sou · H4B34 · 2016-01-15 00:00:00 — Förbudet var inte föranlett av ordningsskäl utan hade utformats så att det endast var som inte fick spelas på ljudanläggningen i fråga och att det var föranlett av att musikgruppens texter och bud- skap ansågs strida mot de värderingar som skolan ska verka för. Den fråga som då uppstod var om detta förbud meddelats i strid med grundlagsreglerna. En förutsättning för att reglerna i regeringsformen och yttrande- frihetsgrundlagen ska vara tillämpliga, konstaterade JO, är att det är fråga om ett ingripande på ett sådant område som skyddas av rättig- hetsregleringen. Endast om det meddelade förbudet kunde bedömas vara av offentligrättslig art kunde rektorn anses ha brutit mot grund- lagsregleringen avseende informationsfrihet. Förbudet begränsades dock till att gälla i fråga om den ljudanläggning som fanns i skolans uppehållsrum. Denna ägdes av skolan och det fick enligt JO anses rättsligt förhålla sig så att ljudanläggningen på civilrättslig grund upp- låtits till eleverna. När rektorn beslutade att musik inte fick spelas på ljudanläggningen fick hon anses ha gjort detta som företrädare för ljudanläggningens ägare. Hennes beslut måste, enligt JO:s uppfattning, vara att bedöma så att hon uppställde ett nytt villkor för det sätt på vilket eleverna kunde använda anläggningen. JO konstaterade att villkoret var av civilrättslig natur och inte av offentligrättslig natur. Den bedömning som JO gjorde var därmed att rektorns förbud mot att spela viss musik på skolans ljudanlägg- 3 finns innehållet i dessa bestämmelser i 2 kap. 20-21 och 23 §§ RF. ning inte kunde anses utgöra en kränkning av elevernas grundlags- skyddade rättigheter. JO betonade dock att bedömningen hade blivit den motsatta om rektorns förbud hade avsett spelning av viss musik inom skolans lokaler på bandspelare som inte ägdes av skolan. JO fann inte anledning att kritisera rektorn för att hon tog bandet ur bandspelaren, eftersom hon på civilrättslig grund fick bestämma vilken musik som fick spelas på anläggningen. Om rektorns enda syfte med omhändertagandet hade varit att säkerställa att ägaren åter kunde komma i besittning av egendomen kunde någon invänd- ning knappast riktas mot hennes åtgärd. Enligt JO ställdes saken dock i en annan dager om rektorns avsikt i stället hade varit att i sin egenskap av rektor förmå bandets ägare att inte sprida eller ta del av det enligt rektorns uppfattning olämpliga budskap som förmedlades genom bandets innehåll. Hennes handlande måste i sådana fall be- dömas som ett försök från det allmännas sida att inskränka ägarens grundlagsskyddade fri- och rättigheter och alltså stå i strid med det grundlagsfästa skyddet för yttrande- och informationsfriheterna. JO erinrade om att varken innehållet i 1 kap. 2 § tredje stycket skol- lagen (1985:1100)4 eller något annat stadgande i den lagen kan ge stöd för att det inom skolans verksamhetsområde vidtas åtgärder som syftar till att inskränka grundlagsskyddade fri- och rättigheter. JO 1995/96 s. 394 (dnr 1980-1994) Fråga om rätten för en politisk ungdomsförening att få sprida politisk information i form av affischer och skrifter i en skola Ett politiskt partis ungdomsförbund anmälde till JO att en rektor på en gymnasieskola förbjudit ungdomsförbundet att komma till skolan för att där sprida politisk information. Enligt ungdomsför- bundet hade rektorn anfört att föreningen varit på skolan nog . JO erinrade att yttrandefriheten enligt regeringsformen innefattar ingen rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en viss institution eller sluten miljö, t.ex. en skola, 4 1 kap. 5 § första stycket skollagen (2010:800). för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt, anförde JO vidare, förhåller det sig med den i tryckfrihetsförordningen garanterade rätten att sprida tryckta skrifter. Därefter framhöll JO innehållet i 1 kap. 2 § andra stycket TF, dvs. förbud mot att en myndighet eller annat allmänt organ på grund av tryckt skrifts innehåll hindrar tryckning, utgivning eller dess sprid- ning bland allmänheten genom åtgärd som saknar stöd i tryckfri- hetsförordningen. JO tillade att enligt praxis anses spridning av en tryckt skrift inom en skola, liksom uppsättande av en affisch på en anslagstavla där, utgöra spridning bland allmänheten. Enligt praxis är också begränsningar i spridningsrätten tillåtna, om de dikteras av ordningsskäl. Med hänvisning till MO:s beslut s. 276 anförde JO att det också enligt JO:s uppfattning ligger i skolledningens hand att avgöra om en begäran att få tillträde till en skola för att där sprida tryckta skrifter ska bifallas. Vid sitt ställningstagande har skolledningen också rätt att ta hänsyn till även annat än rena ordningsskäl. Dock måste den övergripande bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF beaktas, dvs. dom- stolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet.5 Enligt JO tydde utredningen i ärendet på att rektorn avböjt ett av ungdomsförbundet önskat besök i skolan. Detta stred i och för sig inte mot principen att det är skolledningen som bestämmer om en utomstående ska medges tillträde till skolan eller inte, även om syftet med besöket är att sprida tryckta skrifter. I ett sådant sam- manhang behöver skolledningen inte peka på ordningsskäl som grund för ett avslag. Om det dock förhöll sig på det sättet att rektorns motiv var att ungdomsförbundet hade varit tillräckligt mycket på skolan medan andra ungdomsförbund inte hade varit det, kunde saken en- ligt JO bli en annan. Även om ett avslag på en framställning om att få komma till skolan baseras på annat än rena ordningsskäl måste ändå den övergripande regeln i 1 kap. 9 § RF om saklighet och opartisk- het ändå följas. Det kunde därför inte anses förenligt med den regeln att en myndighet är beredd att medge en politisk organisation till- 5 Enligt bestämmelsens tidigare lydelse (SFS 1976:871). Texten i 1 kap. 9 § RF reviderades i och med grundlagsrevision, någon materiell ändring av bestämmelsen har inte varit avsedd. träde, men inte en annan. JO fann inte anledning att utreda det aktuella händelseförloppet närmare. (dnr 3404-1195) Anmälan mot en utbildningsförvaltning rörande handläggningen av frågor om politiska partiers medverkan i skolor En utbildningsförvaltning hade inför valet till sam- manträffat med representanter för de ungdomsförbund vars moder- partier var representerade i och i kommunfullmäktige för att planera den politiska informationen i gymnasieskolorna. Under ett möte bestämdes att ett partis ungdomsförbund skulle samordna EU-valsinformationen för eleverna i gymnasieskolornas årskurs 3. Ett parti, som inte var representerat i vare sig eller kom- munfullmäktige, anmälde till JO att resultatet av detta blivit att de ungdomsförbund vars moderpartier fanns representerade i bestämt att endast de skulle få ingå i valinformationen till gymnasie- eleverna. yttrade att den inte överlåtit åt ungdomsförbunden att bestämma vilka som skulle få informera eleverna, utan att det var rektorn på varje skola som fattade dessa beslut. JO anförde att de principer som kommer till uttryck i RÅ 81 2:26 alltjämt får anses ha bärkraft och att de också borde kunna läggas till grund för hur skolorna borde utforma informationen till eleverna inför ett val till . JO fann inte att det fanns anledning att rikta någon kritik mot utbildningsförvaltningen för att den träffat en övergripande överenskommelse om medverkan med de ifrågavarande ungdomsförbunden. Däremot ansåg JO att det inte var godtagbart att en sådan överenskommelse ledde till att ett förbund som önskade delta i informationsverksamheten i praktiken utestängdes från medverkan i skolorna. JO var alltså kritisk till att en del av administrationen av informationsverksamheten sköttes av ett av ungdomsförbunden. Denna arbetsuppgift borde i stället ha fullgjorts inom skoladministrationen. JO 1997/98 s. 436 (dnr 3878-1995, 3879-1995, 3927-1995, 4050-1995, 4356-1995, 5064-1995, 719-1996) Angående skolledningars rätt att förbjuda elever att bära vissa kläder eller märken med nazistisk innebörd eller hindra spridning av skrifter med sådant innehåll Ärendet gällde ett antal anmälningar till och initiativ av JO där skol- ledningar hade förbjudit elever att bära vissa kläder med nazistisk innebörd eller hindrat spridning av skrifter med sådant innehåll. Efter en grundlig genomgång av gällande rätt gjorde JO en del allmänna uttalanden. JO hänvisade till JO:s ämbetsberättelser 1970 s. 294 och 1991/92 s. 346 där vissa uttalanden görs beträffande spridning av skrift inom en skola och anförde bl.a. att samma grundläggande synsätt måste anläggas när det gäller frågan om en skolledning får hindra att vissa åsikter kommer till uttryck t.ex. genom muntliga ut- talanden eller genom märken på kläder. Detta innebar enligt JO att om det inte är olagligt att sprida vissa åsikter kan skolledningen ändå ha rätt och skyldighet att undertrycka dem, men bara om ledningen efter seriösa överväganden gör bedömningen att ordningen i skolan tar skada av att åsikterna sprids. Likaså har skolledningen rätt och skyldighet att ingripa om åsiktsyttringar är brottsliga eller i vart fall innefattar kränkningar eller trakasserier. JO underströk vidare att skolledningen emellertid inte har rätt att förbjuda åsiktsyttringar i annat fall, t.ex. enbart på grund av att åsikterna står i strid med de grundläggande demokratiska värderingar som ligger till grund för vår samhällsuppfattning. I fall av det slaget är skolans handlingsfrihet och skyldighet begränsad till vad som närmast kan beskrivas som undervisande och uppfostrande insatser. Härefter gjorde JO en be- dömning i vart och ett av fallen. Vid en personalkonferens vid ett gymnasium beslutades att inga nazistiska symboler skulle tolereras i skolan. Rektorn hade haft samtal med tre elever som bar nazistiska emblem på kläderna och beordrat dem att anmäla sig hos rektorn de hade sådana. Rektorn beslutade interimistiskt att stänga av en elev som trots sam- talet fortsatte att bära symbolerna, eftersom rektorn ansåg att detta skapade oro och osäkerhet i skolan. med de två andra eleverna om att rektorn skulle skaffa dem andra kläder, vilket också skedde. JO fann att rektorns samtal med eleverna låg väl i linje med vad som bör ske i skolan när elever ger uttryck åt sådana attityder som skolan har i uppdrag att motverka. Rektorns inköp av kläder åt elever- na kunde inte heller från de synpunkter som JO har att bevaka ge upphov till någon kritik. När det närmare gällde avstängningen av en av eleverna hänvisade JO till 6 kap. 29 § gymnasieförordningen där det angavs att en avstängning får tillgripas om en elev uppträder olämpligt eller gör sig skyldig till förseelser och rektorn inte kan få eleven att bättra sig. Avstängning får också tillgripas om elevens uppförande kan antas inverka skadligt på andra elever eller om det finns andra särskilda skäl.6 JO tolkade att rektorn förbjudit eleven att bära symbolerna på grund av ordningsskäl. När eleven trots för- budet fortsatte att bära symbolerna gjorde han sig skyldig till en för- seelse eller åtminstone till olämpligt uppträdande. Eftersom rektorn inte kunde förmå eleven att bättra sig, förelåg enligt JO grund för avstängning. Däremot kunde man av utredningen i fallet inte utläsa att ärendet var så brådskande att en interimistisk avstängning var påkallad. Rektorn vid en grundskola hade bett en elev som bar nazistiska symboler att ta bort dem eller byta kläder i hemmet. Enligt rektorn kunde nämligen märkena uppfattas hotfullt av vissa elever och bli en potentiell risk för konflikter med våldsinslag. Rektorn påpekade att han inte stängt av eleven, utan att eleven fick ledigt några efter- middagslektioner för att avlägsna ett märke eller gå hem och byta kläder. Rektorn bad också eleven att stanna hemma i någon eller , till man kunnat lugna en hotfull stämning. JO konstaterade först att rektorn åberopat ordningsskäl för att inte tillåta symbolerna, vilket i och för sig enligt JO var rättsligt god- tagbart. Att eleven tillsades att gå hem för att byta sina kläder stred dock mot skolförfattningarna. 6 finns bestämmelsen om under vilka förutsättningar en elev kan stängas av från en gymnasieskola i 5 kap. 17 § skollagen. Enligt den bestämmelsen får en elev stängas av om 1) eleven med otillåtna hjälpmedel eller på annat sätt försöker vilseleda vid bedömningen av elevens måluppfyllelse och kunskaper, 2) eleven stör eller hindrar utbildningens bedrivande, 3) eleven utsätter någon annan elev eller av utbildningen berörd person för kränkande behand- ling, eller 4) elevens uppförande på annat sätt inverkar negativt på övriga elevers trygghet och studiero. Situationen där rektorn bett eleven att stanna hemma var mera svårbedömd fortsatte JO. Det kunde konstateras att ledig- heten var till för att skydda eleven. Slutsatsen blev enligt JO att rektorn måhända tänjt väl mycket på förutsättningarna för ledig- heter enligt dåvarande 3 kap. 11 § skollagen och 6 kap. 8 § grund- skoleförordningen.7 Med hänsyn till omständigheterna fann dock inte JO skäl att kritisera rektorn. Vid en annan grundskola hade rektorn uttalat att jackor normalt skulle förvaras i elevskåpen , oavsett eventuella märken. Rektorn hade också sagt att hakkors skulle förbjudas med hänsyn till lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer (uniformslagen)8. Att jackor skulle förvaras i elevskåpen föranledde inte någon kom- mentar från JO. När det gällde det uttalade förbudet mot hakkors hänvisade JO till Högsta domstolens dom NJA 1996 s. 577. I fallet slår fast att det budskap som en person sprider genom att bära ett synligt hakkorsmärke eller ett märke med örn och lagerkrans, på grund av dessa märkens historia, uttrycker miss- aktning för människor tillhörande andra folkgrupper än den nordiska. Domstolen uttalar också i fallet att märken med andra symboler av samma art är måhända inte lika tydliga, men kan åtminstone vara ägnade att förstärka dessa märkens budskap. JO anförde att det inte kunde anses ankomma på skolpersonal att göra en bedömning av om det i ett visst fall är brottsligt eller inte att bära märken av nu diskuterat slag. Däremot kan situationen vara sådan, att den miss- aktning för andra människor som funnit att märkena uttrycker, faktiskt kränker andra elever eller personal vid skolan. Skolledningen är i ett sådant fall skyldig att ingripa för att hindra att den elev som bär märket utsätter andra för kränkande behandling liksom att bekämpa den tendens till trakasserier som det är fråga om.9 JO anförde vidare att de åtgärder som skolledningen i 7Numera 7 kap. 18 § skollagen (2010:800). 8Denna lag upphörde att gälla . Observera att straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ) och olovlig kårverksamhet (18 kap. 4 § ) gällde för JO:s beslut och är alltjämt gällande. 9JO hänvisade i detta sammanhang till 1 kap. 2 § skollagen samt läroplanerna. fram- går att var och en som verkar inom utbildningen ska aktivt motverka alla former av krän- kande behandling av 1 kap. 5 § skollagen (2010:800). I 6 kap. skollagen finns bestämmelser om åtgärder mot kränkande behandling. Vidare finns i 3 kap. 15 § diskrimineringslagen (2008:567) en bestämmelse som anger bl.a. att en utbildningsanordnare ska vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att något barn eller någon elev utsätts för trakasserier. den situationen kan vidta är emellertid begränsade till vad skolan i allmänhet kan göra i fråga om undervisande och uppfostrande åt- gärder som skollagen och skolförordningarna ställer till förfogande. I det aktuella fallet hade barn- och ungdomsnämnden anfört att dess tolkning var att nazistiska och rasistiska märken och symboler var en form av provokation och därmed mobbning. Nämnden hade i detta sammanhang hänvisat till en ”Deklaration mot rasism och främ- lingsfientlighet” där det bl.a. framgick att ”alla uniformer, märken, symboler, tecken eller handlingar, som kan förknippas med nazism eller rasism eller andra militanta, rasistiska, odemokratiska gruppe- ringar, är förbjudna i stadens grundskolor”. Förbudet mot vissa åsikts- yttringar som framgick av nämndens deklaration var enligt JO allt- för svepande för att det skulle vara godtagbart med hänsyn till den yttrandefrihet som regeringsformen garanterar. Skolledningen vid ett gymnasium hade uppvaktats av personal- och elevgrupper som kände stor olust och en viss rädsla för en grupp ”skinnhuvuden” som gick på skolan. ”Skinnhuvudena” bar symboler som kunde uppfattas som kränkande, eftersom de symboliserade nazistiska, fascistiska och rasistiska åsikter. Lärarna och skolled- ningen försökta att tala eleverna till rätta. Detta lyckades emellertid inte. Lärarna anförde att deras arbetsmiljö försvårades eftersom diskussionerna tog för mycket lektionstid i anspråk. Mot denna bak- grund beslutade skolledningen av ordningsskäl att förbjuda symbo- lerna. JO fann att den åberopade grunden, dvs. att diskussioner om märkena tog mycket lektionstid i anspråk, var ett tillräckligt skäl för förbudet. Rektorn hade vid en skola beslagtagit tre exemplar av tidskriften och ett antal flygblad från som påträffats i skolans korridorer. Som grund för beslaget åberopade rektorn läroplan, avsnittet fostran och utveckling. Efter beslaget hade rektorn en diskussion med ansvariga elever och flyg- bladen och ett tidningsexemplar lämnades tillbaka. De två andra tid- ningsexemplaren fann man ingen ägare till och de förstördes därför. Ungefär som dessa händelser ägde rum gav rektorn ut en rekommendation med innebörd att lärare skulle omhänderta tid- skrifter och flygblad som var tveksamma med hänsyn till läroplanens skrivning om allmänna demokratiska principer. derades att lämna handlingarna till expeditionen där eleven senare kunde hämta dem, eller sända dem till elevens föräldrar. JO konstaterade att det inte gick att avgöra om tidningarna eller flygbladen var framställda i tryckpress eller om de på annat sätt åtnjöt tryckfrihetsförordningens skydd. I sitt fortsatta resonemang utgick JO från att så var fallet. JO hänvisade därefter till bestämmelsen i 1 kap. 2 § TF om förbud mot spridningshinder och anförde att rek- torn inte hade rätt att ta hand om skrifterna i syfte att undertrycka spridningen av de åsikter som de innehöll. Därefter pekade JO på två tidigare JO-beslut, dels JO:s ämbetsberättelse 1970 s. 294, dels 1991/92 s. 346. JO anförde att om rektorns beslut att beslagta skrif- terna enbart grundades på att dessas innehåll bedömdes strida mot läroplanens intentioner, var beslaget olagligt. Om det däremot också legat ordningsskäl bakom beslaget, något som Barn- och ungdoms- nämnden fick anses göra gällande i sammanhanget, var beslaget korrekt. En i en kommun hade beslutat ”Att använda eller bruka antidemokratiska symboler inom kommuns skolor är förbjudet”. En i en annan kommun hade beslutat ”Att använda eller bruka symboler som ingår i bilagan ’Hatets symboler’ inom Barn- och utbildnings- nämndens verksamhetsområden är förbjudet”. Det första beslutet hade tillkommit sedan gymnasieelever känt sig kränkta och besvära- de av att olika nazistsymboler bars i skolan och nämnden åberopade läroplanen för gymnasiet och FN-deklarationen som rättslig grund för beslutet. När det gällde det andra beslutet åberopades skollagen. JO anförde att om nämndernas förbud hade tillkommit som en reaktion mot ordningsstörningar i skolorna hade de varit godtag- bara. Det kan med hänsyn till skolans allmänna ansvar för att hindra elever att kränka andra vara godtagbart att ett generellt förbud – en ordningsregel – mot att sådana märken bärs synligt införs. JO under- strök vidare att ett förbud på denna grund emellertid inte får vara utformat så att det träffar märken som är anstötliga för skolledning- en enbart därför att de t.ex. är antidemokratiska. Det i fallet först nämnda beslutet om förbud mot bärande av antidemokratiska sym- boler var mot denna bakgrund enligt JO alltför svepande. Däremot ansåg JO att det andra beslutet uttryckte en ambition att på ett mera godtagbart sätt inringa det område som ett förbud får avse. påpekade att i ett generellt uttalande exakt bestämma gränserna för detta område emellertid inte låter sig göras. JO 2004/05 s. 401 (dnr 2112-2002) Ett uttalande av en rektor om att det var olagligt att dela ut flygblad på en skola har ansetts stå i strid med spridningshindret i 1 kap. 2 § TF En elev delade ut flygblad på en skola med uppmaning till bojkott av israeliska varor. Rektorn på skolan tog vid en morgonsamling upp flygbladet och uttalade bl.a. att det var olagligt att dela ut flygblad på skolan. Vid ett annat tillfälle delade en politisk organisation ut flygblad utanför huvudentrén till skolan. Rektorn gick då ut och hindrade utdelningen. JO prövade först om rektorns agerande beträffande flygbladet som en elev på skolan delade ut var i strid med det i 1 kap. 2 § andra stycket TF uppställda förbudet mot spridningshinder. JO konsta- terade att det av detta grundlagsstadgande följer att t.ex. en rektor inte har befogenhet att på grund av ett flygblads innehåll hindra dess spridning. Det spelar ingen roll i sammanhanget att en skola inte är att anses som en allmän plats. Bestämmelsen förbjuder dock inte hindrande åtgärder om dessa enbart dikteras av ordningshänsyn. Med hänvisning till dels JK:s beslut , dels JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 346 anförde JO vidare att begrep- pet ordning har ett något vidare innehåll inom skolor för barn och ungdom än i allmänhet och att spridningsförbud inom sådana skolors område kan vara tillåtet i en större utsträckning än vad som vanligen skulle vara fallet. JO erinrade också mot bakgrund av sistnämnda beslut att en begränsning av spridningsrätten dock blir förenligt med tryckfrihetsförordningens förbud mot spridningshinder enbart om den sker enligt kriterier som vare sig indirekt eller direkt har sam- band med det tryckta materialets innehåll. Utredningen visade att innehållet i det aktuella flygbladet hade haft betydelse för rektorns handlande. Hans uttalande att det var olagligt att dela ut flygbladet måste enligt JO bedömas som ett hinder för flygbladets spridning bland allmänheten. Beträffande händelsen där rektorn hade stoppat spridningen av flygblad utanför skolans entré hänvisade JO till JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 394. JO erinrade i sammanhanget att yttrandefriheten enligt regeringsformen inte innebär någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en viss insti- tution eller sluten miljö, t.ex. en skola, för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt förhåller det sig med den i tryckfrihetsförord- ningen garanterade rätten att sprida tryckta skrifter. Såvitt fram- kommit i ärendet hade inte organisationen i förväg tagit kontakt med skolledningen för att höra efter om de kunde få tillträde till skolan för att där sprida flygbladet. Någon kritik kunde därför inte riktas mot rektorns agerande i detta avseende. Vissa uttalanden om en skolas möjlighet att ingripa mot spridningen av upptagningar som skyddas av yttrandefrihetsgrundlagen I ett ärende som gällde yttrandefrihetsbrott, och där JK beslutade att inte inleda förundersökning, tycktes den i ärendet aktuella cd- skivan ha framställts av en skolelev för att sedan spridas på en kom- munal skola. Med anledning av detta gjorde JK vissa uttalanden om en skolas möjlighet att ingripa mot spridningen av upptagningar som skyddas av yttrandefrihetsgrundlagen. JK framhöll att om yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig får det inte förekomma några andra begränsningar i yttrandefriheten än som följer av grundlagen, se 1 kap. 1 § andra stycket. I vid mening anger denna bestämmelse gränserna för samhällets möjligheter att ingripa på grund av innehållet i bl.a. en teknisk upptagning (t.ex. en cd- skiva) som faller under yttrandefrihetsgrundlagens tillämpnings- område.