sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Eftersom det är en sådan brottskonstruktion, finns det utifrån allmänna rättssäker- hets – och legalitetsaspekter ett starkt egenvärde att det är tydligt för den enskilde vad som förväntas av denne för att undvika straff- ansvar. I våra fortsatta överväganden blir utgångspunkten att det finns ett behov av att utvidga BBS-lagen till att omfatta fler brott än och att en sådan utvidgning kan göras om den inte blir större än att Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor yttrandefriheten fortfarande värnas och kraven på rättssäkerhet och legalitet tillgodoses. Förslag: hot och olaga integritetsintrång ska omfattas av en utvidgning av straffansvaret enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla ska alltså, utöver vad som gäller , vara skyldig att ta bort ett meddelande från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet, om med- delandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bestäm- melserna i 4 kap. 5 § om olaga hot eller 4 kap. 6 b § om olaga integritetsintrång. I de fall meddelandets innehåll är sådant som avses i bestäm- melsen om olaga integritetsintrång får brottet åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Bedömning: Utvidgningen av straffansvaret enligt lagen (1998:112) om elektroniska anslagstavlor bör inte gälla ofred- ande, förtal eller förolämpning. I våra direktiv anges att vi särskilt ska beakta om de brottstyper som skulle kunna vara aktuella vid en utvidgning av straffansvaret enligt BBS-lagen är utformade på ett sådant sätt att tillhanda- hållaren har en realistisk möjlighet att ta ställning till om med- delandet är brottsligt. När BBS-lagen infördes diskuterades vilka brottstyper som var lämpliga att inkludera. I det sammanhanget anförde regeringen:60 Om skyldigheten att ta bort meddelanden gällde alla slag av brottsliga gärningar skulle man kunna invända att reglerna skulle bli svåra att följa. Informationsflödet är ibland för stort för att den som tillhanda- håller tjänsten systematiskt skall kunna granska och bedöma alla 1997/98:15 s. 16 f. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor meddelanden som förmedlas. För att göra det praktiskt möjligt för till- handahållaren att efterleva lagen bör det straffbara området, i vart fall som ett första steg, begränsas till att avse vissa brott mot allmän ord- ning och intrång i upphovsrätten m.m. I det första fallet är det normalt sett möjligt att göra en bedömning som grundas enbart på med- delandets innehåll, dvs. av tillhandahållaren kända faktorer. Skyldig- heten att ta bort meddelanden bör därför knytas till om meddelandet har ett sådant innehåll som avses i bestämmelserna i 16 kap. 5, 8, 10 a eller 10 b § om uppvigling, hets mot folkgrupp, barn- pornografibrott respektive olaga våldsskildring. Den typ av med- delanden som avses i de angivna bestämmelserna är relativt sett enkla att identifiera och en bedömning av innehållet kan göras utifrån objektiva kriterier. När det gäller ett upphovsrättsligt skyddat meddelande bör ansvaret för tillhandahållaren knytas till om användaren genom att sända in meddelandet har gjort intrång i upphovsrätt eller i rättighet som skyddas genom föreskrift i 5 kap. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Eftersom elektroniska anslagstavlor ofta tillhandahålls av personer som inte yrkesmässigt sysslar med tjänsterna är det inte realistiskt att begära att den som tillhandahåller tjänsten skall kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragningsproblem. Det bör därför ställas upp en begränsning i skyldigheten att avlägsna vissa meddelanden som tar sikte på hur tydligt meddelandets innehåll är. Skyldigheten bör därför finnas endast när det är uppenbart att ett meddelande har sådant innehåll som avses i de ifrågavarande lagrummen i 16 kap. eller att användaren har gjort intrång i upphovsrätt m.m. I BBS-lagen inkluderades vissa brott mot allmän ordning i 16 kap. BrB. Det antogs att det normalt sett är möjligt att göra en bedöm- ning av om meddelandet i sig utgör brott grundat enbart på med- delandets innehåll (dvs. kända faktorer för tillhandahållaren). Dessa brott kan sägas vara enkla att identifiera och en bedömning kan göras utifrån objektiva kriterier. Det är också fråga om brottstyper där brottets fullbordanspunkt sammanfaller med att de sprids – dvs. som de sänds in till en elektronisk anslagstavla. Frågan för oss är vilka brott mot den personliga integriteten som med en analys av kravet på tydlig och rättsäker lagstiftning bör kunna inkluderas i BBS-lagens ”brottskatalog”. Vi ska enligt direk- tiven särskilt beakta om de brottstyper som skulle kunna vara aktuella är utformade på ett sådant sätt att tillhandahållaren har en realistisk möjlighet att ta ställning till om meddelandet är brotts- ligt. Rent allmänt kan det sägas vara svårare att objektivt – endast utifrån meddelandets innehåll – avgöra om ett meddelande har ett Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor brottsligt innehåll när det är fråga om integritetskränkande brott i jämförelse med brott mot allmän ordning. Förutsättningarna för detta måste dock övervägas särskilt för varje brottstyp. 16.5.2Ska olaga hot inkluderas? hot omnämns i våra direktiv som exempel på brott som skulle kunna inkluderas i en utvidgning av BBS-lagens tillämp- ningsområde (bestämmelsen behandlas utförligt i kapitel 11 där vi även föreslår att tillämpningsområdet ska utvidgas). hot utgör ofta ett allvarligt angrepp på någons personliga integritet. Det är ett brott mot person och förutsätter därför att hotet riktar sig mot någon person eller mot en avgränsad grupp av personer. Det finns flera fall i praxis där hot som lagts ut på olika öppna internetsidor har bedömts som olaga hot, vilket förutsätter att uppsåt förelegat att hotet skulle komma den hotades kännedom och att det faktiskt också har skett.61 Att ett uttalande innebär exempelvis ett hot om våld är ofta tydligt redan genom dess ordalydelse. I många fall kan därför till- handahållaren ha en realistisk möjlighet att ta ställning till om med- delandet är sådant som avses i bestämmelsen om olaga hot. Detta gäller enligt vår bedömning även med beaktande av kravet att det ska vara uppenbart för tillhandahållaren att meddelandet är ett olaga hot. De ändringar av bestämmelsen om olaga hot som vi föreslår i avsnitt 11.5 och som innebär att också hot mot någons frihet eller frid i vissa fall kan straffas för olaga hot föranleder inte någon annan bedömning. Det blir allt mer vanligt att elektroniska anslagstavlor används när hot framförs. Om någon framställer hot mot någon annan på ett sätt som gör det möjligt för många andra att uppfatta, finns det risk att andra inspireras och att flera hot framförs på internet. Det förekommer mer eller mindre organiserade ”drev” på internet, där ett stort antal personer uttalar sig nedsättande, kränkande eller hot- fullt mot en enskild person. Det kan finnas begränsade möjligheter att beivra sådana brott genom att rikta ansvaret mot var och en som skickar in meddelanden – inte minst om det sker anonymt. 61 Se återgivna rättsfall i avsnitt 11.3.3. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor som tillhandahåller ett forum där sådant förekommer skulle bli skyldig att agera enligt BBS-lagens bestämmelser, om olaga hot skulle vara ett av de brott som anges i BBS-lagens ”brottskatalog”. Det straffrättsliga skyddet mot sådana kollektiva (eller i vart fall upplevt kollektiva) angrepp skulle därigenom kunna förstärkas. Enligt vår bedömning finns det ett stort behov av att motverka att hot publiceras på internet och därmed ett starkt skäl för att utvidga BBS-lagen till att omfatta olaga hot. En särskild aspekt på brottstypen olaga hot väcker dock en frågeställning. För att ett olaga hot ska vara fullbordat, förutsätts att hotet har kommit till den hotades kännedom. Försök till olaga hot är inte heller straffbart. Detta innebär att ett meddelande som t.ex. innefattar hot om våld mot en person inte utgör brott, bara genom att det sänds in till en elektronisk anslagstavla. Först när det kommit den hotade till del har det begåtts ett brott. Om till- handahållarens ansvar ska vara knutet till att meddelandet innebär ett brott, kommer det inte inträda någon skyldighet för denne att ta bort meddelandet förrän det nått den hotade. Det skulle visser- ligen vara lagtekniskt möjligt att ålägga tillhandahållaren ett ansvar i ett tidigare skede, dvs. att ålägga denne att ta bort meddelanden redan innan de nått den hotade. Det skulle då anges i BBS-lagen att ansvaret för tillhandahållaren inträder utan att meddelandet nått den hotade. I sådant fall skulle dock tillhandahållaren ha ett vidare straffrättsligt ansvar än den som sänt in meddelandet (dvs. gär- ningspersonen till brottet olaga hot). Det framstår knappast som rimligt. Den straffsanktionerade skyldigheten att ta bort med- delandet eller på annat sätt förhindra vidare spridning bör därför inträda först när hotet är fullbordat, dvs. när det kommit den hotade till del. I avsnitt 16.4.1 gör vi bedömningen att det finns behov av att se över BBS-lagen på ett övergripande och samlat sätt. Vid en sådan översyn kan det finnas anledning att överväga hur tillhandahållarens ansvar bör vara utformat beträffande brott som inte fullbordas redan genom att ett uttalande tillgängliggörs, t.ex. olaga hot. Att ett olaga hot kan bli fullbordat efter det att det lagts ut är dock inte ett problem som bör överdrivas, utifrån hur det kan antas komma att fungera i praktiken. Även om tillhandahållaren inte kommer att kunna veta om brottet är fullbordat, så hindrar det inte att meddelandet tas bort. I praktiken kommer alltså tillhanda- Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor hållaren knappast avstå från att ta bort ett meddelande som uppen- bart innebär ett olaga hot, bara för att denne inte har vetskap om hotet ännu kommit till den hotades kännedom. Det kommer därför att finnas en stark preventiv effekt av lagstiftningen, även om det straffrättsliga ansvaret i vissa fall i realiteten är uteslutet. Om den hotade fått del av hotet har denne under alla förhållanden möjlighet att vidta åtgärder för att få bort hotet genom att uppmärksamma tillhandahållaren, som åtminstone då blir skyldig att ta bort det. Någon särskilt konstruktion som tidigarelägger ansvaret för till- handahållaren bör därför inte införas. Vår slutsats blir att de skäl som talar för att olaga hot bör ingå i BBS-lagens brottskatalog är relevanta och hållbara och att risken för att fler meddelanden än nödvändigt tas bort får anses vara liten. Meddelanden som uppenbart är sådana som avses i bestämmelsen om olaga hot bör alltså inkluderas i BBS-lagens ”brottskatalog”. 16.5.3Ska olaga integritetsintrång inkluderas? Vi förslår i avsnitt 10.6 att det i 4 kap. BrB ska införas en ny straff- bestämmelse om olaga integritetsintrång till skydd för den person- liga integriteten. Bestämmelsen tar sikte på intrång i integriteten genom spridning av typiskt sett integritetskränkande uppgifter eller bilder, t.ex. uppgifter om sexualliv och hälsa eller bilder där någons nakna kropp exponeras. Brottet ska enligt förslaget anses fullbordat när bilden eller uppgiften har tillgängliggjorts för andra. Om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig ska det inte dömas till ansvar. Vid olika hearings som utredningen har haft har det framförts att en stor del av den kränkning som en spridning av integritets- kränkande bilder eller uppgifter innebär, ligger i att uppgifterna finns kvar där de har publicerats. Det har också framkommit ett starkt behov av en reglering som innebär att det blir lättare att få bort det som har publicerats. Det finns alltså ett stort sakligt behov att kunna vända sig mot den som tillhandahåller ett forum för spridningen, dvs. tillhandahållaren av anslagstavlan. Genom att lägga ett större ansvar på tillhandahållaren blir det alltså ökade möjligheter att minska både förekomsten och spridningen av integritetskränkande uppgifter via olika sajter och sociala medier. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Genom att brottet omfattar bilder eller andra uppgifter som är ägnade att – dvs. typiskt sett kan – medföra kännbar skada, finns det en realistisk möjlighet för tillhandahållaren att ta ställning till om ett meddelande utgör olaga integritetsintrång. Genom kravet på att det uppenbart ska vara frågan om ett meddelande som innebär ett olaga integritetsintrång, kommer tillhandahållarens ansvar liksom i fråga om de brottstyper som omfattas att avgränsas på ett rimligt sätt. Ansvar för brottet olaga integritetsintrång ska inte inträda om det var försvarligt att sprida uppgifterna. I de fall då det är fråga om uppenbara fall av olaga integritetsintrång, t.ex. mycket integritetskänsliga bilder med sexuellt innehåll, torde det även kunna vara uppenbart för tillhandahållaren att spridningen inte är försvarlig. Uppgifter som gäller någons helt privata sfär ligger typiskt sett väsentligt vid sidan om sådant som syftar till debatt och opinions- bildning. Avståndet i detta avseende måste anses större än vid vissa uttalanden som möjligen skulle kunna bedömas som ofredande, förolämpning eller förtal. Risken för att en utvidgning av BBS- lagen till att gälla olaga integritetsintrång skulle leda till en onödigt hård självcensur och hämmad yttrandefrihet bedömer vi därför som liten. Vår slutsats blir att meddelanden som uppenbart är sådana som avses i bestämmelsen om olaga integritetsintrång (enligt vad vi föreslår i avsnitt 10.6) bör inkluderas i BBS-lagens ”brottskatalog”. Detta kan motiveras utifrån nya skyddsbehov och kan väl försvaras även utifrån yttrandefrihetsaspekter. Vi föreslår i avsnitt 10.6.7 att olaga integritetsintrång ska åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detta motiveras av att den som har utsatts för olaga integritetsintrång kan ha en befogad anledning att vilja undgå den ytterligare exponering som ett åtal kan medföra. Motsvarande åtalsprövningsregel bör därför införas i de fall tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla underlåtit att ta bort ett meddelande som utgör ett sådant brott, eftersom expo- neringen av uppgifterna kan bli densamma i ett sådant mål. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor 16.5.4Ska ofredande inkluderas? Av förarbetena till den nuvarande lagstiftningen framgår att det för ett straffbart ofredande förutsätts att gärningen inneburit en kännbar fridskränkning. I avsnitt 12.5 föreslår vi en ny lydelse av ofredandebestämmelsen, där det framgår redan av lagtexten att brottet ska vara ägnat att innebära en kännbar fridskränkning. I det sammanhanget föreslår vi att en gärning ska kunna utgöra ofred- ande, även om inte den drabbade uppfattade angreppet när det företogs utan först . Våra förslag till ändrad lydelse syftar bland annat till att ofredandebrottet i större utsträck- ning ska kunna tillämpas vid kännbara fridsstörningar som sker genom elektronisk kommunikation. Även med detta sagt, framstår det som tveksamt om ofredande bör inkluderas i BBS-lagens ansvarsområde. Ofredande i form av elektronisk kommunikation sker ofta genom upprepade meddelanden, där den samlade effekten innebär en kännbar fridskränkning. När ofredandet beror mer på frekvens än på innehåll så passar inte ett ansvar enligt BBS-lagen, som ju tar sikte på meddelandets innehåll. I hittillsvarande praxis har det funnits ett mycket litet utrymme för att bedöma ett enstaka uttalande som ofredande med anledning av i första hand uttalandets innehåll. Även om detta i någon mån kommer att vidgas genom vårt förslag till ny lydelse av ofredandebestämmelsen, kommer ut- rymmet även fortsättningsvis att vara litet. Det är enligt vår mening svårt att se att det någonsin skulle kunna vara uppenbart för till- handahållaren av en elektronisk anslagstavla att ett uttalande utgör ett ofredande. Att många människor angriper någon kan – i olika avseenden – tillmätas betydelse vid frågan om det före- ligger ett straffbart ofredande. Det är då fråga om att bedöma ett meddelande i en viss kontext, vilket också är svårförenligt med det ansvar som gäller enligt BBS-lagen. Om ofredande ingick i BBS- lagens ”brottskatalog” skulle det sammantaget uppkomma osäker- het hos tillhandahållarna gällande omfattningen av det straffrätts- liga ansvaret. Det skulle kunna verka begränsande för yttrande- friheten på ett olyckligt sätt. Slutsatsen blir därför att ofredande inte bör ingå i ett utvidgat ansvar för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor 16.5.5Ska förtal inkluderas? Brottet förtal sker ofta i digitala medier och genom internet (brottstypen behandlas utförligt i kapitel 13 där vi även föreslår att straffansvaret i visst avseende ska förtydligas). Förtal förutsätter att en nedsättande uppgift har lämnats till någon annan än den ut- pekade. Först då är brottet fullbordat. I praxis torde det dock i många fall presumeras att uppgiften kommit någon till del när den har lagts ut på internet. För den utpekade är det av stort intresse att uppgifter tas bort och att vidare spridning av uppgifterna i möjligaste mån hindras. Mot den bakgrunden finns det ett stort sakligt behov att kunna vända sig mot den som tillhandahåller ett forum för spridningen, dvs. tillhandahållaren av den elektroniska anslagstavlan. Förtalsbrottet är dock komplicerat till sin natur och det kan därför ifrågasättas om tillhandahållaren kan ha en realistisk möjlig- het att ta ställning till om ett meddelande utgör förtal. Straffansvar för förtal förutsätter för det första att det ska vara fråga om en uppgift. Som utvecklas i avsnitt 13.5.3 är det inte alltid självklart var gränsen går mellan uppgifter och rena värdeomdömen vilka inte omfattas av förtalsansvar. Straffbarhet för förtal förutsätter vidare att uppgiften om den angripne är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Ut- trycket ”ägnad att” innebär att uppgiften ska vara sådan att den typiskt sett ska duga för att andra personer ska kunna förlora aktningen för den person som uppgiften rör. Utgångspunkten för bedömningen av en persons anseende är den sociala värderingen på dennes ort och inom den egna samhällsgruppen eller person- kretsen. Ansvar för förtal inträder inte om den som uttalar sig var skyldig att uttala sig eller var det annars med hänsyn till omständig- heterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, och denne visar att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den. De olika rekvisit som ska prövas vid bedömningen av om ett uttalande utgör förtal innebär att det inte ofta är fråga om några helt självklara bedömningar. Det skulle därför mycket sällan vara uppenbart för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla att ett meddelande utgör förtal. Om förtal ingick i BBS-lagens brotts- katalog skulle det – i likhet med vad vi anför gällande ofredande – riskera att skapa osäkerhet hos tillhandahållaren gällande omfatt- SOU 2016:7 Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor ningen av dennes ansvar och verka begränsande för yttrande- friheten. I vissa fall bedöms spridning av bilder och filmer med sexuellt innehåll som förtal.62 I sådana fall kan svårigheterna i att bedöma det uppenbart brottsliga vara väsentligt mindre. Vi har i avsnitt 10.6 föreslagit att sådana gärningar framöver ska omfattas av en ny straff- bestämmelse, olaga integritetsintrång. Vi föreslår tidigare i detta avsnitt att olaga integritetsintrång ska ingå i BBS-lagens ”brotts- katalog”. Vår slutsats blir mot denna bakgrund att förtal inte bör ingå i ett utvidgat ansvar för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla. 16.5.6Ska förolämpning inkluderas? Förolämpning förutsätter att det aktuella uttalandet riktar sig till den berörda personen själv. Det innebär att nedsättande uttalanden som publiceras exempelvis på någon webbsida sällan kan bedömas som förolämpning (se avsnitt 14.3 där detta redovisas utförligare). Ur det perspektivet framstår skälen för att inkludera förolämpning i BBS-lagens ”brottskatalog” som svaga. Det kan visserligen i många fall finnas goda möjligheter för till- handahållaren att göra en bedömning om ett uttalande – bortsett från kravet att det ska riktas till den utpekade personen – uppen- bart utgör en förolämpning. Även andra skäl talar dock emot att inkludera förolämpning. För det första kan förolämpning endast i några särskilt angivna situationer bli föremål för allmänt åtal. Dessutom kan det över- vägas om brottet är så allvarligt att ett ansvar enligt BBS-lagen bör åläggas en tillhandahållare av en elektronisk anslagstavla. De yttrandefrihetsaspekter som berörts ovan – bland annat att ett om- fattande ansvar kan verka begränsande och medföra en onödig självcensur – bör enligt vår mening här vinna företräde. Vår slutsats blir mot denna bakgrund att förolämpning – även med beaktande av de förändringar vi föreslår i avsnitt 14.6 – inte bör ingå i ett utvidgat ansvar för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla. 62 Se avsnitt 10.2.1 och 13.3.4. Bestämmelserna om brottskadeersättning i brottsskadelagen (2014:322), (BrSkL), reglerar under vilka förutsättningar enskilda som utsatts för brott har rätt till ersättning från staten. Efter en ansökan kan (BrOM), om förutsättning- arna är uppfyllda, bevilja ersättning för den skada som sökanden orsakats genom brott. Regleringen gällande brottsskadeersättning har ett nära samband med den civilrättsliga regleringen i skade- ståndslagen (1972:207), (SkL). Brottsskadeersättningen bestäms i huvudsak enligt skadeståndsrättsliga principer och då i första hand enligt bestämmelser i . Det kan uttryckas på så sätt att rätten till brottsskadeersättning förutsätter att den skadelidande skulle ha varit berättigad till skadestånd från skadevållaren om en civilrättslig talan hade väckts. Bestämmelserna om brottsskadeersättning avser att täcka fall där det av olika anledningar inte går att få skade- ståndsersättning av den som har vållat skadan. Det kan t.ex. handla om att skadevållaren är okänd eller inte kan betala skadeståndet och då någon försäkringsersättning inte har betalats ut. Enligt våra direktiv ska vi överväga om brottsskadeersättning för kränkning ska kunna betalas ut vid mer kvalificerade ärekränk- ningsbrott. Eftersom det finns ett nära samband mellan brottsska- deersättning och skadestånd presenteras inledningsvis under vilka förutsättningar ersättning för kränkning kan utgå enligt den civil- rättsliga regleringen i SkL. Därefter presenteras hur rätten till brottsskadeersättning är reglerad. Efter det beskrivs vilka ställ- ningstaganden lagstiftaren har gjort beträffande brottsska- deersättning för kränkning vid ärekränkningsbrott. mer in på våra överväganden och förslag berörs i korthet BrOM:s praxis gällande ärekränkningsbrott. I 2 kap. 3 § SkL finns bestämmelsen om skyldighet att betala er- sättning för kränkning genom brott. Den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ska ersätta den skada som kränkningen innebär. Bestämmelsen gäller alltså brott som angriper den skade- lidandes personliga integritet. Den skada som ersätts har i tidigare bestämmelser betecknats som ”lidande”. Enligt den numera upphävda 1 kap. 3 § SkL skulle bestämmelserna om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten, genom annat ofredande som inne- fattar brott, genom brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning eller olaga diskriminering eller genom ärekränkning eller dylik brottslig gärning.