sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — I t.ex. de fall där någon skickar ett flertal meddelande till någon annan, kan dessa givetvis uppfattas av mottagaren än när gärningarna företogs. Av den praxisgenomgång vi gjort framgår att sådana gärningar bedömts som ofredande. Vid de praxismöten som utredningen anordnade med advokater och åklagare, framkom heller inte uppfattningen att något sådant krav upprätthålls strikt i underrättspraxis.61 Enligt vår mening bör straffansvaret vara oberoende av sättet för kommunikationen. Vårt förslag innebär att straffansvaret ska om- fatta den som agerar hänsynslöst mot någon annan, på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Det avgörande för straffansvar bör alltså vara att en gärning har kunnat åstadkomma en kännbar fridskränkning. Om kravet på att angreppet ska ha uppfattats av den angripne redan vid gärningstillfället upprätthålls, kan det i vissa fall innebära 59NJA 2008 s. 946 och Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 59. 60Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 58. en onaturlig och omotiverad begränsning av straffansvaret.62 Ett ofredandebrott – vid sidan av fysiska gränsöverskridanden – kan inte anses fullbordat förrän den angripne uppfattat angreppet (oav- sett om det är fråga om t.ex. stenkastning, höga ljud, telefonsamtal, varor som beställs i den angripnes namn eller meddelanden eller andra uttalanden via internet). Att ett angrepp uppfattas än då det företogs gör dock inte i sig ett handlande mindre straffvärt (även om givetvis ett angrepp som kan uppfattas redan när det företas kan vara av större intensitet och därför ha ett högre straffvärde). Enligt vår mening är det inte motiverat att behålla det nuvarande kravet på att angreppet ska ha uppfattats när det företogs. Det är vanligare att människor når varandra utan fysisk kontakt i de sammanhang där det kan bli fråga om ett ofredande. En förändring som innebär att ett ofredandebrott kan fullbordas när det uppfattas, även om angreppet företagits tidigare, innebär att bestämmelsen kan tillämpas på ett mer rimligt sätt i förhållande till nya sätt att kommunicera. En förutsättning för straffansvar är givetvis att gärningsper- sonen enligt gängse straffrättslig bedömning kan sägas – objektivt sett – ha orsakat att målsäganden uppfattade angreppet. Det kan uttryckas på så sätt att gärningspersonens handlande ska ha varit en adekvat orsak till effekten (i detta fall att angreppet har uppfattats). Med adekvans menas då att handlingen för dess företagande ska ha inneburit en objektiv fara för att den inträffade skadliga effekten just på det sätt som i verkligheten blev fallet.63 Kravet på orsakssamband kan också beskrivas på så sätt att gär- ningspersonen ska ha företagit en gärning som innefattat ett otill- låtet risktagande och att denne genom gärningen har orsakat följden (dvs. i detta fall att angreppet har uppfattats).64 Om det går mellan angreppets utförande och att det mottogs, kan det också innebära att angreppet inte var ägnat att utgöra någon kännbar fridskränkning (dvs. att gärningen inte typiskt sett var sådan att den kunde kränka någons frid på ett känn- bart sätt). Detsamma kan vara fallet om det endast är genom upp- 62Se t.ex. tidigare redovisade dom från Hovrätten för där skapandet av en s.k. hatgrupp på Facebook inte ansågs utgöra ett ofredande. 63Jfr m.fl., Straffansvar, 2 uppl., s. 44 ff. 64Jfr m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013, s. 134 ff samt 174 f. lysning från polisen som någon blir varse att denne exempelvis varit förföljd och kartlagd av en annan person. Ofredande är ett brott som endast kan begås uppsåtligen. Vi ser inga skäl att föreslå någon ändring gällande detta. För straffansvar förutsätts därför att det fullbordade ofredandebrottet omfattas av gärningspersonens uppsåt. De förutsätts alltså för ansvar att gär- ningspersonen hade uppsåt till att hans eller hennes angrepp skulle uppfattas av den angripne – vare sig det skulle ske i samband med att det företogs eller . Genom kravet på subjektiv täckning (enligt den sedvanliga straffrättsliga uppsåtsläran) utesluts från straffansvar slumpmässiga och oväntade händelsekedjor som gärningspersonen inte hade uppsåt till. I författningskommentaren återkommer vi till denna fråga. 12.5.4Ofredandebestämmelsen blir tillämplig på många olika slags ageranden Ofredandebestämmelsens tillämpningsområde är brett och den träffar vitt skilda slag av beteenden. I det följande utvecklas vilka slags beteenden som bör falla in under det straffbara området, för- utsatt att beteendet i det enskilda fallet är ägnat att orsaka en känn- bar fridskränkning. Angrepp på den fysiska och rumsliga sfären Genom begreppet ”hänsynslöst agerande mot någon annan” blir angrepp på den fysiska sfären straffbara som ofredande, förutsatt att de är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Det gäller sådana gärningar som enligt gällande rätt bedöms som att ”handgripligen antasta” annan. Någon ändring i förhållande till gällande rätt är inte åsyftad. Att olovligen intränga i slutna utrymmen innebär – även om det inte är någons bostad – att någons rumsliga sfär angrips. I de fall det finns ett starkt berättigat intresse för den angripne att få vara ifred, som t.ex. när någon befinner sig i ett omklädningsrum eller på en toalett, kan det vara fråga om ett handlande som är ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Även det kan utgöra ett ofredande och någon ändring är inte åsyftad.65 Andra angrepp som stör någons frid, harmoni och sinnestillstånd De exempel som anges i den nu gällande bestämmelsen om ofred- ande (skottlossning, stenkastning eller skapande av oljud) är hän- synslösa ageranden mot någon annan som kan störa dennes lugn, harmoni och sinnestillstånd och som kan vara ägnade att kränka dennes frid på ett kännbart sätt. Huruvida sådant träffas av straff- ansvar bör – i likhet med – bero på omständigheterna i det enskilda fallet, inte minst intensiteten i ett sådant angrepp. Även andra liknande ageranden, som t.ex. att utsätta någon för starkt ljus, obehaglig lukt eller spruta vätska över någon kan vara ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt så att det inträder straffansvar. Ett annat förfaringssätt som är ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt kan vara upprepade och oönskade kontakter. Ett stort antal kontakter kan i sig ha den effekten, exempelvis för att det stör nattsömn, koncentration, arbete eller andra aktiviteter. Tillvägagångssättet (t.ex. antalet kontakter och när de sker) blir även i detta fall avgörande för om fridskränkningen är tillräcklig för att vara straffbar. Av betydelse – utöver antalet – är också vad kontakterna inneburit. Om det är fråga om nedsättande och kränk- ande budskap kan givetvis ett mindre antal meddelanden utgöra ett ofredande, jämfört med till innehållet harmlösa – eller innehållslösa Vad som sägs och hur något sägs kan alltså sam- mantaget vara ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt. I sak torde inte den nya lydelsen innebära någon ändrad praxis i för- hållande till gällande rätt. Angrepp på någons frid, harmoni och sinnestillstånd kan även ske uteslutande genom handlande. Det kan vara fråga om att t.ex. följa efter någon eller återkommande stå utanför någons bostad eller på annat sätt kartlägga någon. De möjligheter som finns att genom internet kartlägga och samla information om andra män- 65 I de allra flesta fall torde angrepp på någons rumsliga sfär bedömas som hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 § BrB. niskor bör här beaktas. Det kan möjligen vara oklart huruvida sådant beteende skulle inrymmas i rekvisitet ”annat hänsyns- löst beteende”. Säkerligen har sådana slag av beteenden i vissa fall bedömts som ofredande i orefererad underrättspraxis. Subtila handlingar kan vara ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt, bl.a. genom att skapa starkt obehag eller stark oro. Det förut- sätts givetvis att förfarandet uppfattas av den som förföljs. Angreppet måste även ha omfattats av gärningspersonens uppsåt, dvs. han eller hon måste ha haft uppsåt till att förföljandet skulle uppfattas av den förföljde. Genom den nya lydelse vi föreslår kommer förföljelsebeteenden på ett tydligt sätt att kunna omfattas av ofredandebestämmelsen (och kunna bedömas som olaga för- följelse om det är fråga om upprepade gärningar). Särskilt om betydelsen av innehåll i yttranden m.m. I avsnitt 12.4.3 konstaterar vi att ett meddelande – uteslutande pga. dess innehåll – kan beskrivas som ett angrepp på den enskildes privata sfär. Frågan är dock i vilken utsträckning framförandet av enstaka yttranden och uttalanden bör anses kunna utgöra ett straffbart ofredande. sammanfaller med vad som sägs i våra direktiv – att vi ska behandla gränsdragningen i förhållande till andra straff- bestämmelser, däribland förolämpning. Det finns enligt vår mening goda skäl att inte i någon väsentlig omfattning anse enstaka yttranden som ofredande endast pga. deras innehåll. Det skulle kunna bli en mycket vidsträckt kriminalisering. Det finns också ett motstående yttrandefrihetsintresse, när en kriminalisering avser själva innehållet i det som uttrycks. Som anfört omfattar yttrandefriheten inte endast information och idéer som mottas positivt eller anses ofarliga, utan också sådant som kränker, chockerar eller stör staten eller någon del av befolkningen.66 är det klart att ett yttrande redan genom sitt innehåll på ett allvarligt och grundläggande sätt kan störa någons frid, trygghet och tillit till andra människor. 66 Se bl.a. målet Handyside mot vid (se ytterligare om praxis i avsnitt 4.3.4). ning måste då göras mellan rätten till yttrandefrihet och skyddet för privatlivet och den personliga integriteten. Vissa felaktiga budskap – såsom t.ex. falska dödsbud eller upp- gifter om att någons bostad har brunnit ned – kan ruska om mot- tagarens uppfattning om sina livsbetingelser. Sådana slag av med- delanden skulle redan enligt gällande rätt uppenbarligen kunna falla in under ofredandebestämmelsen och de bör även med en ny utformning av bestämmelsen om ofredande omfattas av straff- ansvar. Även i andra fall kan ett yttrande redan genom sitt innehåll – under vissa förhållanden – vara ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Att t.ex. uttala att man önskar att någon ska dö eller bli våldtagen kan i många fall vara djupt fridsstörande för den som uttalandet riktar sig mot. Detsamma kan gälla uppmaningar till någon att begå självmord. Ytterligare ett exempel kan vara grova verbala kränkningar av sexualiserad natur (som inte omfattas av straffansvar som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § BrB). Vad vi avser är uttalanden som – utan att vara hot om en brottslig gärning – ifrågasätter någons människovärde, rätt till sitt liv och till sin trygghet eller på annat sätt ger uttryck för ett starkt hat mot någon. Huruvida sådana uttalanden skulle bedömas som ofred- ande eller i stället falla utanför det straffbara området, bedömer vi som oklart. Underrättspraxis utvisar att i vart fall enstaka yttranden av sexuell natur ibland bedöms som straffbart ofredande. Det kan då gälla enstaka uttalanden som är ägnade att kränka mottagarens sexuella integritet, men där det inte är visat att uttalandet hade en sexuell inriktning genom att det på något sätt syftade till att reta eller tillfredsställa gärningspersonens sexualdrift och därför inte är straffbara som sexuellt ofredande. 67 Det finns också avgöranden som pekar i en annan riktning.68 Det finns mot denna bakgrund skäl att klargöra och i viss mån utvidga det straffbara området så att ofredandebestämmelsen kan omfatta vissa fall av enstaka yttranden. Avgörande för bedömningen av om ett enstaka yttrande av de slag som nämnts kan utgöra en tillräckligt allvarlig fridskränk- 67Jfr avsnitt 12.3.4 om gränsdragningen mellan ofredande och sexuellt ofredande. 68Jfr bl.a. dom i mål B 9461-14, refererad i avsnitt 12.3.2.Det kan nämnas att Riksåklagaren har överlämnat domen till utredningen för känne- ning för att vara straffbart, måste vara dess innehåll, sammanhanget och sättet på vilket det framförs. Man måste alltså se på angreppet som sådant.69 Att t.ex. framföra att man önskar att någon ska dö kan i vissa fall skaka mottagarens grundläggande tillit och däri- genom vara ägnat att kränka dennes frid på ett kännbart sätt. Om yttrandet fälls under en hetsig ordväxling torde det dock knappast kunna anses vara sådant att den bör omfattas av straffansvar. Där- emot kan det anses vara straffbart att yttra sådant mot någon som befinner sig i underläge eller en beroendeställning, t.ex. ett barn till den som gör uttalandet. Att i starka ordalag och med ingående beskrivningar uttala sig om att någon borde dödas, skadas eller våldtas kan också – bero- ende på omständigheterna – vara ägnat att kränka friden hos mot- tagaren på ett kännbart sätt. Om uttalandet sker opåkallat och överraskande – dvs. inte som en del av en ömsesidig ordväxling – kan det vara ägnat att förstärka fridsstörningen och därför innebära att uttalandet bör vara straffbart. Uppmaningar till någon att ta livet av sig kan även det i vissa fall – beroende på omständigheterna – vara ägnat att kränka friden hos mottagaren på ett kännbart sätt. Om uttalandet riktar sig mot den som är typiskt sett sårbar – t.ex. en ung person som är utsatt för trakasserier och mobbning i skolan – bör det kunna falla inom det straffbara området. De ökade möjligheterna till kommunikation genom internet innebär fler sätt att nå andra människor med kränkande yttranden och det kan ske inför många. Fridsstörningen kan enligt vår mening bli värre genom att även andra tar del av ett djupt kränk- ande yttrande, t.ex. en uppmaning att begå självmord eller en ingå- ende beskrivning om hur någon borde bli våldtagen.70 Att sådant uttalas ”publikt”, t.ex. på ett forum på internet som många har tillgång till, kan alltså vara ägnat att öka känslan av kränkning hos den enskilde och därför tillmätas betydelse vid bedömningen av om det varit fråga om ett straffbart ofredande. Om sådana yttrande framförs i ett öppet forum kan också andra komma att ansluta sig, varvid det kan bildas en mobb mot en 69I författningskommentarerna till ofredande och förolämpning berör vi gränsdragningen mellan dessa bestämmelser utifrån sättet som ett yttrande framförs. 70Jfr NJA 2000 s. 661, där HD fäste vikt vid att de kränkande uttalanden som åtalet gällde hade fällts utan någon påtaglig risk att uppträdet skulle bevittnas av andra personer. Den som initierar och skapar en sådan händelsekedja, genom t.ex. att skapa s.k. hatsidor eller hatkonton, bör i många fall anses göra sig skyldig till ett straffbart ofredande. Att någon redan har angripits av många andra – t.ex. genom olika forum på internet – kan innebära att den personen typiskt sett måste anses mer sårbar för ytterligare verbala angrepp. Huruvida t.ex. en uppmaning till någon att ta livet av sig eller en önskan om att någon borde dödas är ägnat att kränka friden hos mottagaren på ett kännbart sätt, kan alltså bero även på sådana omständigheter. För den enskilde kan det givetvis uppfattas som ett värre angrepp om ett stort antal personer uttalar sig kränkande mot den personen – en situation som ofta kan uppkomma om flera personer använder sig av ett eller flera forum på internet. Om flera personer riktar nedsättande och kränkande uttalanden mot någon och åklagaren kan styrka att de handlat tillsammans och i samför- stånd, bör det gemensamma förfarandet kunna bedömas som ett fall av ofredande begånget i medgärningsmannaskap. Att någon tar del av ett uttalande på internet vid ett senare till- fälle än när det publicerades, t.ex. eftersom det skrivits på ett öppet forum och inte skickats direkt till adressaten, bör inte i sig utgöra något hinder mot att ett uttalande kan utgöra ett ofredande. Det hänger samman med vårt ställningstagande att det inte bör upp- ställas något krav på att den angripne ska ha uppfattat angreppet när detta företogs. För straffansvar förutsätts dock givetvis att gär- ningspersonen hade uppsåt att angripa den som uttalandet avsåg. Att tillämpa ofredandebestämmelsen på uttalanden av sådant slag och i sådana särskilda situationer, innebär att bestämmelsen blir tillämplig på sådana angrepp på andra som yttrandefriheten knappast är avsedd att skydda. Vi bedömer därför att yttrande- frihetsaspekter inte innebär något hinder för en väl avgränsad utvidgning på det sätt vi har beskrivit. Ett hänsynslöst agerande mot någon genom att man framför något eller några enstaka yttranden bör därför – under vissa för- hållanden – anses kunna vara ägnade att kränka dennes frid på ett kännbart sätt, särskilt om agerandet kan skapa starkt obehag eller stark oro. Genom den nya lydelse som vi föreslår kommer sådana gärningar på ett tydligare sätt än tidigare att omfattas av ofred- andebestämmelsen. Tvinga annan att tåla olägenheter eller utföra dispositioner I föregående avsnitt anför vi att den personliga sfären kan angripas genom att någon tvingas till handlingar för att undvika olägenheter eller annars måste tåla sådana olägenheter. Liknande frågeställningar har behandlats i Egendoms- skyddsutredningens betänkande Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). föreslår en särskild straffbestämmelse som straffbelägger s.k. identitetsstöld. Enligt förslaget ska brottet heta identitetsintrång och placeras i 4 kap. BrB. Bestämmelsen ska enligt förslaget ha följande lydelse:71 Den som genom att olovligen använda en annan persons identitets - uppgifter utger sig för att vara honom eller henne och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för den vars identitetsuppgifter används, döms för identitetsintrång till böter eller fängelse i högst . I betänkandet anförs att användning av annans identitetsuppgifter kan ha många olika skepnader, från relativt harmlösa beteenden till noga planerade brott som griper djupt in i de drabbades liv. Många av de förfaranden som förekommer är enligt utredningen kriminali- serade, men skyddsobjektet för kriminaliseringen varierar.72 Att t.ex. uppge någon annans namn i trakasserisyfte kan enligt betänkandet vara straffbart som ofredande. Av intresse för var framför allt sådant utnyttjande av annans identitet som ofta utgör ett led i bedrägeribrottslighet. Den som avser att begå bedrägeri kan ha olika motiv till att gömma sig bakom någon annans namn. Utred- ningen konstaterar att behovet av kriminalisering främst avser sådan olovlig användning av annans identitet som utgör ett led i förmögenhetsbrott. En begränsning av det straffbara området till olovlig användning i vinningssyfte skulle täcka in sådana för- faranden. I vissa fall, där det olovliga användandet av någon annans identitetsuppgifter inte leder till ett fullbordat förmögenhetsbrott, kan det dock enligt betänkandet vara svårt att bevisa gärnings- personens syfte. 71SOU 2013:85 s. 30. a. s. 214 f. Det finns också en principiell invändning mot att begränsa skyddet för identitetsuppgifter till enbart de situationer där de utnyttjas som ett led i förmögenhetsbrott. Det kan finnas andra straffvärda förfaranden som bör omfattas av straffbestämmelsen. Som exempel kan nämnas att någon utan vinningssyfte utger sig för att vara en annan person i syfte att orsaka lidande för honom eller henne eller för att slippa uppge sin egen identitet, och förfarandet skadar den vars uppgifter används. En sådan situation inträffade då en narkoman utnyttjade en annan persons namn och personnummer vid kontakter med bl.a. sjukvården och polisen. Förfarandet ledde till felaktiga registreringar i flera olika register, vilket fick till följd att den drabbade kände sig tvungen att flytta och byta namn (se SOU 2008:3 s. 222 f.). Straffbestämmelsen bör därför utformas så att den täcker förfaranden som medför skada eller olägenhet för den vars identitetsuppgifter olovligen används. Straffansvaret bör inte träffa den som utger sig för att vara en annan person om det inte innebär något negativt för honom eller henne. Med skada avses ekonomisk skada. Olägenhet avser annat än eko- nomisk skada, t.ex. praktiska besvär. Varje praktisk konsekvens bör dock inte anses utgöra olägenhet. Inte heller bör rekvisitet anses vara uppfyllt vid minsta olustkänsla eller indignation som en enskild kan känna över att någon har utgett sig för att vara honom eller henne, t.ex. i en parodi eller annat nöjessammanhang. För att rekvisitet olägenhet ska vara uppfyllt bör, på samma sätt som vid olovligt brukande, krävas att obehaget som det olovliga användandet gett upp- hov till objektivt sett är påtagligt. Betänkandet bereds i Regeringskansliet.74 Den som angriper någons privata sfär genom att skapa olägenheter och tvinga den angripne att företa olika dispositioner, kan enligt vår mening agera mot denne på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Ett tydligt exempel på detta kan vara att beställa varor eller göra rättshandlingar i någon annans namn. Sådant har enligt gällande rätt i vissa fall ansett utgöra ett straffbart ofredande. Om förslag till identitetsintrång genomförs torde sådana förfaranden i många fall träffas av straffansvar enligt den bestämmelsen. I annat fall bör sådant även fortsättningsvis – och på ett tydligare sätt – omfattas av straffansvar såsom ofredande. Den privata sfären kan dessutom angripas på liknande sätt, utan att det handlar om att någon olovligen använder annans identitets- 74 I remissomgången har anfört att det är oklart om ofredandebestäm- melsen eller bestämmelsen om identitetsintrång ska tillämpas primärt, när identitets- uppgifter används i trakasserande syfte. Exempelvis kan någon olovligen intervenera i annans rättsliga förhållanden och därigenom orsaka olägenheter utan att det sker genom användande av identitetsuppgifter. I sådana fall – om det sker på ett sådant sätt att agerandet är ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt – kan förfarandet blir straffbart som ofredande. Bestämmelsen om förtal i 5 kap. 1 § (BrB) har följande lydelse. Den som utpekar någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt lev- nadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning, dömes för förtal till böter. Var han skyldig att uttala sig eller var det eljest med hänsyn till om- ständigheterna försvarligt att lämna uppgift i saken, och visar han att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den, skall ej dömas till ansvar. Bestämmelsen om grovt förtal i 5 kap. 2 § BrB har följande lydelse. Är brott som i 1 § sägs att anse som grovt, skall för grovt förtal dömas till böter eller fängelse i högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den blivit spridd eller eljest var ägnad att medföra allvarlig skada. Förtal kan utgöra ett tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen (TF) respektive 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Källa: Statistik inhämtad från . Källa: Statistik inhämtad från . Källa: Statistik inhämtad från . I detta avsnitt redovisas statistik över polisanmälda och lagförda förtalsbrott. I tabellen över anmälda brott (tabell 13.1) redovisas händelser som anmälts och registerats som ärekränkningsbrott hos polis, tull, åklagare eller –2014. Statistiken är indelad efter kalenderår (2011–2014) och referenstidpunkten är datum för registrerad anmälan. Även brott som ägt rum än redovisningsåret finns med i statistiken, liksom brott som anmälts i men begåtts utomlands. registreringen har det inte gjorts någon kategorisering av de olika ärekränkningsbrotten. Statistiken över anmälda brott gäller alltså alla brott i 5 kap. BrB (dvs. förtal, grovt förtal och förolämpning). Någon uppdelning har inte heller gjorts vid registeringen utifrån kön eller åldersgrupp. I tabellerna över lagförda brott (tabell 13.2 och 13.3) redovisas lagförda brott gällande förtal respektive grovt förtal.