sou · H4B34 · 2016-01-15 00:00:00 — Med utgångspunkt i dessa bestämmelser går det – enligt det rådande synsättet – att fastställa vilket bruk av tryck- och yttrandefriheten som tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen är tänkta att omfatta. Om ett visst yttrande inte omfattas av grundlagarnas innebörd och syfte blir inte tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen tillämpliga. Yttrandet ligger då utanför det mate- riella tillämpningsområdet. Det kan bli fallet om ett grundlagsskyddat medium används för att begå bedrägeri, oredligt förfarande, svindleri eller något liknande brott. Gärningar av det slaget prövas enligt brotts- balken. Observera att andra skyddsregler, t.ex. censurför- budet tillämpas även om ett yttrande faller utanför innebörden och syftet. Synsättet att tryck- och yttrandefrihetens ändamål medför vissa undantag från det materiella tillämpningsområdet får betydelse också i andra avseenden som inte närmare gås igenom här. 4.6.2Grundprinciperna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen I tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen läggs ett mycket detaljerat skyddssystem för tryck- och yttrandefriheten fast. Det här systemet vilar på ett antal grundprinciper som syftar till att ge ett särskilt starkt skydd för tryckta skrifter och vissa andra medie- former. En viktig komponent i skyddet är också att inga andra be- gränsningar i tryck- och yttrandefriheten får göras än de som följer av de två grundlagarna. Begränsningar av det slaget förutsätter alltså grundlagsändring. Det här innebär en tydlig skillnad mot regleringen i regeringsformen enligt vilken yttrandefriheten – i den innebörd utanför tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som avses i regeringsformen – under vissa förutsättningar kan inskränkas genom vanlig lag. De grundprinciper som tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen bygger på kan benämnas på lite olika sätt. Ett vanligt framställningssätt är att tala om att systemet bygger på prin- ciperna om förbudet mot censur och hindrande åtgärder, etable- ringsfrihet, ensamansvar, meddelarskydd, särskild brottskatalog och särskild rättegångsordning. Bestämmelserna om censurförbud och förbudet mot hindrande åtgärder är ofta aktuella i frågor som rör bl.a. skoltidningar och skrifter som politiska partier vill sprida på en skola. Den fortsatta framställningen tar därför först sikte på dessa principer. Därefter tas principen om den särskilda brottskatalogen upp helt kort. Censurförbudet innebär beträffande tryckta skrifter att framställ- ning och spridning inte får villkoras av att det allmänna granskar innehållet i förväg (1 kap. 2 § första stycket TF). Det grundläg- gande syftet med censurförbudet är att en skrift alltid ska kunna offentliggöras före ett eventuellt ingripande mot dess innehåll. Alltså har tryckfrihetsförordningen konstruerats så att straffrättsliga åtgär- der med anledning av innehållet får ske först i efterhand. Förbudet mot censur gäller som huvudregel också för de medier som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 3 §). Förbudet mot hindrande åtgärder finns när det gäller tryckta skrifter i 1 kap. 2 § andra stycket TF. Ej heller vare tillåtet för myndighet eller annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll, genom åtgärd som icke äger stöd i denna förordning, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess sprid- ning bland allmänheten. Enligt bestämmelsen får alltså t.ex. inte en rektor för en skola på grund av en skrifts innehåll vidta någon åtgärd som innebär hind- rande av skriftens försäljning eller spridning bland eleverna i skolan om detta inte är särskilt sanktionerat i tryckfrihetsförordningen. En sådan särskild sanktion som bör lyftas fram i sammanhanget är den som finns i 6 kap. 2 § första stycket 2 p TF där det anges att ”utan hinder av denna förordning gälle vad i lag är stadgat för det fall att någon bland barn och ungdom sprider tryckt skrift, som genom sitt innehåll kan verka förråande eller eljest medföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran”. Lagstadgandet finns i 16 kap. 12 § som en kriminaliserad gärning mot den allmänna ord- ningen under benämningen förledande av ungdom (se vidare om detta brott i avsnitt 8.4). Motsvarande bestämmelse om hindrande åtgärder i yttrandefri- hetsgrundlagen finns i 1 kap. 3 § tredje stycket. I 3 kap. 12 § första stycket 3 YGL anges motsvarande undantag med koppling till be- stämmelsen i om förledande av ungdom. Det kan noteras att lagtexten i yttrandefrihetsgrundlagen är något annorlunda – och mer modernt – formulerad. Här sägs att bestämmelserna i yttrande- frihetsgrundlagen inte hindrar att det meddelas föreskrifter i lag om straff och särskild rättsverkan för den som bland barn och ungdom sprider tekniska upptagningar som genom sitt innehåll kan verka förråande eller medföra annan allvarlig fara för de unga. Av bestämmelsen i 1 kap. 2 § TF om förbud för myndighet och annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll hindra bl.a. dennas spridning bland allmänheten anses motsättningsvis framgå att tryckfrihetsförordningens bestämmelser till skydd för tryckfri- heten inte hindrar vissa ordningsföreskrifter rörande spridningen av tryckta skrifter. En förutsättning för sådana bestämmelser är dock att de inte gör skillnad mellan skrifter på grund av dess innehåll. Det kan noteras att JO och JK i ett flertal beslut som gällt spridning av skoltidningar eller politiska skrifter på en skola framhållit att förbudet mot spridningshinder i 1 kap. 2 § TF inte gäller om för- budet grundas på ordningsskäl (se bl.a. JK:s beslut och JO 1973 s. 491). Tryckfrihetsförordningen innehåller en uppräkning av de gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift ”och är straffbara enligt lag” (7 kap. 4 §). I den s.k. brottskatalogen kan bl.a. nämnas brotten hets mot folkgrupp, ärekränkningsbrott (dvs. förtal och förolämpning) samt också flera brott som innefattar hot i olika avseenden (olaga hot, hot mot tjänsteman och övergrepp i rättssak). Genom en hänvisning till yttrandefrihetsgrundlagen ska tryckfri- hetsbrotten anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställ- ning som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen och är straffbara enligt lag (5 kap. 1 §). Den enda skillnaden mellan tryckfrihetsför- ordningen och yttrandefrihetsgrundlagen i det avseendet är att brottet olaga våldsskildring är något olika utformat i de två grundlagarna. Det kan noteras att brottet ofredande inte upptas i brottskata- logen. Detta brott är alltså inte straffbart när fråga är om tillämpning av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Begås ett ofredandebrott däremot i samband med ett muntligt yttrande utanför grundlagsområdet är det straffbart enligt vanliga regler. 5Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. I det här kapitlet redogör utredningen för innehållet i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och konventionen om barnets rättigheter () i relevanta delar. Också artikel 11 om yttrandefrihet enligt den Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter redovisas kort. Det bör i sammanhanget sägas att utöver och finns ett flertal internationella dokument som har betydelse för barns och elevers rättigheter. Här kan helt kort nämnas FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter som antogs av FN . I artikel 19 i den konventionen anges rätten till yttrandefrihet. En särskild hänvisning till barn finns i arti- kel 24 där bl.a. barnet ges rätt till sådant skydd som dess ställning som minderårig kräver. Utredningen går inte närmare in på övriga konventioner. undertecknades av bl.a. i och trädde i kraft . Den gäller som svensk lag. I 2 kap. 19 § RF anges att lag eller annan föreskrift får inte meddelas i strid med åtaganden på grund av . Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. omfattar alla persongrupper, alltså även barn och unga. I konventionen och senare antagna tilläggsprotokoll slås ett antal grundläggande mänskliga rättigheter fast. I detta avsnitt redo- görs för några artiklar som har särskild relevans för utredningens uppdrag. efterlevnad kontrolleras av Europadom- stolen, som avgör mål enligt konventionen. Hos kan såväl mellanstatliga mål som enskilda klagomål prövas. 5.2.1Rätt till skydd för privat- och familjeliv, artikel 8 Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Denna rättighet får inte inskränkas av det allmänna annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hän- syn till vissa närmare angivna mål nämligen; statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyg- gande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Konventionsbestämmelsen i artikel 8 ger enligt praxis upphov inte bara till en negativ förpliktelse för det allmänna att avhålla sig från omotiverade inskränkningar i denna rättighet utan även en positiv skyldighet för det allmänna att se till att enskilda även i förhållande till andra enskilda tillförsäkras en rätt till skydd för privat- och familjeliv. Ett sådant skydd tillförsäkras bl.a. genom kriminalisering av olika åtgärder som innefattar intrång i den person- liga integriteten. 5.2.2Tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet, artikel 9 I artikel 9 anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar bl.a. frihet att byta religion samt att utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Friheten att utöva sin religion eller tro får endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demo- kratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till den allmänna säker- Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. heten eller till skydd för allmän ordning, hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. bestämmelse om religionsfrihet gäller inte bara för personer utan också för religiösa samfund. I NJA 2005 s. 805 prövade i vad mån bl.a. artikel 9 i påverkade en pastors ansvar som stod åtalad för hets mot folkgrupp efter att ha framfört vissa uttalanden om homosexuella i en predikan. Utredningen redogör för detta rättsfall i avsnitt 8.2.5. Till belysande av artikel 9 kan också dom i mål mot nämnas. , som var medlem i ”Livets ord”, utsattes först för påtryckningar att säga upp sig själv och avskedades sedan från sin tjänst vid en statlig skola med motiveringen att hon inte längre uppfyllde utbildnings- och yrkeskraven för anställningen. bedömde emeller- tid att anställningen inte hade upphört enbart på grund av att kraven för anställningen hade ändrats, så som regeringen hävdade, utan att den i realiteten upphört på grund av religiösa tro och till- hörighet till ”Livets ord”. Avskedandet ansågs kränka hennes rätt till religionsfrihet. 5.2.3Yttrandefrihet, artikel 10 Av artikel 10 i framgår att var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar enligt första stycket åsikts- frihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Av andra stycket framgår att yttrandefriheten kan begränsas. Det uppställs här tre grundläggande krav för att en inskränkning ska vara förenlig med konventionen. För det första ska begränsningar ske i lag (a). Det andra kravet (b) innebär att inskränkningen ska avse att tillfredsställa något av följande ändamål: statens säkerhet, den territo- riella integriteten eller den allmänna säkerheten, förebygga oordning eller brott, skydda hälsa eller moral eller annans goda namn och rykte eller rättigheter, förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller att upprätthålla domstolars auktoritet och opartiskhet. Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. ska (c) inskränkningarna ”vara i ett demokratiskt samhälle nödvän- diga” för att tillgodose något av de ändamål som anges i (b). Enligt första stycket skyddar alltså bestämmelsen mot ingrepp i yttrandefriheten från offentliga myndigheter. Som för många andra fri- och rättigheter anses dock bestämmelsen även medföra en positiv förpliktelse för konventionsstaterna att skydda yttrandefriheten från ingrepp av enskilda personer eller andra institutioner som det all- männa inte svarar för. Det kan t.ex. innebära att en stat måste vidta åtgärder som förhindrar att spridningen av en viss åsikt inte hindras av politiska motståndare och att tidningar kan distribueras utan ingrepp av odemokratiska grupper.1 har uttryckt följande om yttrandefriheten i målet Handyside mot . Yttrandefriheten utgör en av de väsentliga grundvalarna för ett [demo- kratiskt] samhälle, en av de grundläggande förutsättningarna för dess framsteg och för varje människas utveckling. --- den omfattar inte en- dast ”information” och ”idéer” som mottas positivt eller anses ofarliga utan också dem som kränker, chockerar eller stör staten eller någon del av befolkningen. Detta är de krav som ställs av den pluralism, den tolerans och den vidsynthet utan vilka inget ”demokratiskt samhälle” kan existera.2 har i ett antal rättsfall framhållit betydelsen av yttrandefriheten i politiska sammanhang (se t.ex. dom i målet mot ). Domstolen under- stryker dock att den som utnyttjar sina rättigheter och friheter enligt artikel 10 har också ansvar och skyldigheter, exempelvis en plikt att så långt som möjligt undvika uttalanden som är omotiverat kränkan- de för andra och därför utgör angrepp på deras rättigheter och inte bidrar till någon form av allmän debatt som kan medföra framsteg i umgänget mellan människor. Konventionsstaterna har i allmänhet en viss frihet, ”of appreciation”, vid regleringen av yttrandefri- heten beträffande sådant som kan kränka djupt personliga upp- fattningar i moralfrågor eller religionsfrågor (se t.ex. Europadom- stolens dom i målet Gündüz mot , p. 1Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, 2015, s. 459. 2Danielius, s. 457. Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. har när det gäller gränserna för acceptabel kritik mot politiker uttalat bl.a. följande (dom i mål Lingens mot p. Gränserna för acceptabel kritik är därför vidare när det gäller en politi- ker i denna egenskap än när det är fråga om en privatperson. Till skill- nad från den senare exponerar sig den förre oundvikligt och medvetet för en närgången granskning av varje ord och handling från både jour- nalisters och allmänhetens sida, och han måste därför visa ett större mått av tolerans. Utan tvivel tillåter artikel 10.2 att andras – dvs. alla indivi- ders – rykte skyddas, och detta skydd omfattar också politiker, även när de inte handlar som privatpersoner, men i sådana fall måste kravet på skydd vägas mot intresset av en öppen diskussion av politiska frågor.3 Enligt tolkning av artikel 10 är alltså gränserna för acceptabel kritik mot politiker vidare jämfört med en privatperson. Yttrandefrihet enligt Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter, artikel 11 När Lissabonfördraget trädde i kraft blev också Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter rättsligt bindande och fick status som fördrag. Yttrandefriheten behandlas i artikel 11 i EU-stadgan. Artikeln är tänkt att motsvara innehållet i artikel 10 i Europakonventionen.4 I artikelns första punkt anges att var och en har rätt till yttran- defrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inbland- ning och oberoende av territoriella gränser. I andra punkten sägs att mediernas frihet och mångfald ska respekteras. 5.2.4Rätt till ett effektivt rättsmedel, artikel 13 Enligt artikel 13 ska var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts, ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet, och detta även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. 3Danielius, s. 477. 4Commentary of the charter of fundamental rights of Union, 2006, s. 115. Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. Rätten till tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet återfinns bland de artiklar i som inte gäller självständiga rättigheter (artiklarna 13–18). Artikel 13 måste således läsas tillsammans med andra bestämmelser, till skillnad från rättigheterna i artiklarna 2–12 (rätt till liv, förbud mot tortyr, slaveri och tvångsarbete, rätt till frihet och säkerhet, rätt till en rättvis rätte- gång, förbudet mot straff utan lag och rätten till skydd för privat- och familjeliv, rätten till tankefrihet och religionsfrihet, rätten till yttrandefrihet, associations- och mötesfriheten och rätten att ingå äktenskap) och de rättigheter som finns i tilläggsprotokollen till konventionen. Detta innebär att klagomål som inte omfattas av bestämmelser i konventionen inte heller kan grunda någon särskild rätt enligt artikel 13. Förenklat uttryckt kan man säga att artikel 13 kompletterar de bestämmelser i konventionen och tilläggsproto- kollen som reglerar de materiella rättigheterna genom att förutsätta att det finns effektiva nationella rättsmedel om de materiella rättig- heterna har kränkts. 5.2.5Förbud mot diskriminering, artikel 14 Artikel 14 innehåller ett förbud mot diskriminering. I artikeln före- skrivs att åtnjutande av de fri- och rättigheter som anges i konven- tionen ska säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögen- het, börd eller ställning i övrigt. Konventionen innehåller inte någon definition av vad som avses med diskriminering, men enligt praxis från är olika behandling diskriminerande i konventionens mening om den saknar objektiv och saklig grund. En kränkning föreligger således om en olikhet i behandlingen av lika fall inte tjänar något godtagbart syfte eller om de medel som används för ett i och för sig godtagbart syfte inte står i rimlig proportion till syftet. Diskriminering kan också föreligga när en stat utan objektiv och godtagbar grund underlåter att göra skillnad mellan personer som inte befinner sig i en likartad situation.5 5 dom i mål Thlimmenos mot , punkt 44. Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. Diskrimineringsförbudet kan inte tillämpas helt fristående från resten av konventionen utan endast i förhållande till sådana rättig- heter som i sig omfattas av konventionens tillämpningsområde. Det innebär dock inte att artikel 14 skulle sakna självständigt värde. har slagit fast att det är tillräckligt att de faktiska omständigheterna i målet faller inom ramen för någon av rättighets- artiklarnas tillämpningsområde. Diskrimineringsförbudet i artikeln omfattar även de rättigheter som skrivits in i konventionens tilläggsprotokoll. Diskrimineringsgrunderna är inte uttömmande angivna. Därför kan även andra diskrimineringsgrunder såsom funktionshinder, sexuell läggning och ålder omfattas av artikel 14. 5.2.6Förbud mot missbruk av rättigheter, artikel 17 Artikel 17 anger att ingenting i konventionen får tolkas så att det med- för en rätt för någon stat, grupp eller person att bedriva verksamhet eller utföra handling som syftar till att utplåna någon av de fri- och rättigheter som angetts i konventionen eller till att inskränka dem i större utsträckning än vad som medgetts där. 5.2.7Rätt till undervisning, artikel 2 i första tilläggsprotokollet I första tilläggsprotokollet till regleras rätten till undervisning. Där föreskrivs i artikel 2 att ingen får förvägras rätten till undervisning. Vidare ska staten – vid utövandet av den verk- samhet som staten kan ta på sig i fråga om utbildning och under- visning – respektera föräldrarnas rätt att tillförsäkra sina barn sådan utbildning och undervisning som står i överensstämmelse med för- äldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse. Rätten till undervisning har av förklarats som en rätt att få tillträde till den av myndigheterna organiserade undervisning som faktiskt existerar vid en viss tidpunkt.6 Artikeln skyddar också föräldrars rätt att ge sina barn en upp- fostran som står i överensstämmelse med sin egna religiösa och filoso- 6 , s. 612. Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. När ratificerade gjordes ett särskilt förbehåll i förhållande till nu nämnda skrivning om föräldrars rätt. I sammanhanget angavs att inte kunde tillerkänna föräldrar rätten att, under åberopande av sin filosofiska åskådning, påfordra att deras barn befriades från deltagande i obliga- torisk skolundervisning. När inkorporerade Europakonven- tionen antogs emellertid konventionen i sin helhet. I förarbetena (prop. 1993/94:117 s. 44 f.) betonades vikten av att de fri- och rättig- heter som åtagit sig att respektera verkligen kan garanteras i förhållande till alla medborgare. I de fall skolans hållning strider mot den övertygelse som en förälder hyser bryts dock två delvis skilda synsätt mot varandra. Ett synsätt utgår från föräldrarnas ansvar som fostrare och samhällets plikt att respektera de val som föräldrarna träffar. Ett annat synsätt är det som bl.a. kommer till uttryck i barn- konventionen och som fäster avgörande vikt vid barnets rätt till en utbildning som utvecklar respekt för demokratiska värderingar. Det framhölls vidare att dessa båda synsätt behöver emellertid inte vara oförenliga, vilket också framgår av ett beslut av Europeiska kommissionen för mänskliga rättigheter (ansökan 17678/91). Klago- målet gällde två svenska föräldrar som anförde att svenska myndig- heter, genom att vägra deras barn rätten till hemundervisning på högstadienivå, hade kränkt deras rätt att tillförsäkra barnen en undervisning som stod i överensstämmelse med deras religiösa och filosofiska övertygelse. Klagandena gjorde gällande bl.a. att den all- männa skolans sociala träning syftade till att förstöra barnens kristna tro. I sitt avgörande uttalade kommissionen att föreskriften i arti- kel 2 i tilläggsprotokollet om respekt för föräldrars religiösa och filosofiska övertygelse måste läsas tillsammans med artikelns första mening som föreskriver att ”ingen må förvägras rätt till undervis- ning”. Eftersom denna mening inleder och dominerar artikeln måste enligt kommissionen den slutsatsen dras att föräldrars övertygelse endast kan respekteras i den mån den inte står i konflikt med barnets grundläggande rätt till utbildning. Det innebär att föräldrar inte på grund av sin rätt till övertygelse kan vägra barnet rätt till utbildning. Regeringen förklarade att den fäste avgörande vikt vid det all- männa synsätt som kommissionen anlagt, nämligen att det grund- läggande är barnets rätt till undervisning och att föräldrars rätt till respekt för sin övertygelse måste ses i ljuset härav (prop. 1993/94:117 s. 45). Elever och mänskliga rättigheter i internationella konventioner m.m. Att föreskriften i artikeln om respekt för föräldrars religiösa och filosofiska övertygelse måste läsas tillsammans med artikelns första mening som föreskriver att ingen må förvägras rätt till undervis- ning samt att föräldrars övertygelse endast kan respekteras i den mån den inte står i konflikt med barnets grundläggande rätt till ut- bildning har också uttalats av Europadomstolen.7 ratificerade utan att något förbe- håll gjordes på någon punkt. Anslutningen till konventionen inne- bär att åtagit sig att se till att konventionens rättigheter för barn verkligen genomförs. gav regeringen (S 2013:08) i uppdrag att bl.a. analysera vilka fördelar och nackdelar en inkorpo- rering i svensk rätt av och de tilläggsprotokoll som tillträtt skulle kunna medföra (se direktiv 2013:35).