sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — Sedermera försköts dock denna tidsplan och ägarlägenhetsenheter tillkom enligt vad som redovisas i avsnitt 9.1. Inför ett eventuellt förslag där taxeringsvärdet i högre grad än beaktar prisutvecklingen för elproduktionsenheter (respektive industrienheter) är det lämpligt undersöka hur detta har skett i äld- re rätt och sker i gällande rätt. Som kommer att framgå är det fråga om olika metoder och skillnader beroende på typ av taxeringsen- het. Det kan också vara fråga om att kombinera framför allt fastig- hetstaxerings- och fastighetsbeskattningsreglerna för att uppnå av- sedd effekt. I det följande omnämns dock inte andra, från ett rent fastighetsperspektiv, mer långsökta kombinationer av bestämmel- ser som minskar den skatt som tas ut av ett skattesubjekt. För att ändå illustrera det slags regelkombinationer som inte behandlas kan den upphävda lagen (2004:126) om skattereduktion för förmögen- hetsskatt tjäna som ett exempel. Enligt den lagen styrde på perma- nentbostaden påförd fastighetsskatt reduktionen av den numera avskaffade förmögenhetsskatten. 9.3.2Omräkning och begränsningar av omräkningstalen beaktades prisutvecklingen mellan de allmän- na fastighetstaxeringarna genom att basvärdet – det värde som fast- ställts vid allmän eller särskild fastighetstaxering – omräknades med hjälp av ett omräkningstal (prop. 1994/95:53, bet. 1994/95:SkU13, rskr. 1994/95:150). Dåvarande () bestämde omräkningstalet med hänsyn till det genomsnittliga prisläget i olika prisutvecklingsområden mellan andra året före taxeringsåret och året före taxe- ringsåret. RSV beslutade även om indelningen i prisutvecklingsområ- den. Omräkning skedde för samtliga taxeringstyper utom industrien- heter och elproduktionsenheter (de sistnämnda ingick från början i industrienheter, vilka beskattades först års taxe- ring). Skälet till att dessa enheter exkluderades från omräkningen var att sådana kategorier av fastigheter sällan är föremål för försälj- ning (prop. 1994/95:53, s. 58 och 54 samt Ds 1994:62, s. 52). uppkom med andra ord problem med att få fram en prisutveckling som kunde ligga till grund för omräkningen. När det gäller indust- rienheter bedömdes det inte heller möjligt att lösa detta problem genom att avpassa storleken på det område för vilket prisutveck- lingen fastställdes i förhållande till antalet köp i området. Prob- lemet ansågs vara av sådan omfattning att det föreföll svårt att få ett tillfredsställande underlag. Med hänsyn till att taxeringsvärdena för dessa kategorier inte lades till grund för löp- ande skatt, befanns det lämpligt att åtminstone i ett första skede undanta industrienheterna från omräkning. Omräkningsbesluten kunde överklagas på motsvarande sätt som övriga fastighetstaxeringsbeslut. Omräkningstal och indelningen i prisutvecklingsområden meddelades däremot i föreskrifter som inte kunde överklagas. I samband med besluten om omräkningstal till 1996 och omräkningar uppmärksammade RSV vissa tekniska brister i för- farandet. Dessa hade i första hand att göra med det förhållandet att omräkningstalen inte kunde bestämmas med beaktande av andra faktorer än prisutvecklingen för samtliga fastigheter av ett visst slag. När det gällde hyreshus grundades den redovisade prisutvecklingen i vissa områden uteslutande på försäljningar av äldre fastigheter eftersom yngre fastigheter från de så kallade krisårgångarna inte alls hade avyttrats i dessa områden. Ett omräkningstal baserat på dessa uppgifter kunde för yngre fastigheter leda till oriktiga värden. I fråga om småhus innebar omräkningen att de redan höga taxeringsvärdenivåerna för fastigheter i vissa attraktiva områden ytterligare skulle höjas. Mot bakgrund härav begärde hos regeringen en översyn av reglerna om fastighetstaxeringsförfaran- det. I avvaktan på en sådan översyn beslutade om en be- gränsning av omräkningstalen taxeringsvärden i vissa fall, bet. 1996/97:SkU14, rskr. 1996/97:134. tillsattes (dir. 1997:36). omräk- ningstal ansåg regeringen – mot bakgrund av kritiken mot i första hand reglerna om omräkningsförfarandet och i avvaktan på vad skulle komma till för slutsatser – att förfarandet inte borde leda till några förändringar för hyreshus (bostadsdelen) eller för småhus. Detta innebar att omräkningstalen för dessa fastigheter skulle vara desamma för som de om- räkningstal som gällde för . Lagstiftningen trädde ikraft (prop. 1996/97:150, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284). ekonomiska vårproposition (prop. 1997/98:150) före- slog regeringen att omräkningstalen skulle vara oförändrade även . Lagstiftningen trädde ikraft (bet. 1997/98:FiU20, rskr. 1997/98:318). ekonomiska vårproposition (prop. 1998/99:100) före- slog regeringen att omräkningstalen för småhusen även skulle vara oförändrade . Lagstiftningen trädde ikraft (bet. 1998/99:FiU20, rskr. 1998/99:256). genom- fördes en allmän fastighetstaxering av hyreshusen. För att åstad- komma ett oförändrat uttag av fastighetsskatt skulle det inte räcka med att frysa omräkningstalen. I stället användes en annan lösning. I budgetpropositionen för föreslog regeringen för hyreshus- ens del att fastighetsskatten vid taxering skulle beräknas på ett underlag motsvarande det lägsta av 1999 och taxe- ringsvärden. Lagstiftningen trädde ikraft (prop. 1999/2000:1 bet. 1999/2000:FiU1, rskr. 1999/2000:28). lämnade sitt be- tänkande Fastighetstaxering – precision, påverkansmöjligheter, indi- viduella bedömningar (SOU 2000:10). I betänkandet föreslogs att omräkningsförfarandet skulle avskaffas och ersättas av ett system med förenklade fastighetstaxeringar mitt emellan de allmänna fas- tighetstaxeringarna. I budgetpropositionen för (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01:FiU1, rskr. 2000/01:36) föreslog regeringen inte någon fortsatt ”frysning” av taxeringsvärdena. Regeringen anförde att det omräkningsförfarande som infördes syftade till att uppnå en mer kontinuerlig anpassning av taxeringsvärdena till förändrade marknadsförhållanden samt att besluten att inte tillämpa omräk- ningsförfarandet hade lett till att taxeringsvärdena efterhand allt- mer kommit att avvika från marknadsvärdena. Regeringen ansåg det därför angeläget att ”frysningen” av taxeringsvärdena skulle upphöra. I samband med besluten om omräkningstal till 2001 års omräk- ning uppmärksammade RSV regeringen på behovet av en översyn av omräkningsförfarandet. RSV konstaterade under förberedelse- arbetet års omräkning att de värderingstekniska proble- men vad avser omräkningsförfarandet för hyreshusen kvarstod. RSV konstaterade vidare att den kraftiga prisutvecklingen för små- husenheter även medfört problem för denna kategori. Omräknings- talen för beaktade den genomsnittliga prisutvecklingen mellan och . Den kraftiga prisutvecklingen för småhusenheter i vissa delar av landet hade medfört att taxe- ringsvärdena i vissa områden fördubblats medan de i andra områ- den hade sänkts. Avgränsningen av prisutvecklingsområdena hade därför fått större betydelse . RSV påpekade att det upp- stod tröskeleffekter som man inte kunde göra något åt inom ramen för det dåvarande omräkningssystemet. Den kritik som riktades mot det starkt schabloniserade omräk- ningsförfarandet gjorde att det togs bort. Omräkningsförfarandet ersattes års fastighetstaxering med det gällande syste- met med förenklad fastighetstaxering. Av förarbetena (prop. 2001/02:43, s. 43 ff.) framgår visserligen att tätare allmänna fastighetstaxeringar övervägdes i det samman- hanget. Trots att det skulle ge en bättre anpassning av taxeringsvär- dena till ändringarna i prisbildningen på fastighetsmarknaden an- sågs ett sådant förfarande dock för resurskrävande. För förenklade fastighetstaxeringar talade att dessa i förhållande till de allmänna fastighetstaxeringarna medförde ett begränsat förberedelsearbete. Detta som förenklade sådana medförde att taxeringsvär- dena fastställs med större precision än genom omräkningen. Som också framgår av förarbetena löser dock inte heller syste- met med allmänna och förenklade fastighetstaxeringar helt proble- met med kraftiga språngvisa höjningar av taxeringsvärdena. Om fastighetspriserna ökar kan sådana höjningar nämligen ske . För att om möjligt undvika detta kom- binerades taxeringsreglerna med en numera upphävd så kallad dämp- ningsregel på fastighetsskattens område. Denna innebar att höjda taxeringsvärden för en småhusenhet, ett småhus på en lantbruks- enhet eller bostadsdelen av en hyreshusenhet endast stegvis tilläts slå igenom på fastighetsskatten, se vidare avsnitt 9.3.5. Som framgår av samma avsnitt har denna regel numera ersatts av andra regler som begränsar skatteuttaget när det gäller bostadsfastigheter (tak- belopp för småhus och bostadslägenhet i flerbostadshus). De för utredningen aktuella elproduktions- och industrienheter- na har aldrig omfattats av förenklad fastighetstaxering. I lagstift- ningsärendet ifrågasattes om det fanns behov av att dessa taxe- ringsenheter skulle omfattas av det förenklade förfarandet. Det framhölls att det var fråga om komplicerade taxeringar som fordrar mycket arbete både av fastighetsägaren och beslutande myndig- heter (prop. 2001/02:43, s. 45). Därtill kom att de förändringar av t.ex. byggnader som medför ändringar av fastighetens värde i all- mänhet borde kunna fångas upp inom ramen för den särskilda fas- tighetstaxeringen. En använd övergångslösning på problemet med krafti- ga prisuppgångars effekter på fastigheternas taxeringsvärden har varit att ”frysa” de . Det kan ske på olika sätt. I avsnitt 9.3.2 redogörs t.ex. för begränsningar av omräkningstalen och vissa andra metoder som användes –2000 för att ”frysa” taxe- ringsvärdena. Ett annat exempel på sådan ”frysning” är den numera upphävda lagen (2006:1340) om fastighetsskatt i vissa fall vid 2007–taxeringar. Lagen innebar att underlaget för fastighetsskatt för småhus och bostadsdelen av hyreshus frystes nivå (dvs. den nivå som gällde vid taxering) vid 2008 och taxe- ringar. Därutöver innehöll lagen viss ytterligare begränsning av skatten på markvärde. Syftet med lagen var att lindra effekterna av den statliga fastighetsskatten i avvaktan på att denna skatt avskaf- fades. Ur ett juridiskt-tekniskt perspektiv kan, som redan nämnts, effek- terna av kraftiga höjningar av taxeringsvärdena bemötas med regler på såväl fastighetstaxerings- som fastighetsbeskattningsområdet. Även kombinationer av bestämmelser på båda områdena kan an- vändas för ändamålet. Det finns därför anledning att i detta sam- manhang även göra en inventering av de åtgärder som vidtagits i ak- tuellt avseende på fastighetsbeskattningens område. Lagen om skattereduktion vid 1997–taxeringar Den allmänna höjningen av taxeringsvärdena, som blev resultatet av allmänna fastighetstaxering av småhus i förening med höjning av skattenivån, ledde fram till tillkomsten av den nume- ra upphävda lagen (1996:1231) om skattereduktion för fastighets- skatt i vissa fall vid 1997–taxeringar (prop. 1996/97:17, bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53). Lagstiftningen, som var av provisorisk natur, gällde småhus och innebar viss lindring i beskatt- ningen för dem vars småhus hade stigit kraftigt i värde mellan 1990 och 1996 års allmänna fastighetstaxeringar. Om en fastighet vid allmänna fastighetstaxering av småhus hade fått ett bas- värde1 som var högre än taxeringsvärdet 1995, dock högre, skulle en skattereduktion kunna er- hållas av skillnaden mellan basvärde och det högsta av antingen taxeringsvärde ökat och taxeringsvärde ökat med . Skattereduk- tionen vid taxering kunde emellertid inte medges med högre belopp än . Vid 1998–taxeringar medgavs skattereduktion med ett belopp motsvarande 80, 60, av skattereduktion. I förarbetena till lagen (prop. 1996/97:17, s. 14 f.) uttalas att ”[u]tgångspunkten för regeringens förslag är … att i vissa fall lind- ra den ökade ekonomiska belastningen för enskilda småhusägare som beror på den höjda fastighetsskatten i kombination med de höjda taxeringsvärdena.” Lagen om underlag för fastighetsskatt i vissa fall vid taxering Enligt lagen (1999:994) om underlag för fastighetsskatt i vissa fall vid taxering beräknades, som nämnts ovan, skatten för bo- stadsdelen i hyreshus på det lägsta av 1999 och taxerings- värden. 1 Om termen ”basvärde”, se avsnittet avseende omräkning ovan. Begränsningsregeln i äldre rätt beslutade om en numera upphävd be- gränsningsregel för fastighetsskatten, lagen (2001:906) om skatte- reduktion för fastighetsskatt (prop. 2001/02:3, bet. 2001/02:SkU3, rskr. 2001/02:59). Regeln, som gällde års taxe- ring och upphörde att gälla vid utgången av , tog sikte på fastighetsägare och tomträttsinnehavare som bodde i småhus – små- husenheter – och småhus med tillhörande tomtmark på lantbruks- enheter. Begränsningen skedde genom skattereduktion. Regeln innebar att fastighetsskatten efter skattereduktionen – under vissa förutsättningar – inte skulle överstiga av hushålls- inkomsten. Vid inkomstberäkningen beaktades också hushållets förmögenhet på visst sätt. Reglerna gällde endast den permanenta bostaden och de gällde småhus som inte upplåtits med hyres- eller bostadsrätt. Fritidsfastigheter omfattades inte. Reglerna var tillämp- liga under förutsättning att fastigheten hade ett taxeringsvärde som uppgick till . Fastighetsskatt som beräknats på ett underlag som översteg kunde inte redu- ceras. Uppgick hushållets inkomster till eller mer var reglerna heller inte tillämpliga. Skattereduktionen kunde uppgå till högst . Endast fastigheter i omfattades. Fanns det flera personer i hushållet beräknades inkomsterna gemen- samt. Detsamma gällde om hushållsmedlemmarna – t.ex. två makar – ägde fastigheten tillsammans. De personer som sambeskattades vid förmögenhetsbeskattningen ansågs ingå i samma hushåll. Sär- skilda regler fanns vid dödsfall för efterlevande make, sambo, eller underåriga barn som övertog fastigheten. I förarbetena till lagen (prop. 2001/02:3, s. 19) anges bl.a. följande: Utgångspunkten för begränsningsregeln är att lindra de problem som fastighetsskatten kan medföra för vissa hushåll. Det framhålls särskilt att det finns ett antal hushåll vilkas inkomster är låga men som åläggs höga fastighetsskatter. Vidare anges att detta framför allt gäller fastig- heter som ägts och som ligger i attraktiva områden där marknadsvärdena och därmed taxeringsvärdena stigit kraftigt. Det kan röra sig om personer som bosatt sig i attraktiva fritidsområden med höga taxeringsvärden och där de lokala inkomstmöjligheterna ofta är begränsade. Syftet med begränsningsregeln är att åstadkomma en lindring för hushåll av detta slag. sänktes gränsen för andelen av hushållsinkom- sten som fastighetsskatten inte fick överstiga från fem till fyra pro- cent (prop. 2005/06:1, bet. 2005/06:FiU1, rskr. 2005/06:34). Syftet var att utvidga begränsningsregelns tillämpningsområde på grund av de taxeringsvärdeshöjningar som hade skett sedan regeln inför- des och de ytterligare höjningar som förväntades ske (då förenklad fastighetstaxering av småhusenheter ägde rum). Den numera upphävda så kallade dämpningsregeln innebar att om taxeringsvärdet på en småhusenhet, en hyreshusenhet (bostadsdel- en) eller ett småhus med tillhörande tomtmark på en lantbruksenhet höjdes vid en fastighetstaxering, skulle höjningen inte slå igenom fullt ut för uttaget av fastighetsskatt. I stället skulle höjningen för- delas proportionellt mellan de som återstod fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering. Det ökade uttaget av fastighetsskatt slog med andra ord endast igenom med en tredjedel . Genom den jämnare utvecklingen av skatteuttaget motver- kade dämpningsregeln effekten av språngvisa höjningar av taxe- ringsvärdena. Fastighetsägarna fick följaktligen på sig att anpassa sig till de ekonomiska effekter som högre taxeringsvärden innebar. Dämpningsregeln trädde i kraft (prop. 2003/04:19, bet. 2003/04:SkU11, rskr. 2003/04:119) och tillämpa- des första gången för småhusenheter vid taxering, för hyres- husenheter vid taxering och för lantbruksenheter vid taxering. Regeln återfanns till och med utgången av i 2 a § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Begränsningsregeln i gällande rätt – skattereduktion för fastighetsavgift infördes den kommunala fastighetsavgiften (prop. 2007/08:27, bet. 2007/08:SkU10, rskr. 2007/08:90). var avgiften för småhus (för ), dock högst av taxeringsvärdet. Fas- tighetsavgiften för flerbostadshus var per bostads- lägenhet (för ), dock högst 0,4 (nu- mera 0,3) procent av taxeringsvärdet. Avgiften är indexerad genom att vara knuten till inkomstbasbeloppets förändring. För bostäder innebär fastighetsavgiften en generell dämpning av taxeringsvärdets inverkan på beskattningen. Avgiftssystemets kon- struktion gör också att den löpande boendebeskattningen generellt sett blir lägre . Den säkerställer därigenom även att en inte alltför stor del av hushållens inkomster ska behöva användas för betalning av fastighetsskatten, vilket tidigare var den äldre be- gränsningsregelns uppgift. Mot denna bakgrund slopades dämp- ningsregeln och den äldre generella begränsningsregeln eftersom dessa i stort spelat ut sin roll (se vidare prop. 2007/08:27, s. 87 f.). Även fortsatt finns det dock ytterligare begränsningar för en avgränsad personkrets med inte sällan knappa ekonomiska resurser. Dessa regler återfinns i lagen (2008:826) om skattereduktion för fastighetsavgift (prop. 2007/08:156, bet. 2008/09:SkU3, rskr. 2008/09:5). Lagen begränsar avgiftsuttaget för personer som fyllt vid ingången av året före taxeringsåret (pensionärer), personer som får sjuk- eller aktivitetsersättning samt personer som får ersättning enligt lagstiftning om social trygghet i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om ersättningen betalas ut enligt grunder som är jämförbara med vad som gäller för sjuk- eller aktivitetsersättning. Lagen tar sikte på fastighetsägare som är fysiska personer och som har sina permanentbostäder i av dem ägda småhus. Utredningens bedömning: Frågan om kortare taxeringsintervall för elproduktions- och industrienheter bör övervägas inom ramen för de taxeringsintervall fastighetstaxeringslagen innehåller . Ett antal utgångspunkter är givna för utredningens överväganden om elproduktionsenheter bör taxeras med kortare intervall än , dvs. i praktiken oftare än vid allmän fastighetstaxering . Inledningsvis kan också konstateras att sedan fastighetstaxerings- lagens ikraftträdande har elproduktions- och industrienheter aldrig varit föremål för annat än allmänna och särskilda fastighetstaxeringar. Den mest grundläggande utgångspunkten är att språngvisa jus- teringar av taxeringsvärdena är inneboende i ett system med längre tidsmellanrum mellan fastighetstaxeringarnas utförande. Som redo- visats ovan har historiskt sett ett antal skilda tekniker med växlande framgång använts för att hantera detta problem avseende olika slags taxeringsenheter. Frågan är då om det finns en lämplig lösning för aktuellt fall. Av utredningens direktiv framgår att en modell som bör prövas är ett införande av förenklad fastighetstaxering mellan de allmänna fastighetstaxeringarna. Om följsamheten mellan fastigheternas prisutveckling och taxe- ringsvärde betraktas isolerat är en ändamålsenlig lösning årliga jus- teringar av taxeringsvärdet. Sådana anpassningar skulle kunna ske på olika vis, t.ex. årliga allmänna fastighetstaxeringar eller något slags mer schabloniserad omräkning av taxeringsvärdet . Utredningen konstaterar dock att årliga allmänna fastighetstaxe- ringar generellt sett inte är en framkomlig väg. Ett förfarande av det slaget vore nämligen alltför resurskrävande för att vara genom- förbart (jfr prop. 2001/03:43, s. 43). Ett sådant förslag ryms inte heller inom utredningens direktiv. Det är dessutom systematiskt olämpligt att införa något slags årligt omräkningssystem av taxe- ringsvärdena enbart för de två taxeringsenhetstyper som direktiven omfattar i fråga om taxeringsintervall. Det nu sagda förändras inte av att det just för elproduktionsenheterna finns detaljerad statistik avseende elpriserna och att dessa har en förhållandevis stor betydel- se för värderingen av dem. Ovan framgår också att det visat sig vara svårt att konstruera ett välfungerande schabloniserat omräknings- system. Vidare bör noteras att det förhållandet att särskilda fastig- hetstaxeringar utförs inte löser problemet. En förändring av taxeringsvärdet sker bara vid nytaxering och förevarande slags pris- utveckling är inte grund för en sådan taxering (jfr 16 kap. 2–5 §§ FTL). Ytterligare ett antal tidigare använda metoder för att hantera fas- tigheternas prisutveckling faller bort i aktuellt fall. Det gäller så kallad ”frysning” av taxeringsvärdena. Metoden har en utpräglad övergångslösningskaraktär och därför sitt normala an- vändningsområde mellan två ordinarie system. inte lämplig när det som här gäller att reformera systemet för löp- ande taxering och beskattning av elproduktionsenheter. Det gäller också de ovanstående metoderna för inskränkningar i fastighetsskatteuttaget som sådant, dvs. olika slags skattereduk- tions-, dämpnings- eller begränsningsregler. Denna typ av regler har nämligen historiskt sett enbart använts avseende småhus, små- hus med tillhörande tomtmark på lantbruksenheter och bostadsdel- en av hyreshusenheter. Med viss förenkling har bestämmelserna, på goda grunder, bara nyttjats om den skattskyldiges betalningsför- måga påkallat särskilda hänsyn. Annorlunda uttryckt är fråga om skatteeffekterna för enskilda fysiska personer vilka sammanhänger med det för dem centrala boendet. En motsvarande situation saknas i aktuellt fall. Följaktligen finns inte, enligt utredningens mening, skäl att använda metoder för inskränkning av uttaget av fastig- hetsskatt på elproduktions- och industrienheter. För den slutsatsen talar även att en översyn av skattesatserna inte ingår i utredningens uppdrag. Mot ovanstående bakgrund återstår i praktiken att närmare prö- va den metod som utredningsdirektiven uttryckligen exemplifierar när det gäller vad som bör övervägas, dvs. förenklad fastighetstaxe- ring. Då har särskilt beaktats att utrymmet för ytterligare innova- tioner eller kombinationer av regler på fastighetstaxerings- och fastig- hetsbeskattningsområdet i hög grad får anses begränsat när, som i förevarande fall, inte alla taxeringsenhetstyper kan vara föremål för ett eventuellt förslag. 9.4.2Förenklad fastighetstaxering för elproduktionsenheter? Utredningens bedömning: Förenklad fastighetstaxering är ett i och för sig ändamålsenligt system för att hantera problemet med språngvisa justeringar av taxeringsvärdena för elproduktionsen- heter. Det förutsätter dock , med tanke på att taxerin- gen av sådana enheter i sig är komplicerad, att ett jämförelsevis enkelt och i övrigt funktionellt förfarande införs för detta syfte. Enligt vad utredningen har funnit ovan bör frågan om tätare taxe- ringsintervall för elproduktionsenheter lösas inom ramen för gäll- ande system. Enligt samma överväganden är den metod som kan komma i fråga för detta ändamål förenklad fastighetstaxering. Avgörande för om ett sådant förfarande bör införas i aktuellt fall är i första hand i vilken utsträckning det löser problemet med språng- visa justeringar av taxeringsvärdena. Allmänt sett kan konstateras att förenklade fastighetstaxeringar är det system som ersatte det tidigare årliga omräkningsförfarandet (se vidare avsnitten 9.3.2 och 9.3.3). Annorlunda uttryckt får det gällande treåriga intervallet mellan allmänna och förenklade fastighetstaxeringar anses vara en godtagbar lösning på, eller i vart fall hantering av, problemet med de språngvisa justeringarna. En- dast när det gäller taxeringsenhetstyper med anknytning till fysiska personers boende har det befunnits krävas ytterligare åtgärder. Mot bakgrund härav anser utredningen att förenklade fastighetstaxe- ringar är en i och för sig ändamålsenlig lösning på intervallfrågan även för elproduktionsenheter. I själva verket bör varje förkortning av intervallet mellan taxeringarna kunna betraktas som en förbätt- ring.