sou · H3B321 · 2016-01-01 00:00:00 — Del 2 i slutbetänkandet innehåller förslag till angelägna förbätt- ringar i sjukförsäkringen samt till mål för en hållbar försäkring. Förbättringsförslagen syftar till att bidra till att sjukförsäkringen fungerar effektivare i fråga om standardtrygghet, återgång i arbete, försäkringstillämpning och kontroll. Nuvarande mål om en låg och stabil sjukfrånvaro bör preciseras genom en bred politiskt uppgö- relse. Förslagen om bättre åtgärder för återgång i arbete eller studier redovisas i del 3 respektive del 6. Förbättringar kan behöva göras även i sjuk- och aktivitetsersätt- ningen. Kommittén har emellertid av tidsskäl prioriterat sjuk- penningen. Sjukförsäkringen har länge präglats av höga sjuktal jämfört med andra länder, oförklarligt stora variationer i sjukfrånvaro och osak- liga skillnader mellan olika regioner i sjukfallslängd för samma dia- gnoser. Problemen medförde en stadigt stigande permanent utslag- ning , som inte kunnat förklaras av förändringar i hälsa eller arbetsliv. har olika regeringar genomfört en rad reformer för att försöka komma till rätta med problemen. Refor- merna har inneburit att de stora strukturella problemen i sjukför- säkringarna i väsentliga avseenden har minskat. Åtskilliga problem kvarstår dock och andra har uppkommit till följd av genomförda reformer. Standardtryggheten har urholkats, bl.a. genom att taken i sjukförsäkringen inte följer löneutveckl- ingen. Ett centralt kvarstående problem är att insatserna för åter- gång i arbete sätts in för sent och inte är tillräckligt effektiva. Det är alltför många långtidssjukskrivna som över- förs till Arbetsförmedlingen. Försäkringsskyddet brister för vissa grupper, bl.a. studerande, egenföretagare och dem som kombinerar förvärvsarbete och före- tagande. Strukturella reformer är inte nödvändiga Olika strukturella reformer har länge diskuterats och utretts för att komma till rätta med problemen i sjukförsäkringen. Det har hand- lat om att skapa autonoma försäkringar, att flytta ut försäkrings- skyddet till parterna, att ge hälso- och sjukvården, arbetsgivarna m.fl. ökade ekonomiska drivkrafter för att hantera sjukskrivning- arna osv. Det ingår i kommitténs uppdrag att bedöma om sådana grundläggande reformer är nödvändiga eller eftersträvansvärda. Det finns en rad problem i sjukförsäkringen som bör åtgärdas relativt skyndsamt. Problemen rör särskilt förmågan att säkra en tillräcklig ekonomisk standardtrygghet och att stödja återgången i arbete. Problemen motiverar emellertid inte en stor omgörning. Stora reformer och omorganisationer är komplicerade, långsamma och dyrbara, och de innebär alltid oförutsedda risker. De fördelar som kan uppnås med grundläggande strukturella reformer bör också kunna uppnås genom en utveckling av nuvarande sjukförsäk- ring. Det är mer angeläget att på kortare sikt förbättra sjukförsäk- ringens funktion i nuvarande struktur än att välja en tidsödande och osäker reformväg, vars vinster i bästa fall kan hämtas hem . Angelägna förbättringar av sjukförsäkringen Det finns ett antal problem i sjukförsäkringen som bör åtgärdas relativt skyndsamt. De förslag som läggs fram syftar till att för- bättra standardtryggheten och rättvisan i försäkringen. ∙Standardtryggheten i sjukförsäkringen måste värnas. Taket i sjukförsäkringen utformas så att standardtryggheten inte urholkas. av de försäkrade ska få 80 pro- cent av sin ersättningsgrundande inkomst från den allmänna försäkringen. ∙Effektiv och likformig försäkringstillämpning. får ett utökat uppdrag och ges resurser för att uppdatera, utveckla och utvärdera det försäkringsmedicinska beslutstödet. ska tillsammans med och medicinska experter redovisa hur sjukskrivningarna för olika diagnoser utvecklas hos de olika landstingen. ∙Bättre kvalitet i handläggningen. får i upp- drag att utveckla sjukförsäkringshandläggarnas kompetens inom utredningsmetodik och försäkringsmedicin. ∙Tidigare upptäckt av behov av åtgärder för återgång i arbete. Ett bedömningsstöd för hälso- och sjukvården ska införas som gör det lättare att tidigt identifiera sjukskrivna som har behov av specifika insatser och bedöma när samverkan med arbets- givare ska ske. ∙En rättvisare karens. Nuvarande karensregel ska ersättas med ett karensavdrag i lagen (1991:1047) om sjuklön och i social- försäkringsbalken. ∙Flexibel sjukpenning vid stegvis återgång i arbete. För att underlätta en stegvis återgång i arbete ska sjukpenning till anställda i vissa fall kunna ges med fler förmånsnivåer än 25, 50, . Författningsförslag och konsekvensana- lyser ska tas fram i den fortsatta beredningen av förslaget. ∙Uppföljning av åtgärder för återgång i arbete. Försäkringskas- san och Arbetsförmedlingen ska få i uppdrag att i samråd med Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) och medicinska experter utveckla ett gemensamt statistiksystem som gör det möjligt att analysera när i tiden olika åtgärder sätts in för sjukskrivna och effekterna av åtgärderna. Fasta spelregler för sjukförsäkringen De stora och oförklarliga variationerna i sjukfrånvaron har varit ett viktigt motiv för tidigare förslag om en självständig sjukförsäkring. En autonom sjukförsäkring skulle skapa drivkrafter att arbeta för att minska sjukfrånvaron genom väl fungerande försäkringstil- lämpning, effektiva insatser för återgång i arbete, kontroll och uppföljning. Olika regeringar har lagt fast att målet för sjuk- försäkringen är att frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en långsiktigt stabil och låg nivå. Målet är ännu inte upp- fyllt. ökar sjuktalet påtagligt. Det finns också en ten- dens till att sjukskrivningstiderna blir längre. Tilliten till sjukförsäkringen undergrävs om reglerna ständigt ändras. För att den enskilde ska vilja betala till välfärdssystemet måste det finnas ett förtroende för att man själv får hjälp och stöd av tillräcklig kvalitet den dag man behöver det. För att sjukförsäk- ringen långsiktigt ska kunna behålla stabila ersättningsregler måste sjukfrånvaron hållas på en någorlunda jämn och rimlig nivå. Genom att sjuktalet, trots att trenden är ökande, fortfarande ligger på en relativt låg nivå och i nivå med jämförbara länder bör det finnas goda möjligheter att reformera sjukförsäkringen för att långsiktigt säkerställa en uthållig försäkring. Det behövs en bred politisk uppgörelse, som också inkluderar arbetsmarknadens parter, om fasta spelregler för sjukförsäkringen. I en överenskommelse bör det läggas fast den nivå för sjukfrån- varon som är långsiktigt hållbar. Målet för sjukförsäkringen – att frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en långsik- tigt stabil och låg nivå – behöver preciseras. Målet ska avse både sjukpenningdagar och antal dagar med sjuk- och aktivitetsersätt- ning i förhållande till antalet försäkrade. Den genomsnittliga sjukfrånvaron i ska inte över en lämplig period ligga väsentligt högre än i jämförbara länder. Som referens kan exempelvis användas sjukfrånvaron i jämförbara länder enligt arbetskraftsundersökningarna (). Kalkyler pekar på att referensvärdet för sjukpenningtalet 2013 skulle vara . Osakliga regionala skillnader ska inte förekomma. Sjuk- frånvarons mål ska avse den samlade frånvaron på grund av nedsätt- ning av arbetsförmågan som följd av sjukdom för befolkningen i åldern , dvs. både sjukpenning och sjuk- och aktivitets- ersättning. På grund av svårigheter att jämföra olika förmåner i med förmåner i andra länder bör referensnivån och jäm- förelsemetoderna utvecklas gemensamt av kassan. I överenskommelsen bör det göras tydligt vilka myndigheter och andra huvudmän – som exempelvis , och landstingen – som ska ansvara för att målen nås. Regering och riksdag har det yttersta ansvaret för lagstiftningen. Överenskommelsen bör också fastställa vilka förändringar i regelsystem och andra åtgärder som ska vidtas om sjuktalet oför- klarligt ökar. Del 3: Bättre stöd för återgång i arbete vid ohälsa Del 3 innehåller förslag till förbättringar av stödet till sjukskrivna som har svårt att återgå i arbete. Det övergripande syftet är att förtydliga vem som har ansvar för att tidigt upptäcka behov av stöd, erbjuda åtgärder och ta initiativ till samverkan mellan olika myndigheter och andra aktörer. Förslag läggs både till angelägna åtgärder och till inriktningen av det fortsatta reformarbetet. Stödet till studerande vid ohälsa behandlas i del 6. Den viktigaste utmaningen för socialförsäkringarna Det är oroande att sjuktalet har stigit påtagligt och att ökningen fortsätter. De återkommande perioderna med kraftigt ökande sjuktal beror till stor del på att antalet långa sjukfall ökar och att fallen blir allt längre. Den viktigaste utmaningen för soci- alförsäkringarna är att bryta denna utveckling så att inte fler männi- skor slås ut från arbetslivet. Det är en stor mänsklig förlust om sjuka slås ut från arbetslivet, trots att de inget hellre vill än att arbeta. En sådan utveckling för- sämrar livskvaliteten för många medborgare. Ett meningsfullt arbete är viktigt för människans självbestämmande, möjligheten att förbättra livsvillkoren och vår upplevelse av delaktighet. Att ha ett arbete handlar inte bara om att klara sin försörjning, utan handlar lika mycket om att kunna känna trygghet och vara en del av en arbetsgemenskap. Det är också en samhällelig förlust om långtidssjukskriv- ningarna fortsätter att öka. Då minskar arbetsutbudet och antalet arbetade timmar i ekonomin, vilket leder till både minskade offentliga inkomster och ökande utgifter. Det undergräver dessutom tilliten till socialförsäkringen om allt fler medborgare lever på sociala ersättningar och inte längre bidrar till välfärdens finansiering. Det saknas fortfarande en samlad kunskap om när i sjukfall som åtgärder sätts in från olika aktörer som hälso- och sjukvården, arbetsgivare m.fl., och vilka resultat åtgärderna har. En gemensam bedömning från myndigheter, experter, forskare och åtskilliga företrädare för anställda är dock att alltför många sjukfall blir lång- variga utan att tillräckliga utredningar och insatser har genomförts för att hjälpa den enskilde att återgå i arbete. Det betyder att onö- digt många sjukfall når tidsgränserna i sjukförsäkringen, utan att personerna har fått det stöd de behöver. Drygt 90 000 personer har nått den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen. Det är därför som reformer för att förbättra insatserna för åter- gång i arbete bör prioriteras framför andra reformer i socialförsäk- ringarna. Detta är avgörande för att sjukförsäkringen uthålligt ska kunna behålla medborgarnas förtroende. Kommittén bedömer att det förstärkta samarbetet mellan och Arbetsförmedlingen bör tidigareläggas för de försäkrade som är i behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. ska, tillsammans med Arbetsförmedlingen, sen- ast efter 15 månaders sjukskrivning initiera insatser om det inte finns särskilda skäl däremot, exempelvis om det skulle medföra risk för allvarlig försämring av den försäkrades sjukdom. När de förstärkta insatser som kommittén föreslår är införda kan den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen ersättas av en regel- bunden kontroll där med högst ett halvårs mel- lanrum utreder den sjukskrivnes arbetsförmåga, behov av arbets- livsinriktad rehabilitering eller om det är motiverat att bevilja en sjukersättning. Dessa kontroller bör senast inledas efter 18 måna- ders sjukskrivning. Den tekniska utformningen av detta får göras i den vidare beredningen. Det finns kunskaper om vad som fungerar Internationella kunskapsöversikter och senare års forskning ger vägledning till hur man bör utforma bra insatser för återgång i arbete. Forskningen visar exempelvis att en återgång i arbete ofta kan påskynda tillfrisknandet och stärka den enskildes självtillit, även om arbetsförmågan inte är helt återställd. Begreppet ”återgång i arbete” används ofta för att tydliggöra skillnaden mellan rehabili- terande åtgärder som syftar till besvärslindring och åtgärder som syftar till att främja att den sjukskrivne återupptar sitt arbete. Under många årtionden har olika reformer genomförts och betydande resurser satsats inom främst sjukförsäkringen och för att förbättra sjukskrivnas möjligheter att återgå i arbete. Kunskaperna från aktuell forskning och utveckl- ingsarbetet i andra länder pekar dock entydigt på att framgångsrika insatser för återgång i arbete främst är beroende av andras hand- lande. Det finns numera en ganska bred enighet om två centrala framgångsfaktorer som bestämmer resultaten. Återgång i arbete vid ohälsa är främst beroende av: ∙en arbetsfokuserad hälso- och sjukvård, och ∙en ansvarstagande och engagerad arbetsgivare, som också samarbetar med hälso- och sjukvården. Långtidssjukskrivna hjälps bäst genom en tidig återgång i reguljärt arbete, alternativt till subventionerade anställningar, även före det att full arbetsförmåga har återställts. Andra viktiga faktorer gäller den försäkrades motivation och deltagande i processen, uppföljning och utvärdering. Den försäk- rade har ett ansvar att arbeta efter sin förmåga och måste aktivt ta del i planering och genomförande av olika insatser. Det behövs vetenskapligt baserade beslutsstöd som gör det möjligt för hälso- och sjukvården att tidigt upptäcka vilka sjukskrivna som behöver stöd för återgång i arbete. Det måste finnas en samlad statistik över när olika åtgärder sätts in och systematiska utvärderingar av effekterna. Förstärkning av hälso- och sjukvårdens insatser Hälso- och sjukvården har i uppdrag att ge stöd till sjukskrivna som behöver hjälp att återgå i arbete eller studier. Långa sjukskrivningar är passiviserande och kan försämra hälsan. En återgång i arbete kan, även om arbetsförmågan inte är helt åter- ställd, ofta påskynda tillfrisknandet och stärka den enskildes självtillit. har betydande satsningar gjorts inom hälso- och sjukvården för att förbättra stödet till återgång i arbete för sjukskrivna. Staten har tillskjutit särskilda medel för landstingens utvecklingsarbete. Flera landsting bedriver ett framgångsrikt arbete för att minska riskerna för långtidssjukskrivning och att stödja återgång i arbete. Hälso- och sjukvårdens insatser är avgörande för sjukskrivnas möjligheter att gå tillbaka till arbete. Det är hälso- och sjukvården som skriver intyg om sjukfrånvaro längre än och använder sjukskrivning som en del i vård och behandling. Det är således i hög grad hälso- och sjukvårdens bedömningar och praxis vid sjuk- skrivning som bestämmer sjukfrånvaron. För att minska risken för långa sjukskrivningar som leder till en permanent utslagning från arbetslivet måste hälso- och sjukvårdens ansvar, arbete och resurser förstärkas. Kommittén bedömer att det behövs betydande resursförstärkningar för att stärka landstingens arbete med sjukskrivningar. Hälso- och sjukvårdens hantering av sjukskrivningar måste fokusera mer på att hjälpa sjukskrivna tillbaka i arbete. Uppdraget är vidare än att ge medicinsk rehabilitering. För att minska riskerna för långtidssjukskrivning behöver hälso- och sjukvården oftare och tidigare ta kontakt med sjukskrivnas arbetsgivare och ge råd om hur arbetsgivaren kan medverka till återgång i arbete. skrivna utan arbete behövs motsvarande kontakter med Arbetsförmedlingen. Hälso- och sjukvårdspolitiken, kliniska riktlinjer, beslutsstöd- system, forskning och tillsyn bör rutinmässigt inkludera återgång i arbete. Återgång i arbete måste i högre utsträckning bli ett mått på hälso- och sjukvårdens resultat. För att förstärka hälso- och sjukvårdens insatser föreslås följande: ∙Krav på samverkan införs i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) – HSL. När det är nödvändigt för att patienten ska kunna återgå i förvärvsarbete ska , om patienten medger det, samverka med patientens arbetsgivare, och . ∙Krav på behandlings- och rehabiliteringsplanering införs i HSL. När en patient är i behov av samordnade behandlings- och rehabiliteringsinsatser inom hälso- och sjukvården, för att kunna återgå i arbete, ska göra en rehabiliteringsplanering för återgång i förvärvsarbete. ∙Förstärkta resurser till landstingens satsningar för återgång i arbete. Sjukvårdsmiljarden är viktig för att stödja landstingens arbete med att prioritera sjukskrivningsfrågorna. Landstingen bör ges förutsägbara villkor för denna verksamhet. Villkoren för att få statsbidraget bör utvecklas. ∙Statliga ekonomiska bidrag för utveckling av bedömnings- stöd inom hälso- och sjukvården. Landstingen ska i samråd med , medicinska experter och andra berörda utveckla ett bedömningsstöd som gör det möjligt för hälso- och sjukvården att tidigt upptäcka sjukskrivna som har en hög risk för lång sjukskrivning och som behöver stöd för återgång i arbete. Staten ska lämna ekonomiska bidrag till utvecklings- arbetet. ∙Bättre uppföljning och resultatredovisning. Landstingen ska i samverkan med löpande följa och redovisa sjukskrivningarnas utveckling, förekomsten av långtidssjuk- skrivning, vilka åtgärder som sätts in och när. Uppföljningen bör göras totalt för hela verksamheten, för olika delar av verk- samheten och uppdelad på olika diagnoser. ∙Öppna jämförelser av sjukskrivningar. ska ges i uppdrag att i samverkan med och lands- tingen jämföra och rapportera sjukskrivningar och resultatet av åtgärder för återgång i arbete för olika landsting. ∙Expertråd för återgång i arbete. Kunskapen om återgång i arbete inom hälso- och sjukvården ska stödjas kontinuerligt genom ett expertråd för återgång i arbete som ska samla och sprida kunskap så att den blir lättillgänglig. Rådet ska knytas till . Ökat stöd och resurser till arbetsgivare För att nå en stabil och låg sjukfrånvaro är det avgörande med en bra och säker arbetsmiljö, och att risker i arbetslivet förebyggs. Arbetsgivaren har ett generellt ansvar för god arbetsmiljö och att förebygga och utreda arbetsskador. Oavsett om arbetet orsakar sjukfrånvaron är arbetsgivaren central för att stödja sjukskrivna att återgå i arbete. Återgång i arbete är beroende av ett väl fungerande samarbete mellan den för- säkrade, arbetsgivaren och hälso- och sjukvården. Arbetsgivaren är skyldig att se till att det finns en på lämpligt sätt organiserad arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Reglerna är all- mänt hållna och säger bl.a. inget om hur stora ansträngningar en arbetsgivare ska göra för att hjälpa sjukskrivna tillbaka till arbetet. En stor del av alla arbetsgivare har företagshälsovård, hälso- eller rehabiliteringsförsäkringar etc. eller egna resurser som hjälper sjuk- skrivna att komma tillbaka till arbetet. Många arbetsgivare gör vik- tiga insatser för den försäkrades återgång i arbete. För att minska risken för att sjukfall blir långvariga och kan leda till att anställda permanent lämnar arbetslivet är det angeläget att arbetsgivare tar ansvar och medverkar med tidiga och effektiva åtgärder för återgång i arbete. Det handlar bl.a. om att anpassa arbetsplatsen, arbetsuppgifterna, arbetstider m.m. till den sjuk- skrivnes förutsättningar och behov. Tre olika vägar har diskuterats för att förstärka arbetsgivarnas insatser för att förebygga sjukskrivning och stödja återgång i arbete: tvingande regler, klara ekonomiska drivkrafter och stimu- lanser eller ersättningar till arbetsgivare som erbjuder sina anställda kvalificerat expertstöd för återgång i arbete. Både i och i andra länder har man prövat att ålägga arbetsgivare utvidgade skyldigheter att vidta åtgärder för rehabilite- ring, ofta knutna till vissa tidsgränser. Dessa regler har oftast haft begränsad framgång. Bestämmelserna i om arbetsgivarens ansvar för att göra rehabiliteringsutredningar avskaffades 2007. Det ansvar arbetsgivaren har enligt nuvarande regler för att stödja sjuk- skrivnas återgång i arbete bör inte skärpas men göras tydligare. I några länder, som exempelvis och , har arbetsgivarna ett betydande ansvar för sjukskrivningskostnaderna. Även för har det diskuterats att öka de ekonomiska driv- krafterna för arbetsgivare att förebygga sjukskrivning och stödja återgång i arbete, exempelvis genom en förlängd sjuklöneperiod. Tvingande regler och ökade sjukkostnader för arbetsgivare har en rad nackdelar och risker, exempelvis att personer med hälsobe- svär får svårare att få och behålla ett arbete. Det finns andra effekti- vare vägar att stärka arbetsgivarnas möjligheter och förmåga att ge stöd till sjukskrivnas återgång i arbete. Statens stöd till arbetsgi- vares insatser behöver utvecklas, främst avseende kunskaper och rådgivning, samt ekonomisk stöd till arbetsgivare som tillhanda- håller expertresurser för rehabilitering m.m. Arbetsgivare, särskilt små arbetsgivare, behöver råd och vägled- ning om sitt ansvar. Många arbetsgivare upplever sitt ansvar som otydligt, liksom deras egen roll i förhållande till . Företagshälsovården är en värdefull utredande och rådgivande expertresurs på arbetsplatserna som framför allt arbetar förebyg- gande. av alla anställda har tillgång till före- tagshälsovård. Allt fler arbetsgivare väljer att tillhandahålla rehabiliteringsresurser m.m. genom hälso- eller rehabiliteringsför- säkringar för sina anställda, eller genom att utveckla egna resurser eller i samarbete med andra arbetsgivare. Staten bör fortsätta att ge ersättning till arbetsgivare som erbju- der företagshälsovård eller annat expertstöd till sjukskrivna som har svårt att återgå i arbete. Staten bör inte begränsa ersättningen till vissa leverantörer, utan låta arbetsgivarna bedöma vilken form av stöd som är mest lämpligt för den egna verksamheten. Staten bör bejaka den mångfald som utvecklas inom detta område. För att ge ökat stöd och resurser till arbetsgivare föreslås följande: ∙Utvecklade statliga ersättningar till arbetsgivare som tillhan- dahåller expertstöd till rehabilitering m.m. Regeringen bör i dialog med arbetsmarknadens parter utveckla nuvarande ersätt- ningssystem så att de allra flesta arbetsgivare tillhandahåller företagshälsovård eller annat expertstöd för sjukskrivnas åter- gång i arbete. Särskilt viktigt är det att också mindre arbetsgi- vare får bättre möjligheter att ge stöd till sina anställda. ∙En nationell web-portal för återgång i arbete. För att under- lätta för arbetsgivare att stödja sjukskrivnas återgång i arbete bör information, utbildning och rådgivning erbjudas arbetsgi- vare genom en nationell web-portal. ∙Trepartssamtal för rehabiliteringsöverenskommelser på arbetsmarknaden. Staten bör bjuda in parterna på arbetsmark- naden till samtal om hur den framgångsrika omställningsverk- samheten vid uppsägningar kan vidareutvecklas också för per- soner som har svårt att återgå i arbete på grund av sjukdom. Staten bör mera direkt än den gör stödja utvecklingen av denna verksamhet, både ekonomiskt och kunskapsmässigt. är försäkringsgivare och ansvarar bl.a. för för- säkringstillämpningen i sjukförsäkringen. har också ett samordnings- och initiativansvar. Det innebär att ska utreda sjukskrivnas rehab- iliteringsbehov och verka för att nödvändiga åtgärder vidtas av hälso- och sjukvården, arbetsgivaren, företagshälsovården Arbetsförmedlingen eller andra ansvariga. har utvecklat verksamheten för att förbättra stödet till sjukskrivna som har svårt att återgå i arbete. Samarbetet och samverkan med andra huvudmän som Arbetsförmedlingen, hälso- och sjukvården, företagshälsovården osv. nuvarande samordningsansvar är emellertid otydligt och ineffektivt. Flera utredningar och analyser har påtalat risken att andra som har ansvar – som arbetsgivare, före- tagshälsovården, Arbetsförmedling m.fl. – väntar på Försäkrings- kassans initiativ i stället för att själv tidigt erbjuda den försäkrade insatser. har inga systematiska metoder för att tidigt identifiera försäkrade som har en hög risk för att bli långtidssjuk- skrivna. Det innebär att det ofta dröjer alltför innan uppmärksammar försäkrade som har svårt att återgå i arbete. Ju längre sjukskrivningen pågår, desto svårare är det att hjälpa den försäkrade tillbaka till arbete. Samordningsansvaret kan dessvärre bidra till att effektiva insatser sätts in . För att förbättra insatserna för återgång i arbete föreslås följande: