sou · H4B376 · 2016-11-07 00:00:00 — Förslagets utformning leder till minskad förutsägbarhet och innebär att det finns risk för godtyckliga beskattningsresultat. För en beskattningsbar person som bara omsätter finansiella tjänster så påverkar inte en förvärvad finansiell tjänst från utlandet beskattningsunderlaget alls. Detta eftersom beskattningsunderlaget aldrig kan uppgå till av lönekostnaderna. Så- dana företag gynnas därmed av den föreslagna lagstiftningen i jämförelse med företag där lönekostnaderna i liten utsträckning är hänförliga till omsättning av finansiella tjänster och för vilka för- värv av finansiella tjänster följaktligen kommer att öka beskatt- ningsunderlaget. Företag som inte har några lönekostnader kommer inte heller att beskattas vid förvärv av finansiella tjänster från utlandet. Således kommer beskattningen skilja sig åt beroende på förvärvarens situation. Det faktum att det krävs att det förvär- vande företaget har lönekostnader innebär också att beskattningen kommer att vara relativt lätt att kringgå. anser också att det finns risk för att beskattning till följd av förvärv från utlandet i vissa fall kan leda till en negativ sär- behandling av gränsöverskridande tjänster. Det skulle kunna stå i strid med krav på fri rörlighet för tjänster. Det kan nämligen inte uteslutas att en beräknad lönekostnad avseende en förvärvad tjänst kan leda till en högre beskattning än vad som hade varit fallet om säljaren varit en svensk tillhandahållare som beskat- tats utifrån sina faktiska lönekostnader. Exempelvis är det inte osannolikt att den utländska säljaren har lägre faktiska löne- kostnader än vad som generellt gäller för svenska leverantörer av motsvarande tjänster. Den utländske säljaren kanske inte ens har några anställda utan kan ha hyrt in arbetskraft till sin produktion. Det faktum att förvärv av undantagna finansiella tjänster från utlandet ska ligga till grund för beskattning i innebär också i vissa fall att sådana förvärvade tjänster kan anses bli beskattade två gånger. Det gäller i de fall tjänsterna har legat till grund för någon form av finansiell aktivitetsskatt i tillhandahållarens hemviststat, t.ex. vid förvärv från danska finansiella aktörer. Vid en beskattning enligt förslag finns inte behov att beskatta svenska företag vid förvärv av finansiella tjänster från utlandet för att skapa konkurrensneutralitet mellan svenska och utländska tillhandahållare av finansiella tjänster. Enligt Skatte- verkets förslag skulle inte heller svenska tillhandahållares omsätt- ning till mervärdesskatteregistrerade personer ligga till grund för beskattning. Jag delar inte utredningens uppfattning att en finansiell verksam- hetsskatt enligt den föreslagna utformningen bör införas. Vad som vid en första anblick kan ses som en förhållandevis enkel lagstift- ning kommer enligt min mening att bli mycket komplicerad att tolka och svår att tillämpa samt få ett alltför brett tillämpnings- område. Exempelvis kommer alla ”vanliga” industriföretag som bedriver koncernintern utlåning och detaljhandelsföretag som för- medlar finans- och försäkringstjänster att träffas av skatten enligt huvudregeln, dvs det är inte bara ”finansbranschen” som kommer att drabbas av skatten. Förslaget i sin nuvarande omfattning kommer enligt min mening bl a att leda till betydande rättsosäkerhet då lagstiftningen är direkt kopplad till reglerna om omsättning som är undantagen från skatteplikt i 3 kap 9 eller 10 § mervärdesskattelagen (1994:200). Dessa bestämmelser utgör den svenska implementeringen av EU:s momsdirektiv vilket t ex innebär att all praxis från HFD och/eller EU- domstolen på momsområdet i dessa delar kommer att få ett direkt genomslag på omfattningen av den finansiella verksamhetsskatten. Tolkningen av vad som utgör skattebefriade finansiella tjänster och rättspraxis är under ständig utveckling. Regeringen har också beslutat att mervärdesskattelagen inklusive 3 kap 9 och 10 §§ ska ses över i syfte att förenkla och modernisera lagstiftningen (dir. 2016:58). Dessa oklarheter kommer att leda till att den ekonomiska förutse- barheten för företag i som ska betala skatten riskerar att vara låg. Exempelvis kan eventuella omprövningar i tiden av vad som är en momsfri tjänst och följdändringar av vad som ska utgöra underlag för finansiell verksamhetsskatt, och vice versa, kunna få stora ekonomiska återverkningar. Jag anser sammanfattningsvis att förslaget i sin nuvarande form inte bör införas bl a då det kommer att leda till betydande rättsosäkerhet. Huvudregeln enligt förslaget är att skatt ska utgå på samt- liga lönekostnader som utgör avgiftsunderlag enligt 2 eller 3 kap socialavgiftslagen (2000:980). Detta gäller även om det endast är en enda omsättning eller förvärv som skett av en tjänst som avses i 3 kap 9 eller 10 § mervärdesskattelagen (1994:200). Bara Riksbank är undantagen från skattskyldighet. Endast om den skatt- skyldige visar att en uppdelning av det totala löneunderlaget bör ske kan en alternativ ”skälig grund” beräkning tillämpas. Det är således den skattskyldige som har bevisbördan för att inte före- tagets hela löneunderlag ska beläggas med finansiell verksamhets- skatt. Detta är enligt min mening orimligt och innebär en stor administrativ börda för de drabbade företagen i alla branscher. Det är ju inte bara ”finansbranschen” (dvs banker, fondbolag och för- säkringsbolag) som kommer att drabbas hårt utan företag i samtliga branscher som omsätter eller förvärvar dessa momsbefriade tjänster, jfr exempelvis ovan beträffande koncernintern utlåning i vanliga industriföretag och detaljhandelsföretags förmedling av försäkring eller finansiering av konsumentvaror. Dessa företag kommer i utgångsläget att ha att betala finansiell verksamhetsskatt på hela sin lönesumma och endast kunna förlita sig på att en upp- delning på skälig grund får göras. Detta är enligt min mening oac- ceptabelt ur rättssäkerhetssynpunkt. Dessutom kommer det san- nolikt att leda till omfattande tvister, vilket orsakar merarbete för företagen, och förvaltningsdomstolarna. Att uppdel- ning ska ske enligt ”skälig grund” ska enligt utredningen tolkas och ha samma övergripande innebörd som i mervärdesskattesystemet. Vilken andel av lönekostnaderna som ska anses ingå i beskattnings- underlaget måste således prövas i det enskilda fallet med beaktande av samtliga specifika omständigheter. Utredningen anger att upp- delning efter skälig grund i normalfallet ska göras med en omsätt- ningsbaserad fördelningsgrund men utesluter inte att en annan fördelningsgrund i det enskilda fallet kan ge ett mer rättvisande resultat, t ex använd arbetstid eller arbetskraft. Jag vill framhålla att begreppet skälig grund inte är förutsebart och att det är högst oklart vad som avses med begreppet, flera domar pekar i olika riktningar och accepterar ju inte alltid företagens bedömningar. Exempelvis är det oklart om nedlagd arbetstid kan användas vid beräkningen. Vidare är det inte säkert att det går att få förhandsbesked om hur skälig grund ska tolkas, jfr HFD 2014 ref 18. Därutöver är enligt min mening konsekvenserna oklara av att företag importerar finansiella tjänster som undantagits från mer- värdesskatt och om det vid utlåningsverksamhet, t ex koncern- intern, är brutto- eller nettoräntan som ska räknas som omsättning och där de två alternativen kan få mycket olika effekt. Vidare kan ”skälig grund” komma att tolkas olika av ett och samma företag beroende på om det avser underlag till finansiell verksamhetsskatt eller avdragsrätt för ingående moms i en blandad verksamhet. Jag anser sammanfattningsvis att begreppet skälig grund är olämpligt som ”fördelningsnyckel” och att borde ha bevis- bördan för ett korrekt beskattningsunderlag. Utredningen har ansett att föreslaget är EU-konformt. Förslaget har exempelvis inte något ”fribelopp” utan all relevant momsfri omsättning anses leda till skattskyldighet förutsatt att även relevant avgiftsskyldighet föreligger enligt socialavgiftslagen, båda förut- sättningarna ska vara uppfyllda för skattskyldighet. Utredningen att förslaget inte kan anses utgöra otillåtet (återbetalningspliktigt) statsstöd enligt bl a då fribelopp saknas. Förslaget sned- vrider dock enligt min mening konkurrensen inom EU. Exempelvis kommer en privatperson som lånar pengar från aktörer utan svensk arbetskraft, dvs i fall av gränsöverskridande tjänster eller en svensk aktör med utländsk filial, sannolikt få betala mindre ränta då lån- givaren inte drabbas av den finansiella verksamhetsskatten. Vidare kommer import/förvärv av finansiella tjänster som omsätts att medföra att finansiell verksamhetsskatt ska utgå på ”svenska” löne- kostnader hos förvärvaren, t ex en låntagare (vilket är något helt annat än lönekostnaderna hos den som tillhandahåller tjänsten, t ex en lån- givare). Förslaget synes innebära att finansiell verksamhetsskatt ska beräknas på ett löneunderlag för ett bolag som de facto inte tillhanda- håller momsfria finansiella tjänster om sådan import/förvärv sker. Därutöver avser skatten endast att träffa momsbefriade finansiella tjänster och inte andra momsbefriade tjänster. Jag ställer mig sam- manfattningsvis tveksam till om förslaget är förenligt med . Utredningen har gjort en konsekvensanalys och anser att den sam- mantagna offentligfinansiella effekten kan förväntas övervältras på så- väl priser som löner. De ekonomiska konsekvenserna för och förslagets effekter på de totala skatteintäkterna/avgifter (bolagsskatt, arbetsgivaravgifter och inkomstskatt för anställda) på såväl kort som lång sikt är också svåröverblickbara bl a då verksamhet och anställda med stor sannolikhet kan förväntas flyttas ut ur . Skattesatsen om är hög och kommer tillsammans med den pågående digitali- seringen i finansbranschen att ytterligare påskynda outsourcing av verksamhet och därmed också av arbetskraft ur . Jag ställer mig därför tveksam till om förslaget varaktigt kommer att leda till ökade inkomster för staten. Utredningens förslag avstyrks. Om departementet väljer att gå vidare med förslaget så föreslås att skatten bara ska rikta sig mot slutkonsumenter och inte företag, att skatten ska uppgå till av beskattningsunderlaget samt att ett grundavdrag på införs. Utredningens uppdrag är enligt kommittédirektivet att uppskatta den skattefördel den finansiella sektorn kan antas ha till följd av att omsättningen av finansiella tjänster och försäkringstjänster enligt 3 kap. 9 och 10 §§ ML har undantagits från mervärdesskatt samt att ta fram en skatt som minskar denna skattefördel. Skatten ska bl.a. vara förenlig med statsstödsreglerna och utredningen ska redovisa de administrativa effekterna av förslagen på företagen men även för och förvaltningsdomstolarna. Vid sin beräkning av sektorns eventuella skattefördel har utred- ningen utgått ifrån att denna eller snarare skattebortfallet ska vara lika med den mervärdesskatt som skulle ha tillfallit staten om de aktuella tjänsterna hade varit mervärdesskattepliktiga. Detta skat- tebortfall är i sig väldigt svårt att beräkna då det finns många osä- kerhetsfaktorer där inte minst hänsynen till Incidensen är en sådan faktor, se utredningens beskrivning. Därtill kommer att vissa aktö- rer som skattebeläggs genom utredningens förslag inte åtnjuter någon fördel av att inte vara skattskyldiga till mervärdeskatt, då de inte har rätt att dra av den mervärdeskatt som belöper på deras in- köp. För denna grupp av företag medför förslaget dubbla nack- delar: den rätt till avdrag för mervärdeskatt som de annars skulle ha saknas som de belastas av en skatt på lönesumman. Detta är enligt min mening principiellt felaktigt, leder till för högt be- skattningsunderlag och överensstämmer inte heller med direktiven för uppdraget. Det är slutkonsumenter som har en skattefördel i dagens system. Utredningens förslag kommer att generera stora kostnader för alla inblandade parter, i synnerhet för företagen men också för och förvaltningsdomstolarna. Utredningen föreslår att ett företag som har blandad verksamhet ska dela upp löne- kostnaderna efter skälig grund så att den finansiella verksamhets- skatten enbart tas ut på de lönekostnader som är hänförliga till den från mervärdesskatt undantagna omsättningen. Denna modell till- styrks i och för sig i sak och torde vara den mest rättvisa om utred- ningens förslag blir verklighet, men det går inte att bortse från att den medför kraftigt ökade administrativa kostnader för alla parter. Då förslaget ska tillämpas från första kronan så kommer detta att innebära att väldigt många företag omfattas av skatten, som ju gäller för alla aktörer och inte enbart de tillhörande den finansiella sektorn. Detta innebär ofrånkomligen att ett flertal mindre företag inte kommer att förstå att de omfattas av de föreslagna reglerna och följaktligen inte kommer att deklarera eller betala den avsedda skatten. kommer troligtvis inte att ha resurser att hantera alla fall utan kommer i praktiken bli tvingat att prioritera sin verksamhet och indirekt lägga in beloppsgränser för att kunna hantera mängden ärenden. Detta kommer att skapa en rättsosäker- het då vissa företag kommer att granskas men inte andra. Om folk i gemen anser att lagen är osäker och godtycklig kommer den att bedömas som orättvis och i strid mot det allmänna rätts- medvetandet. Enligt utredningen ska verksamhetsskatt utgå avseende förvärv av undantagna tjänster från utländska beskattningsbara personer. Skatten ska i dessa fall tas ut av den som förvärvar tjänsterna i . Detta är kontroversiellt och svårhanterbart i praktiken. Många företag kommer inte heller här att förstå att de är skatte- pliktiga för denna verksamhetsskatt. Det leder i och för sig till konkurrensneutralitet på den svenska marknaden men jag måste ändå ifrågasätta om det inte strider mot reglerna om diskrimine- ringsförbud och om fri rörlighet inom EU. Det kan ju dessutom leda till överbeskattning då en kund kan drabbas både av denna skatt och annan skatt, t.ex. lønsumsafgift från eller någon typ av finansiell aktivitetsskatt. Med hänvisning till ovan nämnda faktorer avstyrks förslaget i sin helhet. Det torde finnas andra sätt att gå till väga på som är mindre ingripande för de inblandade parterna om fråga endast är om att skapa skatteintäkter för staten. För det fall departementet väljer att gå vidare med utredningens förslag så föreslår jag följande ändringar. Enbart lönekostnader hänförliga till omsättning till slutkonsumenter ska ingå i löne- underlaget. Lönekostnader som kan antas vara hänförliga till om- sättning som riktar sig till företag ska således inte ingå i beskatt- ningsunderlaget för den föreslagna skatten. Lönekostnader som är hänförliga till omsättning som riktar sig till företag medför ingen skattefördel för företagen då de inte har rätt att dra av ingående mervärdesskatt för sina inköp. Det av mig föreslagna tillvägagångs- sättet är enligt min mening mer rättvist och i linje med direktiven för utredningen. Vidare föreslår jag att ett grundavdrag införs som är lika stort för alla bolag. Ett grundavdrag skulle medföra stora administrativa fördelar för såväl det allmänna som för företagen - det skulle innebära att företag med mindre omsättning i praktiken undantas från lagstiftningen, att de företag som har en lägre del blandad verksamhet för vilken lagstiftningen i princip innebär en dubbelbeskattning till viss del slipper denna snedvridning samt att och företagens arbete skulle bli betydligt enklare och processerna färre. Förslagsvis sätts grundavdraget till – lika för alla skattskyldiga. Utredningen har i sitt utkast till betänkande funnit att det finns administrativa skäl som talar för att den finansiella verksamhets- skatten eller det beskattningsunderlag som verksamhetsskatten tas ut på bör uppgå till ett visst lägsta belopp för att verksamhetsskatt ska tas ut. Någon beloppsbegränsning har emellertid inte före- slagits av utredningen, bl.a. med hänvisning till att en sådan skulle kunna riskera att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion i strid med . Jag delar inte utredningens bedömning att en beloppsbegräns- ning riskerar att gynna vissa företag eller viss produktion. För ett gynnande måste ju en kategori företag identifieras som de enda som gynnas av den åtgärd som är under bedömning. Ett gynnande i strid med föreligger inte när en åtgärd som ska bedömas potentiellt är tillgänglig för alla företag inom ramen för en rättslig reglering. Detta framgår av den Europarättsliga praxis som utredningen hänvisar till i utkastet till betänkandet, se bl.a. Tribunalens dom i mål nr T-219/10. Fråga är i det här fallet om att införa en ny skatt och då detta görs använda sig av ett grundavdrag för att i första hand mildra de största administrativa problemen. Grundavdraget är lika för alla företag som omfattas av skatten, och inte riktat mot någon särskild kategori. Dessutom är detta en del i en ytterligare skatt, inte ett separat undantag som införs för att gynna någon viss grupp. Om en beloppsbegränsning görs tillgänglig för alla företag inom ramen för den tänkta rättsliga regleringen är den inte sådan att den gynnar ”vissa företag” eller ”viss produktion”. Mot denna bakgrund kan införandet av en beloppsbegränsning inte anses utgöra statligt stöd på sätt som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Då belopps- begränsningen således inte strider mot , finner jag det rimligt att en sådan bör föreslås av utredningen. Med hänsyn till att en beloppsbegränsning i enlighet med det sagda inte utgör en stödåtgärd behöver kommissionen inte underrättas om begränsningen. I sammanhanget bör betänkas att även andra länder har grund- avdrag, i finns det ju t.ex. grundavdrag i inkomstskattelagen (1999:1229) och har såvitt avser lønsumsafgiften ett fribelopp på . Om avgiftsunderlaget un- derstiger detta belopp så behöver annars avgiftspliktiga verksam- heter inte registrera sig för lønsumsafgift hos tull- och skatte- myndigheten i . Om departementet är tveksamt till om införandet av en be- loppsbegränsning utgör en eventuell stödåtgärd ställer jag mig po- sitiv till att kommissionen underrättas om detta för en egen be- dömning innan lagen om finansiell verksamhetsskatt träder i kraft. I andra hand kan grundavdraget sättas ned till t.ex. om 3 beskattningsår. Åtgärder som uppfyller kri- terierna i artikel 107.1 i EUF-fördraget utgör statligt stöd och ska anmälas till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF- fördraget. Enligt artikel 109 i EUF-fördraget får rådet fastställa kategorier av stödåtgärder som kan vara undantagna från anmäl- ningsskyldighet. Genom förordning (EG) nr 994/98 beslutade rådet att anmälningsskyldighet kan utgöra en sådan kategori. Med stöd av mindre betydelse per medlemsstat till ett enda företag menas normalt ett belopp som inte får överstiga av 3 beskattningsår. Jag anser, som nämnts, inte att införandet av ett grundavdrag utgör statsstöd men finner kom- missionen detta föreslår jag att grundavdraget sätts till ett belopp i nivå med fribeloppen enligt statsstödsreglerna. Med anledning av detta och för att ha en viss marginal om företag får potentiella stödåtgärder från annat håll föreslås att ett grundavdrag om , eller motsvarande i svensk valuta, av 3 beskattningsår införs. Det anses åligga medlemsstaterna att övervaka beviljat stöd för att se till att de relevanta taken inte överskrids och att kumulerings- reglerna efterlevs. Övervakningen kan exempelvis ske genom in- rättandet av ett nationellt register. Enligt uppgift finns inte något sådant register i . Om det bedöms erforderligt med ett så- dant register så borde det kunna byggas upp och hanteras av den myndighet som finner lämplig utan allt för stora administrativa åtaganden. Den finansiella verksamhetsskatten ska enligt förslaget tas ut av beskattningsunderlaget. Beräkningarna av skatte- bortfallet är som nämnts oerhört svåra att göra då hänsyn både ska tas till den del av omsättningen som är undantagen från mer- värdeskatt men också till Incidensen, se utredningens beskriv- ningar. Med anledning av denna komplexitet föreslår jag att skatten – om utredningens förslag genomförs – sätts till för att inte skapa kumulativa effekter av skatten och för att mildra effek- terna av skatten för alla inblandade parter. Nedan har jag utgått från konsekvenserna av lagförslaget i allmän- het inom branschen men i synnerhet för Finansbolag. Finansiella tjänster till företag kommer genom över/dubbelbeskattningen att bli dyrare vilket bl.a. medför att utbud/tillgång till finansiering för t.ex. små och medelstora företag försämras. Färre investeringar kan i sin tur påverka antalet arbetstillfällen, övriga skatteintäkter och den ekonomiska utvecklingen i negativt. Utredningen föreslår att ett företag som har blandad verksam- het ska dela upp lönekostnaderna efter skälig grund, så att den fi- nansiella verksamhetsskatten enbart tas ut på de lönekostnader som är hänförliga till den från mervärdesskatt undantagna omsätt- ningen. För att fastställa beskattningsunderlaget måste varje före- tag ta fram en rutin för beräkningen. Vissa av bolagen bedömer att detta kommer att innebära ett mycket omfattande arbete. När ruti- nen väl är införd ska en uppdelning av lönekostnaderna göras må- nad för månad. Tidsåtgången för att göra detta kommer att variera då den beror på komplexiteten i den egna verksamheten men den kommer att bli ansenlig. Därtill kommer naturligtvis alla diskus- sioner med och processer hos förvaltningsdomsto- larna som ska ta ställning till gjorda bedömningar och slutligen, på tillsynes skönsmässiga grunder, pröva om de av företagen tilläm- pade modellerna är de bäst lämpade för att uppskatta fördelningen av skattepliktig och ej skattepliktig verksamhet. De kostnader som lagförslaget i praktiken medför kommer att bli avsevärda, framförallt för företagen men även för och förvaltningsdomstolarna. En finansiell verksamhetsskatt kommer att höja kostnaderna för arbetskraft i . Initialt kommer detta att leda till högre löne- kostnader för bolagen. Genom de ständigt ökade regulatoriska kraven på finansiella företag ställs ökade krav på hög kompetens. Särskilt i mindre finansbolag krävs ofta att en anställd ska hantera en mängd olika kvalificerade arbetsuppgifter. hålla nere lönerna i är förhållandevis begränsade. En mer trolig utveckling är därför att bolagens lönekostnader istället pressas ner genom att färre personer anställs i . På kan företagen försöka pressa kostnaderna genom att viss verksamhet som utförs av anställda kommer att ersät- tas med digitala rutiner om kostnaden för arbetskraft ökar. Ökade personalkostnader leder till att fler IT-investeringskalkyler blir lönsamma. Vidare bedöms att viss verksamhet flyttas från till andra länder. Flera finansbolag har utländska ägare och flera finansbolag har verksamhet i bl.a. /som utgår från . I praktiken kan därmed även centrum för den nordiska/baltiska verksamhet som ofta ligger i relativt enkelt flyttas ut. Ut- flyttning av verksamhet till är ett intressant alternativ. Kompetensen i är hög och kostnaderna är betydligt lägre än i . En tillkommande personalkostnad i gör att fler utflyttningskalkyler blir lönsamma. krävs att företaget har viss volym på verksamheten för att en utflyttning ska vara ett realistiskt alternativ. Därmed uppstår ytterligare en konkurrens- nackdel för mindre aktörer. Ju fler finansiella företag som flyttar ut verksamhet från desto mer ökar trycket på de mindre aktö- rerna. De mindre finansbolagen får ännu högre kostnader än de redan har i förhållande till de konkurrerande marknadsdomi- nerande aktörerna på den svenska marknaden. Även utflyttning till börjar bli vanligt förekommande, särskilt IT-relaterade ut- flyttningar. Vad gäller finansbolag kan ökade kostnader komma att tas ut ge- nom högre priser och/eller lägre vinster. Sannolikheten för att de ökade kostnaderna kommer att belasta aktieägarna annat än initialt är begränsad.