sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — Man kan tänka sig att utgångspunkten för jämkningen i så fall skulle vara den återbetalningsförmåga som borde ha framkommit vid en korrekt utförd kreditprövning. kan det framstå som oskäligt förmånligt om konsumenten kan få tillgodogöra sig hela, eller delar av, kreditbeloppet. Detta gäller särskilt om konsu- menten saknade återbetalningsförmåga för kredit- prövningen, men senare faktiskt visar sig ha möjlighet att betala till- baka beloppet. En annan fråga är hur man skulle ta hänsyn till det faktum att konsumentens egna uppgifter kan ha bidragit till en felaktig be- dömning som kreditgivaren brustit i sina skyldigheter att t.ex. kontrollera informationen från konsumenten eller begära in kontrolluppgifter. Det kan också finnas situationer då konsumen- ten varit medveten om omständigheter som påverkat hans eller hennes förmåga att återbetala krediten, som konsumen- ten i och för sig lämnat de uppgifter kreditgivaren efterfrågat på ett korrekt sätt. I det enskilda fallet kan det då framstå som oskäligt att konsumenten ska kunna få förmånen att inte behöva betala enligt avtalet. Man kan givetvis hävda att alla sådana olika faktorer kan ligga inom ramen för att domstolen får göra en skälighetsbedömning i det enskilda fallet, ungefär så som tidigare lagförslag varit utfor- made. Det står klart att domstolen i så fall skulle behöva ta hänsyn till en mängd faktorer för att komma fram till vad som kan anses skäligt. Vilken vikt de olika faktorerna ska ha vid prövningen torde vara svårt att bestämma i förhand och dessa frågor skulle därmed få överlämnas till rättstillämpningen. Bestämmelsen skulle därmed bli svår att tillämpa. Utfallet skulle också bli svårare att förutse för parterna och det skulle finnas en större risk för att regeln inte tilläm- pas enhetligt. En annan nackdel med en civilrättslig bestämmelse är funktio- nen som sanktion överlämnas åt konsumenten, som i avtalsförhåll- andet är den svagare parten. Konsumenten kan dra sig för att starta en tvist med kreditgivaren. Vidare har konsumenten inte någon närmare insikt i hur kreditgivaren gjort kreditprövningen och har svårt att bedöma möjligheten att få framgång i en process. Att tillämpningen av bestämmelsen överlämnas till konsumen- ten innebär en risk att bestämmelsen skulle åberopas utan någon egentlig grund, endast för att konsumenten vill dra ut på den rättsliga processen. Av olika diskussionsforum på nätet kan man utläsa att i vart fall vissa konsumenter är intresserade av, och infor- merar varandra om, förhållanden som rör indrivningen av ford- ringar, t.ex. hur vissa kreditgivare tar på sig att lämna en fordran till inkasso eller till . Det finns alltså ett intresse från vissa konsumenters sida att indrivnings- processen ska ta så som möjligt. En bestämmelse som ger ytterligare anstånd skulle alltså kunna åberopas endast av det skälet. Att en komplex rättsregel på det sättet kan komma att leda till obefogade tvister gör att kreditgivaren inte heller så lätt kan skydda sig mot förluster p.g.a. bestämmelsen. Man hade annars kunnat argumentera för att en kreditgivare som bara håller sig strikt till gällande rätt och gör en noggrann och korrekt kreditprövning inte behöver oroa sig för krav från konsumenternas sida. Även om kon- sumenten åberopar bestämmelsen utan att i slutändan vinna fram- gång kommer den ökade tiden för att få kravet fastställt i sig inne- bära kostnader som kreditgivaren antingen inte har möjlighet att kräva tillbaka47 eller har små utsikter att få betalt för. Ett sätt för kreditgivaren att kompensera sig för sådana ökade kostnader skulle kunna vara att ta ut ett högre pris från alla konsumenter. En högre prissättning kan också kompensera kreditgivaren för de fall då denne faktiskt förlorar i något enskilt fall. I så fall skulle bestämmel- sens betydelse som påtryckningsmedel för att göra bättre kredit- prövningar minska. För alla åtgärder utredningen har att överväga är en särskild fråga vad det finns för skäl att begränsa tillämpningen till just hög- kostnadskrediter. När det gäller en civilrättslig sanktion skulle man 47 Möjligheten att få vissa processkostnader ersatta är begränsade i mål om mindre värden, se 18 kap. 8 a § . kunna argumentera för att om åtgärden ska införas bör den gälla för alla krediter. Bestämmelsen skulle fokusera på den skada den enskilde lider av att kreditgivaren inte följt vad som gäller vid kredit- givningen. Konsumenten skulle dock kunna lida ännu större skada p.g.a. bristande kreditprövningar vid andra lån, även om dessa typiskt sett inte har lika stora relativa kostnader som högkostnadskrediter, exempelvis bolån. Den skulle därmed kunna komma att åberopas även när det gäller annan kreditgivning. Utvecklingen i rättspraxis och följderna av en eventuell vidare tillämpning av bestämmelsen till andra låneformer framstår som svår att överblicka och bedöma inom ramen för utredningens arbete. 9.4.2Möjlig utformning av en civilrättslig sanktion Om en civilrättslig sanktion ska införas, bör den utformas i huvud- sak enligt de förslag som tidigare lämnats, trots de nackdelar som påtalats ovan. Utgångspunkten får alltså vara att en jämkning ska ske utifrån den betalningsförmåga som borde ha framgått vid en korrekt utförd kreditprövning. Utredningen anser att detta är den utformning som bäst svarar emot ett starkt konsumentskydd, dels genom att hjälpa den enskilde konsumenten på ett adekvat sätt, dels genom att utgöra den största möjliga påtryckningen på kredit- givaren. får jämkningen göras utifrån vad som är skäligt, dvs. även andra aspekter bör kunna få betydelse, t.ex. konsumen- tens återbetalningsförmåga för prövningen. Det bör framgå av bestämmelsen att om konsumenten lämnar felaktiga upp- gifter, oavsett om det är medvetet eller inte, bör denne inte kunna få förmånen av en jämkningsregel. Undantaget bör vara om de fel- aktiga uppgifterna inte haft någon betydelse för kreditprövningen. Bestämmelsen skulle kunna införas i anslutning till bestämmel- sen om kreditprövning i konsumentkreditlagen enligt följande. 12 b §48 Om en näringsidkare, som ska bedöma en konsuments möjlig- heter att bli beviljad en högkostnadskredit, inte gör en kreditprövning eller om den utförda kreditprövningen är bristfällig, får näringsidkarens fordran jämkas till vad som är skäligt med hänsyn till den betalnings- förmåga som borde ha framgått vid en tillräckligt noggrann kreditpröv- ning. Detta gäller dock inte om konsumenten lämnat felaktiga uppgif- ter som haft betydelse för kreditprövningen. Om kreditfordran jämkas enligt första stycket får även andra avtals- villkor jämkas om det behövs. 9.4.3Konsekvenser av ett möjligt författningsförslag I detta avsnitt ges några synpunkter på konsekvenserna av ett möjligt författningsförslag. En fullständig konsekvensanalys finns i avsnitt 15.3 i anslutning till utredningens slutliga förslag. Utred- ningens slutliga bedömning av olika åtgärders konsekvenser för konsumenterna och konsumentskyddet följer av kap. 15. De kon- sekvenser som berörs nedan är konsekvenser för de kreditgivande bolagen. En mer exakt beskrivning av de bolag som berörs finns i avsnitt 15.3.2. En civilrättslig sanktion vid bristande kreditprövning bedöms inte medföra några administrativa kostnader för kreditgivarna, eftersom skyldigheten att kreditpröva redan följer av gällande rätt och kreditgivaren alltså redan har sådana kostnader. Att kredit- givaren som är konsumentkreditinstitut ska ha dokumenterade rutiner för kreditprövning och även dokumentera sina kreditärenden följer av lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsument- krediter. Sanktionen medför alltså i sig inga krav som genererar merkostnader när det gäller kreditprövningen. Som berörts ovan finns en risk att kreditgivare, oavsett hur nog- granna de är med sina kreditprövningar, kommer att få kostnader för ett större antal rättsliga processer. Hur stor sådana kostnader kan komma att bli är i princip omöjligt att bedöma, eftersom det beror på konsumenternas benägenhet att åberopa bestämmelsen och även i viss mån på hur många av de framtida tvisterna som leder till framgång för kreditgivaren och vilka möjligheter denne har att få sina processkostnaderna ersatta i så fall. 48 Utredningen överväger också en annan bestämmelse avseende kreditprövning, se avsnitt 9.5. Vilken numrering bestämmelserna ska få beror på om en eller båda bestämmelserna föreslås. Numreringen har vidare anpassats efter lagförslagen i prop. 2015/16:197. Eftersom kreditfordringar som avser högkostnadskrediter skulle få ett något mer osäkert värde, både p.g.a. att de kan komma att bli jämkade, och för att en rättsprocess kring dem kan ta och bli krångligare, skulle deras andrahandsvärde troligtvis sjunka. Handeln med fordringar skulle därmed troligen påverkas. Hur mycket detta skulle förändra förutsättningarna för kreditgivarna att driva verksamhet framstår som mycket osäkert. Många kreditgivare tycks själva driva in sina fordringar, och är alltså inte beroende av att kunna sälja dem vidare till ett inkassobolag. 9.5Ett alternativt författningsförslag för att få säkrare kreditprövningar 9.5.1Allmänna överväganden om behovet av en författningsreglering Sammanfattning av de brister som konstaterats i nuvarande process Som utredningen konstaterat finns det några moment i kreditpröv- ningsprocessen som kan leda till att konsumenter beviljas krediter trots att det finns en risk att de inte kan klara av att betala tillbaka enligt kreditavtalet. Kreditprövningen kan visa att konsumenten har återbetalningsförmåga trots att detta inte är fallet. Detta beror på att konsumenten inte alltid lämnar korrekta eller fullständiga upp- gifter om sina utgifter och att kreditgivaren inte kan kontrollera alla uppgifter konsumenten lämnar. Det framgår inte av förarbetsuttalanden och praxis om kredit- givarna måste ta hänsyn till risker för felkällor när de beräknar åter- betalningsförmågan. En kredit kan alltså beviljas även om kvar-att- leva-på-kalkylen visar på att konsumenten har mycket små margi- naler att betala kreditfordran. Det är uppenbart att om information om utgifter i det läget saknas kan konsumenten alltså i verkligheten sakna återbetalningsförmåga trots att kreditgivaren gjort en korrekt beräkning. Något om möjligheterna till en utvidgad kreditupplysningsverksamhet Det är ett problem att en vanlig kreditupplysning inte ger uppgifter om alla de kreditengagemang som en individ kan ha. I och med lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter och de följdändringar som gjorts i bl.a. kreditupplysningslagen (1973:1173) finns lagliga förutsättningar för konsumentkreditinstituten att ut- byta uppgifter med varandra för kreditupplysningsändamål. Någon skyldighet att utbyta sådan information finns dock inte. Utred- ningen har gjort vissa överväganden kring möjligheten att i lag in- föra en sådan skyldighet för kreditgivarna. Utredningen anser dock att överväganden och förslag med den inriktningen inte ligger inom utredningens uppdrag och heller inte skulle kunna fullföljas inom den givna utredningstiden. Det kan vidare anmärkas att även om konsumentkreditinstituts och andra näringsrättsligt reglerade kredit- givares möjligheter att utbyta kreditupplysningar med varandra togs till vara, skulle detta inte helt lösa det ovan beskrivna proble- men att konsumenten kan ha utgifter som inte framkommer och inte heller kan kontrolleras. Kreditköp och fakturaköp som inte finansieras av kredit- eller konsumentkreditinstitut omfattas t.ex. inte av den nuvarande kreditupplysningsverksamheten. Inte heller andra löpande utgifter som är av stor betydelse för ett hushålls ekonomi, exempelvis olika abonnemang, registreras av kreditupplys- ningsföretagen.49 Större marginaler i kvar-att-leva-på-kalkylen Det finna alltså risker för att en kreditprövning slår fel till följd av att den innehåller felkällor eller för att framtida händelser förändrar konsumentens ekonomiska förutsättningar. Ett sätt att förbättra kreditprövningen skulle kunna vara att kreditgivaren i sin beräk- ning av återbetalningsförmågan tar större hänsyn till möjliga fel- källor och framtida risker genom att kräva att konsumentens dispo- nibla inkomster med en viss marginal ska överstiga de kostnader 49 Jfr kammarrättens dom i mål nr 3148-14. Avgörandet avser möjlig- heten för ett kreditupplysningsföretag att kunna registrera uppgifter om privatpersoners mobilabonnemang och för att kunna lämna ut sådana uppgifter för kreditupplysningsända- mål. Sådana uppgifter ansågs inte vara adekvata och relevanta för att bedöma kreditvärdighet, se förvaltningsrättens domskäl i bilaga A till kammarrättens dom, s. 5. som den prövade krediten kommer att medföra.50 En sådan margi- nal skulle kunna uttryckas som en andel av konsumentens inkomst, alternativt hushållets inkomster, eller som en andel av de framräk- nade utgifterna. Ett argument emot en sådan ordning är att processen blir mer stelbent och att kreditgivarna har mindre möjligheter att ta hänsyn till den enskilde konsumentens situation. Det finns en risk för att konsumenter som faktiskt har återbetalningsförmåga, om än med små marginaler kvar i sina disponibla inkomster, inte kan beviljas kredit om kravet införs, trots att krediten just i det fallet hade inneburit en liten risk för problem med återbetalningen. Man skulle vidare kunna argumentera för att de risker som finns för felaktigheter i kreditprövningsprocessen är allmängiltiga och att det saknas skäl att införa mer detaljerade krav för just högkost- nadskrediter. anser utredningen att en kreditgivare som väljer ett så pass högt kostnadsläge att krediten är att betrakta som en högkostnadskredit vänder sig mot konsumenter med en viss högre risknivå än andra konsumenter. Det är då rimligt att ha något högre ställda krav på kreditprövningen. Vidare beror förslaget på vad och iakttagit i sin tillsyn över snabblånebranschen. Strider ett strängare krav på kreditprövningen mot ? I vissa avseende skulle man kunna hävda att svensk rätt ställer strik- tare krav på kreditprövningen än vad konsumentkreditdirektivet ger uttryck för. Sådana synpunkter har exempelvis framförts i det mål om kreditprövning som redogörs för ovan, avsnitt 9.2.3. har när det gäller uttrycket tillräckliga uppgifter gjort vissa uttalanden som skulle kunna uppfattas som att kredit- givaren måste ges ett visst skönsmässigt utrymme att bedöma vilka uppgifter som ska inhämtas.51 Rättsfallet skulle då innebära att medlemsstaterna, p.g.a. direktivets fullharmonisering, är förhind- rade att lämna närmare föreskrifter som minskar kreditgivarens 50En jämförelse i sammanhanget är den kreditprövning som vanligtvis sker vid en bostads- kredit, då kreditgivaren brukar ställa upp en kvar-att-leva-på-kalkyl med en betydligt högre kreditkostnad, nämligen så som kostnaden skulle bli om räntan höjs. Jfr on creditworthiness assessment, /GL/2015/11, Guideline 6: Allowance for potential future negative scenarios. 51Mål C-449/13, dom . möjligheter att själv avgöra i vilken mån inhämtade uppgifter är till- räckliga. Detta stämmer dock mindre väl överens med direktivets ingress, punkt 26, där det nämns att instruktioner och riktlinjer kan utfärdas på nationell nivå. Den bestämmelse som utredningen nu överväger innebär dock inte någon ytterligare föreskrift gäller vilka uppgifter som ska inhämtas i och för sig. Den innebär i stället en beräkningsmodell för att få fram om en konsument ska kunna beviljas en kredit eller inte. Denna fråga torde falla utanför konsumentkreditdirektivets tillämp- ningsområde, eftersom direktivet endast reglerar att en kreditpröv- ning ska göras och att den ska baseras på tillräckliga uppgifter, inte vilka övriga krav som kan ställas på kreditgivaren i detta avseende. Frågor om kreditprövning är av intresse i många europeiska länder och diskuteras även mellan medlemsstaterna. Det finns därför an- ledning att följa frågan på EU-nivå inom ramen för den fortsatta beredningen av utredningens förslag. 9.5.2Möjlig utformning av en bestämmelse En bestämmelse skulle kunna införas i konsumentkreditlagen i an- slutning till nuvarande reglering om kreditprövning och utformas enligt följande. 12 b §52 Vid beräkningen av konsumentens förutsättningar att åter- betala en högkostnadskredit ska näringsidkaren ta särskild hänsyn till risken att konsumenten redan har, eller kommer att få, andra utgifter än vad underlaget för kreditprövningen visar. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om innebörden av kreditgivarens skyldighet i detta avse- ende. Om bestämmelsen inte sanktioneras civilrättsligt, utan i stället genom att respektive kan ingripa, kan regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, få med- dela närmare föreskrifter (jfr avsnitt 8.4). För att en ny bestäm- melse om kreditprövning ska ha samma sanktion som 12 § krävs också en följdändring i nuvarande 51 § (blivande 57 §)53. 52Numreringen av bestämmelsen beror på om en civilrättslig sanktion också föreslås, efter- som en sådan regel lämpligen också bör införas i anslutning till 12 §. Numreringen utgår vidare från författningsförslagen i prop. 2015/16:197. 53Enligt författningsförslagen i prop. 2015/16:197. 9.5.3Konsekvenser av ett möjligt författningsförslag I detta avsnitt ges några synpunkter på konsekvenserna av ett möjligt författningsförslag. En fullständig konsekvensanalys finns i av- snitt 15.3 i anslutning till utredningens slutliga förslag. Utredningens slutliga bedömning av olika åtgärders konsekvenser för konsumen- terna och konsumentskyddet följer av kap. 15. De konsekvenser som berörs nedan är konsekvenser för de kreditgivande bolagen. En mer exakt beskrivning av de bolag som berörs finns i avsnitt 15.3.2. Skulle en bestämmelse om större säkerhetsmarginaler i kredit- prövningen föreslås, skulle den innebära ytterligare en parameter för kreditgivarna att ta hänsyn till när de gör kreditprövningar. Den extra tidsåtgång det kan bli fråga om i det enskilda fallet torde bli försumbar. Kreditgivarna skulle dock behöva vidta åtgärder för att justera sina system för kreditprövning och att informera personal. Tanken är att bestämmelsen ska utgå ifrån en enkelt tillämpbar schablon. Det torde alltså inte krävas några stora utbildningsinsatser för att kunna tillämpa den. Några bolag som utredningen haft kon- takt med har uppgett att kostnaderna för att anpassa kreditpröv- ningen till förslaget kan uppskattas till mellan några , motsvarande en tidsåtgång för administra- tivt arbete . Förslagets syfte är att konsumenter med små marginaler i sin ekonomi i högre utsträckning än inte ska beviljas kredit. Det finns dock ingen möjlighet för utredningen att närmare utreda hur många konsumenter detta skulle kunna beröra. Inte heller de bolag utredningen haft kontakt med har kunnat göra någon bedömning. Dessa bolag har uppgett att de redan tillämpar en säkerhetsmargi- nal vid sin kreditprövning och att påverkan på avslagsbeslut därmed också kommer att bero av det närmare innehållet i ett lagkrav. Även om antalet nekade krediter skulle öka något är det inte säkert om detta kommer att leda till en vinst eller en förlust för kreditgivarna – en kredit som måste nekas, trots att den enligt tidi- gare kreditprövningsprocess skulle godkänts, kan innebära antingen ett intäktsbortfall eller en minskad kreditförlust. Förslaget kan också komma att innebära att konsumenter som hade kunnat klara återbetalningen inte längre får tillgång till kredit. Detta kan betraktas som en nackdel för dessa konsumenter. Utred- ningen behandlar frågan om förlorad tillgång till kredit för vissa konsumenter i avsnitt 15.2. 9.6En förändring av undantagen från krav på kreditprövning Gratis snabblån – gällande rätt Som utredningen har beskrivit i kap. 7 erbjuder några kreditgivare gratis snabblån till nya kunder. Lånen kan avse tämligen stora belopp och återbetalningstiden är antingen den sedvanliga, , eller en något , ofta . I konsumentkreditlagen finns inget krav på kreditprövning för krediter som är gratis och som inte heller är förenade med mer än en obetydlig avgift om krediten ska betalas (4 §). Detta undantag är avsett att underlätta i första hand möjligheten att handla på faktura.54 Konsumentkreditdirektivet omfattar inte korta krediter med endast obetydliga avgifter, vilket var en förutsättning för att kunna undanta sådana krediter från den övriga regleringen som följer av direktivet. Direktivet hindrar dock inte att samma reglering, helt eller delvis, tillämpas även på krediter som i och för sig är undan- tagna från direktivets tillämpningsområde.55 Behov av kreditprövning för alla fristående krediter Utredningen anser att det kan ifrågasättas om undantaget för kredit- prövning bör omfatta fristående krediter. Även om betalnings- ansvaret är detsamma oavsett om det avser en faktura eller en fri- stående kredit, finns det ändå väsentliga skillnader mellan de två formerna av krediter. Visserligen kan köp mot faktura också ge upphov till skuldsättningsproblematik på det sättet att konsumen- ten inte förmår betala. Som tidigare anförts har utredningen inte möjlighet att inom ramen för sitt uppdrag undersöka alla aspekter av kreditköp och konsekvenserna av att förändra förutsättningarna för denna typ av krediter. Frågan är då om det kan vara motiverat att förändra undantaget från kreditprövning så att i vart fall alla 2009/10 :242 s. 39 f. 2009/10:242 s. 38–42. Flera av konsumentkreditdirektivets undantag från tillämp- ningsområdet genomfördes inte i svensk rätt. fristående krediter omfattas, oavsett om de medför kostnader för konsumenten eller inte. Utredningen anser att det är problematiskt ur ett konsument- skyddsperspektiv att korta gratislån inte måste kreditprövas enligt gällande rätt. För konsumentens del är det väsentligt att ha åter- betalningsförmåga för kreditbeloppet, även om inga kostnader ingår. Trots allt är det återbetalningen av kreditbeloppet som utgör den största framtida belastningen på ekonomin. Eftersom utredningen anser att det finns särskilt utsatta konsumenter som tar snabblån, finns det en risk att ett gratislån inte kan återbetalas och att lånet leder till en skuldspiral där man får ta ett nytt lån – den här gången med hög ränta – för att återbetala gratislånet, alternativt förlänga det och därmed ändå belastas av en relativt sett hög kostnad. Motivet till att korta krediter som inte är förbundna med några större kost- nader är undantagna från kravet på kreditprövning är att underlätta för omsättningen av varor och tjänster. Det finns alltså egentligen inget bärande skäl till att fristående krediter är undantagna från kravet på kreditprövning. Visserligen framstår det som troligt att även bolag som beviljar gratislån gör en kreditprövning – detta framgår bl.a. av allmänna villkor och av att låntagare ändå ombeds ange uppgifter om sin ekonomi. Eftersom det inte finns någon skyldighet att utföra pröv- ningen kan dock inte utöva någon tillsyn över den prövning som görs. 9.6.1Konsekvenser av ett möjligt författningsförslag I detta avsnitt ges några synpunkter på konsekvenserna av ett möjligt författningsförslag. En fullständig konsekvensanalys finns i av- snitt 15.3 i anslutning till utredningens slutliga förslag. Utredning- ens slutliga bedömning av olika åtgärders konsekvenser för konsu- menterna och konsumentskyddet följer av kap. 15. De konsekvenser som berörs nedan är konsekvenser för de kreditgivande bolagen. En mer exakt beskrivning av de bolag som berörs finns i avsnitt 15.3.2. Ett utökat krav på kreditprövning innebär att bolag som beviljar gratislån måste genomföra en kreditprövning. Att utföra en kredit- prövning kostar i form av en kreditupplysning normalt tas och att kreditgivaren lägger ned för att utföra kreditprövningen. Eftersom kreditgivarna troligen utför en kreditprövning även för gratislån måste dock de administrativa kostnaderna anses försumbara. Kreditgivarna har också alltid möjlighet att ta ut en av- gift av konsumenten för kreditprövningen.