sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — [LL] hade administrerat en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden, en s.k. elektro- nisk anslagstavla. Där hade det förmedlats bl.a. vissa meddelanden, insända av en person med signaturen [KG]. [LL] hade underlåtit att ta bort meddelandena från tjänsten. De i målet aktuella med- delandena handlade om homosexuella. De tog sin utgångspunkt i vissa bibeltexter i , men det sammantagna in- trycket som uttalandena förmedlade var enligt HD att författaren 35Se m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013, s. 105 f om vad som utgör omissiv- delikt. I artikeln Upphovrätten och medverkansansvar i en digital miljö (, SvJT 2012 s. 258 ff) anförs att kriminaliseringen i BBS-lagen utgör ett s.k. oäkta underlåten- hetsbrott, grundat på att tillhandahållaren givits en garantställning. Den omständigheten att brottet endast torde kunna begås genom underlåtenhet bör dock medföra att den utgör ett omissivdelikt/äkta underlåtenhetsbrott. 36Det synes nästan helt saknas praxis när BBS-lagen tillämpats i brottmål. Vid sökningar i tre rättsdatabaser har endast HD-fallet påträffats. Det kan givetvis finnas domar som inte hittats vid sökningarna, men tydligt är att BBS-lagen tillämpas mycket sällan. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor hade förordat även en världslig ordning med dödsstraff för homo- sexuella som lever ut sin sexualitet. HD prövade först om [LL] hade gjort sig skyldig till medhjälp till hets mot folkgrupp. Det hade i målet inte påståtts att [LL] skulle ha medverkat till [KG:s] spridning av meddelandena på annat sätt än genom att underlåta att ta bort dessa från anslags- tavlan, efter det att de spritts genom att ha blivit tillgängliga på denna. Denna underlåtenhet låg i tiden efter det att [KG:s] gärning hade fullbordats. Enligt HD hade underlåtenheten därför inte påverkat [KG:s] handlande. Hets mot folkgrupp är inte ett s.k. perdurerande brott. HD kom därför fram till att [LL] inte kunde dömas för medhjälp till hets mot folkgrupp. HD prövade därefter om [LL] kunde hållas ansvarig för sprid- ningen i egenskap av gärningsperson till brottet hets mot folk- grupp. HD fann det inte uteslutet att även en underlåtenhet att hindra spridning av ett meddelande kan vara tillräcklig för straff- ansvar men att det förutsätter en s.k. garantställning. HD fann dock att BBS-lagens bestämmelser inte innebär att tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor, i vidare mån än vad som annars gäller, intar en garantställning såvitt avser BrB:s bestämmelse om hets mot folkgrupp. Den fråga som återstod för HD att pröva var om [LL] skulle dömas för brott mot BBS-lagen. För att ta ställning till den frågan måste enligt HD först bedömas om de meddelanden som [KG] hade sänt in till anslagstavlan uppenbart var sådana som avses i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. I detta fall stod det enligt HD klart att en fällande dom skulle innefatta en inskränkning av yttrandefriheten. Det var också klart att en fällande dom låg inom ramen för en möjlig tolkning av den tillämpliga straffbestämmelsen på sådant sätt att kravet på lagstöd måste anses uppfyllt. HD anförde att innehållet i meddelandet endast är en av de faktorer som har betydelse vid bedömningen av om en gärning i det enskilda fallet är straffbar som hets mot folkgrupp. Härutöver ska också omständigheterna kring yttrandet beaktas. Detta måste enligt HD gälla också när som i detta fall bedömningen sker för att avgöra om [LL] skulle dömas för brott mot BBS-lagen, även om det i 5 § BBS-lagen endast talas om meddelandets innehåll. HD pekade på att uppenbarhetskravet enligt förarbetena hade införts bl.a. för att det inte ansetts realistiskt att begära att den som Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor tillhandahåller tjänsten ska kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragningsproblem. Sammanfattningsvis anförde HD att, även om [KG] genom att sprida de aktuella meddelandena fick anses ha överskridit gränsen för vad som objektivt var att bedöma som hets mot folkgrupp, kunde det mot den angivna bakgrunden inte anses att detta hade varit uppenbart. HD ogillade därför åtalet mot [LL]. Grovt och ringa brott Grovt brott – där straffskalan är fängelse – bör enligt för- arbetena komma i fråga när förekomsten av de slag av meddelanden som anges i 5 § första stycket har haft mycket stor omfattning eller det är fråga om upprepade förseelser.37 I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Det tar enligt förarbetena sikte på mindre allvarliga förseelser. Om det är fråga om ett enstaka meddelande, i en för övrigt seriös verksamhet, kan detta enligt allmänmotiveringen betraktas som ringa fall. Straffbestämmelsen gällande underlåtenhet att ta bort meddelanden från den elektroniska anslagstavlan ska enligt 7 § 2 st. BBS-lagen inte tillämpas om det för gärningen kan dömas till ansvar enligt BrB eller URL. I ett par tvistemål gällande skadeståndsansvar för förtal har svaranden framfört att BBS-lagen uteslutande reglerar ansvar för det som sägs av andra än tillhandahållaren på modererade bloggar. Den omständigheten att BBS-lagen inte omfattar förtalsbrottet skulle då – enligt det argumentet – innebära att något ansvar för förtal på modererade bloggar inte kan utkrävas. Detta synsätt har inte godtagits av domstolarna. I praxis har domstolarna konstaterat att BBS-lagen är subsidiär till BrB men att det inte innebär någon begränsning i möjligheterna att föra skadeståndstalan med anled- ning av förtal.38 1997/98:15 s. 21. 38Göta hovrätts dom i mål FT 2010-10 och Hovrätten över och dom i mål FT 1346-10. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor 16.3Direktivet och lagen om elektronisk handel 16.3.1Allmänt om direktivet och e-handelslagen och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktivet om elektronisk handel), innehåller regler som rör bl.a. tjänstelevere- rande mellanhänders ansvar. Direktivet har genomförts genom lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster, m.m. (e-handelslagen), som för vissa fall före- skriver frihet dels från skyldighet att ersätta skada och betala sanktionsavgift, dels från ansvar för oaktsamhetsbrott.39 Frågan om mellanhänders ansvar kan i vissa avseenden ha relevans för det ansvar som finns för tillhandahållare enligt BBS-lagen. Med elektronisk handel avses, enligt förarbetena till den svenska lagstiftningen, själva handeln av varor och tjänster över internet. Det vidare begreppet informationssamhällets tjänster inbegriper även övriga tjänster som är kopplade till handeln av varor och tjänster över internet eller andra nät. I begreppet informationssamhällets tjänster ingår därför, förutom själva handeln, en mängd olika tjänster såsom informationstjänster, finansiella tjänster, fastighets- mäklartjänster, webbhotell och söktjänster. En förutsättning för att en tjänst ska omfattas av begreppet är att den tillhandahålls online, dvs. via en förbindelse som möjliggör direkt interaktiv kom- munikation.40 Av särskild betydelse i förhållande till BBS-lagen är alltså sådana s.k. mellanhänder som regleras i e-handelslagen, bland annat sök- tjänster och mellanhänder i kontakten mellan dem som tillhanda- håller tjänster och dem som använder dem. I förarbetena och i direktivet beskrivs mellanhänder utifrån tre olika kategorier; (1) mere conduit (enbart vidarebefordran), (2) caching (att lagring sker för att effektivisera vidare överföring av information) samt (3) hosting (värdtjänster av olika slag). I förarbetena anges följande om vad värdtjänster kan innebära:41 2001/02:150. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Det finns även värdtjänster av olika slag, t.ex. webbhotell och chat- tjänster. Webbhotell är en tjänst som innebär uthyrning av lagrings- utrymme. Den som vill göra en webbsida tillgänglig via Internet, men inte har en egen webbserver med permanent Internetuppkoppling, kan hyra ett sådant lagringsutrymme. Sådana tjänster tillhandahålls oftast av teleoperatörer, men även av andra tjänstetillhandahållare med s.k. portaler (webbsidor med ingångar till ett stort utbud av tjänster), som t.ex. MSN, Passagen, och Torget. En form av värdtjänst är de s.k. elektroniska anslagstavlorna (på engelska , BBS). Elektroniska anslagstavlor är ett sätt att möjliggöra kommunika- tion elektroniskt. Gemensamt för dessa tjänster är att användare både kan föra in text eller annan information på ”anslagstavlan” och ta del av den information andra har fört in. 16.3.2Särskilt om förbudet mot allmän övervakningsskyldighet Genom artikel 15.1 i direktivet om elektronisk handel förbjuds medlemsstaterna att ålägga tjänsteleverantörerna en allmän skyldig- het att, i samband med tillhandahållande av sådana tjänster som avses i artiklarna 12–14, (dvs. enbart vidarebefordran, lagring för att effektivisera vidareöverföring och värdtjänster) övervaka den in- formation de överför eller lagrar. Tjänsteleverantörerna får inte heller åläggas någon allmän skyl- dighet att aktivt efterforska fakta eller omständigheter som kan tyda på olaglig verksamhet. I ingresspunkterna 47 och 48 förklaras närmare vad som avses med förbudet mot övervakningsskyldighet. Där poängteras bl.a. att förbudet endast gäller skyldigheter av allmän natur och inte övervakningsskyldighet i ett speciellt fall. Vidare sägs att direktivet inte berör medlemsstaternas möjlighet att kräva av tjänsteleverantörer som lagrar information från sina tjänstemottagare att visa den omsorg som skäligen kan förväntas av dem och vilken preciseras i nationell rätt, för att upptäcka och förhindra vissa slags olaglig verksamhet. I förarbetena till e-handelslagen behandlas hur förbudet i direk- tivet mot att ålägga vissa tjänsteleverantörer en allmän övervak- ningsskyldighet förhåller sig till BBS-lagen. Regeringen anförde i det avseendet:42 42 A. prop. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Vid BBS-lagens tillkomst poängterades att det inte krävs att tillhanda- hållaren förhandsgranskar meddelanden eller aktivt kontrollerar varje enskilt meddelande som sänds till tjänsten. I stället anges i förarbetena att ett sätt att uppfylla uppsiktsplikten, om antalet meddelanden är stort, är att upprätta en ”klagomur” dit användarna kan vända sig om det förekommer straffbara meddelanden (prop. 1997/98:15 s. 14 f). Någon skyldighet att aktivt efterforska fakta eller omständigheter som kan tyda på olaglig verksamhet uppställs inte heller i lagen. BBS-lagen innebär alltså inte någon allmän övervakningsskyldighet, utan endast en plikt att hålla en viss uppsikt i skälig omfattning. Sammantaget leder detta till slutsatsen att BBS-lagen inte står i strid med artikel 15.1. 16.4Behovet av och inriktningen för en reform 16.4.1Allmänt om möjligheten att utvidga straffansvaret enligt BBS-lagen Bedömning: Det finns ett behov av att se över lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor på ett mer övergripande och samlat sätt. Det ligger dock inte inom ramen för vårt uppdrag. Vi stannar därför vid att analysera om det finns skäl att utvidga det straffbara området inom ramen för den nuvarande regleringen. omfattar BBS-lagen vissa brott mot allmän ordning samt intrång i upphovsrätt som skyddas av URL. Enligt direktiven ska vi ta ställning till om det är lämpligt att utvidga ansvaret för till- handahållare av elektroniska anslagstavlor, till att omfatta brott som uppenbart innebär en kränkning av enskildas personliga integritet, såsom olaga hot, och i så fall föreslå de ändringar som behövs i BBS-lagen. Direktivens utgångspunkt är alltså en mer begränsad översyn – med inriktning endast på frågan huruvida ”brottskatalogen” i BBS- lagen ska utvidgas till att omfatta något eller några brott som innebär integritetskränkningar. Enligt direktiven ska vi särskilt ta ställning till om en sådan utvidgning är lämplig med hänsyn till hur tillhandahållaransvaret är utformat och med beaktande av vad den tekniska utvecklingen Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor sedan lagens tillkomst har inneburit när det gäller vem som träffas av ansvaret. Vi tolkar vårt uppdrag så att vi inledningsvis – i ljuset av hur lagen är konstruerad – ska överväga om det finns förutsätt- ningar för en begränsad reform på det sätt som direktiven anvisar. BBS-lagen syftar till – vad gäller de tjänster som träffas – att vara neutral i förhållande till tekniska lösningar och hur dessa benämns. I lagtexten och i förarbetena anges att det ska vara fråga om elektronisk förmedling av meddelanden som har en viss funktion. Som framgår i avsnitt 16.2.2 har det dock riktats kritik mot hur lagen är utformad och det sätt på vilket dess tillämpningsområde är avgränsat. Lagrådet anförde i lagstiftningsärendet att det kunde uppstå tvekan om vad som avses med en elektronisk anslagstavla och därigenom uppkomma gränsdragningsproblem. I doktrinen har det också framförts att BBS-lagen är svårtillämpad, att förarbetena är motstridiga och att begreppet elektronisk anslagstavla är olämpligt. Vid de praxismöten som vi har anordnat43 och i andra diskus- sioner som vi har haft i utredningen med praktiker har det framförts att BBS-lagen är tandlös, knappast någonsin aktualiseras och att den är föråldrad och dåligt anpassad till dagens teknik- utveckling. Att lagen skulle vara svårtillämpad – eller i vart fall uppfattas på det sättet – stöds av den nästan totala frånvaron av praxis. Utöver fallet NJA 2007 s. 805 saknas det helt refererad praxis i brottmål. Andra rättsfall är också mycket svårfunna. Även om lagen säkerligen har prövats , kan det konstateras att den mycket sällan kommit att tillämpas. Frågan är om BBS-lagen har sådana brister – när det gäller tydlighet och avgränsning – att det helt enkelt skulle vara verk- ningslöst eller av olika skäl olämpligt att utvidga ansvaret för tillhandahållare till att omfatta fler typer av brott. I denna fråga gör vi följande överväganden. 43 Praxismöten och (se bilaga 3). Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Av BBS-lagen och dess förarbeten framgår att den avser en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden och att den innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. I förarbetena görs även ett annat förtydligande; det kan vara både tjänster som erbjuds yrkesmässigt och tjänster som bedrivs av privatpersoner. Enligt vår mening tillhandahåller BBS-lagen därigenom en till- räckligt tydlig avgränsning som kan anses stå sig och därmed kan tillämpas även – oavsett de stora förändringar gällande elektronisk kommunikation som skett sedan lagen in- fördes 1998. Det är naturligt att den tekniska utvecklingen har inneburit en framväxt av många olika tekniker för kommunikation som gör att lagen blir tillämplig på många fler och helt nya tjänster än de som fanns tillgängliga . I grunden handlar det om just den teknik som gör det möjligt att sända in och ta del av andras meddelanden – oavsett vad själva tjänsten kallas. I någon mån kan kanske själva begreppet ”elektronisk anslagstavla” ha skymt sikten och gjort att lagen uppfattats som mer föråldrad och svårtillämpbar än den i realiteten är. Genom förarbeten, praxis och doktrin har det också i någon omfattning utkristalliserats vilka tjänster som BBS-lagen är tillämplig på. I doktrinen har angetts att den omfattar interaktiva webbplatser, dvs. sådana som har chattfunktioner, kommentarsfält och andra typer av kommunikationstjänster. Vidare har anförts att den omfattar nyhetsgrupper och arkiv där användare kan ladda upp filer. Det har även framförts att den omfattar ”vanliga” webbplatser som har chattar, insändar – och diskussionsfora, gästböcker m.m. Uttalandena i förarbetena om att s.k. webbhotell omfattas av BBS- lagens definition har däremot i doktrinen ifrågasatts på ett tydligt sätt och av flera. Den – förvisso mycket begränsade – praxis som finns torde anses kunna bekräfta vad som uttalats i doktrinen om BBS-lagens tillämpningsområde. I NJA 2007 s. 805 har en webbsida med gästbok – där besökare kunde skriva egna inlägg och kommentera andras inlägg – ansetts omfattas av BBS-lagen. I tre tvistemål som behandlat frågan om skadestånd med anledning av förtal, har Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor bloggar med modererade respektive omodererade kommentars- funktioner ansetts omfattas av BBS-lagen. En annan fråga som kanske kan skapa oklarhet är vem som träffas av ansvaret. Ansvaret för den elektroniska anslagstavlan är enligt BBS-lagen den som tillhandahåller tjänsten. Den som tillhanda- håller en elektronisk anslagstavla är enligt förarbetena den som kan bestämma över tjänstens användning, inklusive de tekniska och administrativa rutinerna. Tillhandahållaren är enligt förarbetena den eller de som leder verksamheten där tjänsten erbjuds. Vem eller vilka dessa är får enligt BBS-lagen förarbeten avgöras mot bak- grund av omständigheterna i det enskilda fallet. I doktrinen har det uttryckts att det är den som sköter driften av en webbplats som omfattas av lagen. När en juridisk person eller en myndighet till- handahåller en anslagstavla, bör enligt förarbetena de allmänna principer om företagaransvar som har vuxit fram i praxis gälla. Att avgöra vem som har ett bestämmande inflytande över en verksamhet, och liknande frågeställningar, kan givetvis i vissa fall vara vanskligt. Det är dock ingen ny fråga för straffrätten att han- tera eller något som specifikt gäller för BBS-lagen. Sådana frågor har tvärtom behandlats ofta och praxis har utmejslats för många olika slags brottstyper, inte minst sådana som berör näringsverk- samhet, miljö, arbetsmiljö och ekonomisk brottslighet. Att avgöra vem som bär det straffrättsliga ansvaret för driften av en elektro- nisk anslagstavla bör därför kunna hanteras med tillämpning av den befintliga lagstiftningen och de rättsprinciper som utvecklats vid tillämpning av andra brottstyper. Frågan om straffrättslig jurisdiktion har också framhållits som ett skäl till att BBS-lagen inte tillämpas. Bland annat har det framförts i våra kontakter med praktiker, att lagen inte blir tillämplig om servern som tjänat en aktuell elektronisk tjänst finns i ett annat land än . Såvitt vi kan bedöma finns det inga skäl att avgränsa svensk jurisdiktion på det sättet. I den mån den ansvarige Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor för driften finns i – och de handlingar han eller hon borde ha vidtagit skulle ha vidtagits här i landet – torde det inte möta något hinder att pröva frågan inför svensk domstol. Om exem- pelvis en person i driver en blogg och har möjlighet att kontrollera och avgöra vilka kommentarer som blir tillgängliga i ett kommentarsfält, torde det föreligga svensk domsrätt även om bloggen tillhandahålls via ett blogghotell på en utländsk server. I den mån den fysiska person som träffas av ansvaret – dvs. den som sköter driften och kan styra över innehållet – befinner sig i ett annat land torde det däremot kunna vara på det sättet att det saknas svensk jurisdiktion. Rättsläget kan dock klarläggas först när sådana olika frågeställningar prövas i praxis, enligt de generella bestäm- melserna i 2 kap. BrB om tillämpligheten av svensk lag. BBS-lagens tillämpningsområde kan vidgas Att BBS-lagen inte har tillämpats i någon nämnvärd utsträckning kan bero på att den redan från början fick ett snävt avgränsat tillämpningsområde. De tydliga avgränsningar i det straffrättsliga ansvaret som lagstiftaren valde när lagen infördes torde ha moti- verats av de rättsäkerhetskrav som särskilt måste ställas i fråga om underlåtenhetsbrott. Att lagen inte har tillämpats mer än i ett fåtal fall behöver alltså inte med någon självklarhet betyda att lagen är oklart konstruerad eller svår att tillämpa. Avgränsningen till ett fåtal brott, kravet på att det uppenbart ska vara fråga om ett sådant brott som räknas upp i bestämmelsen och att den ansvariga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet ska ha underlåtit att ta bort meddelandet, torde innebära att antalet fall som efter utredning kan leda till åtal är begränsat. Att domstolarna inte har dömt i fler fall kan alltså enligt vår bedömning mer handla om bevissvårigheter än om en alltför komplex eller oklar lagstiftning. Mot den bakgrunden går det – såvitt vi kan bedöma – att upprätthålla tillräckliga rätt- säkerhetskrav och tillämpa BBS-lagen på dagens elektroniska kommunikation. är det tydligt att en reformerad lagstiftning skulle kunna anpassas till dagens kommunikationsformer och att nya förarbeten skulle kunna vägleda på ett mycket tydligare sätt hur gränsdragningar ska göras och hur olika praktiska situationer ska Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor En sådan översyn skulle kunna göra lagen mer lättilläm- pad. I det sammanhanget finns det anledning att också uppmärk- samma några andra frågor. En fråga är vilket ansvar som gäller vid sidan av BBS-lagen – och kanske också ska gälla – för den som tillhandahåller olika former av tjänster på internet, när det begås brott vid användningen av dessa tjänster. Tjänsteleverantörernas medverkansansvar har i praxis främst prövats vid upphovsrättsbrott.44 Samtidigt innebär teknikutvecklingen och det växande antalet tjänster att det kan finnas skäl att analysera medverkansansvaret på ett mer över- gripande sätt. En annan fråga som behöver belysas ytterligare är förhållandet mellan BBS-lagen och bestämmelserna om särskild rättsverkan av brott. BBS-lagen föreskriver en straffsanktionerad skyldighet för tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla att ta bort vissa brottsliga meddelanden eller på annat sätt förhindra vidare sprid- ning av sådana meddelanden. Underlåtenheten i detta avseende kan alltså föranleda straffansvar. Det finns dock ingen möjlighet för domstolen att särskilt ålägga den ansvarige att vidta rättelse, dvs. se till att brottsliga meddelanden tas bort. Man skulle kunna överväga om BBS-lagen borde kompletteras med en sådan ordning, närmast utformad som någon form av särskild rättsverkan av brott. En sådan ordning måste dock förhålla sig till begreppsbildningen ”ta bort” eller ”förhindra vidare spridning”. bör där- för behandlas inom ramen för en mer allmän och samlad översyn av BBS-lagen. Trots de behov av en översyn av BBS-lagen som vi har pekat på finns det enligt vår bedömning inte skäl att ”döma ut” lagen som verkningslös. Vår bedömning blir mot bakgrund av det vi lyft fram om tillämpningsområde, ansvarssubjekt och jurisdiktion, att BBS- lagen skulle kunna tillämpas oftare än om den uppmärksam- mas av de brottsbekämpande myndigheterna och det i sin tur leder till fler domstolsprövningar och en praxisbildning som ger väg- ledning i olika gränsdragningsfrågor. 44 Se t.ex. NJA 1996 s. 79, NJA 2000 s. 292, RH 2012:45 och RH 2013:27. Frågor kring elek- troniska tjänsteleverantörers ansvar vid olaga hot diskuteras i , Näthat i form av hot – Några reflektioner kring elektroniska tjänsteleverantörers ansvar, SvJT 2015 s. 297 ff. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor BBS-lagen har också ett betydande signalvärde. En mängd olika webbplatser och forum hänvisar till att dess kommentarsfält modereras i enlighet med BBS-lagen. BBS-lagen iakttas alltså i stor utsträckning av dem som driver webbsidor. Det talar för att lagen är känd för olika tillhandahållare och kan ha en normbildande funktion. Förutsatt att det finns tillräckliga skäl att utvidga det straffbara området, kan detta enligt vår bedömning göras inom ramen för den nuvarande BBS-lagen En sådan utvidgning kan i sig leda till att lagen tillämpas oftare och att praxisbildningen mer tydligt kan ge ledning för tolkningen av lagens tillämpningsområde i alla delar. 16.4.2Särskilt om en utvidgning av straffansvaret enligt BBS-lagen Bedömning: Allt fler tjänster tillhandahålls och de kan användas för att begå brott mot den personliga integriteten.