sou · H4B337 · 2016-05-27 00:00:00 — En grundläggande princip i svensk rättsordning är avtalsfrihet, dvs. dels parternas rätt att själva välja om de ska ingå avtal med varandra, dels parternas rätt att förfoga över avtalets materiella innehåll. Kontraheringsplikt innebär att den part som omfattas inte kan välja med vem parten ska ingå avtal, vilket alltså är ett avsteg från grund- regeln om avtalsfrihet. En kontraheringsplikt kan vara absolut, vilket innebär att den som är förpliktad att ingå avtal inte under några omständigheter kan neka en presumtiv avtalspart ett avtal, och att avtal då måste ingås till samma villkor som tillämpas gentemot andra avtalsparter. Trafikskadelagen innehåller ett exempel på en näst intill absolut kontraheringsplikt. Ett trafikförsäkringsbolag får inte neka någon ett avtal, eller göra särskilda undantag i försäkringsskyddet, men har däremot rätt att anpassa premien efter risken. Kontraherings- plikten för personförsäkring i FAL är exempel på en villkorad kontraheringsplikt, eftersom ett försäkringsbolag kan vara befriat från skyldigheten att ingå avtal när det föreligger särskilda skäl.2 2 , Personförsäkring och kontraheringsplikt, Uppsatser om försäkringsavtals- lagen, 2009, s. 58 f. Rätten till en personförsäkring 3.3.2Försäkringar som omfattas av kontraheringsplikten Kontraheringsplikt enligt 11 kap. 1 § FAL gäller för personförsäkring. Till kategorin personförsäkringar hör individuella sjuk-, olycksfalls- och livförsäkringar (1 kap. 2 § FAL). Gemensamt för personförsäk- ringar är att det som försäkras är försäkringstagarens eller någon annans liv eller hälsa. Exempel på en personförsäkring som vanligen tecknas till för- mån för någon annan än försäkringstagaren, är barnförsäkring. Sådan försäkring tecknas oftast för barnets räkning av en ställföre- trädare, som huvudregel en förälder. Trots att ett avslag på en för- säkringsansökan i sådant fall inte riktar sig mot den som har rätt till ersättning ur försäkringen, dvs. det försäkrade barnet, omfattas avtalet ändå av kontraheringsplikten. Av lagtexten framgår näm- ligen att kontraheringsplikten gäller i förhållande till den som vill ingå avtalet.3 Vad gäller livförsäkring, ska det noteras att det främst är s.k. dödsfallsförsäkring, dvs. försäkring som innebär utbetalning av ett visst på förhand bestämt belopp vid den försäkrades död, som om- fattas av kontraheringsplikten. För sådana livförsäkringar där spar- momentet dominerar – s.k. kapital- eller ränteförsäkringar, är kontra- heringsplikten däremot av mer begränsad betydelse. Dessa försäk- ringar undantas i regel från pliktens tillämpningsområde på grund av sin art (se 11 kap. 1 § första stycket och prop. 2003/04:150 s. 246 och 500). Att kontraheringsplikten enligt 11 kap. 1 § FAL gäller för indi- viduellt tecknade personförsäkringar innebär att kollektiva försäk- ringar, såsom privat gruppersonförsäkring eller kollektivavtals- grundad personförsäkring inte omfattas av plikten (se avsnitt 6.7 nedan angående skillnaderna mellan en gruppersonförsäkring och individuellt tecknad personförsäkring). 3 , Personförsäkring och kontraheringsplikt, Uppsatser om försäkringsavtals- lagen, 2009, s. 64. Rätten till en personförsäkring 3.3.3Avvägning mellan behovet av socialt skydd och försäkringsmässiga intressen Regeringen har i många lagstiftningsärenden på försäkringsområdet framhållit att möjligheten att få försäkringsersättning ofta har stor ekonomisk och social betydelse för den skadelidande. Ett starkt skydd för försäkringstagarnas intresse är därför enligt regeringen ett centralt samhälleligt intresse. har regeringen betonat att en förutsättning för att de privata försäkringarna ska kunna fylla denna samhälleliga funktion är att det finns goda förutsättningar att bedriva försäkringsverksamhet. I annat fall minskar utbudet av försäkringar och möjligheterna att försäkra sig mot olika typer av risker försämras (se avsnitt 5.4.1 nedan om det s.k. moturvals- problemet). Mot den bakgrunden har regeringen uttalat att det är viktigt att åtgärder på försäkringsområdet utformas på ett sätt som i så stor utsträckning som möjligt tillgodoser dessa delvis motstri- diga intressen. Dessa utgångspunkter har legat till grund även vid regeringens överväganden angående utformningen av kontrahe- ringsplikten för personförsäkring (se prop. 2003/04:150 s. 244 f., prop. 2009/10:241 s. 23 och prop. 2012/13:168 s. 19). I motiven till bestämmelserna om kontraheringsplikt för person- försäkring angav regeringen att socialförsäkring och kollektiva för- säkringar av olika slag kan ge ett otillräckligt skydd i det enskilda fallet, och att utbudet och behovet av olika sorters personförsäk- ringar därför ökat markant. Regeringen framhöll vikten av att den som ansöker om en försäkring ska kunna få ett kompletterande försäkringsskydd som är anpassat efter personens behov. Enligt regeringen måste utgångspunkten vara att alla människor ska ha möjlighet att kunna få ett försäkringsskydd på goda villkor. Reger- ingen underströk att vikten av ett försäkringsskydd kan vara sär- skilt tydligt inte minst för exempelvis barn med någon slags funk- tionsnedsättning. betonade regeringen att en grundlägg- ande utgångspunkt måste vara att det inte ska krävas att försäk- ringsbolagen går ifrån den försäkringstekniska bedömningen av risken. Mot den bakgrunden bedömde regeringen att det, inom ramen för vad som var försäkringsmässigt möjligt, fanns all anledning att låta lagstiftningen underlätta situationen för personer med funktionsnedsättning och personer med nedsatt hälsa. Regeringen konstaterade därmed att även om lagen inte kunde garantera ett Rätten till en personförsäkring försäkringsskydd för samma premie och på samma villkor för alla försäkringssökande, borde den trygga att riskprövningen sker på indi- viduell grund, inte schablonmässig och att en begärd försäkring bara vägras när det finns särskilda skäl (se prop. 2003/04:150 s. 244 f. och 497 f.). 3.3.4Särskilda skäl att inte meddela en personförsäkring Kontraheringsplikten är alltså underkastad den begränsningen att ett försäkringsbolag får neka någon en personförsäkring som nor- malt erbjuds allmänheten om bolaget i det individuella fallet har särskilda skäl att inte meddela en sådan försäkring med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omständighet. Det är försäkringsbolaget som har att styrka att omständigheterna är sådana att det finns tillräckliga skäl för att erbjuda en försäkring på sämre villkor eller vägra någon en försäkring (se prop. 2003/04:150 s. 498 f.). Särskilda skäl att vägra någon en sökt personförsäkring kan alltså enligt 11 kap. 1 § föreligga med hänsyn till risken för framtida för- säkringsfall, den avsedda försäkringens art eller någon annan omstän- dighet. Den viktigaste grunden för ett avslagsbeslut med hänvisning till risken för försäkringsfall, är att den som ska försäkras inte har ett fullgott hälsotillstånd. Att försäkring kan nekas med hänvisning till risken för försäkringsfall har sin bakgrund i att kontraheringsplikten inte syftar till att ändra den försäkringstekniska grundvalen för bolagens prövning av ansökningar om personförsäkring. Eftersom det är fråga om privat frivillig försäkring, måste man godta att bolag- ens beslut tar sin utgångspunkt i företagsekonomiska kalkyler, inte minst av hänsyn till försäkringstagarkollektivet. Avslag, premie- förhöjning och särskilda förbehåll är enligt motiven tillåtna när de i det enskilda fallet har klart stöd av en försäkringsteknisk bedöm- ning av hälsotillståndet och den därmed sammanhängande risken för framtida försäkringsfall (se prop. 2003/04:150 s. 499). I den mån praxis vid riskprövning skiftar mellan olika försäk- ringsbolag, har vidare det enskilda försäkringsbolaget en skyldighet och i princip en rätt att hålla sig till sin egen praxis. Ett försäkrings- bolag är alltså normalt inte skyldigt att acceptera en viss risk bara Rätten till en personförsäkring därför att något annat bolag gör det. Bolaget kan inte heller hänvisa till andra försäkringsbolags praxis för att avböja en risk som det brukar acceptera. Om ett försäkringsbolag har en praxis som avviker från vad som framstår som medicinskt eller försäkringstekniskt rim- ligt, kan det likväl bli fråga om att underkänna ett avslag som stäm- mer överens med försäkringsbolagets vanliga inställning till sådana fall (se prop. 2003/04:150 s. 499). En onormalt stor risk för försäkringsfall kan vara knuten till den försäkrades person också på ett annat sätt än i fråga om hälso- tillståndet, nämligen genom att den som vill ha försäkringsskydd har visat sig vara mera utsatt för olycksfall än andra. Men ett för- säkringsbolag lär sällan känna till sådana förhållanden beträffande den som ansöker om en ny försäkring, och frågan får därför typiskt sett större betydelse när det gäller förnyelse (se 11 kap. 3 och 4 §§). I och för sig har försäkringsbolaget rätt att ta hänsyn till också en sådan risk, men får sannolikt inte vägra försäkring av den anled- ningen annat än när det finns utredning som visar att den försäkrings- sökande är klart mera utsatt för olycksfall än andra och att tidigare skador inte har berott på slumpen (se prop. 2003/04:150 s. 499). I begreppet risken för framtida försäkringsfall ingår också den situationen att sannolikheten för försäkringsfall visserligen inte är större än normalt, men det i stället kan befaras att ett försäkrings- fall skulle få allvarligare konsekvenser än normalt. har betydelse i första hand när den som ska försäkras lider av någon sjukdom eller annan kroppslig svaghet, som kan befaras medföra att ett olycksfall eller en ny sjukdom skulle få allvarligare följder för den framtida förvärvsförmågan eller hälsotillståndet än normalt. Försäkringsbolaget kan då ha rätt att höja premien, ställa upp ett vill- kor som begränsar skyddet eller avslå ansökan (se prop. 2003/04:150 s. 499 f.). Risken för försäkringsfall kan också ligga i andra omständigheter än den försäkrades person. Den som ska försäkras kan leva i en hälsovådlig miljö eller ägna sig åt farlig verksamhet på sådant vis att risken för försäkringsfall klart överstiger den normala. Kontraherings- plikten hindrar inte avslag på sådana grunder (se prop. 2003/04:150 s. 499 f.). Den avsedda försäkringens art som ett skäl för vägran, tar sikte på försäkringar som typiskt sett har mindre social betydelse än andra. Hit hör försäkringar som har ett litet riskinnehåll – kanske en risk Rätten till en personförsäkring på bara någon procent – och som därför närmast är att betrakta som sparprodukter. I motiven anges att en person som i ett sådant fall får avslag på sin begäran om försäkring, inte borde ha några svårigheter att antingen få en motsvarande försäkring hos ett annat försäkringsbolag eller placera sina pengar i en annan sparform (prop. 2003/04:150 s. 500). Avgörande är i detta sammanhang vilket syfte försäkringen har. I en försäkring med stort sparmoment är syftet att en del av premierna som betalas in förr eller senare ska betalas ut till försäkringstagaren, eller annan ersättningsberättigad, med tillägg för eventuell avkastning. En ren riskförsäkring där- emot, syftar enbart till att åstadkomma ett skydd mot risken för att en viss händelse inträffar . Till kategorin försäk- ringar med litet riskinnehåll hör främst livförsäkring i form av pensionsförsäkring, som normalt inte bygger på någon direkt risk- bedömning, utan utgör en form av sparande.4 Särskilda skäl för att neka någon en sökt personförsäkring kan enligt lagtexten också föreligga på grund av någon annan omstän- dighet. Enligt motiven är exempel på en sådan omständighet när det finns en uttalad s.k. moralisk risk. Med detta avses en risk att för- säkringstagaren ska utnyttja försäkringen på ett ohederligt sätt. Exempelvis nämns att den som vill ha försäkring kan befaras lämna oriktiga uppgifter vid tecknandet eller i samband med skaderegle- ringen, alternativt simulera eller mer eller mindre avsiktligt fram- kalla försäkringsfall. Försäkringsbolaget kan då vägra försäkring, förutsatt att det finns några påtagliga omständigheter som ger stöd för misstankarna. En allmän känsla av misstro mot en försäkrings- sökande är enligt motiven inte tillräcklig, men om sökanden har uppträtt direkt svikligt eller i strid mot tro och heder eller annars grovt åsidosatt sina skyldigheter mot ett försäkringsbolag, bör avslag kunna grundas på sådana erfarenheter (se prop. 2003/04:150 s. 500). Den här utredningens uppdrag omfattar bara att närmare analy- sera den situationen att en personförsäkring vägras med hänvisning till att hälsotillståndet hos den som ska försäkras innebär risk för framtida försäkringsfall. De andra grunderna för att vägra försäkring – försäkringsens art eller någon annan omständighet – berörs därför inte närmare i betänkandet. 4 Se SOU 2012:64 s. 137 f. och , Personförsäkring och kontraheringsplikt, Uppsatser om försäkringsavtalslagen, 2009, s. 91. Rätten till en personförsäkring 3.3.5Kontraheringsplikten omfattar det normala försäkringsutbudet Ytterligare en begränsning av kontraheringsplikten, är att den bara gäller under förutsättning att den personförsäkring som den för- säkringssökande önskar teckna ingår i det utbud som bolaget nor- malt tillhandahåller allmänheten. Prövningen av om en försäkring tillhör den kategorin ska i första hand utgå från det aktuella försäk- ringsbolagets produktsortiment, försäkringsvillkor och praxis. Detta innebär att ett försäkringsbolag inte behöver meddela försäkring mot risker eller objekt som inte ingår i dess vanliga sortiment. Som exempel nämns i lagstiftningsmotiven att ett försäkringsbolag som inriktar sig på försäkring för helnyktra inte är tvunget att försäkra andra. I kravet att det ska vara fråga om en försäkring som det aktuella bolaget normalt tillhandahåller allmänheten ligger också att försäkringstagaren måste vara beredd att acceptera de försäkrings- villkor som försäkringsbolaget tillämpar för den aktuella typen av försäkring. En försäkringssökande har alltså exempelvis inte rätt att få försäkring utan ett visst undantag som försäkringsbolaget nor- malt gör, oavsett vilken betydelse undantaget kan synas ha i det en- skilda fallet. Detta gäller även om den försäkringssökande förklarar sig beredd att betala tilläggspremie för att slippa undantaget. Det är naturligtvis annorlunda om försäkringsbolaget normalt brukar täcka den undantagna risken mot en tilläggspremie. I så fall får bolaget inte utan särskilda skäl vägra en enskild kund att teckna en tilläggs- försäkring (se prop. 2003/04:150 s. 497 f.). 3.3.6Rätt till försäkring när bolaget har fått de uppgifter som behövs Kontraheringsplikten enligt 11 kap. 1 § FAL gäller när försäkrings- bolaget har fått de uppgifter som behövs. I detta ligger att den försäk- ringssökande, för att ha rätt till försäkring, måste underkasta sig de krav på utredning som försäkringsbolaget ställer upp för att få under- lag för sin prövning av ansökan. Sökanden måste alltså då lämna uppgifter om sin hälsa och om andra förhållanden som kan vara av betydelse, exempelvis yrke, fritidssysselsättningar och bostadsort, och även underkasta sig de medicinska undersökningar som försäk- ringsbolaget begär. Skulle den som söker underlåta att svara på för- säkringsbolagets frågor, får bolaget avslå ansökan, förutsatt att fråg- Rätten till en personförsäkring orna avser sådana förhållanden som kan ha betydelse för bedöm- ningen av ansökan. Detsamma gäller om den som ska försäkras inte inställer sig till en läkarundersökning när bolaget har bedömt att en sådan behövs. Försäkringsbolaget får bara ställa upp krav av detta slag som är försäkringstekniskt motiverade, och kraven inte får inte vara mer långtgående än de som bolaget brukar ställa i lik- nande situationer. Om ett försäkringsbolag skulle ställa omotiverade krav på utredning, som närmast kan antas ha till syfte att avskräcka kunden från att fullfölja ansökan, kan detta anses jämställt med en direkt vägran att meddela försäkring (se prop. 2003/04:150 s. 498). 3.3.7Hälsotillståndet vid tiden för ansökan är avgörande Andra och tredje meningarna i 11 kap. 1 § första stycket FAL slår fast principen att det är hälsotillståndet vid tiden för ansökan som i princip är den avgörande för riskbedömningen – inte bara i frågan om försäkringen ska beviljas utan också beträffande premien och andra villkor. Den avgörande tidpunkten är när ansökan avsändes eller lämnades till försäkringsbolaget. Att riskbedömningen ska utgå från förhållandena vid tiden för ansökan betyder inte att försäk- ringsbolaget är förhindrat att begära kompletterande uppgifter om den försäkringssökandes hälsotillstånd efter denna tidpunkt och sedan ta hänsyn till vad som därigenom kommer fram om hälso- tillståndet vid ansökningstidpunkten. Om hälsan försämras efter att ansökan har getts in, medan bolaget väntar på kompletterande hälsouppgifter, ska det däremot inte spela någon roll för bolagets prövning – inte ens om försäkringsfall inträffar under den tiden. Som framgår av 11 kap. 2 § FAL inträder ansvaret som huvudregel innan bolaget kan ta ställning till försäkringen, men ansvaret är vill- korat av att försäkringstagaren visar sig ha rätt till begärd försäk- ring (se prop. 2003/04:150 s. 501).5 Förbudet mot att beakta omständigheter som inträffar efter an- sökan gäller bara förändringar av risken som hänger samman med hälsotillståndet. Om den försäkringssökande till exempel har över- gått till ett farligare yrke än vid tiden för ansökan, kan detta beaktas av försäkringsbolaget vid bedömningen av den risk som är för- knippad med att bevilja en försäkring (se prop. 2003/04:150 s. 501). 5 Se även , Försäkringsavtalsrätt, tredje upplagan, 2015, s. 425. Rätten till en personförsäkring 3.3.8Rätten att förnya en försäkring Bestämmelserna i 11 kap. 3 och 4 §§ FAL behandlar uppsägning och förnyelse av personförsäkring. Försäkringstagaren har en oinskränkt rätt att när som helst säga upp en tidsbegränsad personförsäkring till upphörande (11 kap. 3 § första stycket). Försäkringsbolaget får däremot säga upp en tids- begränsad personförsäkring först till försäkringstidens utgång (om det inte förekommer något avtalsbrott från försäkringstagarens sida) (11 kap. 3 § andra stycket). Försäkringsbolagets rätt till uppsägning av en tidsbegränsad för- säkring är inskränkt genom att försäkringstagaren har en principiell rätt att få försäkringen förnyad efter försäkringstidens utgång, om inte det finns särskilda skäl för bolaget att vägra förnyelse med hän- syn till sådana omständigheter som anges i 11 kap. 1 § FAL (11 kap. 3 § andra stycket). Försäkringsbolaget har i den situationen rätt att begära nya upplysningar av försäkringstagaren (se 12 kap. 1 § FAL), exempelvis om hälsoförändringar eller om förändrade inkomstförhållanden (något som kan bli aktuellt särskilt vid sjuk- försäkring). När det gäller den försäkrades hälsotillstånd är den tid- punkt när begäran om förnyelse framställdes avgörande för rätten till förnyelse. Har risken för försäkringsfall ökat av någon orsak sedan det ursprungliga avtalet slöts, kan försäkringstagaren inte fordra att premien och villkoren ska bli oförändrade. Om ingen av parterna säger upp personförsäkringen, förlängs den automatiskt (11 kap. 4 §). Försäkringen förnyas , om inte annat har avtalats. Om parterna från början har avtalat att någon förnyelse inte ska ske, gäller detta. Om försäkringen för- längs får de individuella försäkringsvillkoren bara ändras i den ut- sträckning som är tillåten enligt 11 kap. 1 §. Det innebär att premie och andra villkor kan anpassas efter den försäkrades aktuella hälso- tillstånd eller ändras så att de stämmer med vad som normalt gäller vid försäkring av den aktuella typen. Däremot får bolaget inte av- vika från normalvillkoren utan att det finns sådana särskilda skäl som anges i 11 kap. 1 § (prop. 2003/04:150 s. 506). Rätten till en personförsäkring 3.3.9Beslut att neka personförsäkring ska vara motiverade och kan prövas av domstol Av 16 kap. 7 § FAL följer att om någon har nekats att teckna eller förnya en personförsäkring, har sökanden rätt att få försäkrings- bolagets beslut prövat av domstol. Av bestämmelsens andra stycke får också anses följa att ett beslut att neka någon en sökt person- försäkring, eller neka någon att förnya en redan tecknad person- försäkring, ska vara motiverat.6 Den frist inom vilken den försäk- ringssökande ska väcka talan i domstol om denne vill ha beslutet prövat, börjar åtminstone inte löpa förrän försäkringsbolaget har avsänt ett skriftligt meddelande om sitt beslut, inklusive skälen för detta och uppgift om vad sökanden ska göra för att få beslutet prövat. Den som har nekats att teckna eller förnya en personförsäkring, har alltså, enligt 16 kap. 7 § FAL, rätt att få försäkringsbolagets beslut prövat av domstol. Möjligheten för sökanden att vända sig till domstol står öppen såväl när försäkring har nekats helt, som när försäkringsbolaget visserligen har beviljat en försäkring, men med villkor som avviker från de normala.7 Av 16 kap. 7 § andra stycket framgår att en talan om rätten till en personförsäkring ska väckas från det att för- säkringsbolaget till sökanden har avsänt meddelande om beslutet, uppgift om skälen för detta och upplysning om vad denne ska göra för att få beslutet prövat. Om talan inte väcks inom den tid som anges i paragrafen, är rätten att föra talan mot beslutet förlorad. Om domstolen kommer fram till att försäkring vägrats i strid med kontraheringsplikten, får domstolen enligt 16 kap. 7 § tredje stycket bestämma att försäkringstiden ska räknas från den tidpunkt som skulle ha gällt om försäkringsbolaget hade bifallit ansökan. 6Se , Försäkringsavtalsrätt, tredje upplagan, 2015, s. 427 och 433. 7Se , Försäkringsavtalsrätt, tredje upplagan, 2015, s. 521 och Uppsatser om försäkringsavtalslagen, 2009, Personförsäkring och kontraheringsplikt, , s. 95. Rätten till en personförsäkring Talan om rätten att teckna en personförsäkring kan föras av den enskilde försäkringssökanden för egen räkning, och handläggs då av allmän domstol enligt regler för rättegång i tvistemål. Ett annat alternativ är att konsumenten tar initiativ till en grupp- talan enligt lagen (2002:599) om grupprättegång, förutsatt att kontra- heringsproblemet delas av andra. Det kan vara fallet om försäk- ringsbolagets avslagsbeslut exempelvis grundas på den bedöm- ningen att en viss kategori av funktionsnedsatta är helt oförsäk- ringsbar. En sådan talan får väckas av den enskilde konsumenten som företrädare för gruppen. Den kan också väckas av exempelvis en handikapporganisation eller av . Att föra talan i domstol innebär att den försäkringssökande ut- sätter sig för risken att bli skyldig att betala försäkringsbolagets rättegångskostnader, om målet utfaller till bolagets fördel. Om den som har ansökt om en personförsäkring har en försäkring med rättsskyddsmoment – något som är vanligt i hemförsäkringen och villaförsäkringen – kan detta tas i anspråk för att finansiera en rätte- gång (se prop. 2003/04:150 s. 247). Hemförsäkringen är i regel förknippad med en självrisk på , och dess- utom finns det normalt ett tak för den ersättning som kan utgå (ofta cirka 100 000–).8 Den som saknar en hem- eller villaförsäkring kan eventuellt ha möjlighet att betala rättegångskostnaderna genom den statliga rättshjälpen enligt rätts- hjälpslagen (1996:1619). En förutsättning är i princip att personen inte har en årsinkomst som överstiger . Kontraheringsplikten vid personförsäkring har inte har prövats i domstol.9 8Konsumenternas försäkringsbyrås webbplats . /forsakring/olika-forsakringar/om-hemforsakringar/jamfor- hemforsakringar 9Men ett mål rörande kontraheringsplikten är under handläggning vid . Rätten till en personförsäkring 3.4.2KO kan biträda konsumenter i domstol