sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Vi delar den uppfattning som framfördes av DO i remissvaret till betänkande; sådana förolämpningar riktar sig även mot den grupp som den enskilde tillhör och det föreligger ett allmänt intresse att beivra sådana brott. Vår analys leder till bedömningen att det finns ett klart men kanske förändrat skyddsintresse. Det som behöver skydd är människors självkänsla och värdighet. Förolämpningsbrottet bör därför inte avskaffas utan moderniseras och utformas så att det motsvarar det skyddsintresse som finns . 14.5.5Bestämmelsen om förolämpning bör skydda självkänsla och värdighet Ett brott som främst syftar till att skydda den s.k. subjektiva äran, den enskildes ärekänsla, kan som sagt knappast anses ha ett skyddsintresse som motiverar dess fortsatta existens. Utifrån sin ordalydelse och hur den ursprungligen var avsedd att tillämpas, gör vi bedömningen att bestämmelsen inte tydligt återspeglar de gärningar som fortsatt bör vara straffbara. Enligt vad som framgår av praxis och doktrinen kan det dock sägas ha skett en förskjutning av det relevanta skyddsintresset. Det som bestämmelsen skyddar när den tillämpas är snarare angrepp på självkänslan. En förolämpningsbestämmelse som uttryckligen syftar till att skydda den enskildes självkänsla och värdighet från att kränkas eller såras finns det enligt vår bedömning goda skäl att ha kvar. Bestämmelsen bör därför uttryckligen straffbelägga endast gärningar som kan vara kränkande för självkänsla eller värdighet. Lagtexten ger möjligen intrycket att vissa slag av uttal- anden eller andra uttryck genom kroppsspråket (tillmälen, beskyll- ningar eller annat skymfligt beteende) i alla situationer omfattas av straffansvar. Den praktiska tillämpningen av bestämmelsen har dock för- modligen aldrig inneburit att vissa uttalanden under alla förhål- landen utgör en straffbar förolämpning. Det avgörande, förutom uttalandets innehåll, torde alltid i någon omfattning ha varit de sammantagna omständigheterna. Av betydelse är sådant som part- ernas normala språkbruk mellan varandra och om ett kränkande uttalande framstår som opåkallat. Vidare är av betydelse vilken relationen är mellan parterna. Dessutom kan det vara av stor betyd- else hur personligt ett kränkande uttalande är, t.ex. om det anspelar på mottagarens utseende eller andra personliga egenskaper. Endast efter en sådan bedömning kan det avgöras om ett uttalande kan vara kränkande för mottagarens självkänsla eller värdighet eller annars verka sårande. Detta är något som bör framgå tydligt av lagtexten. En förändring av bestämmelsen som syftar till att endast kriminalisera gärningar som kan vara kränkande för självkänsla eller värdighet, skulle innebära ett förtydligande och i någon mån en be- gränsning av straffansvaret i förhållande till dagens lagtext och de ursprungliga intentionerna bakom lagstiftningen. I praktiken skulle en sådan förändring enligt vår bedömning ligga väl i linje med hur praxis har utvecklats. Förslag: Bestämmelsen om förolämpning ska utformas så att den tydligt anger vilka beteenden som omfattas av straffansvaret och svara mot det skyddsintresse som finns . Straffansvaret ska gälla den som genom beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet. Bestämmelsen utformas som ett abstrakt farebrott. Det innebär att ageranden som typiskt sett kränker någons självkänsla eller värdighet omfattas av straffansvar. 14.6.1Förolämpningsbrottet ska gälla gärningar som är ägnade att kränka någons självkänsla eller värdighet Uttalanden som endast syftar till att förarga eller reta upp någon bör inte omfattas av straffansvar. Det avgörande ska i stället vara om uttalandet eller handlingen kunde kränka någons självkänsla eller värdighet. Vad som bör kunna komma i fråga är t.ex. djupt kränkande uttalanden som anspelar på någons etniska ursprung, sexuella läggning, könstillhörighet eller på något funktionshinder eller särpräglat drag i utseendet. Omständigheterna i det enskilda fallet är av betydelse. Det bör alltså beaktas sådant som parternas normala språkbruk till varandra och om ett kränkande uttalande framstod som ett opåkallat angrepp på mottagaren och inte endast som ett led i en upptrappad ordväxling. Frågan är hur det närmare bör utformas. I avsnitt 9.2 diskuterar vi – på ett övergripande plan – om straff- bestämmelserna till skydd för den personliga integriteten bör utformas som handlingsbrott, effektbrott eller farebrott. Vi kon- staterar där att konstruktionen med abstrakta farebrott (att något är ”ägnat att”) i vissa fall kan innebära tolkningsproblem. En sådan konstruktion innebär dock att det uppställs ett väl avvägt krav på vilka omständigheter som behöver bevisas, i förhållande till vad som skulle gälla för ett effektbrott. Dessutom utgör en sådan konstruktion en rimlig avgränsning av det straffbara området för brott mot den personliga integriteten. Genom en avgränsning till typiska reaktioner på olika slag av gärningar undantas smärre angrepp på den personliga integriteten som den enskilde rimligen ska kunna tåla och som därför inte bör omfattas av straffansvar. Å andra sidan upprätthålls på så sätt en norm gällande vilka handlingar som verkligen bör anses utgöra oacceptabla fridskränkningar. Bestämmelsen om förolämpning bör därför vara konstruerad som ett abstrakt farebrott. I avsnitt 9.2.6 konstaterar vi också att den brottskonstruktionen förutsätter att domstolen vid sin be- dömning har möjlighet att ta hänsyn till situationen och till måls- äganden. Vårt förslag blir därför att prövningen huruvida handlandet varit ”ägnat att” kränka någons självkänsla eller värdighet (i vart fall i viss omfattning) bör ta sikte på den konkreta målsäganden i den konkreta situationen. I lagtexten bör det alltså uttryckas på så sätt att gärningen ska ha varit ägnad att kränka någons självkänsla eller värdighet. I författningskommentaren utvecklas vidare hur bestämmelsen bör tillämpas i praktiken. 14.6.2Förolämpningsbrottet ska innefatta förolämpningar genom beskyllningar, nedsättande uttalanden och förödmjukande beteenden Som anges i avsnitt 14.3.1 beskrev att en för- olämpning kan ske genom tre olika tillvägagångssätt. Skymfliga hotelser eller beskyllningar (verbalinjurier), skymfliga åtbörder, framställningar i bild eller dylikt (formalinjurier) samt föraktfull behandling av annans kropp, t.ex. att spotta på någon (realinjurier). I gällande lagtext har det straffbara handlandet angetts till att någon ”smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende”. Denna ordalydelse framstår som föråldrad och svårbegriplig. De olika sätt på vilka en för- olämpning kan utföras, har dock enligt vår mening fortsatt rele- vans. Både genom ord och genom olika former av beteenden – som tecken, gester, imitationer och andra handlingar – kan någon ge uttryck för ett budskap som är ägnat att kränka någon annans självkänsla eller värdighet.16 Detta kan dock beskrivas på ett enklare sätt. Vi föreslår att det straffbara handlandet i bestämmelsens brottsbeskrivning ska gälla den som agerar mot någon annan genom beskyllningar, nedsättande uttalanden eller förödmjukande bete- enden. 16 I de fall ett sådant handlande kan innebära en kännbar fridskränkning, ska det under vissa förutsättningar i stället anses som ett ofredande. Se avsnitt 12.5 där vi behandlar ofredande- bestämmelsen. Se även författningskommentarerna till ofredande och förolämpning där vi tar upp gränsdragningen mellan de olika bestämmelserna. 15Olaga hot, förtal och förolämpning som tryck- och yttrandefrihetsbrott Om vi föreslår ändringar i straffansvaret för brott enligt (BrB) som också utgör tryck- och yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen (TF) och 5 kap. 1 § yttrandefrihets- grundlagen (YGL) får vi enligt våra direktiv föreslå nödvändiga ändringar i brottsbeskrivningarna i TF och YGL för att uppnå en språklig och systematisk överensstämmelse. Enligt direktiven ska vi beakta att tryck- och yttrandefriheten inte inskränks på något avgörande sätt. TF innehåller en uppräkning av de gärningar som är tryckfrihets- brott när de begås genom tryckt skrift ”och är straffbara enligt lag” (7 kap. 4 §). En gärning som begås genom tryckt skrift som omfattas av TF är alltså bara straffbar om den omfattas av TF:s uppräkning. I brottskatalogens uppräkning ingår bl.a. förtal (punkt 14), för- olämpning (punkt 15) och olaga hot (punkt 16).1 Regleringen i 7 kap. 4 § tar sikte på otillåtna yttranden och innehåller fullständiga brottsbeskrivningar (till skillnad från 7 kap. 5 § som gäller otillåtna offentliggöranden). 1 I kapitel 7 beskrivs i korthet vad som utgör det grundlagsskyddade området och vad det innebär. I avsnitt 7.5 behandlas den särskilda reglering om åtal och rättegång som gäller vid tryck- och yttrandefrihetsbrott. hot, förtal och förolämpning som tryck- och yttrandefrihetsbrott Genom en hänvisning i YGL ska tryckfrihetsbrotten anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställning som omfattas av YGL och är straffbara enligt lag (5 kap. 1 §). På samma sätt förutsätts alltså, för att en gärning ska vara straffbar som yttrandefrihetsbrott, att brottet omfattas av den särskilda uppräkningen i TF. Gemensamt för tryck- och yttrandefrihetsbrotten är att det krävs att gärningen också är straffbar enligt lag (principen om ”dubbel straffbarhet”). Det innebär att om ändrar i BrB och tar bort ett visst brott, så försvinner också möjligheten att döma till ansvar för motsvarande tryck- och yttrandefrihetsbrott. Däremot kan inte ansvarsområdet för tryck- och yttrandefrihets- brott utvidgas endast genom en ändring i . För det krävs också en ändring av TF och YGL. I doktrinen har samma sak beskrivits som ett krav på ”dubbel kriminalisering” och definierats på det sättet att ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott måste vara upptaget både i grundlagen och i BrB för att kunna bestraffas.2 Förslag: Tryckfrihetsförordningens brottskatalog ska anpassas språkligt och innehållsmässigt till de ändringar vi föreslår beträffande olaga hot, förtal och förolämpning. Genom den hänvisning som görs i yttrandefrihetsgrundlagen kommer ändringarna även få genomslag på yttrandefrihets- grundlagens tillämpningsområde. I avsnitt 11.5, 13.6 och 14.6 föreslår vi vissa ändringar i bestäm- melserna om olaga hot, förtal och förolämpning. Dessa brottstyper är inte bara brott enligt BrB, utan också tryck- och yttrandefrihets- brott. Frågan är om motsvarande ändringar bör göras i TF och YGL för att uppnå en språklig och systematisk överensstämmelse. 2 Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2014, s. 84. hot, förtal och förolämpning som tryck- och yttrandefrihetsbrott 15.3.2Våra förslag till ändring av bestämmelsen om olaga hot bör gälla även i TF och YGL Bestämmelsen om olaga hot ändras enligt vårt förslag i två av- seenden. Bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas till att också omfatta hot om att utsätta någon för brott mot frihet och frid. Vidare anpassas nivån för straffbarhet, för att på ett tydligare sätt ge uttryck för hur bestämmelsen har tillämpats av domstolarna. Enligt den lydelse vi föreslår ska för olaga hot dömas den som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid (se avsnitt 11.5 angående dessa ändringar). TF:s brottskatalog utökades till att omfatta olaga hot genom en ändring som trädde i kraft den 1 januari 2003.3 I förarbetena kon- staterades att praxis hade utvisat att olaga hot kan falla inom TF:s och YGL:s materiella tillämpningsområde. Det anfördes vidare att det rimligen inte kunde utgöra en godtagbar ordning, att enskilda personer kan hotas i grundlagsskyddade medier utan att den som står bakom hotet riskerar något ingripande.4 Regeringen fann därför att principiella skäl starkt talade för att införa hotbrott i brottskatalogen. Utöver detta konstaterades i förarbetena att det fanns ett praktiskt behov av att införa nya tryck- och yttrande- frihetsbrott. I det sammanhanget pekade regeringen bl.a. på att det inte alls är otänkbart att det skulle kunna förekomma hot mot enskilda personer på grundlagsskyddade webbplatser.5 Vi föreslår alltså en ändring i BrB som innebär en utvidgning av det straffbara området. Om brottskatalogen i TF anpassas till den lydelse vi föreslår i BrB så kommer det straffbara området inom och utom det grundlagsskyddade området att stämma överens. Ut- vidgningen av bestämmelsen om olaga hot innebär en inskränkning av yttrandefriheten. Det gäller utanför det grundlagsskyddade om- rådet och om TF och YGL får motsvarande lydelse så kommer det att gälla också inom det grundlagsskyddade området. Det vi behöver överväga är om det finns tillräckliga skäl att förändra bestämmelsen om olaga hot i TF och YGL för att den ska stämma 2001/02:74. hot, förtal och förolämpning som tryck- och yttrandefrihetsbrott med bestämmelsen i BrB. I detta sammanhang finns anledning att understryka intresset av att bibehålla vidast möjliga yttrandefrihet och tryckfrihet. Begränsningarna av yttrandefriheten, särskilt i tryckt skrift och andra grundlagsskyddade framställningar, bör minimeras och vara så få och tydliga som möjligt. De utvidgningar vi föreslår gällande olaga hot motiveras bl.a. med att ett ändamålsenligt och heltäckande straffrättsligt skydd för den personliga integriteten innebär att man inte bör få framställa hot om brottsliga gärningar som kan orsaka allvarlig oro för någons frihet eller frid. De skäl som motiverade att olaga hot kom att bli ett tryck- och yttrandefrihetsbrott har då samma tyngd även i dess nya lydelse. Därutöver skulle det framstå som ologiskt och svår- begripligt om vissa hot om brottsliga gärningar skulle vara straff- bara om de framförs t.ex. på en vanlig webbsida men straffria om de framförs på en webbsida som omfattas av YGL genom den s.k. databasregeln. Sådan diskrepans bör enligt vår mening i möjligaste mån undvikas. En anpassning av brottskatalogen i TF, i enlighet med vårt förslag till ändring av bestämmelsen om olaga hot, skulle enligt vår bedömning inte innebära att tryck- och yttrandefriheten inskränks på något avgörande sätt. Tvärtom finner vi att en sådan utvidgning är motiverad och i linje med det ställningstagande som gjordes när olaga hot blev ett tryck- och yttrandefrihetsbrott. Brottskatalogen i TF, gällande olaga hot, bör därför anpassas till den lydelse vi före- slår att den ska ha i BrB. 15.3.3Våra förslag till ändringar av bestämmelserna om förtal och förolämpning bör gälla även i TF och YGL Vi föreslår att bestämmelsen om förtal moderniseras språkligt och anpassas i linje med hur den kommit att tillämpas i praxis. Rekvisitet att utpeka någon som ”klandervärd i sitt levnadssätt” utgår enligt vårt förslag. Enligt den lydelse vi föreslår ska den som lämnar uppgift om att någon är brottslig eller en annan nedsättande uppgift om någon dömas för förtal, om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Någon saklig skill- nad i förhållande till gällande rätt är inte åsyftad (se avsnitt 13.6 angående dessa ändringar). hot, förtal och förolämpning som tryck- och yttrandefrihetsbrott Genom den nya lydelsen av bestämmelsen om förolämpning som vi föreslår har den tidigare beskrivningen av det brottsliga handlandet ersatts med ”beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Enligt den nya lydelsen förutsätts för straffansvar att någon agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet. Vad som utgått enligt den nya lydelsen är att någon ”smädar annan”. Redan den tidigare ordalydelsen torde ha förutsatt att någon form av värdering skulle göras av ett tillmäle, för att bedöma om det var en straffbar förolämpning. Enligt den nya lydelsen tydliggörs att det avgörande ska vara om uttalandet eller handlingen kunde kränka någons självkänsla eller värdighet. Inte heller gällande förolämpning åsyftas annat än en språklig modernisering och en anpassning till hur bestämmelsen kommit att tillämpas i praxis (se avsnitt 14.6 angående dessa ändringar). Vi föreslår alltså inte någon utvidgning av det straffbara området beträffande förtal eller förolämpning. De ändringar vi föreslår innebär en modernisering av bestämmelserna och vi anser att de är motiverade för att åstadkomma en moderniserad, tydlig och klar lagstiftning. Detta behov finns såväl utanför som inom det grund- lagsskyddade området och det talar starkt för att brottsbeskriv- ningarna i TF bör ändras på samma sätt som bestämmelserna i . Genom den hänvisning som görs i YGL kommer motsvarande utvidgning även att gälla för yttrandefrihetsbrott. Det skulle dess- utom kunna leda till stor osäkerhet inom rättstillämpningen om brottsbeskrivningarna var olika utformade i BrB och i TF. Brotts- katalogen i TF bör därför anpassas till de lydelser vi föreslår att förtal och förolämpning ska ha i BrB. 16Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor går ofta under namnet BBS-lagen. Det kommer från det engelska begreppet ””, vilket i förarbetena till lagen förklaras som att en dator förses med en viss typ av program för kommuni- kation, som innebär att alla som har tillgång till nätadressen kan föra in uppgifter och läsa vad andra har skrivit. Det svenska ordet för detta är enligt förarbetena ”elektronisk anslagstavla”.1 Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor kommer i detta kapitel att benämnas BBS-lagen. Elektroniska anslagstavlor är en stor och viktig arena för kommunikation mellan människor. I BBS-lagen finns bestämmelser som reglerar ansvar och befogenheter för den som tillhandahåller den tjänst som gör kommunikationen möjlig. Ansvaret går ut på en skyldighet att informera om vem som driver tjänsten, en skyldighet att ha tillsyn över den kommunikation som äger rum med hjälp av tjänsten och en skyldighet att ta bort meddelanden som uppenbart innebär vissa uppräknade brott eller att hindra att meddelandena sprids vidare. Befogenheterna för den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan är utformade som en rätt att ta del av meddelanden för att kunna utöva tillsynen. Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till om det är lämpligt att utvidga ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor till att omfatta fler brott. Våra direktiv anger att vi ska överväga om brott som uppenbart innebär en kränkning av enskildas personliga 1997/98:15 s. 6. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor SOU 2016:7 integritet, såsom olaga hot, ska omfattas och i så fall föreslå de ändringar som behövs i BBS-lagen. En vanlig metod för kommunikation i IT-miljön är elektroniska anslagstavlor. Det är en tjänst där en databas görs tillgänglig för användare som kan föra in meddelanden och hämta andras med- delanden för att läsa. För den som har tillgång till den tjänst som tillhandahålls innebär det en möjlighet att fritt föra in meddelanden och ta del av andras meddelanden. Syftet med BBS-lagen är att lägga ett visst ansvar på den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan att utöva tillsyn och dessutom en skyldighet att agera så att meddelanden som uppen- bart innebär vissa brott, t.ex. uppvigling och hets mot folkgrupp, tas bort eller hindras från att spridas vidare. Genom att lägga ett ansvar på den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla har lagstiftaren velat möta de komplikationer som kan följa på grund av svårigheter att spåra användare som ursprungligen har avsänt vissa meddelanden och förhindra att tillhandahållaren förhåller sig passiv så att spridningen kan fortgå.2 BSS-lagen infördes den 1 maj 1998.3 I propositionens allmän- motivering anförde regeringen bl.a. att utvecklingen av infor- mationstekniken är av mycket stor betydelse för samhällsutveck- lingen i sin helhet och att det finns många fördelar med de nya möjligheter till kommunikation som utvecklingen ger upphov till. Därefter anfördes bl.a. följande:4 De elektroniska anslagstavlorna kan dock även utnyttjas för brottsliga förfaranden. Det finns inte underlag för några säkra bedömningar av hur omfattande de kriminella aktiviteterna är. Sådana aktiviteter torde dock förekomma regelbundet inom många elektroniska anslagstavlor och det finns ett flertal exempel på att elektroniska anslagstavlor 2Karnov internet – Lag (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, inledande kommentar, . 1997/98:15. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor använts för att sprida meddelanden med ett innehåll som typiskt sett är straffbart. Regeringen pekade på att spridning av meddelanden med hjälp av elektroniska anslagtavlor omfattas av gällande straffrättsliga regler och att ett förmedlande av ett meddelande ibland torde kunna bedömas som medverkan till brott.5 Regeringen fann dock att det inte alltid var säkert att bestämmelserna i (BrB) var tillräckliga för att på ett tillfredsställande sätt reglera ansvaret för spridning av meddelanden med hjälp av elektroniska anslagtavlor. Vidare anförde regeringen att det fanns en brist på kontroll över de elektroniska anslagtavlorna och att en reglering behövdes för att bygga upp ett rättsmedvetande. Det betonades att elektroniska anslagstavlor medger att meddelanden med straffbart innehåll når ett stort antal personer och att det var angeläget att hindra sprid- ning till och inflytande över speciellt barn och ungdomar. Rege- ringen konstaterade slutligen att problemet är internationellt men att det inte utgjorde något skäl mot att skulle införa en reglering för att hindra svenskt territorium från att bli ett centrum för oönskad spridning av straffvärda meddelanden. I 1 § anges BBS-lagens tillämpningsområde. I den paragrafen sägs att lagen gäller elektroniska anslagstavlor. Med elektronisk anslags- tavla avses en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. I lagen avses med meddelande text, bild, ljud eller information i övrigt. I förarbetena utvecklas – utifrån den teknik som fanns tillgänglig – vilka slag av tjänster som bör omfattas av regleringen. Enligt förarbetena omfattas sådana ”traditionella” elektroniska anslagstavlor som användarna når genom att med ett modem ringa ett visst abonnentnummer, såväl som tjänster som 5 A. prop. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor nås via internet eller något annat nät för datorkommunikation. Det borde enligt förarbetena sakna betydelse vilka programvaror som används. I propositionen gjordes ett särskilt förtydligande; av- görande bör vara om den som använder tjänsten kan ta del av andras meddelanden och sända egna meddelanden till andra. En tillämpning som syftar till annat än att användarna ska kunna kommunicera är därför inte en sådan tjänst som omfattas av lagen. En informationsdatabas som t.ex. en hemsida, som enbart till- handahåller information, ska alltså i normalfallet enligt förarbetena inte omfattas av lagen. För att omfattas av lagen måste förmedlingen enligt förarbetena ske via tekniska och administrativa strukturer som datorer hante- rar, så att kommunikationen automatiseras eller annars väsentligen underlättas. Om meddelanden förmedlas manuellt med tekniska hjälpmedel, ska det inte utgöra en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. Telefaxapparater eller traditionella teletjänster, som t.ex. gruppsamtal, ska alltså inte omfattas av regleringen. I propositionen diskuterades om lagens tillämpningsområde var tillräckligt tydligt angivet med anledning av vad Lagrådet i sitt yttrande hade uttryckt om att det kunde uppstå tvekan om vad som avsågs med bl.a. elektronisk anslagstavla och att det kunde uppstå gränsdragningsproblem.