sou · H4B34 · 2016-01-15 00:00:00 — Av utredningen framgick också att rektorn hade nekat elever från en annan skola att nyttja skolans lokaler. JO anförde att några regler som klargör på vilka villkor av elever organiserade och anordnade utställningar ska få förekomma i skolan fanns veterligen inte. Redan med hänsyn till att utställningar normalt kräver utrymme inom skolan tedde det sig emellertid naturligt en- ligt JO att tillstånd skulle sökas hos rektorn eller i tveksamma fall hos skolans samarbetsnämnd. JO uttalade vidare att hinder för utställ- ningens anordnade kunde mötas av bl.a. utrymmesskäl. Däremot var det mera tveksamt om själva innehållet i elevernas utställning borde få utgöra hinder för dess anordnande eller berättiga till ingrepp mot den. Det fanns inte skäl att rikta någon kritik mot rektorn vad gällde hans åtgärder att ta bort utställningsmaterialet från de lokaler där det satts upp. I det första skedet hade ju utställningen vållat skada på skolans egendom och det stod därför enligt JO helt klart att in- greppet var befogat. Vid det andra tillfället hade utställningen utan vidare plötsligt ställts upp i en skolkorridor och medfört uppenbar risk för störning av ordningen inom skolan. Detta var nog skäl för att låta ta bort utställningen. Enligt JO borde dock rektorn ha avstått från att låta sin uppfatt- ning om innehållet i utställningen inverka på sitt ställningstagande till utställningen. JO hänvisade till 6 kap. 2 § TF och anmärkte att innehållet inte kunde ha verkat förråande eller ha medfört allvarlig fara för elevernas sedliga fostran. Den provokativa tendensen i ut- ställningen kunde i stället lämpligen ha gett uppslag till ett moment i undervisningen eller till en mera allmän diskussion i skolan. När det gällde avvisningen av utomstående personer som tänkt nyttja skolans lokaler fann JO att rektorn inte saknat fog för sitt ingripande, särskilt med hänsyn till ”erfarenheterna av hur repre- sentanter för dessa främmande grupper tidigare uppträtt inom skolan”. Det framgick i utredningen att en av dessa ynglingar hade klistrat på väggen i kafélokalen och alltså stört ordningen i skolan. JO 1973 s. 491 Fråga om en skola kan ingripa mot spridning av tryckt skrift inom skolan I ett ärende som gällde försäljning av Clartés skrift Skolan ljuger ställdes frågan om en skola kan ingripa mot spridning av tryckt skrift inom skolan. JO erinrade om bestämmelsen i 1 kap. 2 § TF där det slås fast att en myndighet eller annat allmänt organ inte får på grund av en tryckt skrifts innehåll hindra dess spridning bland allmänheten genom åtgärd som inte har stöd i tryckfrihetsförordningen. JO anförde vidare att bestämmelsen alltså innebär att en rektor för en skola inte på grund av en tryckt skrifts innehåll får vidta någon åtgärd som innebär hindrande av skriftens försäljning eller spridning i övrigt bland eleverna, om det inte är särskilt sanktionerat i tryckfrihets- förordningen. En sådan särskild sanktion är beträffande tryckt skrift som genom sitt innehåll kan verka förråande eller annars medföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran (6 kap. 2 § TF). Förbudet för det allmänna att hindra en tryckt skrifts spridning hänför sig endast till ett hindrande som sker med utgångspunkt i skriftens inne- håll. JO framhöll att förbudet däremot inte gäller hindrande som grundas på ordningsskäl. Det i ärendet aktuella förbudet på skolan hade inte skett med utgångspunkt i några bedömningar av skrifter- nas innehåll utan enbart av ordningsskäl. Förbuden var alltså inte i strid med tryckfrihetsförordningen. JO uttalade att en ordningsregel på en skola med innebörd att det inte är tillåtet med försäljning av tryckta skrifter eller att det endast är tillåtet efter särskilt medgivande strider inte mot tryckfri- hetsförordningen. I fråga om den senare regeln gäller dock detta en- dast under förutsättning att bedömningen enbart sker utifrån ord- ningsskäl. Ett medgivande får alltså inte vägras på grund av en skrifts innehåll, om detta inte är sådant som sägs i 6 kap. 2 § TF. JO 1974 s. 566 Angående rektors ingripande mot elevers utställning i skola En rektor ingrep mot en utställning gjord av elever på skolan. Temat på utställningen var Att möta våld och hade satts upp av några lärare, utan att rektorn hade tillfrågats, i skolkorridoren. Rektorn avlägs- nade vissa inslag av utställningen som avsåg att illustrera ekonomiskt våld under åberopande av 12 kap. 7 § skolstadgan. Enligt denna be- stämmelse hade rektor att främja samarbetet mellan hemmen och . Rektorn anförde att ett föräldramöte skulle hållas på skolan och att han avlägsnade de delar av utställningen som kunde bli orsak till irritation från ett flertal föräldrars sida på grund av det politiska kontroversiella innehållet. JO hänvisade till JO:s ämbetsberättelse 1972 s. 442 och instämde i uttalandet att redan med hänsyn till att utställningar normalt krä- ver utrymme inom skolan ter det sig naturligt att söka tillstånd hos i första hand rektorn. Med denna utgångspunkt framstod det alltså som fel från de lärares och elevers sida som arrangerade utställningen i skolkorridoren att göra det utan att först ha inhämtat rektorns medgivande. Genom att inte direkt ingripa mot utställningen, fick dock rektorn anses ha gett sitt tysta samtycke till den. JO anförde att det är diskutabelt i vad mån en rektor bör kunna ta hänsyn till innehållet i de budskap och åsikter som en utställning avser att förmedla. JO hänvisade till bestämmelserna i 16 kap. 12 § och 6 kap. 2 § TF och anförde att det dock klart torde åligga rektor att tillse att utställningen inte innehåller något som kan verka förråande eller annars medföra allvarlig fara för de ungas sed- liga fostran. JO refererade därefter till dels JO:s ämbetsberättelse 1970 s. 294, dels JO:s ämbetsberättelse 1973 s. 491. Med utgångs- punkt i de uttalanden som görs i dessa fall gjorde JO bedömningen att rektorn var i sin fulla rätt att av lokalvårds- och ordningsskäl förbjuda utställningen i skolans lokaler och av samma skäl besluta om utställningens nedtagning om den skulle visa sig vara till men i dessa hänseenden. borde dock det kravet kunna ställas på rektorn att han därvid beaktade det allmänna intresset av fri och allsidig information och inte utan verkligt vägan- de ordningsskäl förbjöd utställningen eller beslutade att den skulle tas ned. Dessutom hade rektorn att beakta vad som angavs i läro- planen om främjandet av utställningar som medel att aktivera elever- na och låta dem delge varandra sina idéer. Rektorn hade vidare både rätt och skyldighet att se till att utställningen inte innehöll något som kunde verka förråande eller annars medföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran. JO konstaterade att rektorns åberopande av 12 kap. 7 § skol- stadgan innebar att han satte intresset av ett gott samarbete mellan skolan och föräldrarna framför intresset av fri information och fritt meningsutbyte inom skolan. JO anförde att i vad mån och på vad sätt en fri åsiktsbildning och fri information ska främjas i grund- skolan var en i betydande grad öppen fråga. Till dess mera preciserade riktlinjer dragits upp ställdes skolledningen i den praktiska tillämp- ningen inför bedömningar och värderingar som gav utrymme för skilda ställningstaganden. Visst rum måste därför enligt JO i och för sig anses ha funnits för ett sådant ställningstagande som rektorns i det aktuella fallet. Mot denna bakgrund ansåg JO att rektorn inte kunde läggas till last för sitt handlande – trots att JO för egen del ansåg att det av rektorn åberopade samarbetsintresset utgjorde en oegentlig och inte tillräckligt tungt vägande grund för ingripande mot utställningen. Ingripandet borde alltså enligt JO ha undvikits i den fria åsiktsbildningens intresse. JO 1977/78 s. 332 Fråga om förvägrad upplåtelse av en gymnasieskolas tryckeriresurser för framställning av skoltidning med ifrågasatt pornografiskt innehåll En rektor hade anhållit hos skolstyrelsen om ekonomiskt bidrag för tryckning av elevtidningen . Skolstyrelsen beslutade att be- myndiga rektorn att överskrida sitt anslag för skrivmaterial m.m. i den utsträckning som var nödvändig för att täcka de kostnader för skoltidningen som elevkåren inte kunde klara. Innan tryckningen av ett nummer av tidningen tog de elever som arbetade med tidningen tillbaka manuskriptet. JO konstaterade att omständigheterna kring tillbakadragandet var oklara. Klart stod emellertid att rektorn hade bedömt att en illustration i tidningen var pornografisk. JO utgick i sin prövning från att eleverna åtminstone getts den uppfattningen att ytterligare tryckning med tillhandahållande av skolans material inte skulle tillåtas innan ansvarighetsförhållandena för tidningen prövats. JO anförde att det klandrade förfarandet att rektorn inte ställde skolans tryckeriresurser till förfogande inte var sådant att det om- fattades av bestämmelsen i 1 kap. 2 § TF. I stället konstaterade JO att saken gällde vilka begränsningar en skolstyrelse kan föreskriva för sitt stöd av en skoltidningsverksamhet och vilka problem som kan uppstå på verkställighetsplanet beträffande tolkningen av sådana begränsningsbeslut. JO noterade vidare att bestämmelserna i tryck- frihetsförordningen inte innefattar en allmän skyldighet för myn- dighet eller annat allmänt organ att åt enskilda upplåta tryckpress för framställning av tryckalster. För framställning av en elevtidning på gymnasienivå fanns emellertid vissa anvisningar i läroplanen för gymnasiet (Lgy 70). Där angavs bl.a. att skoltidningsverksamhet kan innebära en från många synpunkter värdefull fritidssysselsätt- ning och bör uppmuntras av skolan på lämpligt sätt. Enligt JO kunde ett sådant sätt vara att skolan ställde material till förfogande till elever- na. Skolstyrelsens beslut om att låta rektor överskrida sitt anslag för skrivmaterial låg därmed i linje med läroplanens intentioner. Det var dock vidare enligt JO uppenbart att skolstyrelsens beslut inte kunde anses ha avsett vilken framställning av elevtidningen som helst. T.ex. borde det utan vidare kunna anses att medgivandet inte omfattade tryckalster vars spridande var kriminaliserat i (jfr 16 kap. 12 § om förledande av ungdom) eller vars innehåll skulle stå i flagrant strid mot de pedagogiska mål som skol- lagen och gällande läroplan uttrycker så att ordningen i skolan kan anses äventyrad. Vid verkställigheten av skolstyrelsens beslut hade rektorn alltså haft att tolka beslutet utifrån den självklara utgångs- punkten att skolstyrelsen inte främjade kriminella gärningar. När det gällde den i fallet enligt JO ”ytterligt smaklösa och obscena illustrationen” ansåg JO att det var uppenbart att skolstyrelsens be- myndigande inte rimligen avsåg att omfatta framställningar av dylika illustrationer. Någon erinran kunde därför enligt JO inte göras mot rektorns handlande. JO 1981/82 s. 370 Fråga om rätten att få lämna politisk information till elever i skolan under skoltid Det begärdes att JO skulle undersöka om fyra rektorer handlat i överensstämmelse med gällande regler när de utestängt ett politiskt parti från att informera i skolorna inför kommande skolval och all- männa val. Rektorerna hade i samtliga fall beslutat att begränsa antalet deltagande politiska partier till sådana vilkas moderpartier var repre- senterade i eller i den egna kommunfullmäktige eller kyrko- fullmäktige. Skolstyrelsen uttalade att rektorernas ställningstagande stod i överensstämmelse med de anvisningar som skolstyrelsen ut- färdat. I anvisningar (ASÖ 1975/76:31) angavs bl.a. att de politiska ungdomsförbunden kunde engageras som med- verkande i skolans samhällsorientering. I första hand avsåg anvis- ningarna de politiska partiernas ungdomsförbund vars moderpartier var representerade i , eget landsting eller egen kommun. När det gällde övriga politiska föreningar angavs att också de borde beredas tillfälle att medverka och att skolstyrelserna hade att i samråd med berörd personal och elever i skolorna att avgöra detta. JO erinrade om bestämmelsen i 1 kap. 9 § regeringsformen (RF) enligt vilken domstolar och förvaltningsmyndigheter har att iaktta saklighet och opartiskhet. JO tillade att också läroplanerna för och gymnasiet understryker vikten av att skolan iakttar objektivitet, dvs. saklighet och opartiskhet. Detta innebar inte enligt JO att någon enskild grupp eller förening skulle ha en självständig rätt att få lämna politisk information till eleverna under skoltid. En given begränsning var att den egentliga lektionstiden inte fick tas i anspråk i större utsträckning än som kunde anses motiverat med hänsyn till läroplanens innehåll i stort. Enligt JO måste det ankomma på skolledningen att avgöra vilket utrymme som finns för att bereda olika politiska föreningar tillfälle att medverka i undervisningen. Inom denna ram måste självfallet skolledningen förhålla sig partipolitiskt neutral. I frågan om vilka ungdomsförbund som skulle få medverka ansåg JO att det var givet att de som anvisningarna i första hand avsåg alltid borde erbjudas att medverka. När det gällde övriga för- eningar fick deras medverkan bero på vad skolledningen efter sam- råd med berörd personal och eleverna fann lämpligt. Att många elever i gymnasieskolan är röstberättigade medförde enligt JO att stor hänsyn måste tas till elevernas önskemål bl.a. om information inför förestående skolval. Skolledningen borde i görli- gaste mån tillgodose allmänt uttalade önskemål från elevernas sida om information från viss eller vissa politiska organisationer. Utred- ningen i ärendet gav inte JO anledning att inta någon annan stånd- punkt än att de politiska ungdomsförbundens medverkan i skolans samhällsinformation hade tillämpats på ett godtagbart sätt. (dnr 1967-1988) Anmälan mot en skola avseende ett politiskt partis möjligheter att få tillträde till skolan för att där få informera om sin politik Ett politiskt parti anmälde till JO att partiet trots upprepade på- stötningar inte fått besöka en gymnasieskola för att där informera eleverna om sin politik inför de allmänna valen. Det framgick av utredningen att skolledningen vid gymnasieskolan hade bjudit in de i kommunfullmäktige representerade partierna för att medverka bl.a. genom debatter inför de allmänna valen. framhölls att man skulle ha ställt sig positiv till att bjuda in det aktuella partiet om man hade fått en sådan begäran. JO erinrade om de i 2 kap. 1 § RF garanterade positiva opinions- friheterna och framhöll särskilt yttrandefriheten och informations- friheten. JO anförde därefter att varken yttrande- eller informa- tionsfriheten innefattar någon rätt för medborgarna – eller en sam- manslutning av sådana – att få tillträde till en viss institution eller sluten miljö, t.ex. en skola, föra att där sprida ett budskap. Den omständigheten att ett visst politiskt parti, till skillnad från andra, inte bjudits in att informera eleverna i en skola innebär inte att ytt- rande- eller informationsfriheten åsidosatts. Enligt JO uppfyllde gymnasieskolans samverkan med politiska organisationer allmänna råd. I de allmänna råden betonades att skolan har ett ansvar för att eleverna får saklig och allsidig information när det gäller samverkan med organisationer utan- för skolan. Angående samverkan med politiska organisationer angavs att sådan kunde ske med exempelvis de partier som är represente- rade i , eller kommunens fullmäktige. JO kon- staterade att det i de allmänna råden inte uppställdes något bestämt krav på att skolledningen måste bjuda in alla verksamma politiska partier i kommunen att medverka vid information i politiska frågor. Lärarna har dock ett ansvar för att den information som meddelas av organisationernas representanter kompletteras på ett sådant sätt att kravet på saklighet och allsidighet tillgodoses. Mot denna bakgrund fann inte JO anledning att rikta kritik mot skolledningen. Vid sitt ställningstagande beaktade JO särskilt att rektorn för skolan uppgett att partiet hade låtits medverka om man nåtts av partiets begäran om att få delta. JO 1990/91 s. 292 (dnr 1323-1989, 1339-1989) Fråga om skollednings ingripanden mot skoltidning varit otillåtna enligt tryckfrihetsförordningen En grupp gymnasieelever bildade på eget initiativ en redaktionskom- mitté med syfte att framställa och mot slutet av vårterminen ge ut en skoltidning. En av eleverna hade fått arbetet med tidningen god- känt att redovisas som specialarbete i ämnet företagsekonomi. Då tidpunkten för utgivningen av skoltidningen, som fått namnet XELLER8, närmade sig nåddes skolledningen av uppgifter om tid- ningens innehåll vilka den fann oroande. Med anledning av detta hade rektorn ett samtal med eleverna. Rektorn upplyste bl.a. eleverna att han hade rätt att besluta huruvida skoltidningen skulle få säljas inom skolan. I samförstånd med eleverna fick rektorn tillgång till ett exemplar av tidningen. Rektorn hade därefter nya kontakter med eleverna för att försöka få dem att själva avstå från att ge ut tid- ningen. Försöket lyckades och eleverna gav aldrig ut tidningen. JO redogjorde till en början för den rättsliga regleringen, däribland bestämmelsen i 1 kap. 2 § första stycket TF om förbudet mot för- handscensur samt andra stycket i samma bestämmelse om förbud mot spridningshinder av tryckt skrift. JO anförde vidare att det från rätts- liga utgångspunkter inte fanns något att erinra mot den av rektorn valda uppläggningen i stort; att informera eleverna om gällande före- skrifter och om de risker de löpte på grund av sitt tryckfrihetsrätts- liga ansvar samt framföra argument för att de själva borde överväga och ompröva sitt beslut att ge ut tidningen. Den granskning av tidningen som rektorn företog inträffade efter tidningens tryckning men före dess planerade utgivning och sprid- ning. Granskningen synes ha företagits med de berörda elevernas samtycke. Mot denna bakgrund konstaterade JO att granskningen inte innefattade någon sådan förhandscensur som är otillåten enligt 1 kap. 2 § första stycket TF. JO konstaterade att informationen till eleverna på två väsentliga punkter kommit att bli missvisande. Den första punkten gällde rek- torns reservationslösa uppfattning att han hade rätt att besluta om skoltidningen skulle få säljas inom skolan. JO påpekade att det fram- går av de berörda grundlagsstadgandena att rektorn inte på grund av tidningens innehåll hade befogenhet att hindra dess spridning vare sig inom eller utanför skolan. Däremot, konstaterade JO vidare, för- bjuder inte stadgandet hindrande åtgärder som enbart dikteras av ordningshänsyn. Det tycktes enligt JO sannolikt att eleverna fått uppfattningen att rektorn under alla förhållanden hade rätt att av- göra om tidningen skulle få säljas inom skolan och att rektorn kunde grunda ett försäljningsförbud inte bara på ordningsskäl utan också på sin åsikt om tidningens innehåll. För att undvika sådana missför- stånd om rättsläget borde rektorn ha klargjort för eleverna att hans rätt att förbjuda dem att sprida tidningen inom skolan var begränsad. Den andra punkten gällde tillämpligheten av gymnasieförord- ningens föreskrifter om tillrättaförande åtgärder. Av utredningen framgick nämligen att eleverna fått den felaktiga föreställningen att de kunde, om tidningen gavs ut, riskera disciplinära påföljder enligt gymnasieförordningen (varning, avstängning eller förvisning i högst tre terminer). Det kunde enligt JO inte uteslutas att den delvis felaktiga informationen hade påverkat redaktionsmed- lemmarna eller några av dem i deras beslut att inte fullfölja utgiv- ningen. JO:s slutsats var att skolledningen i allt väsentligt lyckats bemästra en besvärlig situation och att skäl till kritik förelåg endast vad gällde de på några punkter felaktiga besked om tryckfrihetslagstiftningens innebörd som lämnats till eleverna. JO 1991/92 s. 346 (dnr 3740, 3743, 3752, 3769-1990) Fråga om en rektor genom att avslå en begäran från en politisk organisation att få dela ut flygblad på en skola handlat i strid med spridningshindret i 1 kap. 2 § TF En elev vid en gymnasieskola och en företrädare för ett parti be- gärde tillstånd för att i skolan få distribuera flygblad. Rektorn avslog dock begäran. Motiveringen till beslutet var att tillstånd att dela ut flygblad endast gavs till politiska partier som var representerade i riksdag och/eller kommunens fullmäktige. Det aktuella partiet var inte representerat i dessa politiska församlingar. I ett senare skede anförde rektorn att skälet för avslagsbeslutet var att skolans lokaler av utrymmesskäl och med hänsyn till ordningen inte kunde upplåtas fritt för utomstående intressenter. Den centrala frågan i ärendet var om rektorn genom att avslå begäran handlat i strid med spridningshindret i 1 kap. 2 § andra stycket TF. JO konstaterade att bestämmelsen inte förbjuder hind- rande åtgärder som enbart dikteras av ordningshänsyn. Med hänvis- ning till JK:s beslut och till JO:s beslut s. 294 uttalade JO att begreppet ordning har ett något vidare inne- håll inom skolor för barn och ungdom än i allmänhet. Därefter ut- talade JO att gymnasienämnden och rektorn uppenbarligen ansåg att utdelning av politiskt propagandamaterial i form av flygblad var en verksamhet som var förenlig med god ordning inom skolan, efter- som ju andra partier medgavs att bedriva sådana aktiviteter. I stället synes man enligt JO kunna dra slutsatsen att skolans egentliga grund för att begränsa rätten att dela ut flygblad var bedömningen att ordningen i skolan skulle hotas om en sådan verksamhet fick för stor omfattning. En sådan begränsning av spridningsrätten blir dock för- enlig med tryckfrihetsförordningen endast om tillstånden fördelas enligt kriterier som varken direkt eller indirekt har något med sam- band med det tryckta materialets innehåll. Systemet som skolan prak- tiserade, dvs. att tillåta vissa organisationer att sprida tryckt pro- pagandamaterial men förbjuda andra att göra det, kunde enligt JO svårligen accepteras. Skolans bedömning av tillståndsfrågan utifrån kriteriet hur väletablerat ett parti var fick ytterst till konsekvens att rätten att sprida tryckt skrift gjordes beroende av skriftens innehåll. De principer som tillämpats var enligt JO inte förenliga med förbudet mot spridningshinder enligt 1 kap. 2 § TF. JO 1994/95 s. 406 (dnr 3732-1993) Fråga om skolledning genom att förbjuda elever att lyssna på viss musik och att omhänderta ett kasettband handlat grundlagsstridigt musik spelades i en skolas uppehållsrum på skolans egen kasettbandspelare. Rektorn uppfattade att elever och lärare blev illa berörda av detta. Hon frågade de närvarande eleverna vem det var som ägde bandet. När ingen gav sig till känna tog hon hand om kasettbandet och meddelade att ägaren kunde hämta det på rektors- expeditionen. Hon ville därigenom få en möjlighet att ”starta en diskussion om problemet”. JO redogjorde till en början för relevanta bestämmelser i rege- ringsformen och yttrandefrihetsgrundlagen, bl.a. 2 kap. 12 och 13 §§ RF om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter.3 JO hänvisade i detta sammanhang till förarbetena där det bl.a. anges att en föreskrift som överhuvudtaget inte avser det område som ska skyddas av regeringsformens rättighetsreglering kan aldrig utgöra en rättighetsbegränsning även om den skulle ha betydelse för möjlig- heterna att faktiskt utnyttja någon av de grundlagsfästa fri- och rättigheterna. Den omständigheten att rättighetsskyddet gäller endast gentemot det allmänna får sålunda till följd att t.ex. förmögenhets- rättsliga regler som faktiskt kan försvåra en persons möjligheter att utöva någon av de i grundlagen angivna fri- och rättigheterna inte ska anses innebära en rättighetsbegränsning i denna mening (prop. 1975/76:209 s. 153). JO utgick från att det som inträffat var att någon form av förbud införts mot att spela och lyssna på musik.