sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — Denna innebär att företags- boten får sättas lägre än vad som borde ha skett med tillämpning av 8 och 9 §§ om företagets ägare döms till påföljd för brottet och den samlade reaktionen på brottsligheten för den dömde skulle bli oproportionerligt sträng. Bestämmelsen får också – såsom följer av andra stycket – till följd att företagsboten i denna situation, om det är särskilt påkallat, kan efterges. Paragrafen har också ändrats på så sätt att hänvisningen till 9 § har kompletterats med en hänvisning till 8 § och genom att begreppet ”näringsidkaren” har ersatts med begreppet ”företaget”. Som en allmän förutsättning gäller att det är den som påstår att det finns förutsättningar att jämka eller efterge företagsboten som har bevisbördan för de omständigheter som ska ligga till grund för jämkning eller eftergift. I första stycket anges grunderna för att sätta ned företagsboten. Punkten 1 är i sak oförändrad och innebär att företagsboten får sättas ned i vissa fall av sanktionskumulation. Bestämmelsen avser framför allt sådana fall där det företag som åläggs företagsbot också åläggs att betala en sanktionsavgift eller blir skadeståndsskyldigt eller där brottet föranleder förverkande eller annan särskild rätts- verkan för företaget. Sådana fall av sanktionskumulation utgör skäl för jämkning endast om den samlade reaktionen på brottsligheten annars skulle bli oproportionerligt sträng.10 I punkten 2 anges att det förhållandet att företagets ägare döms till påföljd för brottet kan utgöra grund för att sätta ned före- tagsboten, om den samlade reaktionen på brottsligheten för honom eller henne annars skulle bli oproportionerligt sträng. Skälen bak- om bestämmelsen, som är ny, har redovisats i avsnitt 11.7. Den outtalade utgångspunkten för bestämmelsen i punkten 2 är att företagsbot ska utgå fullt ut även om den, direkt eller indirekt, drabbar den som själv döms för det aktuella brottet. Bestämmelsen har därför karaktär av undantagsbestämmelse, avsedd att tillämpas när det står klart att den samlade reaktionen annars skulle ge upp- hov till obilliga effekter. En första förutsättning för att bestämmelsen ska kunna tillämpas är att ”företagets ägare” döms för det brott som föranleder före- tagsbot och berörs av den ålagda företagsboten. Bestäm- melsen får därmed framför allt betydelse när en enskild näringsidkare som åläggs företagsbot också döms till straff eller motsvarande påföljd (t.ex. villkorlig dom) för det aktuella brottet. 10 Se t.ex. NJA 2015 s. 885. få betydelse om ett handelsbolag åläggs företagsbot som en obegränsat ansvarig bolagsman i handelsbolaget döms till påföljd för brottet. Undantagsvis kan det också finnas anledning att tillämpa bestämmelsen i fall där företagets ägare inte blir personligen betal- ningsskyldig för företagsboten. Så kan vara fallet när ett aktiebolag åläggs företagsbot som den som äger bolaget – eller aktier i bolaget – döms till påföljd för brottet och den ålagda företagsboten får effekter för honom eller henne, såsom företagets ägare, t.ex. genom att han eller hon förlorar det i bolaget investerade kapitalet eller tvingas infria personliga borgensåtaganden. Motsvarande gäller när en ekonomisk förening åläggs företagsbot och detta får privat- ekonomiska effekter för en medlem. Bestämmelsen är däremot inte avsedd att tillämpas när den som döms för brottet och ”drabbas” av företagsboten inte själv äger företaget. Givetvis kan det förekomma t.ex. att den som döms för brottet är anställd i företaget och att han eller hon förlorar denna anställning som en indirekt följd av den företagsbot som företaget åläggs och en därav föranledd nedläggning av företaget. Detta är emellertid inte ett skäl för jämkning enligt förevarande punkt. Inte heller det förhållandet att den dömde – själv inte ägare till företaget – tvingas infria de borgensåtaganden som han eller hon har gjort för företaget utgör skäl för jämkning enligt punkten 2. Frågan om jämkning i situationer av detta slag får i stället bedömas enligt punkten 5. En andra förutsättning för jämkning enligt punkten 2 är att den samlade reaktionen på brottsligheten för den dömde annars skulle bli ”oproportionerligt sträng”. I detta ligger att åläggandet av en företagsbot enligt 8 och 9 §§ medför att den samlade reaktionen av påföljden och företagsboten, i en omfattning som är obillig, blir strängare för den dömde än den hade blivit om någon företagsbot inte hade ålagts. Enbart det förhållandet att förekomsten av en före- tagsbot leder till en viss reaktionsskärpning för den dömde utgör inte skäl för jämkning. När det gäller enskilda näringsidkare – som ju själva svarar helt och fullt för betalningen av företagsboten – torde det ofta finnas skäl för en viss jämkning. Skälen för jämkning ökar när en sträng påföljd kombineras med en hög företagsbot. En mera omfattande jämkning torde främst komma i fråga när den utdömda påföljden är ett längre fängelsestraff. Om en annan påföljd än fängelse väljs, bör en eventuell jämkning typiskt sett inte bli lika omfattande. Jämkning- en ska endast undantagsvis vara så omfattande att den helt raderar ut den reaktionsskärpning som en tillkommande företagsbot inne- bär (eftergift). Som ovan har konstaterats kan bestämmelsen tillämpas även när en obegränsat ansvarig bolagsman i ett handelsbolag eller en aktie- ägare i ett aktiebolag döms för det brott som föranleder företags- bot. Det faktiska utrymmet för jämkning är i fråga om dessa per- sonkategorier mindre än i fråga om enskilda näringsidkare. – för att jämkning överhuvudtaget ska komma i fråga – i det en- skilda fallet vara i vart fall övervägande sannolikt att den dömde slutligt kommer att få svara för åtminstone en del av företagsboten eller, såvitt gäller t.ex. aktieägare, att han eller hon kommer att lida en motsvarande privatekonomisk skada. Även här gäller därutöver att jämkning ska ske endast om den samlade reaktionen för den dömde skulle bli oproportionerligt sträng. Frågan om jämkning bör ske ska avgöras genom en samlad be- dömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Det är också om- ständigheterna i det enskilda fallet som avgör till vilken nivå jämkning ska ske. Det gäller oavsett vilken företagsform som verksamheten bedrivs i. Jämkning bör därvid ske till en nivå som gör att den sam- lade reaktionen för den dömde inte längre framstår som opropor- tionerligt sträng. Om det företag som åläggs företagsbot är en juridisk person, ska ägarförhållandena i företaget beaktas så att jämkningen inte leder till att en delägare gynnas omotiverat av att den dömde blir betalningsskyldig för en del av företagsboten. Om endast en av flera bolagsmän i ett handelsbolag döms till påföljd, ska alltså före- tagsboten normalt jämkas i mindre omfattning än när samtliga bolags- män döms till påföljd. En konsekvens av att företagsboten i större utsträckning kan jämkas med anledning av att företagets ägare döms till påföljd för brottet är att ålagd företagsbot normalt inte ska beaktas vid straff- mätningen (jfr 29 kap. 5 § första stycket 8). En ålagd företagsbot bör dock även i fortsättningen kunna beaktas vid straffmätningen när frågan om företagsbot och individuellt straffansvar hanteras inom olika processer. Det sammanhänger med att det inte är möjligt att jämka företagsboten med anledning av påföljd, om frågan om påföljd avgörs först sedan ett åläggande om företagsbot har vunnit laga kraft. Punkterna 3 och 4 överensstämmer med den nuvarande regle- ringen i punkterna 2 och 3. Bestämmelserna har sina förebilder i 29 kap. 5 § första stycket 4 och 5. Punkten 5 är ny men motsvarar i sak den hittillsvarande punk- ten 4. För tillämpning av denna punkt krävs liksom tidigare att omständigheterna som talar för jämkning har särskild tyngd. Detta har markerats genom kravet på särskilda skäl. Under punkten faller en del situationer som är mindre vanliga och därför inte närmare har specificerats. I tidigare förarbeten har angetts att särskilda skäl för jämkning kan vara att det framstår som uppenbart oskäligt att ålägga full företagsbo på grund av att brottet indirekt har riktat sig mot företaget. Typiskt sett bör det vara fråga om omständigheter som är hänförliga till företagets eller gärningsmannens individuella situation eller som har inträffat efter brottet. Exempel på senare inträffade omständigheter som har ansetts kunna föranleda att företagsboten jämkas är sen lagföring och långsam handläggning.11 Även företagets betalningsförmåga har ansetts undantagsvis kunna utgöra skäl för jämkning.12 Införandet av bestämmelserna om förhöjd företagsbot och be- stämmelsen om jämkning i punkten 2 aktualiserar frågan om punkten 5 i fortsättningen bör kunna tillämpas i andra och flera fall än . Detta är i och för sig en fråga för rättstillämpningen. I detta sam- manhang kan dock följande noteringar göras. I detta lagstiftningsärende har övervägts om jämkningsbestäm- melserna ska kunna användas för att ”finjustera” den förhöjda före- tagsbot som följer av bestämmelserna i 8 och 9 §§. Det har dock ansetts att det inte finns något generellt behov av detta, eftersom redan en tillämpning av 8 och 9 §§ bör göra det möjligt att finna en rimlig företagsbotsnivå. Det kan emellertid finnas undantagsfall där en jämkning trots allt kan vara befogad. En sådan situation kan t.ex. vara att ett mindre företag före domen på företagsbot genom fusion har gått in i ett avsevärt mycket större företag och omständigheterna är sådana att en förhöjd företagsbot – i stället för en vanlig före- tagsbot – framstår som orimlig. 11Jfr NJA 2014 s. 139 I p. Av domskälen går emellertid inte att utläsa om jämkning har skett med stöd av punkten 5 eller punkterna 3 och 4. 12Jfr NJA 2014 s. 139 I p. 40 och prop. 2005/06:59 s. 40. Utredningen har ovan bedömt att den nya bestämmelsen i punk- ten 2 bör tillämpas enbart där den som döms för brottet är en av företagets ägare. Utredningen har konstaterat att det kan förekomma situationer då den dömde ”drabbas” av företagsboten, trots att han eller hon inte är ägare av företaget (se avsnitt 11.7). Också i sådana situationer kan det framstå som rimligt att företagsboten jämkas med stöd av punkten 5. Det bör emeller- tid aldrig komma i fråga att jämka en företagsbot enbart på den grunden att en närstående till företagets ägare döms till påföljd för brottet. Slutligen bör framhållas att jämkning av företagsbot kan vara befogad när det är fråga om s.k. ”nyupptäckt brottslighet”, dvs. när ett företag har ålagts företagsbot och det sedan blir aktuellt att ålägga företaget en ny företagsbot för brottslighet som hade kunnat vara uppe för prövning i den tidigare processen (jfr avsnitt 10.10 om den s.k. asperationsprincipen). Enligt andra stycket, som är oförändrat, kan företagsboten efter- ges om det är särskilt påkallat med hänsyn till något förhållande som avses i första stycket. Eftersom företagsboten är avsedd att utgöra ett komplement till det individuella straffansvaret, kan det inte komma i fråga att helt efterge företagsboten med stöd av den nya jämkningsbestämmelsen i första stycket 2 annat än i mycket speciella fall. Eftergift bör ske endast när den samlade reaktionen för den dömde framstår som oproportionerligt sträng även vid en jämkning till miniminivån för företagsboten. lag om ändring i 48 kap. 4 § Bötesstraff får föreläggas genom strafföreläggande beträffande brott, för vilket böter ingår i straffskalan, dock inte normerade böter. Det finns särskilda bestämmelser om föreläggande av bötesstraff för brott som har begåtts av någon som är . Bestämmelsen i 34 kap. 1 § första stycket är tillämplig vid föreläggande av bötes- straff. Villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter får före- läggas genom strafföreläggande i fall då det är uppenbart att rätten skulle döma till sådan påföljd. Detta gäller dock inte för brott som har begåtts av någon som inte har fyllt eller om det finns anled- ning att förena den villkorliga domen med en föreskrift om samhälls- tjänst. Företagsbot får föreläggas genom strafföreläggande i fall då boten inte överstiger . Paragrafen som har behandlats i avsnitt 13.2 innehåller bestäm- melser om i vilka fall strafföreläggande får användas. Tredje stycket har ändrats genom att den tidigare begränsningen till fall då företagsboten inte överstiger har ersatts av en begränsning till . Ändringen innebär att före- tagsbot kan åläggas genom strafföreläggande när beloppet inte över- stiger . En företagsbot som åläggs genom strafföre- läggande ska bestämmas på motsvarande sätt som vid en prövning i domstol. Åklagaren ska i det enskilda fallet – med tillämpning av 36 kap. 8, 9 och 10 §§ – bestämma företagsboten efter vad han eller hon anser att brottsligheten bör föranleda. Särskilt yttrande av experten Enligt direktiven ska utredningen bl.a. ”överväga och föreslå en höj- ning av maximibeloppet för företagsboten”. I betänkandet har utred- ningen på närmare angivna skäl kommit fram till att det även fort- sättningsvis bör finnas en övre gräns för hur stor företagsbot som får åläggas och därvid föreslagit att den gränsen bör vara 100 miljo- ner kronor. Jag delar uppfattningen om att det bör finnas en fastställd övre gräns för företagsbotens storlek men är av följande skäl skiljaktig i fråga om hur hög den övre gränsen bör vara. Offentliga upphandlingar rör ofta stora ekonomiska värden – oavsett om det handlar om svensk eller utländsk upphandling. Vid utländsk upphandling är det inte sällan fråga om mångmiljardaffärer avseende varor eller stora infrastrukturella projekt med inblandning av starka politiska intressen i länder som är hårt ansatta av korrup- tion. I sådana affärer deltar även stora svenska företag i en knivskarp internationell konkurrens. Det krävs under sådana förhållanden mycket för att en sanktion i form av företagsbot ska vara avskräckande och på ett effektivt och ändamålsenligt sätt mot- verka klandervärda affärsmetoder. En sådan sanktion ska dessutom vara utformad under iakttagande av principerna om proportionalitet och ekvivalens. Det finns därvidlag även anledning att ta i beaktande konventionsåtaganden innebärande att enskilda länders sanktions- system för juridiska personer inte får utformas i avsikt att utgöra ett positivt konkurrensmedel för inhemska företag. En internationell jämförelse bör för del lämpligen i första hand ske i ett nordiskt sammanhang. Av betänkandet framgår att vare sig eller har någon övre gräns för de böter som kan åläggas juridiska personer. Ett sådant system gör det möjligt att i varje enskilt fall kunna anpassa bötesbeloppet så att det alltid kan utgöra en lämplig sanktion oavsett det aktuella företagets storlek. Om man i stället i linje med betänkandets förslag väljer att lägga en övre gräns för företagsboten så måste den i så fall vara så väl tilltagen att den täcker in även mycket klandervärda ageranden begångna inom ramen för även de största aktörernas verksamheter. Ett lämpligt åskådningsexempel utgörs av det i relativt avhandlade s.k. Yara-fallet (refererat på norska myndigheten för bekämpning av ekonomisk brottslighet, ÖKO-krim, hemsida /wwww-9fdaqu? Det norska bolaget ålades en företags- bot på 270 miljoner NOK samt ett vinningsförverkande på ytterli- gare 25 miljoner NOK för att –2009 ha betalat mutor till offentliga tjänstemän i , och . Mutorna uppgick totalt till 12 miljoner USD. Bolaget är verksamt i ett stort antal länder, hade totalt 8 000 anställda i de länder där det var verksamt, en årsomsättning på 84 miljarder NOK och ett resultat på 10 miljarder NOK. Bolaget medgav sitt ansvar och förelades därför boten av åklagaren. Enligt uppgift (sammanställning av de 500 största svenska före- tagens årsredovisningar i tidningen /nyheter/2015/12/16/det-har-ar-sveriges-500-storsta- foretag-2015/) har ett tjugotal svenska företag motsvarande storlek eller är större än . Cirka 200 svenska företag har en omsättning som överstiger och lika många har ett resultat som överstiger . Många av dessa företag är exporteran- de och har, liksom , en del av sin marknad lokaliserad till korrup- tionsutsatta länder. Verksamheter i denna storleksordning har inte sällan en sådan finansiell styrka att en företagsbot om kan, om möjligheten till avkastning är tillräckligt stor, riskera att räknas in i affärsrisken. Sanktionen kommer då inte att ha den eftersträvade avhållande effekten. Redan i jämförelse med de kostnader som kan uppstå för legala marknadsföringsåtgärder och andra kostnader för att på legalt sätt vinna eftertraktade kontrakt torde en företagsbot om inte sällan framstå som oproportionerligt låg och inte tillräckligt kraftfull för att tillräckligt kunna påverka företagens riskbedömningar. Det finns också anledning att påpeka att utdömandet av före- tagsbot även vid flerfaldig brottslighet kommer att begränsas av en fast övre gräns. Det innebär att inte ens vid ett sådant fall som det norska, vilket i ett internationellt perspektiv inte är exceptionellt, kommer den svenska företagsboten att kunna överstiga trots att det rör sig om flerfaldig brottslighet. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört föreslår jag att den övre gränsen ska uppgå till . Särskilt yttrande av experterna Avgränsningen av kretsen företag som ska kunna åläggas en förhöjd företagsbot Utredningen föreslår ett nytt system för bestämmande av företags- bot där ”större företag” ska kunna åläggas en förhöjd företagsbot vid särskilt klandervärd brottslighet. Övriga företag ska, liksom , kunna åläggas en företagsbot på mellan och 10 miljo- ner kronor. Förslaget innebär att företagsboten kommer att bestäm- mas till i huvudsak samma belopp som när det gäller brotts- lighet som inte anses särskilt klandervärd. För ”större företag” ska företagsboten som högst kunna uppgå till . Vi har inga invändningar mot ett sådant system i sig, men anser att av- gränsningen av vilka företag som ska anses vara ”större företag” bör göras på ett annat sätt än vad utredningen föreslår. Av kommittédirektiven för utredningen framgår att det inte finns något behov att generellt höja repressionsnivån mot näringsidkare för brott som begås i utövningen av näringsverksamhet. Utredning har också funnit att det inte finns några tecken på att företagsbotens nuvarande maximinivå har uppfattats som otillräcklig i den praktiska rättstillämpningen. Den kritik som främst riktat mot den svenska företagsbotsregleringen har tagit sin utgångspunkt i inter- nationella affärsförhållanden och har bl.a. gällt att nuvarande maxi- mibelopp är för lågt för att vara en tillräckligt kännbar sanktion för internationella mutbrott. kritik, som är ett tungt vägande skäl för förslaget att införa förhöjd företagsbot för ”större företag”, är inriktad på stora multinationella företag. Sammantaget innebär detta enligt vår uppfattning att man bör sträva efter att hitta en av- gränsning av ”större företag” – kretsen företag som ska kunna åläggas en förhöjd företagsbot – som inte berör fler företag än vad som är en nödvändig konsekvens av kommittédirektiven och kritik. Vi delar utredningens uppfattning att en avgränsning av ”större företag” efter en modell som innehåller flera parametrar är att före- dra framför en ren nettoomsättningsgräns. Vi anser också att det är av värde att använda en definition som återfinns i annan lagstiftning eller som på annat sätt kommit att bli etablerad och vedertagen. Det är därför naturligt att anknyta till en definition i årsredovisnings- lagen. Utredningen har valt definitionen av större företag i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen, som bygger på definitionen av medelstora företag i EU:s redovisningsdirektiv. Att använda den definitionen innebär dock att ett mycket stort antal företag kommer att omfattas – 6 983 stycken enligt betänkandet – och där- för enligt förslaget ska åläggas en förhöjd företagsbot när sanktions- värdet är eller mer. Vi anser att utredningens förslag därmed de facto innebär en höjning av repressionsnivån. Enligt vår uppfattning är en sådan repressionshöjning inte motiverad. Ett bättre alternativ är därför enligt vår uppfattning att i stället utgå från definitionen av stora företag i EU:s redovisningsdirektiv. Detta är särskilt intressant i sammanhanget eftersom det är den defi- nition (omräknad till svenska kronor) som regeringen föreslagit ska tas in i 6 kap. 10 § årsredovisningslagen för att avgränsa de företag som ska lämna hållbarhetsrapport (se prop. 2015/16:193). Med den definition av ”större företag” som utredningen valt blir brytpunkten i fråga om företag som ska kunna åläggas en förhöjd företagsbot för lågt ställd i förhållande till den förhöjda botens poten- tiella storlek. Utredningens förslag innebär att företag som uppfyller fler än ett av kriterierna mer än 50 anställda, mer än 40 miljoner kro- nor i balansomslutning och mer än i nettoom- sättning ska åläggas en förhöjd företagsbot om sanktionsvärdet är eller mer. Om dessa förutsättningar är uppfyllda ska en multiplikator tillämpas på sanktionsvärdet där multiplikatorn baseras på storleken på företagets egna kapital. Av författningskom- mentaren framgår att en tumregel är att sanktionsvärdet ska dubb- leras för företag där det egna kapitalet är eller lägre. Detta innebär att ett företag med mer än 50 anställda som exempelvis har i balansomslutning och ett eget kapital på enligt huvudregeln ska åläggas en före- tagsbot som uppgår till hela företagets egna kapital för brott med det högsta sanktionsvärdet . Lagförslaget, såsom det är utformat, gör det till och med möjligt att utdöma en företags- bot som är större än företagets egna kapital. Effekterna av den låga brytpunkten blir därmed orimligt stora för de relativt sett mindre företagen. En företagsbot som uppgår till en så hög andel av det egna kapitalet att företaget kan fortsätta sin verksamhet drabbar i dessa fall en betydligt vidare krets än företagets ägare, exempelvis anställda och borgenärer. Även med tanke på den förhöjda företagsbotens potentiella stor- lek är det enligt vår uppfattning mer lämpligt att i stället använda sig av gränsvärdena fler än ett av kriterierna mer än 250 anställda, mer än i balansomslutning och mer än 350 miljoner kro- nor i nettoomsättning, dvs. samma definition som regeringen före- slagit ska gälla för att avgränsa företag som ska lämna hållbarhets- rapport. Med denna definition blir det endast företag som verkligen kan betecknas som ”större företag” som kan åläggas förhöjd före- tagsbot. Alternativet att på situationer som den ovan nämnda tillämpa jämkningsbestämmelserna i den föreslagna 36 kap. 10 § första stycket 5 för att sätta ned den förhöjda företagsboten innebär att jämkning skulle behöva göras i betydligt fler fall än rent undantagsvis. En sådan ordning har avvisats av utredningen. Som redan framgått anser vi det bättre att i stället ändra definitionen av ”större företag” i huvudregeln (förslaget till 36 kap. 9 § ) till den definition som regeringen föreslagit ska tas in i 6 kap. 10 § årsredovisningslagen och som bygger på EU:s redovisningsdirektivs definition av stora företag. Ett effektivt, ändamålsenligt och modernt straffrättsligt regelverk för juridiska personer En särskild utredare ska göra en bred översyn av företagsbots- regleringen och föreslå nödvändiga författningsändringar. Syftet är att säkerställa att det straffrättsliga regelverket för juridiska perso- ner är effektivt, ändamålsenligt och modernt och att det är anpassat till EU-rättsliga och övriga internationella åtaganden. •överväga och föreslå en höjning av maximibeloppet för företags- boten, •se över grunderna för beräkningen av företagsbotens storlek, •överväga om företagsboten ska vara konstruerad som ett straff eller som en särskild rättsverkan av brott, •överväga om begränsningen till brott som begås i utövningen av näringsverksamhet är ändamålsenlig eller om tillämpningsområdet bör förändras, •se över förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret samt ta ställning till hur frågor om sanktions- kumulation bör lösas, och