sou · H4B317 · 2016-03-03 00:00:00 — Om det finns särskilda skäl kan fristen förlängas till två månader.8 Besvarar borgenären inte brev skickar myndigheten ut en påminnelse eller försöker få kontakt med borge- nären via telefon. I dessa fall kan en kortare tidsfrist tillämpas vilken inte regleras i svensk rätt. Även om borgenären inte bekräftat sin fordran kan den tas med i förslaget till skuldsaneringsbeslut. När och gäldenären har upprättat ett förslag till skuldsanering ska förslaget delges samtliga kända borge- närer vars fordringar omfattas av skuldsaneringen med förelägg- ande för dem att yttra sig (se 20 § skuldsanerings- lagen). Det är normalt att bestäms . Borge- närerna ska informeras om att ett uteblivet yttrande inte hindrar ett beslut om skuldsanering. Om en fordran som anmälts enligt 15 § skuldsaneringslagen inte omfattas av skuldsaneringen underrättar borgenären om detta.9 När ett beslut fattats att bevilja skuldsanering skickas kopia av beslutet till gäldenären och samtliga borgenärer som omfattas av 8Tidsfristen gäller från kungörelse i PoIT (se 15 § skuldsaneringslagen). 9Enligt 20 § skuldsaneringslagen. Information till utländska borgenärer Även när ansökan avslagits skickas kopia av beslutet till gäldenären och berörda borgenärer i och utomlands. Information om betalningsplan och hur borgenären kommer att få betalt framgår av beslutet. I den lagrådsremiss med förslag till nya skuldsaneringslagar som regeringen beslutade föreslås det finnas motsvarig- heter till de nu beskrivna bestämmelserna. Dessutom anges i 21 § förslaget till lag om skuldsaneringslag och 23 § förslaget till lag om skuldsanering för företagare att ska under- rätta samtliga kända borgenärer om beslutet att inleda skuldsane- ring. 11.4.2Skyldighet att underrätta utländska borgenärer Förslag: En bestämmelse om att det vid konkurs och företags- rekonstruktion är förvaltaren respektive rekonstruktören som ska underrätta utländska borgenärer om förfarandet ska införas i den lag som kompletterar den reviderade insolvensförordningen. I 4 § kompletteringslagen åläggs konkursförvaltaren eller rekon- struktören i en företagsrekonstruktion att efter det att en konkurs eller företagsrekonstruktion har beslutats underrätta kända borgenärer som befinner sig utomlands. Bestämmelsen har sin grund i artikel 40 i den tidigare insolvensförordningen. I förarbetena till kompletteringslagen (se prop. 2005/06:37 s. 34) anges bland annat följande. Enligt insolvensförordningen ska ut- ländska borgenärer, som förordningen får förstås, möjligt efter beslutet om ett insolvensförfarande underrättas om beslutet samt vad de ska göra för att ta tillvara sin rätt. Enligt regeringen är det därför lämpligast att placera denna skyldighet på konkursförvalta- ren respektive rekonstruktören. Det är förvaltaren, eller rekon- struktören, som enligt svensk rätt är den som närmast har att göra med gäldenären och borgenärerna och alltså är den som snabbast 10 Enligt 21 § skuldsaneringslagen framgår endast att beslutet ska kungöras, men i praktiken skickas beslutet enligt uppgift från även ut till både svenska och utländska borgenärer som omfattas av beslutet. Information till utländska borgenärer kan ombesörja att utländska borgenärer underrättas i enlighet med insolvensförordningens bestämmelse. Bestämmelserna om underrättelser till utländska borgenärer i den tidigare förordningen skiljer sig i detta avseende inte från be- stämmelserna i den reviderade förordningen. Utredningen föreslår därför att en bestämmelse som motsvarar bestämmelsen om under- rättelseskyldighet i 4 § kompletteringslagen ska införas även i den lag som är avsedd att komplettera den reviderade insolvensförord- ningen. Beträffande skuldsanering saknas det en uttrycklig bestämmelse i skuldsaneringslagen (2006:548) om underrättelser till utländska borgenärer. Sådana bestämmelser har dock föreslagits i de nya för- slag till skuldsaneringslagar som lagts fram i den nämnda lagråds- remissen. De innebär att det är som ska underrätta borgenärerna. Genomförs förslagen i de delarna finns det alltså inte behov av att i kompletteringslagen föra in någon sådan bestämmelse beträffande skuldsanering. 11.4.3Användning av standardformulär för att underrätta utländska borgenärer Bedömning: Någon kompletterande reglering i svensk rätt med anledning av bestämmelserna i artiklarna 54.2–54.4 insolvens- förordningen behöver inte ske. Både den tidigare förordningen och den reviderade förordningen innehåller bestämmelser som innebär att kända borgenärer med hemvist eller säte i andra medlemsstater ska underrättas om ett in- lett insolvensförfarande. finns ett standardformulär för att informera utländ- ska borgenärer om ett inlett insolvensförfarande. Formuläret kan användas av de förvaltare som finner detta lämpligt. Det är emeller- tid inte obligatoriskt att använda det. Den reviderade insolvensförordningen innehåller bestämmelser som på ett mer detaljerat sätt än den tidigare förordningen anger vilka uppgifter som ska finnas i standardformuläret. Av artikel 54.3 följer att det numera är obligatoriskt att använda det standard- formulär som kommissionen enligt artikel 88 kommer att fastställa. Information till utländska borgenärer Undantag görs dock för enskilda som inte bedriver näringsverk- samhet under förutsättning att det inte krävs att borgenärer anmäler sina fordringar för att de ska beaktas i förfarandet. För svensk del kan det konstateras att även om Kronofogde- myndigheten har en utredningsskyldighet vid skuldsanering förut- sätts borgenärerna anmäla sina fordringar. Dessutom får skuldsane- ringen till följd att okända fordringar prekluderas. Vid konkurs är det bara i samband med ett beslutat bevakningsförfarande som det formellt krävs att borgenärerna ska anmäla sina fordringar. Enligt utredningens bedömning innebär detta att standardformuläret inte behöver användas vid konkurs för enskilda som inte bedriver närings- verksamhet, såvida inte ett bevakningsförfarande anordnas. I övrigt följer det av förordningen att standardformuläret alltid ska använ- das för att underrätta kända utländska borgenärer oavsett vilken form av insolvensförfarande som har inletts. Utredningen anser att innehållet i standardformuläret regleras så uttömmande i insolvensförordningen att det inte finns anledning att komplettera bestämmelserna med någon reglering i nationell svensk rätt. 11.4.4Ett nytt standardformulär för utländska borgenärer som vill anmäla sina fordringar i ett insolvensförfarande Bedömning: Någon kompletterande reglering i svensk rätt med anledning av bestämmelserna i artikel 55 insolvensförordningen om anmälan av fordringar behöver inte ske. I både den tidigare insolvensförordningen och i den reviderade insol- vensförordningen regleras utländska borgenärers rätt att anmäla fordringar i ett inlett insolvensförfarande. har det inte funnits något särskilt formulär som borgenärerna kunnat använda för detta ändamål. I artikel 55 i den reviderade insolvensförord- ningen anges emellertid att det ska utformas ett standardformulär som kan användas av borgenärer som vill anmäla sina fordringar i ett insolvensförfarande i en annan medlemsstat. Det är inte obligatoriskt att använda standardformuläret för att anmäla fordringar och görs det på annat sätt följer det av artikel 55.2 Information till utländska borgenärer och 55.4 vilka uppgifter som behöver anges. Regleringen är inte sådan att den bör föranleda några lagstiftningsåtgärder i . Vad som däremot bör uppmärksammas är att det av artikel 55.6 framgår att fordringar ska anmälas inom den tidsperiod som före- skrivs enligt lagstiftningen i inledandestaten. För utländska borge- närer får inte understiga från det att beslutet om att inleda ett insolvensförfarande offentliggjordes i inledande- statens insolvensregister. För svensk del kan det konstateras att det vid konkurs inte finns någon tidsfrist för anmälan av fordringar. Skulle det bli fråga om att anordna bevakningsförfarande i konkursen ska tiden för bevakning, enligt 9 kap. 2 § konkurslagen vara minst fyra och högst . Även om försitts finns möjligheter att efterbevaka en fordran. Vid företagsrekonstruktion finns inte heller någon tidsfrist för att anmäla fordringar. Bifalls en ansökan om företagsrekonstruk- tion ska rätten bestämma tid för ett borgenärssammanträde. Ett sådant ska, enligt 2 kap. 10 § lagen om företagsrekonstruktion, hållas från beslutet om rekonstruktion eller den som är oundgängligen nödvändig. En borgenär förlorar dock inte sin rätt till en fordran som inte anmälts före borgenärs- sammanträdet. Vid skuldsanering ska beslutet om att inleda förfarandet, enligt 15 § skuldsaneringslagen, kungöras tillsammans med en uppmaning att anmäla fordringar inom en månad. Den fristen får förlängas om det finns särskilda skäl. I det förslag till ny skuld- saneringslag och lag om skuldsanering för företagare som omfattas av den tidigare nämnda lagrådsremissen finns motsvarande tids- frister. Där anges även att kända borgenärer ska underrättas indivi- duellt. Mot denna bakgrund anser utredningen att det inte finns anled- ning att införa några kompletterande bestämmelser i svensk rätt för att säkerställa att utländska borgenärer ges minst att an- mäla en fordran. 12 Insolvensförfaranden i koncerner Utgångspunkten i svensk insolvensrätt är att varje insolvensförfar- ande endast omfattar ett rättssubjekt oavsett om detta är en fysisk eller en juridisk person. Detta är även utgångspunkten i den tidigare insolvensförordningen. Juridiska personer kan vara organiserade i koncerner med ett moderbolag som är ägare till och har ett avgör- ande inflytande över ett antal dotterbolag. Om ett eller flera av bolagen i koncernen drabbas av ekonomiska svårigheter inleds således ett insolvensförfarande beträffande vart och ett av de bolag som ingår i koncernen och man har att för vart och ett av bolagen ta ställning till frågor om i vilket land insolvensförfarandet ska in- ledas och vilka tillgångar som ska ingå i respektive bo. Den reviderade insolvensförordningen förändrar inte detta grund- läggande synsätt. Däremot har det under arbetet med att ta fram den reviderade insolvensförordningen förekommit synpunkter om behovet av att samordna insolvensförfaranden som rör olika bolag i samma koncern. I den konsekvensanalys1 som kommissionen gjort inför revideringen av insolvensförordningen anges att det inte finns några krav på samordning av insolvensförfaranden mellan moder- bolag och andra bolag i koncernen i den tidigare förordningen. Den tidigare insolvensförordningen saknar vidare bestämmelser som tillåter koncerner att rekonstruera sig gemensamt eller, när detta inte är möjligt, åtminstone samordna sin likvidation. Varken för- valtare eller domstolar har, genom förordningen, krav på sig att samarbeta eller koordinera de olika insolvensförfaranden som in- letts för företagen inom en koncern. Det har varit möjligt för för- valtare i olika medlemsstater att samarbeta med varandra även tidi- 1 Commission staff working document Impact Assessment, daterad . gare, men de nationella reglerna i många länder har förhindrat domstolarna att samarbeta med varandra i de fall det inte funnits någon rättslig grund för detta.2 För att förbättra möjligheterna att koordinera olika förfaranden föreslog kommissionen i sitt förslag till en reviderad förordning särskilda bestämmelser om samarbete när det pågår flera insolvens- förfaranden som rör olika bolag i samma koncern. Utöver bestämmelserna om samarbete innehåller den reviderade insolvensförordningen även bestämmelser om samordning av för- faranden avseende bolag i en koncern, s.k. samordningsförfarande. Dessa bestämmelser går längre än samarbetsbestämmelserna och syftar bl.a. till att åstadkomma en gemensam rekonstruktionsplan för de bolag som ingår i samordningsförfarandet. som den tidigare insolvensförordningen tilläm- pades hände det att domstolar i olika medlemsstater tolkade be- stämmelserna i förordningen på så sätt att man ansåg att en medlems- stat kunde anses behörig att inleda insolvensförfaranden för alla dotterbolag i en koncern även om de fanns utanför den medlems- stat som inledde insolvensförfarandet, så länge moderbolaget hade sina huvudsakliga intressen i den aktuella medlemsstaten. I allmän- het rättfärdigade den aktuella domstolen denna tolkning av förord- ningens bestämmelser med att dotterbolagens beslutanderätt inne- hades av moderbolaget.3 När dömde i det s.k. Eurofood-målet minskades möjligheten att samordna insolvensförfaranden inom en koncern på detta sätt4. I domen angavs att varje juridisk person skulle behandlas separat i fråga om insolvensförfaranden. Enligt var det inte tillräckligt att ett bolag hade bestäm- manderätt över andra bolag i koncernen för att platsen för ett dotterbolags huvudsakliga intressen skulle anses vara belägen i den 2Se kommissionens konsekvensanalys (Impact assessment) s. 15. 3Se kommissionens rapport rörande tillämpningen av den tidigare insolvensförordningen s. 15. I samma rapport anges att domstolar i började med denna tillämpning som sedan anammades av domstolar i , , och . 4Se mål nr C-341/04 p. För mer information gällande Eurofood se avsnitt 6.2 i detta betänkande. medlemsstat där moderföretaget hade sitt säte i stället för i den medlemsstat där dotterbolaget hade sitt säte.5 Efter Eurofood kom avgörandet Interedil6 som innebar en mer nyanserad syn på saken. I detta mål menade att det är möjligt att inleda ett insolvensförfarande rörande ett dotterbolag i den medlemsstat där moderbolaget har sitt säte. För det fall bolagets ledning, dvs. huvudkontoret inte är beläget på samma ort som bolagets säte, kan det inte anses tillräckligt för att bryta presumtionen att bolaget har tillgångar i en annan medlems- stat än den där sätet är beläget och där har slutit avtal om finansiellt utnyttjande av dessa tillgångar. Undantag görs om det framgår – på ett sätt som är fastställbart för tredje man – av en samlad bedöm- ning av alla relevanta omständigheter att bolaget faktiskt leds och kontrolleras och dess intressen förvaltas från en ort i denna andra medlemsstat. Enligt kommissionen innebär detta i praktiken att en domstol har en långtgående skyldighet att undersöka en stor mängd komplicerade faktorer som till exempel om ett moderbolag sköter finansieringen av ett dotterbolag, om moderbolaget kontrollerar dotterbolagets operativa verksamhet och anställning av personal samt om andra viktiga funktioner sköts centralt.7 Det torde endast vara mycket integrerade koncerner som kan uppfylla dessa förut- sättningar. I den reviderade insolvensförordningens artiklar 56–77 finns en helt ny uppsättning regler som handlar om insolvensförfaranden i koncerner. De nya bestämmelserna skapar inte något gemensamt förfarande för företag som tillhör samma koncern, utan handlar främst om samarbete och kommunikation mellan förvaltare, mellan domstolar och mellan domstolar och förvaltare. Samarbetet kan ha olika former och t.ex. bestå av skriftliga eller muntliga överenskom- 5Se vidare avsnitt 6 i detta betänkande. 6Se mål nr C-396/09. 7Se s. 15 i kommissionens rapport till förslaget om en reviderad insolvensförordning. Insolvensförfaranden i koncerner SOU 2016:17 melser och upprättande av gemensamma rekonstruktionsplaner.8 I ingressen9 till den reviderade insolvensförordningen anges bland annat att syftet med reglerna om koncerner i den reviderade insol- vensförordningen är att säkerställa en effektiv förvaltning av insol- vensförfaranden som rör olika företag som ingår i en koncern. Detta ska åstadkommas genom ett välfungerande samarbete mellan de medverkande aktörerna. Bestämmelserna om insolvensförfaran- den i koncerner syftar därför till att de olika förvaltarna och de berörda domstolarna ska ha en liknande skyldighet att samarbeta och kommunicera med varandra som de som medverkar i huvud- insolvensförfaranden och sekundära insolvensförfaranden rörande samma gäldenär.10 Samarbete mellan förvaltare ska inte strida mot borgenärernas intressen i respektive förfarande och syftet med sam- arbetet bör vara att finna en lösning som främjar synergieffekter i hela koncernen. Ytterligare en nyhet i den reviderade insolvensförordningen är att det införs en möjlighet till samordning av insolvensförfaranden för medlemmar av en koncern. Målet för denna samordning ska vara att säkerställa en ändamålsenlig förvaltning av insolvensförfar- andena, med bibehållen respekt för varje koncernmedlems status som separat juridisk person.11 Samordning ska ske genom att en person utses som samordnare av insolvensförfarandet rörande kon- cernen. Samordnaren ska lämna rekommendationer och föreslå en samordningsplan för koncernen. Utmärkande för hela samord- ningsförfarandet är att det präglas av frivillighet. Det gäller både förvaltares rätt att reservera sig från att delta i förfarandet och ver- kan av samordnarens rekommendationer och samordningsplan.12 12.3.2Samarbete och kommunikation mellan förvaltare Av artikel 56.1 i den reviderade insolvensförordningen framgår att om ett insolvensförfarande rör två eller flera medlemmar i en kon- cern ska de förvaltare som utses i respektive förfarande samarbeta 8För diskussion kring de nya reglerna rörande insolvensförfaranden i koncerner se , , EU:s omarbetade insolvensförordning, JT 2015/16 s. 12 ff. 9Se ingressen punkterna 51 och 52. 10Se avsnitt 10 i detta betänkande rörande sekundära insolvensförfaranden. 11Se ingressen punkt 54 och 57. 12Se även här , , EU:s omarbetade insolvensförordning, SvJT 2015/16 s. 13. Att artikeln talar om ett insolvensförfarande torde bero på en felaktig översättning. I den engelska texten anges ”Where insolvency proceedings relate to two or more members of a group of companies …” Det är alltså fortfarande fråga om olika insolvens- förfaranden för olika juridiska personer. Samarbete ska ske i den mån det är lämpligt för att främja en effektiv förvaltning av förfarandena samt om det är förenligt med de regler som gäller för förfarandena och inte medför någon intresse- konflikt. Detta samarbete kan ske på olika sätt, till exempel genom att förvaltarna ingår ett samarbetsavtal med varandra eller att ett protokoll upprättas. Naturligtvis kan det även ske formlöst. Artikel 56.2 anger vidare att förvaltarna möjligt ska delge varandra all information som kan vara av värde för de andra för- farandena. Lämpliga åtgärder ska dock vidtas för att skydda konfi- dentiell information. Förvaltarna ska dessutom överväga om det finns möjligheter att samordna förvaltningen och övervakningen av verksamheten hos de koncernmedlemmar som är föremål för insol- vensförfarandena. Slutligen ska förvaltarna överväga om det finns möjligheter till rekonstruktion och i så fall samordna förslag och förhandlingar om en samordnad rekonstruktionsplan för detta. Vid dessa överväganden får samtliga eller några av förvaltarna komma överens om att fördela arbetsuppgifter och befogenheter mellan sig om en sådan överenskommelse är tillåten enligt de regler som gäller för respektive förfarande. 12.3.3Samarbete och kommunikation mellan domstolar Av artikel 57 framgår att när två eller flera medlemmar i samma koncern är föremål för insolvensförfaranden ska den domstol som har inlett ett sådant förfarande samarbeta med varje annan domstol som har mottagit en ansökan om att inleda ett förfarande beträff- ande en annan medlem i samma koncern, eller som har inlett ett sådant förfarande. En förutsättning är att ett sådant samarbete är lämpligt för att underlätta en effektiv förvaltning av förfarandena. Med domstol avses här även övriga organ som har behörighet att handlägga insolvensförfaranden. För svensk del innebär det for- mellt att även omfattas av bestämmelsen. I praktiken saknar detta betydelse, eftersom det insolvensförfarande som handläggs av är skuldsanering och sådan inte kan komma ifråga för juridiska perso- ner. Samarbetet får inte heller vara oförenligt med de regler som gäller för respektive insolvensförfarande eller medföra en intresse- konflikt. Om det behövs för att genomföra samarbetet får dom- stolarna utse en oberoende person eller ett oberoende organ att handla på deras vägnar. När olika domstolar samarbetar med varandra (eller genom en utsedd person eller ett utsett organ som handlar på deras vägnar) får domstolarna kommunicera direkt med varandra eller begära information eller be om hjälp direkt från varandra. Kommunika- tionen måste emellertid respektera parternas processuella rättig- heter och eventuell sekretess för informationen (se artikel 57.2). Domstolen får avgöra på vilket sätt det är lämpligt att bedriva samarbetet. Samarbetet kan enligt artikel 57.3 gälla sådant som utseende av förvaltare, delgivning av information, förvaltning och övervakning av koncernmedlemmarnas tillgångar och verksamhet, genomförande av utfrågningar samt, vid behov, samordning av god- kännandet av protokoll. 12.3.4Samarbete och kommunikation mellan förvaltare och domstolar Artikel 58 anger att förvaltare som utses i ett insolvensförfarande som rör en medlem av en koncern ska samarbeta och kommunicera med varje domstol som har mottagit en ansökan om att inleda ett förfarande beträffande en annan medlem av samma koncern eller som har inlett ett sådant förfarande. I ingressen till den reviderade förordningen anges att syftet med samarbetet bör vara att finna en lösning som främjar synergieffekter i koncernen (se p. För- valtaren får begära upplysningar från domstolen om förfarandet rörande den andra koncernmedlemmen eller be om hjälp i fråga om de förfaranden för vilka han eller hon har blivit utsedd. Detta får ske i den omfattning sådant samarbete är lämpligt för att underlätta en effektiv förvaltning av förfarandena. Samarbetet får, i likhet med samarbetet mellan domstolar, inte medföra någon intressekonflikt och får inte heller strida mot de bestämmelser som gäller för de olika förfarandena. För svensk del innebär artikel 58 bl.a. att en förvaltare i kan få information ifråga om personer och tillgångar som finns i en annan medlemsstat där det pågår ett insolvensförfarande som rör en annan koncernmedlem. Dessutom innebär bestämmelsen en skyldighet för den svenska förvaltaren att bidra med motsvarande information. Kostnader för samarbete och kommunikation i insolvensförfaranden rörande medlemmar av en koncern Av artikel 59 framgår att en förvaltares eller en domstols kostnader för det samarbete och den kommunikation som anges i artik- larna 56–60 ska anses som kostnader och utgifter för respektive förfarande. Innebörden av artikel 59 är först och främst att de eventuella kostnader som uppstår på grund av samarbete eller kommunikation som sker i enlighet med artiklarna 56–58 och artikel 60 stannar på respektive förfarande. I den mån en domstol har kostnader i det här avseendet kan kostnaderna inte debiteras en annan medlemsstats domstolar (jämför även artikel 44, som dock är annorlunda formu- lerad). Förvaltarens eventuella kostnader i en konkurs i är att betrakta som en konkurskostnad. På motsvarande sätt torde kostnader av samma slag som uppstår i en företagsrekonstruktion vara förenade med allmän förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen (1970:979). 12.3.5Förvaltarens befogenheter i förfaranden rörande medlemmar av en koncern Av artikel 60.1 framgår att en förvaltare som utses i ett insolvens- förfarande avseende en medlem i en koncern har vissa särskilda befogenheter jämfört med en förvaltare som utses i ett insolvens- förfarande som inte rör en koncern. För det första får förvaltaren, i den utsträckning det är lämpligt för att främja en effektiv förvaltning av förfarandena, höras i eventu- ella förfaranden som inletts med avseende på andra medlemmar av samma koncern. Förvaltaren får för det andra begära att varje åt- gärd i samband med realiseringen av tillgångar i det förfarande som inletts med avseende på en annan medlem i samma koncern skjuts upp. Detta gäller förutsatt att följande förutsättningar är uppfyllda.