sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Det räcker alltså inte med att den är ägnad att komma till annans kännedom.24 Med att en uppgift lämnas avses både det fallet att gärningspersonen själv framställer uppgiften och att denne sprider vidare en uppgift, t.ex. genom att återge beskyllningar som framförts av andra. Förtalsbrottet är fullbordat när uppgiften har kommit till åtminstone en tredje mans kännedom. I NJA 1987 s. 336 lämnades uppgifter till företagsupplysningen. Oavsett hur de därefter hade hanterats fann HD att uppgifterna var lämnade. Uppgiften måste avse en fysisk och levande person. Förtal av avliden kan vara straffbart enligt 5 kap. 4 § BrB.25 Förtal kan inte heller avse kollektiva enheter. Även om yttrandet bokstavligen avser en kollektiv enhet, t.ex. en juridisk person, en kår, invånarna i ett hus eller annan grupp, kan yttrandet kanske uppfattas så att en eller flera bestämda personer pekas ut. Förtalsbrott kan då bli aktu- ellt.26 Förtalsbestämmelsen kan även vara tillämplig då alla personer i en mindre grupp omtalas på sådant sätt att var och en av dem måste anses utpekad, exempelvis styrelsen i ett beslutande organ.27 I NJA 1950 s. 250 dömdes en person för ärekränkning efter att i en cirkulärskrivelse till återförsäljare av motorcyklar ha framställt ett antal beskyllningar mot en annan inte namngiven återförsäljare, som upplysningen lämnades att en viss motorfirma hade avstängts från all tillförsel av motorcyklar. Den utpekade mannens namn ingick i bolagets firma. Därmed ansågs mannen personligen utpekad. Förtal kan inte riktas mot juridiska personer, utan endast fysiska personer kan vara målsägande.28 24Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 72. 25Den bestämmelsen behandlas inte närmare i betänkandet. 26Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 27Strömberg m.fl., Yttrandefrihetsrätt, 2004. s. 75. 28Straffrättskommittén föreslog att förtal av bolag, förening eller annat samfund skulle vara straffbelagt, men det förslaget togs inte upp av lagstiftaren (SOU 1953:14 s. 21). Uppgiften ska vara ägnad att utsätta någon för andras missaktning Straffbarhet för förtal förutsätter att uppgiften om den angripne är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Uttrycket ”ägnad att” innebär att uppgiften ska vara sådan att den typiskt sett ska duga för att andra personer ska kunna förlora aktningen för den person som uppgiften rör.29 Det har även förklarats som att den utpekade löpt risk att utsättas för andras missaktning.30 I doktrinen har förklarats att ”missaktning” ska förstås som en attityd gentemot en annan människa; att denne ses som en i något avseende ”sämre” människa, en som bör behandlas eller bemötas på ett avvisande eller negativt sätt. Det räcker med att uppgiften har ett sådant innehåll att den är ett tjänligt medel, om man vill utsätta någon för andras missaktning.31 Kravet på missaktning kan be- skrivas så att uppgiften ska ha varit nedsättande.32 Utgångspunkten för bedömningen av en persons anseende är den sociala värderingen på dennes bostadsort och inom den egna samhällsgruppen eller personkretsen. Det krävs inte att den äre- kränkande uppgiften är nedsättande för den utpekades medborger- liga anseende enligt den uppfattning som kan sägas vara allmänt rådande eller förhärskande i samhället i dess helhet. Det räcker dock med detta. Det är också tillräckligt att uppgiften är ned- sättande för den kränktes anseende i de särskilda kretsar som denne tillhör. Denna miljö får emellertid inte bestämmas alltför snävt.33 Det har även uttryckts som att det inte bara är en ”genomsnittsära” utan även en mer relativ ära som skyddas. Det tar sig också uttryck i att skyddet kan vara starkare för personer som är särskilt utsatta, därför att de har en sådan ställning att ovanligt höga krav kan ställas på dem.34 I princip gäller straffansvaret för förtal oberoende av om upp- giften är sann eller osann. I andra stycket i bestämmelsen ges emellertid möjligheter för gärningspersonen att undgå ansvar, när uppgiften är sann eller han haft skälig grund för att hålla den för 29Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 30Strömberg m.fl., Yttrandefrihetsrätt, 2004. s. 75. 31Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 69. 32Strömberg m.fl., Yttrandefrihetsrätt, 2004. s. 76. 33Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 34Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 70. sann, förutsatt att det fanns en skyldighet att uttala sig eller det annars var försvarligt att lämna uppgiften (se senare i detta avsnitt om ansvarsfrihetsregeln). Som exempel på nedsättande uppgift i lagtexten anges att någon utpekas som brottslig. Endast om det påstådda brottet är sådant att den beskyllde kan förlora andras aktning blir det fråga om ansvar för förtal, exempelvis inte om det är fråga om en lindrig trafikför- seelse. I NJA 1987 s. 285 I (yttrandefrihetsmål) hade två namngivna poliser i en direktsänd intervju beskyllts för att ha misshandlat en person till döds. HD konstaterade att de båda poliserna hade utpekats som ansvariga för mycket allvarlig brottslighet eller i alla fall utpekats som starkt misstänkta för allvarliga brott och att uttalandena innefattade förtal. I NJA 1987 s. 285 II (tryckfrihetsmål) hade en hemsamarit och hennes man utpekats för att ha avhänt en 89-årig kvinna betydande penningmedel samt frånlurat henne en fastighet. Enligt HD stod det klart att de båda hade utpekats som brottsliga. I NJA 1991 s. 155 (tryckfrihetsmål) dömdes den ansvarige utgivaren för att på löpsedeln ha använt ordet ”knarkkung” om en person som därmed ansågs ha utpekats såsom brottslig, vilket sak- nade all grund. Det andra exemplet på en nedsättande uppgift är att utpeka någon som klandervärd i sitt levnadssätt. Med levnadssätt åsyftas uppenbarligen något annat än en enstaka gärning, det ska vara frågan om upprepade gärningar som karakteriserar den utpekades livsföring. I doktrinen har anförts att ett levnadssätt är klandervärt bl.a. om det kan sägas vara lastbart (t.ex. långvarigt missbruk av alkohol eller narkotika eller sexuell lösaktighet).35 Vidare anförs i doktrinen att det kan vara en nedsättande uppgift att beskylla en kvinna för att vid många tillfällen ha försummat vården av sitt barn eller utpeka någon som aktiv nazist . Detsamma kan gälla påståenden som t.ex. att någon inte respekterar ingångna avtal, är ohederlig, lögnaktig, hänsynslös mot underlydande personal, bedragare eller konstskojare, liksom påstående att ha försökt begå brott som inte är straffbelagt vid försök.36 I NJA 1974 s. 181 fälldes för förtal när en domare påstods ha ”systematiskt visat att han icke vill handlägga målet opartiskt” och ”styrt” protokollen från domstolens sammanträden vilka ”utgör medvetet förvanskade aktstycken”. I ovan angivna NJA 1992 s. 594 var det nedsättande att förmedla den felaktiga uppgiften att målsäg- anden varit med på att ett samlag hon haft med den tilltalade skulle filmas och visas för andra. I tidigare nämnda NJA 1994 s. 637 (tryckfrihetsmål) dömdes utgivaren av en s.k. herrtidning för grovt förtal. En artikel med rubriken ”En smygtitt i kändisarnas hemliga fotoalbum”, innehöll ett fotomontage där målsägandena (ett antal offentliga personer) förekom i sexuella situationer genom att deras ansikten hade fogats samman med andra personers kroppar. Bilderna med tillhörande textvinjetter kunde enligt HD förmedla intrycket att målsägandena var sådana ”kändisar” som enligt den inledande texten är sexuellt lössläppta och perversa. Särskilt i förening med reportaget i övrigt måste bilderna enligt HD anses ägnade att utsätta målsägandena för andras missaktning.37 I NJA 2003 s. 567 bedömdes det som en nedsättande uppgift att lämna en osann uppgift om att en offentlig person skulle medverka i en pornografisk film. I andra stycket av förtalsbestämmelsen finns en särskild ansvars- frihetsregel. Var den tilltalade skyldig att uttala sig eller var det eljest med hänsyn till omständigheterna försvarligt att lämna upp- gift i saken, och visar han att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den, skall ej dömas till ansvar. Tillämpnings- området för förtalsregeln inskränks väsentligt genom denna regel, som innebär att domstolen ska göra en avvägning utifrån intresset av yttrandefrihet och andra priviligierade situationer.38 För att ansvarsfrihetsregeln ska bli tillämplig måste det till att börja med stå klart att det funnits en skyldighet att uttala sig eller att det annars varit försvarligt att lämna uppgiften. 37Jareborg har anfört att det måhända hade varit mer korrekt att döma för förolämpning, a.a. s. 78. 38Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. svarlighet ska bedömas utan sammanblandning med frågan om uppgiften är sann. Exempel på situationer när någon kan åberopa skyldighet att uttala sig är vittnesmål, polisförhör samt andra förhör och utred- ningar som äger rum inför domstolar eller administrativa myndig- heter. Någon större vikt behöver inte läggas vid frågan om veder- börande har t.ex. tjänsteplikt att uttala sig, utan allt som är jämför- ligt med skyldighet att uttala sig får anses innebära att kravet på försvarlighet är uppfyllt.39 I lagtexten anges inte närmare de olika situationer då ett allmänt eller ett enskilt intresse motiverar att lämnandet av en uppgift är försvarligt. Vid försvarlighetsbedömningen måste beaktas att den vidsträckta yttrandefriheten är grundvalen för ett demokratiskt samhällsskick. Det måste finnas utrymme för den offentliga debatten i allmänna angelägenheter. Också andra samhälleliga, kulturella och vetenskapliga frågor måste få ventileras, även om enskilda personer i viss mån skulle angripas i denna diskussion. Ett annat viktigt område, där yttrandefriheten bör särskilt beaktas, är den yrkesmässiga nyhetsförmedlingen.40 Det har även uttryckts i doktrinen att ansvarsfrihetsregeln har störst betydelse för den all- männa nyhetsförmedlingen i massmedia.41 Det är ett allmänt samhälleligt intresse att nyhetsförmedlingen är fullständig och vederhäftig och detta intresse kan därför ofta få väga över den enskildes anspråk på skydd mot kränkande uttalanden. Vad som ibland kallas sensations- eller skandaljournalistik och som inte står i samband med den egentliga nyhetsförmedlingen har inte mot- svarande skydd. De pressetiska publiceringsreglerna ”Etiska regler för press, radio och tv” kan ha ett visst intresse för försvarlighets- bedömningen.42 Vid försvarlighetsbedömningen måste man ta hänsyn till hur och när den nedsättande uppgiften har lämnats. I förarbetena ut- talas förståelse för människors behov av att i umgänget med när- stående och vänner kunna vara mindre nogräknade med vad man säger. Man kan dock – som uttrycks i doktrinen – inte helt förbise att en ärekränkande uppgift som lämnas i en förtrolig krets kan 39Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 74. 40Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 41Strömberg m.fl., Yttrandefrihetsrätt, 2004 s. 77. 42Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. spridas utanför denna. Är det aktuella uppgifter kan det vara för- svarligt att diskutera och tala om sådana, medan det kan vara brottsligt att t.ex. dra fram gamla brottmålsdomar ur glömskan.43 Den som väcker åtal har bevisbördan för att det inte var försvar- ligt att lämna uppgift i saken. Frågan om uppgiftens sanningshalt uppkommer först när det är klarlagt att det var försvarligt att lämna uppgift i saken. Det är då den tilltalade som har bevisbördan för att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den. Den som åtalar kan föra motbevisning. Bevisning om uppgiftens sanningshalt får alltså endast föras då det är klarlagt i målet att det var försvarligt att lämna uppgifterna och förbud mot sanningsbevisning utgör därför huvudregeln.44 Vad gäller kravet på skälig grund så varierar kraven på visad akt- samhet i olika typer av priviligierade situationer.45 När någon vid straffansvar är skyldig att uttala sig är kraven lägst. I andra fall måste krävas att han eller hon har vidtagit skäliga åtgärder för att förvissa sig om uppgiftens sanning. Även om gärningspersonen saknat skälig grund är det en ut- bredd uppfattning att uppgifter som lämnas i en krets av mycket nära anhöriga eller vänner bör anses vara tillåtna.46 Som exempel på gärningar som bör bedömas som grovt förtal har i doktrinen angetts att den lämnade uppgiften innefattar en beskyll- ning om ett grovt brott eller att den på grund av den kränktes ansvarsfulla ställning eller känsliga verksamhet är ägnad att medföra allvarlig skada (t.ex. i form av psykiskt lidande).47 Vidare kan beaktas om det är uppenbart att gärningspersonen insåg att den lämnade uppgiften var osann eller ogrundad eller om dennes motiv var att skada den förtalade och den skada som var att befara inte framstod som alltför ringa.48 43Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 75. 44Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 1 §. 45Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 77. 48Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 2 §. Omfattningen av spridningen ska beaktas vid bedömningen av om brottet ska anses som grovt. I flera fall har också den stora spridningen åberopats som skäl för att döma till grovt brott (se t.ex. NJA 1992 s. 594 och NJA 1994 s. 637). Att en nedsättande uppgift förekommer t.ex. i en tidning eller annan tryckt skrift be- höver dock inte innebära att den fått stor spridning, eftersom det ju kan vara så att endast några få personer kan identifiera den för- talade.49 I doktrinen påpekas även att utvecklingen av internet har gjort det möjligt att sprida uppgifter enkelt och snabbt till ett stort antal personer, men att omfattningen av spridningen även i dessa fall endast är en av flera omständigheter att ta hänsyn till.50 13.3.4Underrättspraxis om förtal – särskilt genom olika former av elektronisk kommunikation Ett stort antal hovrättsfall utvisar att publicering på internet eller annan spridning via internet av filmer med sexuellt innehåll, naken- bilder och liknande har bedömts som förtal eller grovt förtal. Hänvisning görs då regelmässigt till HD:s avgörande NJA 1992 s. 594.51 I ett fall gällde det spridning av smygtagna bilder på en 15- årig flickas underliv.52 I det fallet bifölls åtalet för grovt förtal med hänvisning till HD:s resonemang fall. I ett annat fall fann hovrätten att det saknade betydelse att målsäganden hade samtyckt till att ett samlag hade filmats. Det avgörande var att spridningen hade gett intryck av att hon även hade samtyckt till att samlaget skulle visas för andra.53 I ett ytterligare fall gällde åtalet att en person hade spritt bilder via internet på två barn tillsammans med skildringar av andra barn i barnpornografiska bilder.54 På någon av de barnpornografiska bilderna fanns också en inklippt bild på ett av barnen som var målsägande. Med hänsyn till bildernas innehåll, den spridning som skett samt den risk för spridning och tillgänglighet som är för- 49Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 81. 50Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 5 kap. 2 §. 51Se bl.a. dom i mål B 6229-04, dom i mål B 5007-07 och dom i mål B 4611-11. 52Hovrätten för Övre dom i mål B 653-04. 53Svea hovrätts dom i mål B 6489-06. 54Svea hovrätts dom i mål B 3120-13. knippad med att en bild finns på internet, bedömdes brottet som grovt förtal. I ett annat fall gällde åtalet spridning bl.a. via YouTube av en smygtagen film av en 15-åring som onanerade på en toalett. Hov- rätten biföll åtalet för grovt förtal.55 Mot bakgrund av HD:s resonemang i NJA 1992 s. 594 (att uppgifterna om att det före- kommit ett samlag mellan parterna inte i sig kunde anses nedsät- tande), anförde hovrätten följande: Motsvarande resonemang skulle kunna föras i detta fall. En uppgift om att en person onanerat borde således inte vara nedsättande för veder- börande. Rent faktiskt torde dock många människor uppfatta upp- gifter om onani som i vart fall pinsamma. Prövningen av vad som är en nedsättande uppgift ska vidare inte göras utifrån allmänt rådande värderingar, utan från den berördes utgångspunkt. Avgörande för bedömningen blir därmed ofta värderingarna där den berörde umgås och verkar (se Axberger, Tryckfrihetens gränser s. 233). Filmen med A gjordes när han var och den torde ha spritts främst bland andra ungdomar. Det är enligt hovrättens mening uppen- bart att filmen i denna miljö varit ägnad att utsätta A för andras miss- aktning och faktiskt också gjort det. Som tingsrätten också funnit är därmed de objektiva förutsättningarna för förtalsbrott uppfyllda. Ett annat åtal för förtal, gällde att den tilltalade (en 16-årig flicka) hade på sin Facebooksida lagt ut ett fotografi på målsäganden (en 13-årig flicka) där hon var naken. Av domen framgår att bilden hade visat målsäganden, iklädd trosor och med bar överkropp. På bilden visades inte mer av målsägandens ansikte än hennes haka. Hovrätten biföll åtalet för förtal och anförde i domskälen bl.a. följande:56 Att publicera en nakenbild på en person är, som tingsrätten anfört, vanligen inte förtal; nakenheten i sig anses inte vara en nedsättande uppgift (jfr a.a.). I detta fall är det dock fråga om ett nakenfotografi som enligt hovrättens mening har en tydlig sexuell prägel och som förmedlar intrycket att personen i fråga poserar och sätter fokus på sina bara bröst. Fotografiet ger intrycket att [ND] skulle vara sexuellt utagerande och ha ett behov av att visa sig naken för andra. Mot denna bakgrund, och sett utifrån att [ND] vid gärningstillfället var , måste den bild som nakenfotografiet förmedlar anses ha varit nedsättande för henne. 55Svea hovrätts dom i mål B 2046-08. 56Göta hovrätts dom i mål B 2417-13. I ytterligare ett hovrättsfall kan domstolen sägas ha fört ett allmänt resonemang mer utifrån målsägandens ålder och sociala samman- hang, än vilken konkret uppgift om målsäganden som visningen av ett filmat samlag kunde förmedla.57 I detta mål hade en 17-årig pojke filmat målsäganden när hon hade samlag med honom och när hon hade samlag med en annan ung man. Det var inte visat att filmningen hade skett mot målsägandens uttalade vilja. Den till- talade hade därefter visat filmen för tre andra personer på den fest där händelserna hade utspelat sig. Hovrätten dömde för grovt för- tal. Utan att närmare ange vilken nedsättande uppgift om måls- äganden som visningen av filmen hade förmedlat, anförde hov- rätten i sina domskäl bl.a. att målsäganden var . Vidare framhölls att filmen hade visats för andra ungdomar i hennes umgängeskrets på en mindre ort. Det var enligt hovrättens mening uppenbart att filmen i denna miljö hade varit ägnad att utsätta henne för andras missaktning. I flera fall som bedömts som grovt förtal har åtalen gällt sprid- ning av bilder genom kontaktannonser på internet, varvid det getts sken av att målsäganden sökt sexuella kontakter eller erbjudit sexuella kontakter mot betalning.58 Att på olika forum på internet ge sig ut för att vara en annan person, har även i flera andra fall bedömts som förtal. I ett fall gällde åtalet att en person olovligen hade lagt upp en sida på Facebook i målsägandens namn och med en bild av målsäganden som profilbild.59 Sidan hade bl.a. innehållit information av privat natur, såsom var hon arbetade, samt ett sextiotal nakenbilder före- ställande målsäganden. Hovrätten bedömde liksom tingsrätten att gärningen – bl.a. med beaktande att det hade varit ett led i systematiska trakasserier av målsäganden – skulle bedömas som grovt förtal. Ett annat fall gällde också förespeglande av att vara någon annan. Community hade alla medlemmar en presentation som kunde förses med text och bilder. De tilltalade hade skapat en falsk sådan presentation i målsägandens namn. I en text i presen- 57Svea hovrätts dom i mål B 11695-13. Hovrätten för Nedre beslut i mål B 1094-08 att inte meddela prövningstillstånd, RH 2002:71 och dom i mål B 7837-03. 59Hovrätten för och dom i mål B 570-11. tationen hade bl.a. uttalats ”vit” och ”foster- land inga negrer i mitt land”. Hovrätten kom fram till att de åsikter som målsäganden på det sättet hade tillvitats, innebar att han hade utsatts för ett förtalsbrott.60 Hovrätten fann dock inte att brottet var att anse som grovt. I ytterligare ett fall dömdes en tonårsflicka för förtal, efter att ha skapat ett konto på ett internetforum i en klasskamrats namn och där skrivit otrevliga saker till sig själv. Genom att tillvita klasskam- raten att ha legat bakom de otrevliga påståendena, hade den till- talade enligt domen lämnat en nedsättande uppgift om klass- kamraten.61 I många fall är det kombinationen av bild och text som utgör förtal, där en identifierbar bild av målsäganden utgör det sätt på vilket målsäganden utpekas. I ett fall avsåg brottet att de tilltalade hade satt samman bilder på och texter om målsägandena och där- efter spritt filmen genom att lägga ut den på YouTube samt via chatprogrammet MSN.62 Uppgifterna i texterna, i kombination med bilderna, hade enligt avgörandet varit kränkande och av sexuell karaktär och därför varit ägnade att utsätta respektive målsägande för andras missaktning. I flera fall har åtalet gällt bilder som publicerats på Instagram tillsammans med kränkande och nedsättande texter. I ett fall hade gärningspersonerna valt vilka de skulle utpeka genom att klicka runt på Facebook och Instagram. Bilder på personer – i kombi- nation med nedsättande texter – hade därefter lagts ut på ett konto på Instagram.63 I ett annat fall hade de tilltalade genom ett Insta- gramkonto uppmanat andra att via chattprogrammet Kik komma in med tips på ”orrar” (i betydelsen ”horor” eller slampor), varefter nedsättande kommentarer från ”tipsarna” lades ut på Instagram.64 I båda fallen bifölls åtalen för grovt förtal. 60Hovrätten för Västra dom i mål B 4503-05. 61Göta hovrätts dom i mål B 2228-14. 62Hovrätten för Västra dom i mål B 2111-10. 63Hovrätten för Västra dom i mål B 4638-13. 64Göteborgs tingsrätts dom i mål B 705-13 (det s.k. Instagrammålet), endast skadeståndsdelen prövades av hovrätten (Hovrätten för Västra dom den 6maj 2014 i mål T 3485-13). Målet berörs mer utförligt tidigare i detta avsnitt. Särskilt om ansvar för uttaladen i kommentarsfält I några tvistemål gällande skadestånd för förtal har det prövats om den som innehar en blogg kan bli skadeståndsskyldig för kom- mentarer/inlägg som andra personer har gjort på bloggen. I ett tvistemål gällde talan om skadestånd för förtal på en mode- rerad blogg. Svaranden (en privatperson) hade en blogg och god- kände där i förväg (dvs. modererade) inlägg från andra personer. Ett inlägg från en tredje person på bloggen handlade om käranden i målet. Käranden gjorde gällande att inlägget utgjorde förtal och att den som var ansvarig för bloggen ansvarade för inlägget. Hovrätten konstaterade att svaranden i målet hade drivit bloggen. Att den var modererad innebar att inläggen inte hade spritts på hemsidan utan svarandens godkännande. Enligt hovrätten hade svaranden därigenom på ett aktivt sätt medverkat till att uppgifterna spritts vidare och hans agerande hade varit en förutsättning för att uppgifterna överhuvudtaget skulle ha publicerats. Han måste därför enligt hovrätten ses som gärningsperson till förtalsbrottet. Motsvarande bedömning om ansvaret för inlägg på en mode- rerad blogg förekommer i ett annat hovrättsavgörande.65 I ett annat tvistemål om förtal behandlades ett uttalande på en omodererad blogg. Tingsrätten ogillade talan. Enligt tingsrätten var frågan i målet om underlåtenheten att radera kommentaren innebar att ideell skada pga. förtal hade uppkommit. Tingsrätten anförde att ”Garantansvaret för den som tillhandahåller en webbsida på sätt Juridikfronten gjort får anses uttömmande reglerat i 5 § BBS- lagen”. Då 5 § inte omfattar förtal kunde talan enligt tingsrätten inte bifallas.