sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — Bestämmelserna i 26 kap. 6–10 §§ ska tillämpas i sina äldre lyd- elser för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftids- beslut enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Vid tillämpning av 26 kap. 8 § andra stycket i sin äldre lydelse ska dock med 33 kap. 6 och 7 §§ och lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. även avses lagen (2017:000) om till- godoräknande av tid för frihetsberövande. Lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll Bestämmelserna i 11 § ska tillämpas i sin äldre lydelse på ansök- ningar som getts in före ikraftträdandet. Fängelselagen (2010:610) Bestämmelserna i 2 kap. 5 a och 5 b §§ i sina nya lydelser ska tillämpas också på sådana placeringar i häkte som med tillämp- ning av äldre föreskrifter pågår vid ikraftträdandet. Lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen Den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 22 § ska fortfarande till- lämpas för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftids- beslut enlig lagen (1974:202) om beräkning av straff tid m.m. Samtliga våra förslag avser förhållanden som har med verkställighet av påföljder att göra. Därmed torde, i enlighet med vad som anförts i tidigare lagstiftningsärenden, bestämmelserna i 2 kap. 10 § regerings- formen och 5 § lagen (1964:163) om införande av i princip inte vara tillämpliga (jfr t.ex. prop. 1965:159 s. 36 ff, prop. 1987/88:120 s. 113, prop. 1997/98:96 s. 177 f och SOU 2012:34 s. 46). Det innebär att det inte finns något hinder mot att låta för- slagen börja tillämpas direkt. Förslagen aktualiserar dock ett antal frågor av övergångskaraktär som behöver lösas lagtekniskt. I det följande pekar vi på de situationer som enligt vår mening bör regleras särskilt. Vårt förslag att ersätta det nuvarande beräkningssättet med ett nytt schabloniserat system enligt vilket strafftiden i fortsättningen enbart ska beräknas innebär en betydande förändring. Till skillnad mot då beräkningen sker enligt kalendertid kommer enligt förslaget i stället varje fängelsestraff i månader och år att om- räknas till dagar så att med en månad ska avses och med . Det innebär att det vid ikraftträdandet kommer att finnas ett relativt stort antal meddelade och alltjämt aktuella straff- tidsbeslut enligt vilka strafftiden beräknats enligt det nuvarande beräkningssättet. Att låta det nya beräkningssättet gälla även för sådana fall skulle vara praktiskt mycket svårt för Kriminalvården att hantera. En sådan ordning skulle också riskera att i vissa fall med- föra att en dömd hållits frihetsberövad utan grund. Vi har även övervägt en ordning med datum för domens meddelande som av- gränsning för frågan om den gamla eller nya lagen ska vara till- lämplig. En sådan ordning skulle emellertid medföra att Kriminal- vården får hantera parallella system inte endast i fråga om straff- tidsberäkning utan också i fråga om t.ex. nöjdförklaring. Den skulle också riskera att leda till överklaganden av domar och beslut enbart i syfte att hamna på rätt sida om ikraftträdandet. Enligt vår bedöm- ning bör därför i stället som princip gälla att den gamla lagen alltjämt ska tillämpas för den som före ikraftträdandet har med- delats ett strafftidsbeslut. Det innebär att om förutsättningarna för den beräkning som legat till grund för det meddelade strafftids- beslutet ändras t.ex. på grund av att den intagne ska avtjäna ytter- ligare ett straff som ska sammanläggas med det straff som straff- tidsbeslutet avser, även ändringsbeslutet ska fattas med tillämpning av den gamla lagen. Detta även i det fallet att den dom eller det beslut som är grunden för de ändrade förutsättningarna meddelats efter ikraftträdandet. Det innebär att om någon döms till fängelse och påbörjar verkställigheten före ikraftträdandet så att ett straff- tidsbeslut meddelas inom , ska äldre regler tillämpas även för ändringsbeslut som fattas efter ikraftträdandet. Om den dömde t.ex. döms på nytt till fängelse och en sammanläggning ska ske efter ikraftträdandet ska strafftidsberäkningen ske enligt de gamla reglerna, om den dömde inte vid det tillfället redan frigivits villkor- ligt från det första straffet. Har den dömde däremot villkorligt fri- givits ska någon sammaläggning inte ske och därmed blir de nya reglerna tillämpliga på beräkningen av strafftid av den senare domen. Vad som sagts gör sig dock inte lika starkt gällande beträf- fande strafftidsbeslut som avser fängelsestraff på livstid. I de fallen sker som framgått strafftidsberäkningen först sedan straffet om- vandlats till ett tidsbestämt straff. Av den anledningen föreslår vi att i de fall strafftidsbeslutet avser ett livstidsstraff beslutet i stället ska anses ha meddelats enligt den nya lagen. Det innebär att Krim- inalvården, med hänsyn till att sådana beslut enligt den nya lagen även ska fastställa uppgifter om antalet dagar som ska tillgodoräk- nas av tidigare frihetsberövande om straffet tidsbestäms, kommer att behöva ändra besluten i enlighet med vad som sagts. För att det inte ska råda någon tvekan om vad som ska gälla bör när det gäller tillämpningen av 22 § i den gamla lagen särskilt föreskrivas att med hänvisningen till 19 och 19 a §§ samt 33 kap. 7 § brotts- balken även ska avses lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. En annan viktig förändring gäller de ändrade förutsättningarna för nöjdförklaring. Till skillnad mot nuvarande ordning föreslås ökade möjligheter att lämna nöjdförklaring. Även när det gäller formkraven föreslås förändringar genom att dessa görs tydligare och enklare. I konsekvens med det sagda bör därför den gamla lagen fortsatt tillämpas för prövningar av nöjdförklaringar som lämnats före ikraftträdandet. Detsamma anser vi bör gälla också för omprövning och över- klagande av beslut i ärende eller mål om uppskov som meddelats före ikraftträdandet. I den delen föreslår vi en ny utformning av bestämmelsen om uppskov. Även om de nuvarande grundförut- sättningarna för uppskov behålls i princip oförändrade kan det inte uteslutas att en prövning enligt den nya bestämmelsen kommer att leda till delvis andra överväganden. Klagan på sådana beslut som meddelats före ikraftträdandet bör därför fortsatt prövas enligt den gamla lagen. Vidare anser vi när det gäller förslaget i 17 § den nya lagen om utökade möjligheter för Kriminalvården att återkalla ett beviljat uppskov att sådana beslut endast bör få grundas på förhål- landen som har inträffat efter ikraftträdandet. för ikraftträdandet kommer det att finnas ett antal dömda som med stöd av den gamla lagen i avvaktan på att överföras eller förpassas till kriminalvårdsantalt för verkställighet av fängelsestraff placerats i häkte. Enligt vår bedömning bör i sådana fall placeringarna fortsätta dock med den skillnaden att efter ikraft- trädandet bör i stället den nya lagens bestämmelser i 11 och 12 §§ med tydligt angivna tidsgränser tillämpas. Detsamma föreslår vi bör gälla för motsvarande placeringar i s.k. omplaceringsfall. I det avse- endet bör således föreskrivas att fängelselagens bestämmelser i 2 kap. 5 a och 5 b §§ i sina nya lydelser ska tillämpas också på sådana placeringar i häkte som med tillämpning av äldre föreskrifter pågår vid ikraftträdandet. Lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande Som en konsekvens av införandet av den nya lagen om tillgodoräk- nande av tid för frihetsberövande föreslår vi att de nuvarande bestäm- melserna om tillgodoräknande av sådan tid i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., , lagen (1963:193) om sam- arbete med , , och angående verk- ställighet av straff m.m., lagen (1972:260) om internationellt sam- arbete rörande verkställighet av brottmålsdom, lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll, lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård och lagen (2015:96) om erkän- nande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen ska upphöra att gälla. Enligt förslaget innebär den nya lagstiftningen dels att möjligheterna till tillgodoräknande av tid för frihetsberövande utvidgas, dels att ansvaret för sådant tillgodo- räknande avseende vissa utländska frihetsberövanden samt frihets- berövande som skett med anledning av verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll flyttas från domstol respektive övervakningsnämnd till Kriminalvården. I en särskild övergångsbestämmelse behöver därför anges vad som ska gälla för frihetsberövanden som ägt rum före ikraftträdandet men som för lagens ikraftträdande ännu inte tillgodoräknats den dömde i ett strafftidsbeslut. I sådana situationer bör främst av praktiska skäl de äldre bestämmelserna alltjämt gälla. En annan ordning riskerar bl.a. att leda till komplikationer när det gäller t.ex. inhämtande av kompletterande beslutsunderlag i fråga om sådana frihetsberövanden som inte omfattas av de äldre bestämmelserna. Det bör därför föreskrivas att äldre bestämmelser ska fortsätta att tillämpas om frihetsberövandet ägt rum före ikraftträdandet. Det innebär att om någon är frihetsberövad för ikraft- trädandet på en grund som inte kan tillgodoräknas enligt de äldre reglerna men enligt de nya, får tillgodoräknande ske från och med dagen för ikraftträdandet för den nya lagen. Med äldre bestäm- melser ska därmed avses 19 § tredje stycket och 19 a–c §§ lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., 33 kap. och 38 kap. 2 a § andra stycket , 5 c § fjärde stycket lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m., 25 § tredje stycket lagen (1972:260) om inter- nationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 12 § tredje stycket och 15 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll, 10 a § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård och 3 kap. 21 § tredje stycket lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Förslagen i 26 kap. 6–10 §§ innebär en anpassning av regelverket med anledning av det nya beräkningssättet enligt vilket strafftiden ska beräknas enbart . Med hänsyn till att den gamla straff- tidslagen ska fortsätta att tillämpas för strafftidsbeslut som har meddelats före ikraftträdandet bör i konsekvens med det detsamma gälla beträffande de nu nämnda bestämmelserna. Vi föreslår därför att det i en särskild övergångsbestämmelse ska föreskrivas att bestäm- melserna i 26 kap. 6–10 §§ ska tillämpas i sina äldre lydelser för den som före ikraftträdandet meddelats ett strafftidsbeslut enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. För att det inte ska råda någon tvekan kring vad som ska gälla bör när det gäller tillämp- ningen av 26 kap. 8 § andra stycket i sin äldre lydelse särskilt före- skrivas att med hänvisningen till 33 kap. 6 och 7 §§ och lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. även ska förstås lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll Även den föreslagna ändringen i 11 § lagen (1994:451) om intensiv- övervakning med elektronisk kontroll bör förses med en över- gångsbestämmelse. Således bör när möjligheten till automatiskt uppskov vid ansökan om att få verkställa fängelse i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll ändras bestämmelsen i sin äldre lydelse fortsätta att gälla för de ansökningar som har getts in till Kriminalvården före ikraftträdandet. Lagen om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen Som en följd av förslaget att i för vissa fall införa en möjlighet till villkorlig frigivning än som följer av bestämmelsen i 26 kap. 6 § föreslås att den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 22 § ska upphöra att gälla. Med hänsyn till att kraven enligt den nya bestämmelsen delvis skärpts anser vi som rimligt att i de fall det vid ikraftträdandet redan med- delats ett strafftidsbeslut enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. den upphävda bestämmelsen i 3 kap. 22 § alltjämt ska tillämpas. En övergångsbestämmelse om detta bör införas. Strafftidslagen ersätter lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Lagen innebär i huvudsak en omstrukturering och omarbet- ning av bestämmelserna i lagen om beräkning av strafftid m.m. i syfte att göra regleringen modern, tydlig och enkel att tillämpa. Lagen innehåller emellertid även flera förändringar i sak i förhål- lande till tidigare gällande regler. Genom strafftidslagen regleras förutsättningarna för när fäng- elsestraff får verkställas och hur tiden för sådan verkställighet ska beräknas. Det innebär att lagen även innehåller bestämmelser om nöjdförklaring och uppskov. Lagen har utformats köns- och teknik- neutralt. Den har även, så långt möjligt, utformats organisations- oberoende. Vissa bestämmelser i lagen om beräkning av strafftid m.m. förs inte över till strafftidslagen med hänvisning till att de i stället lämp- ligen bör regleras i författningar på lägre nivå. Det gäller t.ex. vissa bestämmelser om nöjdförklaring och beräkning av strafftid. Vissa bestämmelser förs över till andra lagar. Det gäller bestäm- melser om förpassning, avbrott och tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Lagen innehåller 29 paragrafer. –inledande bestämmelser (1–2 §§), –inledande av verkställighet (3–12 §§), –nöjdförklaring (13–15 §§), –uppskov (16–18 §§), –beräkning av strafftid (19–24 §§), samt –övriga bestämmelser (25–29 §§). 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om när fängelsestraff får verk- ställas och hur tiden för sådan verkställighet ska beräknas. Paragrafen anger lagens innehåll och tillämpningsområde. Frågan behandlas i avsnitt 5.4. Av paragrafen framgår att lagen innehåller bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur tiden för verkställigheten ska beräknas. Det innebär att lagen är tillämplig på verkställighet av fängelsestraff. Med fängelsestraff avses fängelse som enligt lag dömts ut eller bestämts som påföljd för brott. Det saknar betydelse om fängelsestraffet bestämts i en dom eller i ett beslut. Det innebär t.ex. att fängelse som förvandlingsstraff för böter omfattas av till- lämpningsområdet, liksom fängelsestraff som i beslut bestämts i samband med undanröjande av skyddstillsyn eller villkorlig dom (jfr 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § ) eller med tillämpning av 34 kap. 10 § . Vidare omfattas också sådant fängelse- straff som efter förverkande av villkorligt medgiven frihet, genom dom eller beslut, ska verkställas (jfr 26 kap. 23 § andra meningen ). Lagen är också tillämplig på frihetsberövande påföljder som har dömts ut eller bestämts i något annat land och som ska verkställas som fängelsestraff i efter överförande hit enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m., lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom och lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Enligt lagen (2016:000) om erkännande och verkställighet av fri- vårdspåföljder inom Europeiska unionen kan verkställigheten av en svensk frivårdspåföljd eller övervakning efter villkorlig frigivning överföras till ett annat EU-land. Det landet har befogenhet att med- dela s.k. följdbeslut. Ett följdbeslut kan innebära bl.a. att villkorligt medgiven frihet förverkas eller att fängelse döms ut i stället för en frivårdspåföljd. Lagen är tillämplig även på sådana beslut, eftersom de ska gälla i (se prop. 201/15:138 s. 118 f och 2 kap. 4 § i lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen). Lagen ska vidare tillämpas vid samarbete med internationella domstolar och tribunaler, bl.a. Specialdomstolen för och . Samarbetet innebär att svenska myndigheter kan verkställa straff, bl.a. fängelsestraff, utdömda av domstolarna. Sådan verkställighet förutsätter ett åtagande från . Även verkställighet med anledning av ett sådant åtagande omfattas av lagens tillämpningsområde. I samband med att ett sådant åtagande görs finns det normalt utrymme för att ställa upp villkor för straffverkställigheten, oftast i samråd med domstolen eller tribunalen. Sådana villkor kan innebära avvikelser från vad som normalt gäller enligt denna lag (se prop. 2001/02:88 sam- arbete med , prop. 2005/06:93 Samarbete med Specialdomstolen för och prop. 1993/94:142 Lagstiftning med anledning av den av inrättade tribunalen för brott i f.d. ). I lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård finns särskilda bestämmelser om när verkställighet får inledas efter en dom på sluten ungdomsvård. Genom hänvisningar i den lagen är vissa av strafftidslagens bestämmelser om strafftidsberäkning till- lämpliga även vid verkställighet av sluten ungdomsvård. 2 § Bestämmelser om verkställighet av fängelse i kriminalvårdsanstalt finns i fängelselagen (2010:610). Bestämmelser om verkställighet av fängelse i form av intensivövervak- ning med elektronisk kontroll finns i lagen (1994:451) om intensivöver- vakning med elektronisk kontroll. Paragrafen hänvisar upplysningsvis till fängelselagen (2010:610) och lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. När får verkställighet påbörjas? 3 § Ett fängelsestraff är verkställbart när en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde, eller när en dom eller ett beslut om verkställighet av ett motsvarande utländskt straff fått laga kraft. Paragrafen anger grundprinciperna för när ett fängelsestraff är verkställbart. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. Av första ledet följer att ett fängelsestraff är verkställbart när en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft i förhållande till den dömde. Att en dom eller ett beslut fått laga kraft innebär att domen eller beslutet kan angripas med ordinära rättsmedel, dvs. Laga kraft kan inträda antingen genom att den dömde lämnar nöjdförklaring och därigenom avstår från att överklaga domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff eller genom att överklagandetiden löper ut utan att den dömde har överklagat. Det innebär att ett fängelse- straff blir verkställbart som en nöjdförklaring lämnats (jfr 15 §) eller om den dömde inte har överklagat när för att överklaga passerat. Beträffande det senare gäller att en tings- rätts dom i brottmål eller beslut får laga kraft från den dag då domen eller beslutet meddelades (jfr 51 kap. 1 § och 52 kap. 1 § ). Om åklagaren eller målsäganden överklagat en tingsrätts dom i brottmål gäller dock att den dömde har ytter- ligare på sig att anslutningsöverklaga. I ett sådant fall får således domen i förhållande till den dömde laga kraft först sedan jämväl tiden för att anslutningsöverklaga gått ut (jfr 51 kap. 2 § ). i brottmål eller beslut meddelade av hov- rätten får laga kraft från den dag då domen eller beslutet meddelades (55 kap. 1 § och 56 kap. 1 § ). Lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid gäller vid beräkning av överklagandetiden (se RP 28 §). eller beslut meddelade av får laga kraft som de meddelas. En dom eller ett beslut behöver inte ha fått laga kraft mot alla parter eller i alla delar för att vara verkställbart. Det följer av att kravet på laga kraft endast gäller i förhållande till den dömde och i den del som avser fängelsestraff. Ett fängelsestraff blir därför verk- ställbart även om åklagaren eller målsäganden har överklagat domen eller beslutet. Detsamma gäller om den dömde har över- klagat domen eller beslutet endast avseende annat än sådant som avser fängelsestraff, t.ex. utvisning, förverkande av egendom och skadestånd. Har den dömde överklagat domen beträffande skuld- frågan (frågan om den tilltalade ska dömas för gärningen och hur den ska bedömas) innebär det dock som regel att även påföljds- frågan omfattas av prövningen. Med fängelsestraff ska, i likhet med vad som anges under kommentaren till 1 §, förstås förutom fäng- else som enligt lag dömts ut eller bestämts som påföljd för brott även sådant fängelsestraff som den dömde på grund av förordnande om förverkande av villkorligt medgiven frihet ska avtjäna. För att verkställighet ska få inledas krävs därför att domen eller beslutet fått laga kraft mot den dömde i båda dessa avseenden. Andra ledet tar sikte på utländska domar eller beslut som ska verk- ställas här som fängelsestraff efter överförande hit enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m., lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen, lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, lagen (2002:329) om samarbete med och lagen (2006:615) om samarbete med Specialdomstolen för . I ett sådant fall gäller att ett fäng- elsestraff är verkställbart när domen eller beslutet i om verkställighet av det motsvarande utländska straffet fått laga kraft. Med laga kraft ska förstås detsamma som beträffande första ledet, dvs. att domen eller beslutet kan överklagas. Laga kraft enligt andra ledet kan emellertid endast inträda genom att överklag- andetiden löper ut utan att den dömde har överklagat. Vad som närmare gäller i det avseendet följer av den lag i enligt vilken domen eller beslutet om verkställighet fattats. Det innebär att t.ex. ett beslut som fattas av regeringen enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmåls- dom gäller eftersom det inte går att överklaga. 4 § I vilka fall ett fängelsestraff är verkställbart utan att en dom eller ett beslut som avses i 3 § fått laga kraft framgår av särskilda bestämmelser. Paragrafen hänvisar till särskilda bestämmelser om omedelbar verk- ställbarhet i vissa fall, enligt vilka ett fängelsestraff är verkställbart trots att en dom eller beslut som avses i 3 § inte fått laga kraft. Sådana bestämmelser finns i t.ex. 26 kap. 5 § (hov- rättens dom eller beslut om skärpt fängelsestraff när verkställighet pågår), 28 kap. 3 § andra stycket (domstols förord- nande om att ett fängelsestraff som dömts ut enligt 28 kap. 3 § första stycket ska gå i verkställighet ), 37 kap. 10 § (övervakningsnämndens beslut om för- verkande av villkorligt medgiven frihet enligt 26 kap. 19 § brotts- balken), 38 kap. 9 § (domstols beslut om ändrad påföljd enligt 34 kap. 10 § andra stycket eller 18 § ) och 26 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet m.m. (Kriminalvårdens beslut enligt 6 § samma lag om att bifalla en framställning om överförande av en nordisk dom för verkställighet här i landet). Angående frågan om nöjdförklaring avseende en dom eller ett beslut som är verkställbart hänvisas till kommentaren under 13 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. 5 § I vilka fall ett fängelsestraff inte får verkställas trots vad som anges i 3 och 4 §§ framgår av särskilda bestämmelser. Paragrafen hänvisar till särskilda bestämmelser om hinder mot verk- ställighet i vissa fall, enligt vilka ett fängelsestraff inte får verkställas trots att det enligt 3 och 4 §§ är verkställbart. Sådana bestämmelser finns i t.ex. 18 § (hinder mot verkställighet innan en första ansökan om uppskov prövats av Kriminalvården), 11 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (hinder mot verk- ställighet innan en första ansökan om verkställighet i form av intensiv- övervakning med elektronisk kontroll prövats av Kriminalvården), 29 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verk- ställighet av brottmålsdom (hinder mot verkställighet i vissa fall sedan framställning gjorts om att straffet ska verkställas i en annan stat) och 2 kap. 10 § lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av fri- hetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (hinder mot verk- ställighet i vissa fall sedan beslut fattats om att sända över en dom till en annan medlemsstat för att där erkännas och verkställas).