sou · H4B377d2 · 2016-10-31 00:00:00 — I och med reformen 2013 fick 1992/93:250. Den framtida gymnasiesärskolan – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. gymnasiesärskolan åter en egen läroplan, Läroplan för gymnasie- särskolan. har på uppdrag av regeringen följt upp och analyserat den reformerade gymnasiesärskolan. Uppföljningen tar upp kom- munernas utbud av nationella program, hur utbildningen organiseras så att eleverna kan nå så långt som möjligt, hur urval görs till de nationella programmen, hur bedömningen görs inför mottagandet till individuellt program samt tillgången till arbetsplatsförlagt lärande. Uppdraget redovisades den 10 mars 2016.8 I gymnasiesärskolan går elever med olika grader av utvecklings- störning: svår, måttlig eller lindrig. Elever med svår utvecklings- störning kan vara i behov av olika former av individuellt stöd under hela skoldagen, medan elever med måttlig eller lindrig utvecklings- störning kan vara i behov av stöd i varierande grad och omfattning. Undervisningen inom gymnasiesärskolan ska bidra till alla elevers utveckling, oavsett grad av utvecklingsstörning. Därmed får under- visningen en mycket stor spännvidd. Ungdomarna i gymnasiesärskolan kan även ha andra funktions- nedsättningar. Det gäller framför allt ungdomar med svår utveck- lingsstörning som också kan ha olika former av rörelsehinder, cerebral pares, autism eller syn- eller hörselnedsättning utöver ut- vecklingsstörningen. Från och med tillhör elever med autism eller autismliknande tillstånd som inte har en utveck- lingsstörning inte längre målgruppen för gymnasiesärskolan. Gymnasiesärskolans målgrupp är ungdomar som inte bedöms ha förutsättningar att nå upp till gymnasieskolans kunskapskrav efter- som de har en utvecklingsstörning. För att bli mottagen i gymnasie- särskolan ska hemkommunen pröva frågan om huruvida en sökande tillhör målgruppen. Beslutet ska föregås av en utredning med fyra bedömningar: en pedagogisk, en psykologisk, en medicinsk och en social. Om en sökande har gjort en sådan utredning tidigare, t.ex. 8Skolverket: Gymnasiesärskolan. Uppföljning och analys av reform. 9Beskrivningen i avsnittet är hämtad från Den framtida gymnasiesärskolan – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning, SOU 2011:8. inför mottagande i grundsärskolan, behöver ingen ny utredning göras.10 En utvecklingsstörning visar sig på olika sätt hos olika personer. Vissa kan ha svårt att uttrycka sina behov. De kan helt sakna tal eller ha en försenad språk- och talutveckling, vilket ställer krav på om- givningens förmåga att tolka och förstå personens kommunikation. Ofta behövs kompletterande kommunikationsstöd som tecken eller bilder. Gemensamt för alla personer med utvecklingsstörning är att de uppfattar och förstår sin omvärld på ett mer konkret sätt än andra. De har ofta svårigheter att använda och tolka abstrakta symboler som siffror och bokstäver och med att planera, kontrollera och värdera det egna handlandet i olika situationer. De flesta personer med utvecklingsstörning behöver stöd under hela sitt liv för att klara sin vardag. Många bor i gruppbostad och har en anpassad daglig sysselsättning medan andra kan leva ett rela- tivt självständigt liv med arbete och egen bostad. ökade antalet elever i gymnasie- särskolan. Antalet elever nästan fördubblades från början av 1990- talet fram till /10. Även andelen elever av en årskull ökade , från av en årskull /av en årskull /10. Den höga andelen elever av en årskull i gymnasiesärskolan var en följd av att andelen elever av en årskull ökade under de senare årskurs- erna i obligatoriska särskolan11. Det var inte inför övergången till gymnasiesärskolan som beslutet att byta skolform fattades, utan 1018 kap. 4–5 §§ skollagen. 11Begreppet obligatoriska särskolan användes som begrepp för det som motsvarar grundsärskolan . det skedde främst under de senare årskurserna i den obligatoriska särskolan.12 Ökningstakten avtog , och /12 sjönk elevantalet jämfört med föregående läsår. har an- talet elever minskat för varje läsår. ändrades skollagen och elever med autism eller autismliknande tillstånd som inte har en utvecklingsstörning tillhörde inte längre målgruppen för gymnasie- särskolan. har redogjort för ett antal orsaker till elevökningen under 1990- och 00-talet13: Det statistiska underlaget blev bättre. kunde elever som var mottagna i den obligatoriska särskolan men fick sin utbild- ning i grundskoleklasser hamna utanför statistiken. Undervisning och arbetssätt i förändrades och ställde nya krav på eleverna. Elever med lindrig utvecklingsstörning, vilka tidigare klarade av att ge stöd och bemöta, fick det svårare. Allt fler elever diagnostiserades och diagnoser inom autism- spektrat blev vanligare. Den ökade diagnostiseringen av elever i denna grupp fick till följd att de fick rätt till särskola14 även om de inte hade en utvecklingsstörning. var huvudman för skolformen, vilket innebar att byte av skolform även innebar byte av huvudman. Därmed var innebar övergången mellan skolformer mer dramatisk tidigare. Det fanns ekonomiska incitament. För en enskild skola kunde en elevs mottagande i särskolan innebära att skolan fick mer ekonomiska medel från kommunen om eleven gick kvar som integrerad i . Den framtida gymnasiesärskolan – en likvärdig utbildning för ungdomar med utvecklingsstörning. 13Skolverket: Kommunernas särskola. Elevökning och variation i andel elever mottagna i särskolan. 14Begreppet särskola innefattade både den obligatoriska särskolan (nuvarande grundsärskolan) och gymnasiesärskolan. Det finns ingen nationell statistik över hur stor andel av ungdom- arna från grundsärskolan som påbörjar eller fullföljer en gymnasie- skole- eller gymnasiesärskoleutbildning. En jämförelse av antalet elever i årskurs 9 i grundsärskolan och antalet elever 1 i gymnasiesärskolan , visar att det var något färre elever 1 i gymnasiesärskolan än i årskurs 9 i grundsärskolan året innan. Enligt uppgifter från verksamma i skolformen är det ovanligt att elever från grundsärskolan inte går vidare till gymnasiesärskolan eller till ett introduktionsprogram i gymnasieskolan. I den natio- nella statistik som finns om gymnasiesärskolan framgår det dock att antalet elever minskar i övergångarna mellan åren i gymnasie- särskolan. Minskningen är större på de nationella programmen än på de individuella programmen. I gymnasiesärskolan före reformen började 2 589 elever 1 /09. /10 gick 2 481 elever 2, /11 gick 2 340 elever 3 och /12 gick 2 298 elever 4. Minskningen av antalet elever mellan åren skedde på de nationella programmen, medan antalet elever på de individuella programmen både ökade och minskade mellan åren. Minskningen på de nationella programmen motsvarar i genomsnitt mellan åren. I den reformerade gymnasiesärskolan finns det nationell statistik om antalet elever 1 och år 2. /14 började 1 628 elever år 1 i gymnasiesärskolan. Av dessa gick 908 elever på nationella program och 720 elever på individuella program. /15 var det 1 586 elever som gick år 2 i gymnasiesärskolan. Av dessa gick 873 elever på nationella program och 713 elever på individuella program. Det motsvarar en minskning på de nationella program- men (35 elever) och på de individuella program- men med (7 elever) i övergången mellan år 1 och år 2. Av statistiken går det inte att utläsa om eleverna har avbrutit sina studier i gymnasiesärskolan för att i stället gå på ett introduk- tionsprogram i gymnasieskolan eller om de helt har avbrutit gym- nasieutbildningen. Verksamma i gymnasiesärskolan uppger att det är förhållandevis ovanligt att elever avbryter studierna i gymnasie- särskolan och att de allra flesta elever fullföljer utbildningen. beskriver de att det är vanligare att elever på nationella program avbryter utbildningen än att elever på individuella program gör det. Orsaker till att en elev helt avbryter utbildningen är t.ex. psykisk ohälsa, sjukdom eller att eleven väljer att börja på daglig verksamhet. Utbildningen i gymnasiesärskolan är anpassad för ungdomar med utvecklingsstörning. Det innebär bl.a. att utbildningen är fyraårig, att målen för utbildningen skiljer sig från gymnasieskolans mål och att skolformen har egna ämnes- och ämnesområdesplaner med an- passade kunskapskrav respektive kravnivåer. Grund- och gymnasiesärskolan som egna skolformer har varit en återkommande fråga i skoldebatten. Kritiken har ofta varit ideo- logisk, med en önskan om att undvika särbehandling och särskil- jande lösningar mot bakgrund av visionen om en inkluderande skola för alla. Detta har bl.a. kommit till uttryck i internationella överenskommelser, t.ex. FN:s konvention för personer med funk- tionsnedsättning, vilken ratificerade 2008. De argument som framförs för att bevara grund- och gymnasiesärskolan som egna skolformer handlar dels om att resurserna som är knutna till skolformerna annars inte kommer att komma eleverna till del, dels om en övertygelse om att elevgruppen gagnas av en särskild under- visning.15 Kunskapen om gymnasiesärskolan, dess elever och vad som utmärker undervisningen är begränsad. Det finns endast ett fåtal studier om gymnasiesärskolan och ytterligare några om grundsär- skolan. Flera av studierna beskriver att verksamheten i grund- och gymnasiesärskolan är mer fokuserad på elevernas omsorg och väl- befinnande än på kunskapsutveckling. Bland annat i en avhandling problematiseras dock att omsorg ställs mot kunskap i beskriv- ningen av utbildningen i grundsärskolan, eftersom båda är viktiga 15 Mineur: Skolformens komplexitet – elevers erfarenheter av skolvardag och tillhörighet i gym- nasiesärskolan. förutsättningar för skolans verksamhet16. lyfte i sitt delbetänkande För den jag är – om utbildning och utvecklings- störning fram betydelsen av att undervisningen har en balans mellan krav som ställs på eleverna och elevernas olika förutsättningar17. Några studier beskriver hur det kan vara att vara elev i grund- och gymnasiesärskolan. Den formella tillhörigheten till gymnasie- särskolan uppfattas i en studie överlag som positiv, men det finns också elever som aktivt tar avstånd från den tillhörigheten18. En annan studie beskriver att eleverna i och med att de börjar i grund- eller gymnasiesärskolan känner sig mer delaktiga i t.ex. undervis- ningssammanhang men att det uppstår en annan delaktighetspro- blematik i stället, med tankar och önskan om att vara ”vanlig” och gå i ”vanlig” klass19. Möjligheten till individuella anpassningar av de nationella program- men regleras i kapitel 9 om stödåtgärder i gymnasieförordningen.20 En elevs utbildning på ett nationellt program i gymnasiesärskolan får avvika från vad som annars gäller för programmet genom att vissa kurser byts ut för att eleven ska kunna läsa kurser enligt gym- nasieskolans ämnesplaner, ämnesområden i individuella program i gymnasiesärskolan eller kurser som inte finns i programstrukturen för det program som eleven är antagen till.21 Vidare kan en elev på ett nationellt program läsa ett reducerat program. Det innebär att eleven befrias från undervisning i en eller flera kurser eller gymnasiesärskolearbetet om eleven önskar det och har påtagliga studiesvårigheter som inte kan lösas på något annat sätt eller om eleven saknar förutsättningar att klara att gå ett full- 16Östlund: Deltagandets kontextuella villkor. Fem träningsskoleklassers pedagogiska prak- tik. För den jag är – om utbildning och utvecklingsstörning. 18Molin: Att vara i särklass – om delaktighet och utanförskap i gymnasiesärskolan. 19Szönyi: Särskolan som möjlighet och begränsning – elevperspektiv på delaktighet och utanförskap. 209 kap. gymnasieförordningen. 219 kap. 4 a § gymnasieförordningen. Reducerat program beslutas inom ett åtgärds- program.22 De individuella programmen har ingen nationellt fastställd pro- gramstruktur. De består i stället av sex ämnesområden som elever- na läser. De individuella programmen kan anpassas till den enskilda eleven på så sätt att en elev på ett individuellt program får läsa en kombination av ämnen från de nationella programmen och ämnes- områdena om eleven har förutsättningar för det.23 Fördelningen av antalet undervisningstimmar i respektive ämnesområde kan också anpassas till varje elevs förutsättningar.24 För elever i gymnasie- och gymnasiesärskolan som på grund av sjukdom eller liknande skäl inte kan delta i skol- arbetet kan huvudmannen besluta om särskild undervisning. Sådan undervisning ska så långt det är möjligt motsvara den undervisning som eleven inte kan delta i.25 Utbildningen i gymnasiesärskolan är avsedd att genomgås på fyra läsår. Huvudmannen får dock besluta att utbildningen fördelas över längre tid.26 Motsvarande möjlighet att förlänga utbildningen finns även i gymnasieskolan.27 I gymnasieskolan har elever rätt att fullfölja utbildningen efter ett studieuppehåll om högst ett läsår för studier utomlands. Motsvarande bestämmelse finns inte för gym- nasiesärskolan. Verksamma i skolformen har dock inte gett några indikationer på att elever i gymnasiesärskolan avbryter utbildningen för att studera utomlands. Tillämpning av individuella anpassningar Bestämmelsen om individuellt anpassat program ger flexibilitet att anpassa utbildningen på de nationella programmen till varje elevs förutsättningar. Möjligheten att läsa kurser enligt gymnasieskolans ämnesplaner gör att det går att anpassa utbildningen så att varje elev 229 kap. 6 § gymnasieförordningen. 2319 kap. 15 § skollagen. 244 kap. 22 § gymnasieförordningen. 2524 kap. 17–22 §§ skollagen. 2618 kap. 17 § skollagen. 2716 kap. 15 § skollagen. kan utvecklas så långt som möjligt. De elever som har svårt att följa undervisningen i något eller några ämnen på de nationella program- men kan i stället läsa ett eller flera ämnesområden från de indivi- duella programmen. I samtal med representanter för Skolinspektionen och med verksamma i skolformen framkommer dock att det inte är säkert att elever som har förutsättningar att läsa kurser enligt gymnasie- skolans ämnesplaner ges den möjligheten. Orsakerna är ofta orga- nisatoriska. Det kan t.ex. bero på att gymnasiesärskolan och gym- nasieskolan inte finns i samma skolbyggnad eller att lärarnas eller elevernas scheman i respektive skolformer inte har samordnats. Möjligheten för rektorn att besluta att en elev får läsa kurser som inte finns i programstrukturen för det program eleven går på gör t.ex. att en elev som byter program kan ta med sig betygen i de kurser som eleven har läst till det nya programmet. Det skapar också möjligheter att byta ut kurser i de fall eleven under sitt arbetsplatsförlagda lärande (APL) gör arbetsuppgifter som inte ryms inom ramen för de kurser som finns i programstrukturen för det program eleven går på. En elev som går på ett individuellt program i gymnasiesärskolan kan läsa kurser från de nationella programmen. Det innebär att det går att anpassa utbildningen så att eleven kan utvecklas så långt som möjligt. Det förutsätter dock att utbildningen organiseras så att de elever som har förutsättningar att läsa kurser från de natio- nella programmen också ges den möjligheten i praktiken. I samtal med verksamma i gymnasiesärskolan och med representanter från Skolinspektionen framkommer det att så inte alltid är fallet. De individuella programmen kan vara placerade på en annan skola än de nationella programmen, och lärarnas och elevernas scheman samordnas inte så att samverkan om undervisningen på individuella och nationella program är möjlig att genomföra i praktiken. har tidigare framfört till regeringen att man delade synpunkten från verksamma i gymnasiesärskolan att rektorn borde kunna reducera undervisningstiden för elever på individuella pro- gram.28 I samtal med representanter för framgår dock att myndigheten ändrat sin bedömning och att det är ett önskemål från myndigheten. Representanter för Special- pedagogiska myndigheten (SPSM) anser inte heller att det ska vara möjligt för rektorn att besluta om minskad undervisningstid för dessa elever. I stället för att ta bort undervisningstid för elever ska skolan arbeta med anpassningar av undervisningen, menar SPSM. På de individuella programmen går det elever med väldigt olika förutsättningar. Det finns elever som har flera funktionsnedsätt- ningar och som är svårt sjuka, vilket kan medföra stora fysiska be- gränsningar för eleven. Det ställer därmed stora krav på lärarna att kunna anpassa undervisningen utifrån varje enskild elev. Det är också tanken med de individuella programmen. Att införa en be- stämmelse som gör det möjligt för rektorn att reducera antalet timmar för en elev medför troligen att det i stället uppstår andra svårigheter: För vilka elever ska det vara möjligt att minska antalet undervisningstimmar? Utifrån vilket underlag ska ett sådant beslut fattas? Det finns en betydande risk att tillämpningen av en sådan bestämmelse inte blir likvärdig i landet eller rättssäker för eleven. För elever som på grund av sjukdom eller liknade skäl inte kan delta i vanligt skolarbete finns det bestämmelser i skollagen om särskild undervisning.29 För elever som på grund av sin funktionsnedsättning inte kan ha för långa skoldagar finns möjligheten att fördela undervisningen än . Möjligheten att läsa ämnen enligt kursplaner Utbildningen i gymnasiesärskolan ska anpassas till varje elevs förutsättningar och behov. Ett exempel på en sådan anpassning är att elever på nationella program i gymnasiesärskolan kan läsa kurser enligt gymnasieskolans ämnesplaner, om rektorn beslutar det. Det är dock inte möjligt att läsa ämnen enligt kursplaner. Ungdomar från grundsärskolan som i stället för gymnasiesärskolan väljer att gå ett introduktionsprogram kan däremot läsa grundskole- ämnen på introduktionsprogrammet. 2924 kap. 17–22 §§ skollagen. I samtal med verksamma i gymnasiesärskolan framgår att det förekommer att både elever och vårdnadshavare efterfrågar möjlig- heten för eleverna att läsa ämnen enligt kursplaner i gymnasiesärskolan. har i samband med implementeringen av den reformerade gymnasiesärskolan också fått signaler från verksamma i skolformen att den möjligheten efterfrågas. Det kan finnas olika skäl till att elever önskar läsa grundskoleämnen. För en del elever är det viktigt för självförtroendet att kunna visa att man kan utveckla de kunskaper som krävs för att få ett grundskole- betyg. Vissa elever som har blivit mottagna i grundsärskolan i någon av de senare årskurserna har läst enligt kursplaner och önskar i vissa fall fortsatt undervisning i gymnasie- särskolan för att utveckla de kunskaper som krävs för att uppnå kunskapskrav. Andra elever önskar betyg i grund- skoleämnen för att de upplever att det underlättar för fortsatta studier på t.ex. folkhögskola eller för övergången till arbetslivet. Flera gymnasiesärskolor ger elever möjlighet att få ett betyg i ett grundskoleämne genom att anordna prövning. I enlighet med bestämmelserna har dock skolan ingen möjlighet att undervisa eleven i det ämne eleven önskar pröva i. Genom att göra det möjligt att läsa ämnen enligt kursplaner kan eleven i stället få undervisning i ämnet och därefter kan elevens kunskaper betygsättas. Möjligheten som finns att läsa kurser enligt gym- nasieskolans ämnesplaner ger elever förutsättningar att kunna ut- vecklas så långt som möjligt. Det verkar dock vara vanligare att elever i gymnasiesärskolan läser kurser i yrkesämnen enligt gym- nasieskolans ämnesplaner än kurser i de gymnasiegemensamma ämnena. En orsak kan vara att kunskapskraven i kurserna i de gym- nasiegemensamma ämnena bedöms vara för svåra att uppnå och att elever därmed inte efterfrågar den möjligheten. För en del elever kan det upplevas som mer realistiskt att först läsa ett ämne enligt kursplan och få ett betyg, innan man eventuellt läser en kurs enligt gymnasieskolans ämnesplan. Genom att erbjuda den möjligheten ökar flexibiliteten i utbildningen och därmed också möjligheten att anpassa utbildningen till elevernas individuella förut- sättningar. Undervisningen av elever som läser kurser enligt gymnasieskolans ämnesplaner ger möjlighet till samverkan mellan gymnasiesärskolan På samma sätt skulle undervisning av elever som läser ämnen enligt kursplaner också ge möjlighet till samverkan mellan skolformerna. En elev i gymnasiesärskolan skulle t.ex. kunna läsa ett grundskoleämne tillsammans med elever på introduktionsprogrammen. En annan möjlighet är att eleven i stället ges möjlighet att läsa ämnet inom ramen för gymnasiesär- skolans undervisning. Hur undervisningen organiseras är dock en fråga som måste lösas lokalt med hänsyn till både lokala och den enskilda elevens förutsättningar. Verksamma i gymnasiesärskolan uppger att det är ett fåtal elever som prövar för att få ett betyg i grundskoleämnen och att det blivit mindre vanligt i och med att elever med autism eller autismliknande tillstånd som inte har en utvecklingsstörning inte tillhör målgruppen för gymnasiesärskolan. Om en elev uppnår kunskapskraven i flera av ämnen kan det också finnas anledning att fundera på om eleven tillhör målgruppen för gymnasiesärskolan. Det finns ingen nationell statistik över hur vanligt det är ett elever som går i gym- nasiesärskolan får betyg i grundskoleämnen. Verksamma i skolformen samt representanter för och Specialpedagogiska skolmyndigheten efterfrågar möjligheten för elever i gymnasiesärskolan att läsa ämnen enligt kursplaner. De verksamma beskriver visserligen att det i vissa fall skulle kunna vara svårt att organisera utbildningen så att den vore möjligt att genomföra men man anser ändå att det skulle vara till nytta för eleven, eftersom det skulle bidra till att ytterligare öka flexibiliteten i skolformen. 9 Stöd i form av extra anpassningar och särskilt stöd Gymnasiesärskolan omfattas av bestämmelserna i skollagen om extra anpassningar och särskilt stöd. Bestämmelserna innebär att om det kan befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås ska eleven skyndsamt ges stöd i form av extra anpassningar. Om det trots de extra anpassningarna befaras att eleven inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås ska rektorn se till att elevens behov av särskilt stöd utreds. redningen visar att eleven är i behov av särskilt stöd ska sådant stöd ges och ett åtgärdsprogram ska utarbetas.30 Skolinspektionen har sedan införandet av skollag kritiserat av gymnasiesärskolorna för att särskilt stöd inte ges i den omfattning och på det sätt eleverna behöver och har rätt till. Vidare brister nära fyra av tio gymnasiesärskolor i rektorns arbete med att skyndsamt utreda behov och besluta om åtgärdsprogram när det befaras att en elev inte kommer att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås.31 Verksamma i gymnasiesärskolan uppger att extra anpassningar t.ex. kan vara visuella hjälpmedel såsom bildscheman, tidshjälp- medel och inlästa läromedel. Exempel på situationer när särskilt stöd kan bli aktuellt är när elever inte vill delta på vissa lektioner eller inte kommer till skolan alls. Det verkar råda viss tveksamhet hos verksamma i gymnasiesär- skolan om huruvida bestämmelserna om extra anpassningar och särskilt stöd även omfattar elever som läser ämnesområden på individuella program i gymnasiesärskolan. Ämnesområdesplanerna innehåller inte begreppet kunskapskrav. I stället används begreppet kravnivåer. Det finns kravnivåer för grundläggande kunskaper och för fördjupade kunskaper. I gymnasieförordningen anges att ämnes- områdets kravnivåer ska framgå av ämnesområdesplanen.32 I de av beslutade ämnesområdesplanerna anges kravnivåer för grundläggande och fördjupade kunskaper.33 Det är rimligt att anta att det faktum att begreppet kunskapskrav inte förekommer i ämnes- områdesplanerna är en bidragande orsak till osäkerheten om huru- vida även elever på individuella program har rätt till extra anpass- ningar och särskilt stöd. Även om det i praktiken verkar vara ovanligt att elever som läser ämnesområden befaras inte nå kravnivån för grundläggande eller 303 kap. 5 a § och 8–9 §§ skollagen.