sou · H4B384 · 2016-11-30 00:00:00 — Eftersom det föreslagna systemet möjliggör för reseaktörerna att förändra sitt insolvensskydd när och om det passar verksamheten behövs inte någon särskild tid för att förbereda eventuell omställ- ning av insolvensskyddet innan den nya lagen träder i kraft. Utred- ningen har dock lämnat förslag på övergångsbestämmelser för vissa av bestämmelserna i lagen och förordningarna. 8.10Behov av särskilda informationsinsatser Den föreslagna regelförändringen kommer att kräva informations- insatser riktade till framför allt de researrangörer och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang och som enligt de nya reglerna ska tillhandahålla insolvensskydd. Informationen bör i första hand tillhandahållas av Kammarkollegiet, som har kompetens och er- farenhet av att informera om resegarantisystemet. Även Konsument- verket kommer att behöva uppdatera sin omfattande information om resegarantisystemet. 8.11Konsekvenser för de offentliga finanserna Utredningens förslag utgår ifrån principen att resegarantisystemet inte ska finansieras av staten, vare sig genom direkta kostnader eller indirekta kostnader i form av en ökad risk som ska beaktas vid statens balansräkning via statliga kreditgarantier. Staten har dock vissa kost- nader för systemet genom tillsyn och rättsväsende. Det gäller både dagens system och det som utredningen föreslår. har handläggningskostnaderna för Kammar- kollegiet varit och för . Hur dessa kostnader påver- kas av förslaget om en mer öppen lösning samt förslaget att skade- regleringen flyttas från till Kammarkollegiet beror på i hur stor utsträckning reseaktörerna kommer att använda sig av nya lösningar för sitt insolvensskydd. De aktörer som kommer att tillhandahålla insolvensskydd via för- säkringar, kollektiva garantier och andra nya former av insolvens- skydd förväntas i stor utsträckning utveckla gemensamma lösningar för dessa. Det gör att den ökade komplexiteten i handläggningen som initialt uppstår vägs upp av att handläggningen i förhållande till varje enskild aktör blir betydligt enklare. Utredningen uppskattar att handläggningen totalt sett kommer att kräva mindre resurser. Kost- nadsbesparingarna från handläggningen förväntas dock behöva tas i anspråk för att finansiera de tillfälligt ökade kostnaderna för informationsinsatser och förändringsarbete när myndigheterna behöver anpassa sin verksamhet. Förändringen av skaderegleringen förväntas leda till minskade handläggningskostnader. Även i detta fall förväntas dock förändringen att kräva mot- svarande resurser för verksamhets- och kompetensutveckling. Vi bedömer därför att kostnaderna på kort sikt är oförändrade. Den föreslagna nedläggningen av har begränsad på- verkan på de offentliga finanserna eftersom det är en nämndmyndig- het utan egen anställd personal. Det finns ett antal kommuner som har köpt betalnings- utfästelser. Förslagen möjliggör för dessa kommuner att tillhanda- hålla insolvensskydd på ett för kommunen mer kostnadseffektivt sätt. Det kan leda till lägre kostnader för kommunerna. kommunala budgeterna är beloppen det rör sig om, på några tusen- tals kronor, dock försumbara. Sammantaget förväntas förslagen inte leda till ökade kostnader för det allmänna. Den föreslagna regelförändringen förväntas ha positiva samhälls- ekonomiska konsekvenser. Utredningens analyser av dagens rese- garantisystem visar att det driver icke-produktiva kostnader i före- tagen och på aggregerad nivå låser passivt kapital som vida överskri- der de belopp som kan förväntas behöva användas för att ersätta resenärers förluster på grund av researrangörers obestånd. Vidare drabbas resenärer i återkommande fall av att de inte får den ersättning de har rätt till, trots att det finns i betal- ningsutfästelser i systemet. En mer öppen lösning innebär att researrangörerna tillåts tillhanda- hålla insolvensskyddet på ett för dem billigare sätt utan att nivån på konsumentskyddet sänks eller andra negativa samhällsekonomiska konsekvenser uppstår. Därutöver leder förslaget till sänkta trösklar in på marknaden för nya aktörer, till nytta för både näringsidkare och konsumenter. Sammantaget förväntas förslaget leda till positiva samhällsekonomiska konsekvenser jämfört med dagens resegaranti- system. 8.13Konsekvenser för sysselsättningen och den offentliga servicen i olika delar av landet Behovet av ett effektivt insolvensskydd är rimligen lika stort för rese- aktörerna oavsett var de finns i landet. Däremot finns det anledning att anta att vissa delar av landet och vissa orter är mer beroende av en välfungerande turism än andra. Detta kan gälla om besöksnäringen är relativt större jämfört med andra näringar eller om området har särskilt stora demografiska och sysselsättningsrelaterade utmaningar som lett till att intresset för turismens möjligheter ökat hos utveck- lingsansvariga och beslutsfattare. Det torde ur ett nationellt tillväxtperspektiv vara angeläget att säkerställa att det är enkelt att etablera företag och att utveckla nya tjänster och produkter inom inhemsk och inkommande turism, dvs. turisttjänster som säljs i . I detta sammanhang måste även de riktigt små turistföretagen i glesbygd beaktas, då varje arbets- tillfälle i utsatta glesbygdsområden är avgörande för dessa områdens framtid och utveckling. Utredningens förslag bedöms kunna för- enkla för små turistföretag där resegarantisystemet utgör en administrativ börda, medför kostnader och kan utgöra etablerings- hinder. Turismen hänger även tätt ihop med lokal service och det finns tydliga synergier mellan turism och servicetjänster till lokalbefolk- ningen. Även enstaka företag och arbetstillfällen är avgörande för att kunna upprätthålla service i form av bl.a. livsmedelsbutiker, bensinstationer, läkarvård och apotekstjänster, fungerande bred- band och träffpunkter. När brytpunkten är nådd och underlaget inte räcker för att upprätthålla den lokala servicen, är det svårt att vända trenden och mycket svårt att få nya turistentreprenörer att etablera sig. Förslagens betydelse för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen I besöksnäringen är en högre andel av de anställda, jämfört med andra branscher, ungdomar och personer med utländsk bakgrund. Det är även en bransch med stark sysselsättningstillväxt, eftersom den är arbetskraftsintensiv. Utredningens förslag bedöms kunna sänka etableringshindren och kostnaderna för dessa företag och bör därför, allt annat lika, kunna öka arbetsutbudet och underlätta för nyanländas etablering. Områden som inte berörs Utredningen bedömer att jämställdheten mellan kvinnor och män inte berörs i sådan utsträckning att beskrivningar behövs. Utred- ningen bedömer vidare att den kommunala självstyrelsen inte be- rörs av förslagen. Förslagen om förändrad utformning av resegarantisystemet be- döms inte ha någon påverkan på brottsligheten. Däremot förväntas förslaget om sanktionsväxling få viss påverkan på brottsligheten. För dessa konsekvensbeskrivningar, se utredningens delbetänkande Ny paketreselag (SOU 2016:56). Genom denna lag genomförs delar av och rådets direk- tiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och samman- länkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (paketresedirektivet). Ytterligare bestämmelser som genomför paketresedirektivet finns i paket- reselagen (0000:0000). Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.1. I första stycket anges att lagen genomför delar av det nya paket- resedirektivet. De artiklar som genomförs genom lagens bestäm- melser är artiklarna 17–20, 24 och 25 i direktivet. En hänvisning till direktivet finns i avsnitt 7.1 och i noten till lagen. I andra stycket erinras om att det i paketreselagen (0000:0000) finns ytterligare bestämmelser som genomför paketresedirektivet. Denna lag innehåller bestämmelser om resegaranti för paketresor och kopp- lade researrangemang som omfattas av paketreselagen (0000:0000). Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.1 och i delbetänkandet, SOU 2016:56, s. 200 ff. Av paragrafen framgår lagens tillämpnings- område. Lagen innehåller bestämmelser om resegaranti för sådana paketresor och kopplade researrangemang som omfattas av paket- reselagen (0000:0000). Definitionerna av dessa begrepp finns i 3 och 4 §§ i paketreselagen, se kommentaren till dessa bestämmelser. Begreppet resegaranti definieras i 4 §. De definitioner som anges i 3–5 §§ i paketreselagen (0000:0000) har samma innebörd i denna lag. Av paragrafen framgår att de definitioner som anges i 3–5 §§ paket- reselagen (0000:0000) har samma innebörd i denna lag, se vidare kommentaren till de aktuella paragraferna. Till de begrepp som om- fattas av dessa definitioner hör paketresa, kopplat researrangemang, arrangör, näringsidkare, återförsäljare, resenär, resetjänst och hem- transport. Med resegaranti avses i lagen skydd mot ekonomisk förlust som kan drabba resenärer till följd av insolvens hos arrangörer eller näringsidkare som under- lättar kopplade researrangemang. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.1 och 7.3. I paragrafen definieras begreppet resegaranti som ett skydd mot ekonomisk för- lust som kan drabba resenärer till följd av insolvens hos arrangörer eller näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang. Med insolvens avses detsamma som i 1 kap. 2 § konkurslagen (1987:672), nämligen att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast tillfällig. Resegaranti är ett samlingsbegrepp för olika former av insolvens- skydd. I 9–11 §§ regleras vilka krav resegarantin måste uppfylla för att kunna godkännas, se vidare kommentaren till dessa paragrafer. Ytter- ligare bestämmelser om villkor som får ställas upp för resegarantin och om grunderna för bedömningen av om resegarantin kan god- kännas finns i 12–15 §§ respektive 16–17 §§, se vidare kommentarerna till dessa paragrafer. Skyldighet att ordna resegaranti Den som är arrangör för en paketresa är skyldig att se till att paketresan om- fattas av godkänd resegaranti. Skyldigheten ska fullgöras innan paketresan erbjuds till försäljning. Har paketresan kombinerats av en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES är den återförsäljare som erbjuder paketresan till försäljning skyldig att se till att paketresan omfattas av godkänd resegaranti enligt denna lag. Paketresor som inte innefattar någon passagerartransport och för vilka betalning inte heller görs förrän efter att paketresan har fullgjorts behöver inte omfattas av resegaranti. Bakgrunden till paragrafen finns i delbetänkandet, SOU 2016:56, s. 200 ff. och i avsnitt 7.3. Paragrafen genomför delar av artikel 17.1 och 20 i direktivet. Av första stycket framgår att den som är arrangör för en paket- resa har en skyldighet att se till att paketresan omfattas av godkänd resegaranti. Begreppet arrangör definieras i 5 § 1 paketreselagen (0000:0000). Där anges att med arrangör avses den näringsidkare som kombinerar och till försäljning erbjuder paketresor, antingen direkt eller genom en annan näringsidkare eller tillsammans med en annan näringsidkare, eller den näringsidkare som överför resenärens uppgif- ter till en annan näringsidkare i enlighet med 3 § 2 e paketreselagen, se vidare kommentaren till dessa paragrafer. Vidare framgår av första stycket att skyldigheten att se till att res- orna och researrangemangen omfattas av godkänd resegaranti ska fullgöras innan paketresan erbjuds till försäljning. Se vidare om bak- grunden till denna regel i delbetänkandet, s. 206. Med att erbjuda resorna till försäljning avses t.ex. att tillhandahålla ett boknings- system via internet där bokningar kan göras. Att marknadsföra en paketresa i syfte att väcka intresse inför en framtida försäljnings- start innebär inte i sig att resan erbjuds till försäljning. Först då paketresan finns till försäljning inträder skyldighet att se till att den omfattas av godkänd resegaranti. Kravet på att resegarantin ska vara godkänd innebär att en myn- dighet efter en bedömning enligt 16 § ska ha godkänt den eller att den enligt 17 § ska erkännas som godkänd. Vad som krävs för att resegarantin ska godkännas regleras närmare i 9–11 §§, se vidare kommentarerna till dessa paragrafer. I 12–15 §§ finns bestämmelser om villkor som resegaranti får innehålla. Skyldigheten att se till att paketresorna omfattas av godkänd resegaranti kvarstår . Upphör resegarantin innebär det att kravet på att paket- resorna ska omfattas av godkänd resegaranti är uppfyllt. Andra ändringar i resegarantin eller i näringsidkarens verksamhet kan föranleda en omprövning av resegarantin. I 18 § finns en bestäm- melse om omprövning om förutsättningarna ändras efter att myn- digheten prövat en fråga om resegaranti, se vidare kommentaren till den paragrafen. I 8 § stadgas en skyldighet för näringsidkaren att underrätta myndigheten om ändrade förutsättningar, se vidare kommentaren till den paragrafen. I andra stycket anges att skyldigheten att se till att paketresan om- fattas av godkänd resegaranti i vissa fall vilar på återförsäljaren. Det gäller de fall då återförsäljaren till försäljning erbjuder en paketresa som kombinerats av en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES (Europeiska ekonomiska samarbetsområdet). Återförsäljaren kan uppfylla denna skyldighet genom att se till att arrangören ord- nar godkänd resegaranti. Det är inte alltid tillräckligt att arrangören har ordnat resegaranti i det land där denne är etablerad. Det krävs att paketresan omfattas av resegaranti som har godkänts av myndig- heten enligt 16 § eller att den omfattas av resegaranti som ordnats i enlighet med de nationella bestämmelser som genomför paketrese- direktivet i det land inom EES där näringsidkaren är etablerad, vilken enligt 17 § ska erkännas som godkänd resegaranti. Genom tredje stycket undantas vissa paketresor från kravet på godkänd resegaranti. Där klargörs att paketresor som inte inne- fattar någon passagerartransport och för vilka betalning inte heller görs förrän efter att paketresan har fullgjorts inte behöver omfattas av resegaranti. För att undantaget ska gälla krävs att resenären inte betalar något för paketresan förrän efter det att alla resetjänster som ingår i paketresan har fullgjorts. Undantaget är inte tillämpligt om arrangören eller återförsäljaren tar emot betalningar för paket- resan från resenären eller någon annan i förskott, oavsett på vems initiativ betalningen görs. Den näringsidkare som underlättar ett kopplat researrangemang är skyldig att se till att researrangemanget omfattas av godkänd resegaranti. Skyldig- heten ska fullgöras innan näringsidkaren vidtar åtgärder för att underlätta det kopplade researrangemanget. Om näringsidkaren inte ansvarar för någon passagerartransport som ingår i det kopplade researrangemanget och inte heller tar emot betalning för det kopplade researrangemanget förrän efter att detta har fullgjorts behöver researrangemanget inte omfattas av resegaranti. Bakgrunden till paragrafen finns i delbetänkandet, SOU 2016:56, s. 200 ff. och i avsnitt 7.3. Paragrafen genomför delar av artikel 19.1 i direktivet. I 4 § paketreselagen (0000:0000) definieras begreppet kopplat researrangemang, se vidare kommentaren till den paragrafen. Be- greppet näringsidkare definieras i 5 § 9 paketreselagen. I första stycket anges att näringsidkaren är skyldig att se till att det kopplade researrangemanget omfattas av godkänd resegaranti. Vidare anges att näringsidkaren ska ha fullgjort skyldigheten innan denne vidtar åtgärder för att underlätta det kopplade researrange- manget. Skyldigheten att se till att det kopplade researrangemanget omfattas av resegaranti kvarstår till dess att de resetjänster som näringsidkaren ansvarar för eller har tagit emot betalning för har fullgjorts, se vidare i kommentaren till 5 § som innehåller motsva- rande regel i fråga om paketresor. Kravet på att resegarantin ska vara godkänd innebär att en myn- dighet efter en bedömning enligt 16 § ska ha godkänt den eller att den enligt 17 § ska erkännas som godkänd. Vad som krävs för att resegarantin ska godkännas regleras närmare i 9–11 §§, se vidare kommentarerna till dessa bestämmelser. I 12–15 §§ anges villkor som resegarantin får innehålla. Med åtgärder för att underlätta kopplade researrangemang avses bl.a. att presentera ytterligare rese- tjänster för en resenär som träffat avtal med näringsidkaren om en resetjänst. Det kan t.ex. vara fråga om att en resenär köper en resa vid ett besök på en resebyrå och därefter får ett erbjudande om att köpa ytterligare resetjänster. Det kan också vara fråga om erbjudanden som resenären får via e-postmeddelanden eller på annat sätt, t.ex. genom s.k. pop-up fönster vid köp av resetjänster på internet. Genom andra stycket undantas vissa kopplade researrangemang från kravet på godkänd resegaranti. Där klargörs att om närings- idkaren inte ansvarar för någon passagerartransport som ingår i det kopplade researrangemanget och inte heller tar emot betalning för detta förrän efter att det kopplade researrangemanget har fullgjorts behöver researrangemanget inte omfattas av resegaranti. Undan- taget kan vara tillämpligt även om researrangemanget innefattar en passagerartransport, så länge det inte är den näringsidkare som under- lättar det kopplade researrangemanget som ansvarar för passagerar- transporten. För att undantaget ska gälla krävs att näringsidkaren inte tar emot någon betalning för researrangemanget förrän alla rese- tjänster som ingår i det kopplade researrangemanget har fullgjorts. Undantaget är inte tillämpligt om näringsidkaren tar emot betalningar från resenären eller någon annan i förskott, oavsett på vems initiativ betalningen görs. Den näringsidkare som avser att bedriva verksamhet som arrangör eller att underlätta kopplade researrangemang, eller som avser att bedriva verksam- het som återförsäljare för en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES, ska anmäla sin verksamhet till den myndighet som avses i 16 §. Näringsidkaren ska lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nöd- vändiga för att frågan om resegaranti ska kunna prövas. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.4. Av första stycket framgår att varje näringsidkare som avser att be- driva verksamhet för vilken skyldighet att ordna godkänd rese- garanti kan föreligga ska anmäla det till den myndighet som prövar skyldigheten att ordna resegaranti. Det innebär att även verksamhet som enligt 5 § tredje stycket eller 6 § andra stycket kan vara undan- tagen från skyldigheten att ordna resegaranti ska anmälas. Anmäl- ningsplikten omfattar alla som avser att bedriva verksamhet som arrangör eller att underlätta kopplade researrangemang, eller som avser att bedriva verksamhet som återförsäljare för en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES. I andra stycket stadgas att näringsidkaren ska lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att frågan om resegaranti ska kunna prövas. Vilka uppgifter som i varje enskilt fall är nödvän- diga får avgöras av den myndighet som prövar frågan. Av 23 § fram- går att uppgifterna ska lämnas på heder och samvete, se vidare kom- mentaren till den paragrafen. Av 22 § framgår att myndigheten under vissa förutsättningar kan begära in uppgifter från en näringsidkare och förelägga denne vid vite att fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Om de förutsättningar som har legat till grund för ett beslut om godkän- nande av resegaranti ändras ska näringsidkaren utan dröjsmål underrätta den myndighet som meddelat beslutet. Näringsidkaren ska lämna de uppgifter som är nödvändiga för att frågan ska kunna prövas på nytt. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.4. I paragrafen stadgas en skyldighet för den näringsidkare vars verksamhet omfattas av ett beslut om godkänd resegaranti att underrätta den myndighet som godkänt resegarantin om de förutsättningar som legat till grund för beslutet ändras. Vilka förutsättningar som avses beror på hur myn- dighetens beslut om godkännande har utformats. Framgår det t.ex. att resegarantin godkänns för paketresor där de sammanlagda för- skottsbetalningarna uppgår till högst och där det kan bli fråga om hemtransporter av som mest 5 000 resenärer åligger det näringsidkaren att meddela om prognoserna för försäljningen ändras så att dessa förutsättningar inte längre stämmer överens med verkligheten. Ändrade förutsättningar kan som framgått avse att fler resor säljs eller fler researrangemang underlättas men även att inrikt- ningen på verksamheten ändras, att de villkor som gäller för rese- garantin ändras eller att resegarantin, t.ex. i form av försäkring, sägs upp. Underrättelse ska göras utan dröjsmål. Av 23 § framgår att upp- gifterna ska lämnas på heder och samvete. Underlåtenhet att under- rätta myndigheten sanktioneras genom 25 § andra stycket, se vidare kommentaren till den paragrafen. Resegarantins omfattning och villkor Resegaranti för en paketresa ska säkerställa att de betalningar som görs för paketresan återbetalas till resenären, för det fall och i den utsträckning paket- resan inte fullgörs till följd av arrangörens insolvens. Om en passagerartransport ingår i paketresan ska resegarantin också säkerställa att resenären, för det fall passagerartransporten inte fullgörs till följd av arrangörens insolvens, får skälig ersättning för de kostnader som tillkommer för hemtransport som ordnas i stället för denna och för inkvarte- ring i avvaktan på hemtransporten. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitten 7.2 och 7.3 samt i delbe- tänkandet SOU 2016:56, s. 208 ff. Paragrafen genomför artikel 17.4 och 17.5 i direktivet. Paragrafen reglerar vad resegaranti för en paket- resa ska omfatta. I 11 § regleras när rätt till ersättning ska föreligga, se vidare kommentaren till den paragrafen. Av första stycket framgår att resegarantin ska säkerställa att de betalningar som görs för paketresan återbetalas till resenären, för det fall och i den utsträckning paketresan inte fullgörs till följd av arrangörens insolvens. Med insolvens avses detsamma som i 1 kap. 2 § konkurslagen (1987:672), nämligen att gäldenären inte kan rätte- ligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast till- fällig. Resegarantin ska omfatta alla betalningar som görs för resan, oavsett om dessa görs av resenären själv eller någon annan. Det för- utsätts inte heller att betalningarna görs till arrangören. Även åter- betalning av betalningar som görs till en återförsäljare eller till någon annan som arrangören har gett i uppdrag att uppbära betalning ska säkerställas. Att resegarantin ska säkerställa att betalningarna återbetalas till resenären innebär inte att resegarantin måste bestå av en säkerhet som uppgår till det belopp som betalas för resan. Det finns inget krav i lagen på vilken form resegarantin ska ha. En försäkring eller ett annat åtagande från tredje man att återställa resenärens betal- ningar kan också innebära att återbetalning till resenären säker- ställs, förutsatt att det bedöms som tillräckligt säkert att den som står för resegarantin kan infria sina åtaganden. Den bedömningen ska enligt 16 § göras av en myndighet som prövar om resegarantin kan godkännas. Resenären måste tillförsäkras en rätt till ersättning i förhållande till den som står för resegarantin, t.ex. ett försäkrings- bolag eller en bank. Det innebär emellertid inte att resegarantin måste vara individualiserad på så sätt att den pekar ut den enskilda resenären som förmånstagare. Det är tillräckligt att resegarantin säker- ställer rätt till ersättning för samtliga i den grupp som resenären till- hör och att den är tillräckligt omfattande för att täcka deras anspråk. Återbetalningen ska avse allt som betalats för de resetjänster som inte fullgörs till följd av arrangörens insolvens. Rätten till återbetal- ning ska omfatta även vad som betalats för resetjänster som i och för sig hade kunnat fullgöras, men som resenären inte kan utnyttja där- för att en annan resetjänst som ingår i paketresan inte har fullgjorts.