sou · H4B343 · 2016-06-16 00:00:00 — Kopplingen mellan de båda instrumenten framgår tydligt av artikel II i proto- kollet, där det anges att konventionen och protokollet ska benäm- nas ”konventionen om internationella säkerhetsrätter i lösa saker så- som denna är tillämplig på rullande järnvägsmateriel” (Convention on International Interests in as applied to railway rolling stock). Konventionen och protokollet kommer att komplet- teras med föreskrifter från tillsynsmyndigheten, se artikel 17.2 d i konventionen samt artikel XIV.1 och XV.1 i protokollet. Dessa före- skrifter kan avse förfarandet kring det internationella registret eller tillfällig avstängning av registret, bl.a. på grund av underhåll, tek- niska problem eller säkerhetsfrågor. 5.3Tillämpningsområde och allmänna bestämmelser (kapitel I) I artikel I.2 i järnvägsprotokollet definieras fem olika termer som är mer eller mindre specifika för finansiering av rullande järnvägs- materiel. Dessa termer är borgensförbindelse (artikel I.2a), borgens- man (artikel I.2b), insolvenssituation (artikel I.2c), stat med primär jurisdiktion över insolvensärende (artikel I.2d) och rullande järnvägs- materiel (artikel I.2e). Med termen insolvenssituation (insolvency-related event) avses här inledande av insolvensförfaranden eller gäldenärens besked om betal- ningsinställelse. Det kan också avse en faktisk inställelse av betal- ningar i de fall borgenären är förhindrad att inleda ett insolvens- förfarande mot gäldenären eller att vidta åtgärder enligt konven- tionen, enligt lag eller efter en statlig åtgärd (se artikel I.2c). Vid en insolvenssituation blir bestämmelserna i artikel IX tillämpliga förut- satt att staten med primär jurisdiktion över insolvensförfarandet har lämnat en förklaring om att tillämpa artikeln. Primär jurisdik- tion har den fördragsslutande stat där gäldenären har sina huvud- sakliga intressen. Härmed avses den stat där gäldenären har sitt regi- strerade säte eller, om sådant saknas, den stat där bolaget är bildat (artikel I.2d). Om staten med primär jurisdiktion inte har lämnat en förklaring om att tillämpa protokollets insolvensbestämmelse, tilläm- pas den nationella insolvensrätten. En stat kan också i sin förklaring ange att bestämmelsen endast ska tillämpas på vissa typer av insol- vensförfaranden. Rullande järnvägsmateriel som definieras i artikel I.2e beskrivs närmare i avsnitt 5.3.2. Parterna avgör till största delen själva om protokollets bestäm- melser ska tillämpas eller inte (artikel III). Genom ett skriftligt av- tal får de avstå från att tillämpa artikel IX och i sina förbindelser med varandra avtala bort eller ändra tillämpningen av samtliga bestäm- melser i protokollet, utom såvitt avser artikel VII.3 och VII.4. Men en sådan avtalad begränsning kan endast avse parternas inbördes Tredje mans rätt att åberopa järnvägsprotokollets bestäm- melser – förutsatt att de annars är tillämpliga – påverkas alltså inte. Enda undantaget är artikel IX om åtgärder vid insolvens, som kan avtalas bort även om det påverkar tredje mans rätt. Det framgår inte tydligt av artikelns ordalydelse, men parterna har inte rätt att ändra (derogate from or vary) tillämpningen av artikel IX. En med- lemsstat måste använda något av alternativen A, B eller C; se använd- ningen av ordet ”exclude” i artikel III med avseende på artikel IX. Det är också genom ett skriftligt avtal möjligt att avstå från att tillämpa hela artikeln.2 5.3.2Egendom som omfattas av järnvägsprotokollet Kapstadskonventionen och järnvägsprotokollet är tillämpliga på rull- ande järnvägsmateriel såsom det definierats i artikel I.2e i proto- kollet. Definitionen täcker två typer av järnvägsfordon, fordon som rullar på ett fast järnvägsspår och fordon som leds direkt på, över eller under en styrbana som reglerar den exakta vägen för fordonet såsom en traditionell järnvägsspår.3 Den sistnämnda typen av järn- vägsfordon inkluderar monorailtåg4, maglevtåg5 som svävar ovanför spåren via elektromagnetisk kraft, tåg som förflyttar människor mellan olika terminaler på flygplatser, bergbanor och andra linbanor.6 Styrbanan måste dock fysiskt vara på plats, vilket innebär att ett styrsystem (t.ex. GPS) som vägleder ett fordon faller utanför definitionen.7 De två ovan nämnda typerna av järnvägsfordon täcks av arti- kel I.2e oavsett fart, storlek, lastkapacitet eller om de används för transport av passagerare, gods eller med avseende på växling. Defini- tionen täcker dessa fordon även om de för tillfället inte skulle t.ex. rulla på spår eller styrbana av olika skäl. Det viktiga är att finan- 2Goode, a a s. 168 och artikel III i protokollet. 3Rail , “What equipment is covered by the Luxenbourg protocol?”. Däremot kvalificerar inte en filmkamera som rullar på ett järnvägsspår som ett fordon. 4Monorail är en bana för tåg som går på en balk, i stället för två parallella räler (skenor). Monorailtåg är bredare än spåret de går på. Det finns två huvudtyper av monorailsystem: de hängande tågen som löper hängande under spåret och de flesta system av den andra typen går högt ovanför marken på pelare. 5Maglevtåg är en modern tågform, som använder magnetiska krafter, maglevteknik, som fram- drivningsmetod. Maglevtåg finns i begränsad utsträckning i , och . 6Goode, a a s. 166. 7Rail , “What equipment is covered by the Luxenbourg protocol?”. siären när avtal om finansiering ingås, försäkrar sig om att fordonet rent tekniskt kan rulla på spår eller ledas på, över eller under en styrbana. Definitionen täcker inte trådbuss8 som till skillnad från spårvagnar inte rullar på räls utan drivs genom anslutning till luftledningar som inte styr det exakta fordonets rörelse, och inte heller fordon som är ”trucking vehicles” dvs. s.k. fordonståg som körs på vägar och består av ett fordon (lastbil) med flera släpvagnar (t.ex. i ).9 Vad som utgör rullande järnvägsmateriel enligt artikel I.2e för registreringsändamål beror på konstruktionen av ett tåg och på hur lätt vagnarna kan separeras. En spårvagn är sammansatt på så sätt att hela uppsättningen av vagnar är konstruerad som en enda enhet, med ledningshylsor, etc., som går längs spårvagnen. Det går där- med inte att dela upp spårvagnen i kortare sektioner utan större ansträngning och arbete. Därför är spårvagnen som helhet en rele- vant enhet för registrerings ändamål. Detsamma gäller för tåg där intilliggande vagnar inte bara är fästade på en delad boggi, utan är permanent sammankopplade så att tåget fungerar som en enda en- het och ska behandlas som sådan för registreringsändamål. Be- träffande de tåg som består av separata vagnar där vagnarna sitter på boggier som är lätt avtagbara och utbytbara, ska däremot varje vagn anses vara en distinkt registrerbar enhet. Artikel I.2e omfattar även olika komponenter, utrustningsdetaljer och delar som är installerade på eller integrerade i fordonen. De olika komponenterna kan vara framdrivningssystem som är ett sys- tem för leverans av drivkraft till ett tåg; en motor som ger kraft till ett lok, en ledad uppsättning vagnar eller en motorvagn. Som kom- ponent räknas även broms, en axel (till vilken roterande hjul är bundna), en strömavtagare som är en släpkontakt som överför driv- ström från en kontaktledning till en trådbuss eller till ett eldrivet järn- vägs-, spårvägs- eller tunnelbanefordon. Strömavtagarna utgörs dels av en kontaktskena som glider mot kontaktledningen och tar upp strömmen dels av en tryckmekanism som pressar kontaktskenan mot kontaktledningen under den dynamiska miljön där fordonet rör sig.10 8Trådbussen är tekniskt sett i princip en vanlig buss, där förbränningsmotorn har ersatts av en elmotor. 9Goode, a a s. 166. 10A a s. 167. Rättigheter i komponenter (inklusive motor) före installation eller efter borttagning är utanför ramen för konventionen eftersom de inte utgör ”objekt” som avses i artikel 1u i konventionen, utan styrs i stället av tillämplig nationell lag.11 Enligt konventionen finns ingen möjlighet till registrering av van- liga försäljningar i det internationella registret. Konventionens be- stämmelser gäller rullande järnvägsmateriel såsom de angetts i järn- vägsprotokollet artikel II.1. Luftfartsprotokollet och protokollet av- seende rymdegendom utvidgar tillämpningsområdet för registrerings- och prioritetsbestämmelserna i konventionen till att också avse för- säljningar och kommande försäljningar. Till skillnad från dessa proto- koll tillåter artikel XVII i järnvägsprotokollet endast registrering av meddelande om försäljning i upplysningssyfte. Frågor om prioritet mellan olika säkerhetsrätter och dess tillhörande rättigheter påverkas inte av registrering av ett sådant meddelande om försäljning. I vissa stater kan förekomsten av meddelanden om försäljning i det inter- nationella registret ha betydelse vid frågor om prioritering mellan olika säkerhetsrätter enligt nationell lagstiftning. I praktiken kan borgenärer komma att söka bland dessa registreringar för att kon- trollera om det finns några andra fodringsägare.12 5.3.4Frågor om representation (artikel IV) Artikel IV ger ett ombud, en förvaltare eller en annan form av före- trädare möjlighet att träffa avtal om säkerhetsrätt, registrera den internationella säkerhetsrätten på det sätt som anges i artikel 16.3 i konventionen och åberopa de rättigheter och säkerhetsrätter som följer av konventionen i egenskap av ombud, förvaltare eller annan företrädare. Denna artikel återspeglar den viktiga roll som en repre- sentant har vid finansiering med många parter involverade. Frågan om en representant har rätt att vidta åtgärder enligt protokollet å borgenärens vägnar regleras av avtalet dem emellan. 12A a s. 190. Artikel IV ska förenkla administration vid förvärv och finansiering där flera parter är involverade.13 5.3.5Identifiering av rullande järnvägsmateriel i avtalet (artikel V) Kraven på identifiering av rullande järnvägsmateriel i ett avtal om internationella säkerhetsrätter är inte lika stränga som vid registre- ring i det internationella registret (artikel V.1; jfr artikel XIV). Det- samma gäller vid dispensklausuler om immunitet. I ett avtal där en internationell säkerhetsrätt skapas räcker det för identifiering av det rullande järnvägsmaterielet att det beskrivs på ett av följande fyra alternativa sätt: –en beskrivning av den rullande järnvägsmaterielen som enhet, –en beskrivning där den rullande järnvägsmaterielen kan identi- fieras efter typ, –en förklaring om att avtalet omfattar all befintlig och framtida järnvägsmateriel eller –en förklaring om att avtalet omfattar all befintlig och framtida järnvägsmateriel, med undantag för särskilt angivna delar eller typer.14 Enligt artikel V.2 ska vid tillämpning av artikel 7 i konventionen (som avser formkrav) en säkerhetsrätt i ett framtida förvärv av rull- ande järnvägsmateriel som identifierats enligt artikel V.1 anses ut- göra en internationell säkerhetsrätt. Någon ny överlåtelsehandling be- hövs inte om pantsättaren, säljaren med äganderättsförbehåll eller leasegivaren förvärvar rätten att förfoga över den rullande järnvägs- materielen som redan identifierats enligt artikel V.1. Detta för att underlätta planerade framtida förvärv av rullande järnvägsmateriel. Artikel V.2 åsidosätter därmed artikel 2.2 i konventionen där det stadgas att det ska vara fråga om ett individuellt objekt som kan identifieras.15 13A a s. 399. 14A a s. 400. 15A a s. 401. 5.3.6Lagval (artikel VI) I konventionen finns ingen bestämmelse om lagval, utan tillämplig lag bestäms av internationella privaträttsliga regler i den stat som har jurisdiktion. Protokollet hänvisar i ett antal frågor till tillämplig lag, såsom artiklarna VI, IX och XI. Protokollet ger dock parterna möjlighet att avtala vilken lag som, helt eller delvis, ska tillämpas på deras respektive rättigheter och skyldigheter (artikel VI). Denna möjlighet ökar förutsägbarheten för parterna och ger dem också möjlighet att avtala bort tvingande lag- stiftning i domstolens land genom att välja lagen i en annan stat.16 Artikeln är bara tillämplig om en fördragsslutande stat har lämnat en förklaring enligt artikel XXVII om att den ska vara det; det är med andra ord fråga om en så kallad opt in bestämmelse. Parternas val av lag måste sedan respekteras av alla stater som har lämnat en förklaring enligt artikel XXVII.1.17 I liksom i övriga av EU:s medlemsstater ska lagvalsfrågan normalt avgöras enligt bestämmelserna i den så kallade I-förord- ningen (och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser), som tillämpas på civil- och handelsrättsliga avtalsförpliktelser i händelse av lagkonflikter. Frågan om lagval faller således inom EU:s kompe- tens. EU tillträdde konventionen och protokollet och lämnade då ingen förklaring enligt artikel XXX.1 om att artikel VI skulle tillämpas. EU-länderna är därmed förhindrade att lämna en sådan förklaring.18 EU:s kompetens och konsekvensen av den ut- vecklas vidare i kapitel 6.4. 16A a s. 402 f där det också ges ett exempel på nationella bestämmelser som inte kan avtalas bort. 17A a s. 401. 18Rådets beslut av om godkännande, på Europeiska unionens vägnar, av protokollet om särskilda frågor rörande rullande järnvägsmateriel till konventionen om internationell säkerhetsrätt till flyttbar egendom som antogs i (2014/888/EU). Unidroit, Declarations lodged by Union under the protocol at the time of the deposit of its instrument of approval. 5.4Åtgärder vid avtalsbrott, m.m. (kapitel II) Bestämmelser om åtgärder vid avtalsbrott finns i kapitel III i kon- ventionen. Dessa kompletteras och modifieras av artiklarna VII–XI i järnvägsprotokollet. Därför följer först, i varje delavsnitt, en sam- manfattning av konventionens regler vid avtalsbrott för att därefter beskriva hur järnvägsprotokollet kompletterar och modifierar dessa bestämmelser. 5.4.2Åtgärder vid avtalsbrott som följer av konventionen Åtgärder vid avtalsbrott i konventionen finns i artiklarna 8–10, 12, 14 och 15. När väl ett avtalsbrott (se artikel 11 i konventionen) är konstaterat har borgenären möjlighet att vidta någon av de åtgärder som anges i artiklarna 8–10. För säkerhetsrätter som kommit i säker- hetsrättshavarens besittning för reparation, förvaring etc. är bestäm- melserna om åtgärder vid avtalsbrott i konventionen inte tillämp- liga. Vilka åtgärder som kan vidtas beror på vilken typ av avtal som grundar den internationella säkerhetsrätten, något som avgörs av nationell rätt. Olika sanktioner kan alltså bli aktuella beroende på vilket lands lag som ska tillämpas. En leasegivare och en säljare med äganderättsförbehåll har, till skillnad från en annan säkerhetsrättshavare, en äganderätt till objek- tet. Tillämpliga åtgärder vid avtalsbrott regleras därför separat för de båda grupperna borgenärer. En säkerhetsrättshavare (som inte är leasegivare eller säljare med äganderättsförbehåll) har i huvudsak tre möjliga åtgärder att vidta vid säkerhetsrättsställarens avtalsbrott: •säkerhetsrättshavaren kan ta det pantsatta objektet i besittning eller på annat sätt ta kontroll över det, •säkerhetsrättshavaren har rätt att sälja eller leasa ut det pantsatta objektet, och •säkerhetsrättshavaren kan tillgodogöra sig all form av inkomst eller avkastning som följer av förvaltningen eller nyttjandet av objektet (artikel 8). Huruvida en tillämpning av artikel 8 kräver beslut från domstol eller inte är beroende av vilken förklaring till artikel 54.2 som den för- dragsslutande staten har lämnat (se avsnitt 6.3 för de förklaringar lämnat vid tillträde till konventionen). För att säkerhetsrättshavaren ska kunna vidta någon av åtgärd- erna krävs att den som ställt säkerhet har sam- tyckt till det, t.ex. i ett pantavtal. I annat fall kan säkerhetsrätts- havaren begära att en domstol ska besluta att någon av åtgärderna får vidtas. Till skydd för gäldenären föreskrivs i konventionen att åtgärder ska vidtas på ett affärsmässigt skäligt sätt (artikel 8.3, jfr artikel VII i protokollet). Artikel 8 innehåller också andra skydd för gäldenä- ren som inte kan avtalats bort (jfr artikel 15). Bland annat före- skrivs att ett eventuellt överskott som en följd av åtgärder som säkerhetsrättshavaren vidtar enligt konventionen, ska tillfalla gälde- nären (s.k. förbud mot förverkande av pant, lex commissoria). Ytterligare en åtgärd som en säkerhetsrättshavare kan använda är inlösen, dvs. att äganderätten till den pantsatta egendomen över- går till säkerhetsrättshavaren (artikel 9). Detta kräver en överens- kommelse med den som ställt säkerhet och andra berörda eller ett beslut av domstol. I de flesta fall har den som ställt säkerhet även efter ett avtalsbrott rätt att få tillbaka panten om det säkerställda beloppet betalats (artikel 9.4). Även denna bestämmelse är tving- ande till skydd för gäldenären. När det är fråga om brott mot ett leasingavtal eller ett avtal om köp med äganderättsförbehåll har borgenären rätt att säga upp av- talet och återta besittningen till objektet (artikel 10). Borgenären kan välja mellan att vända sig till domstol med en framställan om att domstolen ska besluta om dessa åtgärder eller att vidta dem på egen hand efter gäldenärens samtycke. Vid inledandet av ett insolvensförfarande kan emellertid möjlig- heterna för en leasegivare eller säljare med äganderättsförbehåll att återta sin egendom på grund av avtalsbrott, påverkas av den natio- nella rätten. Det blir då av avgörande betydelse om den stat där gäldenären uppehåller sig har lämnat en förklaring om att tillämpa alternativ A i artikel IX i protokollet eller inte. Om en sådan för- har lämnats, kan inte nationell insolvensrätt hindra att egen- domen tas ur boet (se kapitel 6). Utöver de åtgärder som anges ovan kan parterna avtala om andra åtgärder som borgenären ska få vidta och som är möjliga enligt den tillämpliga lagen (artikel 12). Den enda begränsningen är de tving- ande bestämmelser som anges i artikel 15. Som huvudregel ska de åtgärder som anges i konventionen vid- tas i enlighet med de processuella bestämmelser som gäller i den stat där åtgärderna ska vidtas (artikel 14). 5.4.3Åtgärder vid avtalsbrott som följer av järnvägsprotokollet (artiklarna VII–XI) Tillämpningen av bestämmelserna i kapitel II i protokollet är i hög grad beroende av vilka förklaringar den enskilda fördragsslutande staten har lämnat. Möjligheten för borgenären att vidta åtgärder vid gäldenärens avtalsbrott är, som tidigare nämnts, av stor betydelse för att konventionen och protokollet ska få den effekt som eftersträvas, nämligen att öka förutsägbarheten och minska borgenärens risktag- ande. Artiklarna VII–IX bör enligt den officiella kommentaren läsas till- sammans. Av artikel VII.1 följer att en borgenär, utöver de åtgärder som anges i kapitel III i konventionen, kan låta exportera och föra ut den rull- ande järnvägsmaterielen ur det territorium där den finns. Alla for- mer av borgenärer enligt konventionen, dvs. säkerhetsrättshavare, säljare med äganderättsförbehåll och leasegivare kan vidta de båda åtgärderna. Enligt artikel 13 i konventionen kan borgenären expor- tera och föra ut den rullande järnvägsmaterielen ur landet innan det finns ett slutligt avgörande i saken. Åtgärderna i protokollet är dock endast tillgängliga om den av- talsslutande stat där den rullande järnvägsmaterielen finns har läm- nat en förklaring om att tillämpa artikel VIII – eller i vart fall sjätte punkten i artikeln. För att borgenären ska kunna låta exportera järnvägsfordonet krävs, förutom en förklaring enligt ovan, även följ- ande. – att gäldenären har samtyckt till det, –att det verkligen föreligger ett avtalsbrott från gäldenärens sida enligt artikel 11 i konventionen, och –att samtliga innehavare av registrerade säkerhetsrätter med bättre prioritet än borgenären skriftligen har samtyckt till att åtgärden vidtas (artikel VII.2). Däremot krävs inte att borgenären erhåller samtycke från innehavare till icke registreringsbara legala rättig- heter och säkerhetsrätter som omfattas av artikel 39 i konven- tionen. Om villkoren ovan är uppfyllda finns det två sätt för borgenären att genomföra de åtgärder som protokollet tillhandahåller. Ovan nämnda krav gäller oavsett vilket av nedanstående alternativ borgenären väl- jer för att exportera och förflytta den rullande järnvägsmaterielen. Det första sättet är genom ett interimistiskt beslut från domstol enligt artikel VIII.6. Händelsekedjan ser då ut som framgår av figur 5.1.19 Figur 5.1 Export med beslut från domstol (artikel VIII(6)) om export av en Lagar och förordningar som avser frågor om säkerhet på järnväg får inte åsidosättas på grund av ett förfarande enligt artikel VIII.2 och 6, (se artikel VIII.7). Det andra sättet som borgenären kan välja är export utan beslut från en domstol. 19 Jfr , a a s. 174 f. Export utan beslut från domstol (artikel VII.6) En säkerhetsrättshavare som avser att exportera rullande järnvägs- materiel utan ett domstolsavgörande, ska inom skälig tid skriftligen informera gäldenären och andra berörda personer (se artikel 1m i konventionen). Dessa krav åläggs inte en borgenär som väljer domstolsvägen efter- som domstolen enligt artikel 13.3 får kräva att berörda personer underrättas om framställan. Artikel VII.6 gäller endast säkerhetsrättshavare och liknar bestäm- melsen i artikel 8.4 i konventionen som avser en säkerhetsrätts- havare som ska sälja eller leasa ut objektet. En leasegivare och en säljare med äganderättsförbehåll påverkas inte av dessa krav, liksom de inte heller påverkas av villkoren i artikel 8.3 i konventionen (att åtgärder ska vidtas på ett affärsmässigt skäligt sätt). Skälet till detta är att en leasegivare och en säljare med äganderättsförbehåll till skill- nad från andra säkerhetsrättshavare, har en äganderätt till objektet. Därmed kan de hävda rätten att kontrollera sin egen egendom. Bestämmelsen i artikel 8.3 i konventionen om att de åtgärder som anges där, ska vidtas på ett affärsmässigt skäligt sätt, ersätts när det är fråga om rullande järnvägsmateriel av artikel VII.3 och utökas också till att avse alla de åtgärder som finns att tillgå.20 Denna bestämmelse är tvingande för parterna. 5.4.4Ändring av bestämmelserna om interimistiska åtgärder (artikel VIII) Utöver tillägget om ett interimistiskt förfarande med export och förflyttning av rullande järnvägsmateriel, innehåller artikel VIII andra modifieringar av konventionens bestämmelser i artikel 13 om interimistiska åtgärder. Som tidigare angetts är bestämmelserna i artikel VIII endast tillämpliga om en fördragsslutande stat har läm- nat en förklaring härom, se avsnitt 6.4.3 om utredningens förslag i denna del. I en sådan förklaring anger staten hur många arbetsdagar som avses med uttrycket ”skyndsamt” i artikel 13.1 i konventionen. Till de interimistiska åtgärder som räknas upp i artikel 13.1 i konven- tionen, ska enligt artikel VIII.3 läggas till en punkt e om försäljning 20 A a s. 177. och fördelning av inkomsterna från försäljningen. Men ett interimis- tiskt beslut med den innebörden kräver att gäldenären och borge- nären uttryckligen kommit överens om att domstolen ska kunna besluta om försäljning och fördelning av inkomsterna från denna. En sådan överenskommelse kan göras när som helst. Parterna kan också enligt artikel VIII.5 avtala om att domstolen inte ska få förelägga borgenären att ställa säkerhet för sitt interimis- tiska yrkande enligt artikel 13.2 i konventionen. Denna bestäm- melse om ställande av säkerhet är annars tvingande enligt artikel 15 i konventionen. En överenskommelse om att borgenären inte ska behöva ställa någon säkerhet fråntar inte gäldenären möjligheten att kräva borgenären på ersättning om denne inte uppfyller sina skyldig- heter.21 Behandlingen av den internationella säkerhetsrätten vid gäldenärens insolvens enligt konventionen (artikel 30) En internationell säkerhetsrätt ska som huvudregel kunna göras gäll- ande i ett insolvensförfarande mot gäldenären, förutsatt att säker- hetsrätten var registrerad i enlighet med konventionen innan insol- vensförfarandet inleddes (artikel 30.1).