört med traditionella medier (och 2015; , , och 2010). Sammantaget gör detta att det ofta är problematiskt för medborgarjournalister att erbjuda genomarbetad journalistik på regelbunden basis (Bakker, 2012; Friedland, 2010; Rosenberry och , 2010). De traditionella nyhetsmediernas gatekeeperroll har, som nämnts ovan,oftakritiseratseftersomdenbidrartillattsorterabortperspektiv och åsikter från den offentliga arenan (, 2010). Men forskning visar att även medborgarjournalistik präglas av ett liknande sätt att väljautvadsomskapubliceras(HoltochKarlsson,2011;Reich,2008). Dessutom kan incitamenten för att bedriva medborgarjournalistik lika gärna vara att generera klick och reklamintäkter som att ge röst åt marginaliserade perspektiv. Detta kan vara ganska svårt att urskilja (Merritt, 2010). Det är inte ovanligt att artiklar som publiceras på medborgarjournalistiska sajter i själva verket är reklam för olika Journalistik bortom redaktionerna? produkter, eller kopior av pressmeddelanden från olika företag och organisationer (och , 2014). En viktig fråga i sammanhanget är hur utbrett fenomenet med- borgarjournalistik är (se kapitel i denna bok för diskussion om medborgarjournalistik inom ramen för nyhetsekologin i stort). Dennafrågainnebärenenormempiriskutmaningförforskare.Medan traditionella medier är lätta att identifiera är medborgarjournalistiska medier inte kartlagda och indexerade på ett sätt som gör att det går att göra uppskattningar. Några försök har gjorts, bland annat i av och (2014), men studien använde medvetet en snäv definition och letade specifikt efter medborgarjournalistiska webb- sidor med geografisk anknytning till kommuner. I studien fann man endast fyra sajter som motsvarade kriterierna. Trots att många lovande exempel har studerats är oftast slutsatsen i de studier jag har gått igenom ofta att det är svårt för alternativa journalistiska uttryck att etablera sig, att få kontinuitet, att upprätt- hålla kvalitet (och , 2011, 2014; Fico et al., 2013). ligger generellt sett bra till jämfört med andra länder vad gäller såväl tillgång till internetuppkoppling och vana att använda digitala verktyg, även om det finns fläckar i tillgång likväl som grupper av med borgare för vilka användningen är mer begränsad (se t.ex. kapitel 3 i SOU 2015:94). Detta kunde tänkas innebära att även ligger långt fram vad gäller förekomst och utbredning av medborgar- och deltagarjournalistik. Om vi får tro den forskning som bedrivits är så inte fallet. Den forskning som gjorts på svenska förhållanden följer i stort dragen som redogjorts för ovan. och (2011) konstaterar i en studie som jämför användargenererat innehåll i svenska och brittiska tidningar att den typ av innehåll som användare bidrar med tenderar att röra sig inom ramen för lätt underhållning eller stoff av mer personlig karaktär, snarare än rent nyhetsmaterial (och , 2011). En undersökning av framväxten av deltagarjournalistiska inslag på de fyra största svenska tidningarnas hemsidor –2009 visar att möjligheterna till interaktivitet via deras egna plattformar Journalistik bortom redaktionerna? (att interagera med nyheter och att bidra med material) ökade kraf- tigt under dessa år (, 2011). Detta gäller främst innehåll av kringliggande karaktär som omröstningar och kommentarer i anslutning till mer traditionellt redaktionellt stoff. studier visar att även om vissa indikatorer på interaktivitet (kommentarer och blogglänkar på nyhetssajter) ökade , minskade dessa ganska dramatiskt (et al., 2015). Att skriva kommentarer till nyhetsartiklar eller att skriva på egna bloggar förekommer visserligen, men har inte riktigt omfamnats av de breda lagren. Publikens ganska svala intresse för interak- tivitet på tidningarnas hemsidor skulle enligt (2012) kunna förklaras med att tidningarna själva signalerat ett slags ”ängslig konservatism” i sitt sätt att erbjuda möjligheter till interaktivitet. Enligt vissa forskare är problemet dock inte främst att möjligheterna till deltagande är svårt eller komplicerat, utan beror främst på ett ointresse för dessa aktiviteter från användarnas sida. (2008), som har undersökt hur svenska användare värderar möjligheten att själva delta i skapandet av nyheter, och hur de använder dessa möjligheter kom fram till att var publiken fortfarande inte riktigt redo för att ta steget fullt ut och använda möjligheterna till interaktivitet och deltagande. Dessutom, pekar på att de som ändå väljer att göra detta, tillhör en kategori som redan är relativt aktiv i sociala medier och som redan har ett stort intresse för politik och nyheter (, 2008). Det är alltså svårt att tala om någon aktiverande effekt som påverkar fler människor i samhället till ett ökat engagemang (et al., 2015). En ytterligare faktor som bör nämnas här är att mycket av interak- tiviteten har flyttats från tidningarnas egna plattformar till andras plattformar, så som Facebook och Twitter (se också och kapitel i denna bok). nämnda studie av och (2014) gick vidare än att bara kartlägga förekomsten av medborgarjournalistiska sajter i . Innehållet på dem som identifierades analyserades och resultatet visar att innehållet på dessa sajter var spretigt: en blandning av affärsnyheter, personliga reflektioner och rapporter från nöjeseve- nemang. Antalet skribenter var generellt lågt, och de flesta artiklarna hade skrivits av en liten grupp aktiva medborgarjournalister (, 2014; och , 2015). Journalistik bortom redaktionerna? Det har inte saknats deltagar- och medborgarjournalistiska ini- tiativ i . En tidig nättidning med medborgarjournalistik som huvudingrediens är , grundad och fortfarande aktiv. är det många intressanta sajter som kommit och gått.