sou · H4B392 · 2016-12-20 00:00:00 — Samverkan måste också ske med aktörer som Inspektionen för vård och omsorg, , , och Kommuner och Landsting. Inspektionen för vård och om- Nationell samordning i permanent struktur sorg utövar tillsyn över bland annat socialtjänstlagen. har en central roll för att motverka inträde in i och underlätta utträde ur våldsbejakande extremism som det fältet omfattas av en tillsynsverksamhet, vilket måste beaktas vid samordningen mot vålds- bejakande extremism. På liknande sätt är det med Skolinspektionen på skolans område medan och har norm- givande uppgifter. Genom att Kommuner och Landsting företräder landets kommuner har organisationen stort inflytande och i praktiken en normgivande funktion. Ge regeringen underlag för åtgärder och prioriteringar inom ramen för uppdraget Den nationella samordningen med sitt nätverk av samverkande myndigheter, kommuner och organisationer kommer att vara något av ett expertorgan. Samordningen kommer att fungera både som kopplingsstation mot andra verksamheter och bygga upp en betydande egen kompetens. I den betydelsen kan samordningen fungera som ett rådgivande organ för regeringen i aktuella frågor. I dialog med regeringen kan samordningen föreslå olika initiativ, som att olika uppdrag ska läggas ut på myndigheter. Den nationella samordnaren blir också en naturlig internationell kontakt för erfarenhetsutbyte om att värna demokratin mot vålds- bejakande extremism. har Samordnaren tagit del av internationella erfarenheter under bilaterala möten och genom internationella forum och nätverk. Detta utbyte bör fortsätta då ut- maningarna ofta är desamma och vinsten av att dela erfarenheterna och kunskapen är stor. Inom är det framför allt ”Safe Cities” inom regi som har inneburit stora möjlig- heter för städer att utbyta erfarenheter och kunskap på nationell och regional nivå. Inom är det huvudsakligen – , som samlar kunskap och ut- vecklar metoder för praktiker och beslutsfattare. Utöver dessa nät- verk finns även Efus – for , som arbetar med säkerhet på lokal nivå. Nationell samordning i permanent struktur Som tidigare nämnts bedöms det internationella samarbetet att öka och det finns ett stort intresse hur den svenska samordningen fungerar, inte minst med tanke på den demokratistärkande inrikt- ningen, de globala problemen med våldsbejakande extremism och kopplingen till världssamfundets stora åtaganden enligt Agenda 2030. Regleringsmässigt bör Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap pekas ut som samordnare. I författning bör också anges i stora drag vad den uppgiften innebär. Som antytts kan uppgiften preci- seras under den fortsatta beredningen av förslaget. Sådana bestämmelser kan tas in i myndighetens instruktion. Flera av de uppgifterna som gäller för nationell samordning gör sig gällande också för den länsvisa samordningen. I nästa avsnitt före- slås nämligen att länsstyrelserna ska ha en viktig roll som samord- nare i länet. Det kan vara lämpligt att de materiella bestämmelserna om nationell resp. länsvis samordning återfinns på ett och samma ställe. I myndighetens instruktion bör därför endast anges att myndig- heten svarar för den nationella samordningen mot våldsbejakande extremism. De närmare bestämmelserna om den utpekade samordnarens uppgifter framgår av en ny förordning. I den regleras också läns- styrelsens uppgifter i sammanhanget. 6.6Länsstyrelsen viktig inom samordningen Samordnarens förslag: ska svara för den länsvisa samordningen för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Skälen för Samordnarens förslag Om tyngdpunkten i den nationella strategin för att främja demo- kratin samt att motverka inträde i våldsbejakande extremism under- lätta utträde ur sådana miljöer ligger på kommunen, bör det finnas Nationell samordning i permanent struktur en länk mellan den och den nya nationella samordningen. En sådan naturlig länk är , med dess goda kännedom om kommu- nerna. Den nationella strategin mot våldsbejakande extremism lyfter också fram länsstyrelsernas centrala roll (Samordnaren 2016a). Läns- styrelserna har flera aktiva nätverk och kunskap om närliggande frågor som gäller våld, hedersvåld och inte minst social hållbarhet. En fördel är att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har en tät kontakt med länsstyrelserna. har länsstyrel- serna ett regionalt samordningsansvar inom krisberedskapen, där både Myndigheten för samhällsskydd och beredskap – på nationell nivå – och kommunen – på lokal nivå – utgör länkar i kedjan (prop. 2005/06:133). Som nämnts ska Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap samordna det förebyggande och förberedande arbetet mot allvarliga hot och risker, men också operativt bistå med stödresurser och medverka till samordning vid skarpt läge. Samord- naren har föreslagit att denna roll ska utvidgas till att omfatta även nationell samordning för att värna demokratin mot våldsbejak- ande extremism. Därför har också en given funktion dels genom den regionala samordningsuppgiften på krisberedskaps- området, dels genom närkontakten med kommunen i en lång rad frågor. Enligt förordningen om kommuners och landstings åtgärder in- för och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap, ska varje kommun hålla underrättad om vilka förbere- delser som vidtagits inför extraordinära händelser. Det gäller den nämnda lokala risk- och sårbarhetsanalysen jämte planen för hur extraordinära händelser ska hanteras. När sådana händelser inträffar ska hållas underrättad genom lägesrapporter. Som påpekats är en viktig del i den nationella strategin mot våldsbejakande extremism lokala lägesbilder och handlingsplaner. Här finns en direkt parallell till de kommunala risk- och sårbarhets- analyserna över extraordinära händelser jämte kommunala planer hur dessa händelser ska hanteras. På samma sätt som ska ta del av kommunala risk- och sårbarhetsanalyser samt handlingsplaner, kan det gälla även kommunala lägesbilder och handlingsplaner om våldsbejakande extremism. närmare uppgift som länsvis samordnare liknar den nationella samordningens uppdrag. Det gäller att ha en länsvis lägesbild över problemen och att stödja kommunerna med att ta Nationell samordning i permanent struktur fram lägesbilder och handlingsplaner. Som länsvis samordnare är uppgiften också att hålla kontakt med de kommunala samordnarna eller kontaktpersonerna. Vissa kommuner kan ha stora problem med våldsbejakande extremism, vilket ställer krav på stöd av olika slag. bör därför ha tillgång till en verktygslåda som är större än den en enskild kommun i normalfallet har tillgång till. Ett sådant exempel är att bistå med kontakter till experter. Andra kommuner har mindre problem eller inga alls. Sådana kommuner kan ha ett intresse av att motverka en tänkbar utveck- ling genom särskilda satsningar på demokratistärkande åtgärder och ett ökat fokus på civilsamhällets roll. kan i ett så- dant läge förmedla kontakt med relevanta myndigheter som Forum för levande historia. Många kommuner är små och kan av det skälet behöva särskilt stöd från . Som länsvis samordnare kan olika sam- arbetsformer initieras över kommungränserna i fråga om kontakt- person, lägesbild och handlingsplan, men också kring olika åtgärder. Genom att följa kommunernas arbete med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism får en god överblick över de insatser som görs. Då skapas också förutsättningar att ytterligare understödja kommuner med goda exempel. Som länsvis samordnare är det möjligt att samla kommunerna för att anordna kompetensdagar eller initiera olika samarbetsformer. På sina håll sker det . Ett bra exempel är ”Samverkan ”, i vilken länets 26 kommuner ingår liksom en rad andra rele- vanta aktörer. kommer också ha en rådgivande roll i faktiska ärenden. Det handlar inte om att ta över ärenden utan om ren råd- givning. Genom sitt större kontaktnät har dessutom förutsättningar att hänvisa kommuner till personer med särskild sakkunskap kring aktuella frågor. Frågan är hur roll ska regleras. lyftes för- ordningen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap som en Nationell samordning i permanent struktur modell för kommunala lägesbilder och handlingsplaner samt läns- styrelsens regionala samordningsfunktion. Ett sätt är att i denna förordning reglera roll även i fråga om att motverka våldsbejakande extremism. Förordningen tar dock i allt väsentligt sikte på andra risker än de som följer av våldsbejakande extremism. Om krisberedskapen kommer att omfatta sociala risker ingår per automatik våldsbejakande extremism i det området. I stället sker en hänvisning i länsstyrelseinstruktionen om att bland en rad andra uppräknade uppgifter även svarar för samordning mot våldsbejakande extremism. Länsstyrelse- instruktionen är till stor del en metareglering där de uppgifter som tas upp bygger på bestämmelser i andra regelverk. Så blir också fallet med samordningsfunktionen mot våldsbejakande extremism där de närmare bestämmelserna finns i en särskild föreslagen för- ordning. 6.7Särskilda uppgifter inom ramen för samordningen Samordnarens bedömning: Samordnaren kan ta initiativ till att vissa uppgifter inom ramen för uppdraget att värna demokratin mot våldsbejakande extremism mer långsiktigt tilldelas en speci- fik myndighet eller organisation. Skälen för Samordnarens bedömning Vid sidan av löpande kontakter och att verka för att nya uppgifter bli utförda kan det finns skäl till att ta initiativ som är mer långsiktiga och ställer krav på större åtaganden. Resurser och budgetfrågor kan spela in. Ett sätt är att Samordnaren själv löser uppgiften, men kan det finnas en lämpligare utförare. I en sådan situation är det inget som hindrar att Samordnaren medverkar till att uppgiften tilldelas någon annan. Det kan ske genom att initiativ tas till ett regeringsuppdrag. finns det ingen instans som löpande följer utvecklingen av den våldsbejakande extremismens omfattning och struktur. För när- varande ger Samordnaren in lägesrapporter till regeringen varje sex- Nationell samordning i permanent struktur kan en sådan uppgift utföras av ett univer- sitet eller högskola, alternativt en myndighet. I sak innebär det att samordnaren fortfarande har ett samordningsansvar, men att en viktig uppgift inom ramen för åtagandet att värna demokratin mot våldsbejakande extremism utförs av någon annan än samordnaren. Egentligen är det ingen skillnad mot nuvarande situation där exempelvis Kriminalvården och svarar för att motverka att personer dras in i våldsbejakande extremism eller att stöd till trossamfund utför sina upp- gifter på det religiösa området. Den enda skillnaden är att som i exemplet med en löpande undersökning, att en ny uppgift tillkom- mer som ingen tidigare haft ansvar för. ska exempelvis i län stödja och sam- ordna länsstyrelsernas arbete om stöd till föräldrar med barn i ton- åren, i hantera frågor om ensamkom- mande flyktingbarns platsbehov, i ska samordna arbetet mot människohandel för sexuella ändamål och i samordna insatserna mot hedersrela- terat våld och förtryck (2015). har Samordnaren argumenterat för att det är mindre lämpligt att sam- ordningsansvaret för att motverka våldsbejakande extremism läggs på en länsstyrelse. 6.8Övergången till ny nationell samordning Samordnarens förslag: förbereds övergången till ny nationell samordning. Även den regionala samordningen för- bereds. Skälen för Samordnarens förslag Som argumenterats har Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap många styrkor för att inta rollen som ny nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Myndig- heten saknar dock specifik kompetens om olika aspekter kring våldsbejakande extremism som är viktiga för samverkansuppdraget. Samordnaren är medveten om att uppdraget ställer krav på vissa Nationell samordning i permanent struktur organisatoriska förändringar hos den nya samordnaren och att tjänster måste besättas. Det är viktigt att övergången kan ske snabbt för att inte tappa tempo. Flera företrädare i referensgruppen har lyft fram vikten av att övergången till den nya samordningen planeras och förbereds för att inte förlora vad nuvarande samordning byggt upp i fråga om egen kompetens samt infrastruktur som kommunala kontaktper- soner, referensgrupp och nätverk för forskare respektive praktiker. Sammantaget innebär det att den nuvarande samordningen lämp- ligen bör ägna en betydande del av till att förbereda övergången till den nya samordningen. Nytt är också Samordnarens förslag om en regional nivå på sam- ordningen genom länsstyrelserna. Även för dem bör en förbere- delse ske . Ett led i det är att Samordnaren planerar att i samarbete med länsstyrelserna anordna kunskapssemi- narier för länets samtliga kommuner. 6.9Det framtida familjestödet, särskilt om stödtelefon Föräldrar och anhöriga har en strategisk funktion i betydelsen att de har ett stort inflytande på sina barn eller andra närstående för att de inte ska hamna i våldsbejakande extremism eller för att förmå dem att lämna miljön. Familjestödet består av olika beståndsdelar där en metod är att tillhandahålla en stödtelefon dit anhöriga och andra kan ringa för att få information, råd och stöd. Samordnaren tog fram ett underlag som beskrev behovet av en nationell stödtelefon. Flera av de bärande tankegångarna hämtades från den österrikiska stödtelefon som organisationen i . I tilläggsdirektiv (dir. 2015:86) beslutade regeringen att Samordnaren skulle ge en etablerad frivillighetsorganisation, som anmälde sitt intresse, i uppdrag att genomföra en pilotverksamhet med en nationell stödtelefon dit bl.a. anhöriga, kommuner och organisa- tioner kunde vända sig för att få information, råd och stöd. Samordnaren slöt denna överenskommelse med Röda korset, som hade anmält sitt intresse, . Nationella sam- ordnaren tog fram en projektbeskrivning som beskrev verksam- Nationell samordning i permanent struktur hetsinriktning, målgrupp, krav på utbildning m.m. i pilotprojektet. En löpande redovisning av verksamheten har skett mellan Röda korset och Samordnaren. Verksamheten har sedan starten varit öppen för inkommande samtal (räknat ). Under de som telefonen varit öppen har 240 samtal besvarats. Samtalen är ofta långa (30–). 25 pro- cent av samtalen har varit från anhöriga eller närstående. av samtalen har kommit från personal från skola, vård och omsorg samt från övriga kommunala aktörer. av samtalen gäller människor som är intresserade, vill veta mer eller uttrycker oro. är övriga samtal, varav hälften av dessa söker stöd eller information från Röda korset. Den skriftliga överenskommelsen med Röda korset sträckte sig till . I tilläggsdirektiv (dir. 2016:43) beslutade regeringen att förlänga Samordnarens uppdrag till . Av direktivet framgår också att pilotverksamheten med en nationell stödtelefon ska fortsätta. Av direktivet framgår också att en utvärdering av verksamheten bör göras när verksamheten varit igång . I det nya uppdrag som samordnaren fick för- längdes därför också pilotprojektet med stödtelefonen och verksam- heten fortsatte med Röda korset som ansvarig operatör. Överens- kommelsen med Röda korset förlängdes fram till och med . En utvärdering av verksamheten initierades av Kulturdeparte- mentet och genomfördes oktober– . Utvärderingen pågår alltså fortfarande som detta betänkande läm- nats för tryck. Av en underhandskontakt med utvärderaren framgår att det finns ett behov av att driva verksamheten med stödtelefon vidare, men att verksamheten behöver förbättras. Det gäller bland annat hur de som ringer ska lotsas vidare inom ramen för familje- stödet, antingen i form av andra myndighetskontakter, som social- tjänsten eller barn- och ungdomspsykiatrin, men också till civil- samhällets organisationer. Efter att avtalet med korset går ut vid utgången av kommer telefonen – med den nya beteckningen orostelefon – att drivas av en annan rikstäckande frivilligorganisation, nämligen . Nationell samordning i permanent struktur 6.9.2Behovet av en nationell orostelefon och dess framtid Samordnarens förslag: Orostelefonen ska fortsatt utgöra ett led i familjestödet när Myndigheten för samhällsskydd och bered- skap tar över samordningsansvaret . Den närmare organiseringen kring det faktiska handhavandet av oros- telefonen får avgöras efter den uppföljning som kommer att ske . Skälen för Samordnarens förslag Som tidigare beskrivits i tilläggsdirektivet (dir. 2016:43), om ut- vidgning och förlängd tid för uppdraget, förutsätts att pilotverk- samheten med en nationell stödtelefon ska fortsätta fram till års- skiftet 2017/2018. Behovet finns bland anhöriga till alla dem som rest för att begå terrorhandlingar, likväl som hos de anhöriga till dem som aktivt en- gagerat sig i höger- och vänsterextremistiska rörelser och miljöer. Som nämnts pekar forskningen främst på mödrarnas roll i arbetet för att kunna stoppa sina barn och ungdomar från att dras in i en terror- och våldsspiral. har Samordnaren träffat mödrar som berättat om att de inte vetat vart de skulle vända sig med sin oro. Flera av dem som har ringt till stödtelefonen har hört av sig igen och tackat för den hjälp de fått. Det kan ha handlat om såväl hjälp med att nå en lokal socialjour, den lokala polisen, en lärare som fått hjälp med att upprätta en orosanmälan eller bara någon som fått tala anonymt med en människa på sitt eget språk. Skillnaden mellan en orostelefon och en ”hotline” bör också be- tonas. En hotline är först och främst en telefon (eller annan kanal) där misstanke om brott hanteras. Sådana telefonnummer och kana- ler finns redan i flera svenska kommuner och hos både Säkerhets- polisen och hos . En orostelefon eller ”helpline” är av en annan karaktär, mer ägnad åt att konstruktivt stödja de människor som är nära den person som redan är indragen i extre- mistmiljöer. Samtalen gäller också personer som är på väg in i eller ut ur sådana miljöer. kan man inte begära att personer som har behov av att få råd eller att i en akut situation slå larm, skiljer på en orostelefon Nationell samordning i permanent struktur och en hotline. Då gäller det att förmå dessa personer att kontakta de rättsvårdande myndigheterna. Erfarenheterna är att knap- past något samtal varit av sådant slag. Från ett riskperspektiv kan dock ett sådant telefonsamtal bidra till att avvärja en katastrof. Där- för skulle en orostelefon kunna motiveras genom detta enda samtal. Sammanfattningsvis bedömer Samordnaren att en nationell orostelefon är en pusselbit i det långsiktiga arbetet för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Under förutsättning att erfarenheterna kommer att vara goda med orostelefonen , föreslår Samordnaren att denna ska permanentas. Såvitt nu kan överblickas bör telefonen hanteras av en ideell organisation och finansieras via den nya samordnarens budget. 7Kommunen stärker demokratin samt motverkar inträde och underlättar utträde Det här kapitlet tar sikte på den tredje frågeställningen i direktivet, vilka uppgifter kommunerna har och vad de gör för att värna demo- kratin mot våldsbejakande extremism (dir. 2016:43). Redovisningen i kapitlet börjar med kunskapsrutan (den som är bredvid preventionspyramiden); som tar upp behovet av lägesbild och handlingsplan. Där diskuteras också behovet av lokal samord- nare, en funktion som utifrån kunskap och överblick samordnar resurserna. Kunskapsrutan har betydelse för samtliga tre nivåer i preventionspyramiden. Härefter disponeras kapitlet efter preventionspyramidens tre nivåer: Demokratistärkande åtgärder mot våldsbejakande extremism. Insatser för att motverka inträde till våldsbejakande extremism (familjestöd till anhöriga, samverkan med polis, hälso- och sjuk- vård etc.). Insatser för att underlätta utträde ur sådana miljöer (socialtjänst, frivilligorganisationer, ungdomsvård, kriminalvård etc.). Kommunen stärker demokratin samt motverkar inträde och underlättar utträde I slutet av varje avsnitt redovisas vilket författningsstöd som finns för de olika åtgärderna. På detta sätt länkas åtgärderna till antingen den kommunala kompetensen – vad kommunen får göra inom ramen för att tillgodose allmänintresset – eller till att det finns en lagreglerad skyldighet; en allmänt hållet skyldighet, som att demo- krati ska vara vägledande för kommunens verksamhet som det ut- Kommunen stärker demokratin samt motverkar inträde och underlättar utträde trycks i kommunallagen, eller, mer precist, att kommunen ska svara för . Men först några allmänna ord om lagstiftningen. Bakom kommunallagens hänvisning till att det på vissa områden finns särskilda befogenheter och skyldigheter för kommunen (2 kap. 4 §) döljer sig omfattande regelverk, framför allt lagstiftning som hör hemma under rubriken skola, vård och omsorg. Lagstiftningen på detta och några andra områden är ett undantag från de allmänna principerna för verksamhet, med självständig- het etc. (m.fl. 2015). Mer än i de flesta andra länder använ- der staten kommunerna som utförare av en rad uppgifter. Det sker följaktligen genom lagstiftning, och för dessa skyldigheter utgår också ett omfattande statligt ekonomiskt stöd. I föregående kapitel berördes krisberedskapen, vilket är ett tyd- ligt exempel på hur staten genom lagstiftning har ålagt kommu- nerna just sådana ”särskilda befogenheter och skyldigheter”. Som snart kommer att visa sig, är kommunens lagreglerade ansvar på området skola, vård och omsorg mycket centralt för att motverka våldsbejakande extremism. Eftersom uppgifter och ansvar är centralt i kapitlet avslutas detta med en bedömning om kommunens ansvar är tillfredsställande regle- rat för att stärka demokratin mot våldsbejakande extremism, mot- verka personers inträde till våldbejakande extremism eller underlätta utträde ur sådana miljöer. Ett led i den nationella strategin mot våldsbejakande extremism är att ta fram lokala lägesbilder (Samordaren 2016a). Det har sin grund i att ett effektivt arbete måste ta sin utgångspunkt från kun- skap om vilka sådana extremistiska miljöer som finns eller verkar inom kommunen (SKL 2010). Lägesbilden syftar i första hand till att synliggöra kommunens utmaningar. Som ovan nämnts svarade en tredjedel av kommunerna i en enkätundersökning att man inte känner till om det inom den egna kommunen förekommer våldsbejakande extremism eller inte (Sam- ordnaren 2016a). Detta är en indikation på att det finns ett stort lokalt kartläggningsbehov. Kommunen stärker demokratin samt motverkar inträde och underlättar utträde Enligt samma enkätundersökning har ungefär hälften av kommu- nerna någon form av lokal lägesbild över våldsbejakande extremism. Störst förutsättningar finns det att få en bild av lokala extremistiska miljöer eftersom dessa kan vara synliga genom att de sprider propa- ganda eller genomför aktioner och manifestationer. På vissa håll kan det vara omfattande kampanjer med flygblad i skolor. Det gäller framför allt den politiska extremismen (Brå 2009:15). Efter upp- märksammade fall av hatbrott med extremistiska motiv, som sätts i samband med våldsbejakande extremism, kan stämningsläget lokalt förändras. Flyktingar vågar inte gå ut, HBTQ-personer döljer sin läggning, och klädsel och olika tecken på religiös härkomst under- trycks. Olika delar av kommunen kan också få kännedom om extremism genom kontakt med anhängare eller anhöriga. Ofta sprids det om någon lämnat kommunen för att bege sig till en krigshärd. Klädsel och annan framtoning kan också vara igenkänningsbara tecken på extremism (jfr Norocel 2016). Den största utmaningen är att få signaler om att det förekommer ensamagerande. Detsamma gäller terrorfinansiering, som framför allt förknippas med vålds- bejakande islamism.