sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — För att undvika att Kriminalvården ställs inför orimliga krav i exceptionella situationer, t.ex. vid upplopp på en eller flera anstalter bör emellertid regeringen ges möjlighet att få meddela föreskrifter om särskilda undantag från bestämmelsen (se 25 §, avsnitt 10.3). Inledande av verkställighet av fängelsestraff Något om innebörden och den praktiska hanteringen Bestämmelsen ger således en dömd rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff under förutsättning att han eller hon begär det och straffet får verkställas. Det ska för tillämpningen inte spela någon roll huruvida den dömde är på fri fot eller frihetsberövad i någon form. Är frihetsberövandet emellertid av det slag som följer av vårt förslag till ny 10 §, se nedan, dvs. är den dömde häktad, om- händertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i ställighet i annat mål, ska i stället som regel den bestämmelsen till- lämpas. För att kunna begära att få påbörja verkställighet ska den dömde som regel inställa sig personligen i ett häkte eller en kriminal- vårdsanstalt. Det innebär att om den dömde är frihetsberövad han eller hon kan behöva ansvariga myndigheters hjälp med att inställa sig i ett häkte eller en anstalt. Att straffet får verkställas innebär att Kriminalvården för att kunna tillmötesgå den dömdes begäran på sedvanligt sätt måste kunna kontrollera att fängelsestraffet t.ex. är verkställbart och att det finns tid kvar att avtjäna. Har den dömde inte med sig några verkställighetshandlingar när han eller hon inställer sig får Kriminalvården försöka kontrollera uppgifterna på annat sätt, t.ex. genom kontroll i kriminalvårdsregistret och genom att rekvirera domen eller beslutet från den aktuella domstolen. Går inte det kan den dömdes begäran inte tillmötesgås. Om däremot allt visar sig vara i ordning och den dömde har tid kvar att avtjäna innebär bestämmelsen att Kriminalvården därmed är skyldig att ta emot den dömde. Det ska dock stå Kriminalvården fritt att beroende på beläggningssituationen eller den dömdes personliga omständigheter flytta eller omplacera den dömde. Den dömde ska anses ha påbörjat verkställigheten i och med att han eller hon tas in i häktet eller kriminalvårdsanstalten, se avsnitt 9.6.2. Dömda på fri fot Det nuvarande systemet med föreläggande om inställelse behålls Som framgått ska den dömde om han eller hon är på fri fot när fängelsestraffet får verkställas föreläggas att senast en viss dag inställa sig i den anstalt där straffet ska verkställas. Inledande av verkställighet av fängelsestraff vårt arbete inte framkommit något som ger anledning att ifråga- sätta regelverket på denna punkt. Enligt vår bedömning bör före- läggande vara den åtgärd som i första hand ska användas för att bringa straffet i verkställighet när den dömde är på fri fot. Likaså anser vi att Kriminalvården även i fortsättningen bör ges möjlighet att begära polisens hjälp med förpassning av den dömde till anstalt. En sådan begäran bör liksom kunna ske om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande om inställelse eller om det finns en risk för det. Det innebär att kraven för att kunna vända sig till polisen är relativt lågt ställda. Som regel bör Kriminalvården kunna vända sig till polisen när en intagen inte har hämtat ut ett föreläggande om inställelse och ytterligare kontaktuppgifter sak- nas. Vidare bör det även i fortsättningen finnas en möjlighet för polisen att förelägga den dömde att själv inställa sig vid kriminal- vårdsanstalten i stället för att förpassa honom eller henne. En för- utsättning bör dock vara att så bedöms kunna ske utan fara för att den dömde undandrar sig verkställigheten av straffet. Om den dömde har lämnat en nöjdförklaring innebär det att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff genom nöjd- förklaringen har fått laga kraft mot den dömde, se avsnitt 7.6.2. Därmed leder nöjdförklaringen till att fängelsestraffet blir verk- ställbart. Det innebär dock inte att domen ska verk- ställas och att den dömde måste börja avtjäna straffet i anstalt efter en nöjdförklaring. En annan sak är att en dömd som väljer att nöjdförklara sig i de allra flesta fall gör det just för att han eller hon vill kunna börja avtjäna straffet innan tiden för att över- klaga har gått ut. Som framgått har den dömde rätt att påbörja verkställigheten om han eller hon begär det och straffet får verk- ställas. Även om grunden för att bringa fängelsestraffet i verk- ställighet i de nu angivna fallen således blir en annan torde skillnaden i praktiken bli liten. En dömd som har lämnat en nöjdförklaring ska på sedvanligt sätt föreläggas inställelse om han eller hon inte själv begär att få börja avtjäna straffet i samband med nöjdförklaringen. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Anstånd med verkställigheten i vissa fall Enligt vår bedömning bör det även i fortsättningen vara möjligt för Kriminalvården att avvakta med att utfärda ett föreläggande om inställelse för domar eller beslut på fängelse om syftet är att åstadkomma en jämnare beläggning i kriminalvårdsanstalterna eller om det sker i avvaktan på regeringens beslut i ett nådeärende. Vi anser dessutom att så bör vara möjligt i avvaktan på ett ställningstagande om över- förande av verkställighet av en svensk dom eller ett svenskt beslut på fängelse till ett annat land. Skälet till det är att Kriminalvården i ett sådant fall annars måste förelägga den dömde att senast viss dag inställa sig i av straffet. Det innebär att en tillämpning alltså kan komma i fråga även innan en framställning om överförande av verkställighet enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. och lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmåls- dom gjorts eller ett beslut om erkännande och verkställighet enligt lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberöv- ande påföljder inom Europeiska unionen fattats. Enligt nuvarande ordning återfinns bestämmelserna om anstånd i strafftidsförordningen. Med hänsyn till frågans karaktär samt till den parallell som kan dras till uppskovsbestämmelsen anser emeller- tid vi att nämnda möjlighet för Kriminalvården att i vissa fall kunna avvakta med att utfärda ett föreläggande i fortsättningen bör regleras i lag. Således föreslår vi att det i en särskild bestämmelse ska föreskrivas att Kriminalvården får avvakta med att utfärda ett föreläggande (1) för domar eller beslut på fängelse om syftet är att åstad- komma en jämnare beläggning i kriminalvårdsanstalterna, (2) i avvaktan på ett ställningstagande om överförande av verkställighet av en svensk dom eller ett svenskt beslut på fängelse till ett annat land, eller (3) i avvaktan på regeringens beslut i ett ärende om nåd. Anståndstiden bör räknas från och med den dag som domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff får verkställas. Den frågan bör lämpligen regleras på förordningsnivå. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Dömda som är frihetsberövade Om den dömde är häktad, omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket eller intagen i ställighet i annat mål när domen eller beslutet får verkställas, ska enligt nuvarande ordning domen eller beslutet befordras till verkställighet. Enligt vår bedömning finns det inget i sak att invända mot en sådan ordning. Det kan emellertid övervägas om det finns anledning att utvidga bestämmelsen till att omfatta även någon annan form av frihetsberövande som t.ex. anhållande. Enligt vår mening saknas emellertid tillräckliga skäl för en sådan förändring. Det kan också tilläggas att det kommer att vara möjligt även för en dömd som t.ex. gripits eller anhållits misstänkt för nya brott att i samband med det, om han eller hon så önskar, få påbörja verkställigheten av ett tidigare verkställbart fängelsestraff. Däremot anser vi att bestäm- melsen förutom sådant omhändertagande som avses i 28 kap. 11 § tredje stycket bör omfatta även omhändertagande som avses i 26 kap. 22 § eller i 28 kap. 11 § första stycket brotts- balken, dvs. som sker i avvaktan på att t.ex. frågan om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av misskötsamhet ska prövas eller frågan om undanröjande av en skyddstillsyn ska prövas. Vi föreslår således att är den dömde häktad, omhändertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i i annat mål när fängelsestraffet får verkställas, ska verkställigheten påbörjas där han eller hon förvaras. Det innebär t.ex. att om en domstol beslutat att en dömd ska kvarbli i häkte till dess domen beträffande fängelsestraffet får laga kraft eller straffet får verkställas, så ska verkställigheten anses påbörjad i samma stund som domen eller beslutet i den del som avser fäng- elsestraffet får laga kraft mot den dömde. Bestämmelsen ska emel- lertid inte enbart tillämpas på det fallet att den dömde är häktad eller omhändertagen i samma mål som fängelsestraffet har med- delats utan även det fallet att den dömde är häktad eller omhänder- tagen i ett annat mål än det i vilket fängelsestraffet har meddelats ska omfattas. Beträffande det senare fallet ska det för tillämpningen inte spela någon roll i vilken ordning de olika åtgärderna före- kommer till verkställighet. Således ska även det fallet omfattas att Inledande av verkställighet av fängelsestraff det beträffande någon som häktas eller omhändertas redan före- ligger ett verkställbart fängelsestraff i ett annat mål. En särskild fråga i sammanhanget rör tillämpningen av bestäm- melsen i förhållande till sådana fall där domstolen i samband med en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § tredje stycket beslutar om omedelbar verkställighet som häktningen hävs. Enligt vår bedömning ska bestämmelsen i dessa fall tillämpas på samma sätt som i t.ex. sådana fall där den dömde på grund av domstols förordnande ska kvarbli i häkte till dess att domen får laga kraft eller straffet får verkställas. I båda dessa typer av fall är den dömde att anse som ”häktad” när fängelse- straffet får verkställas, varför verkställighet ska påbörjas där den dömde förvaras. I det ena fallet ersätts häktningsbeslutet med ett verkställbart fängelsestraff t.ex. därför att överklagande- tiden passerats, medan det i det andra fallet ersätts med ett verk- ställbart fängelsestraff på grund av ett förordnande om omedelbar verkställighet. Om det däremot förhåller sig på det sättet att den dömde är på fri fot när domstolen i samband med en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § tredje stycket beslutar om omedelbar verkställighet blir saken en annan. I ett sådant fall ska i stället det ordinära förfarandet med föreläggande tillämpas. Den som dömts till fängelse ska för verkställighet tas in i krim- inalvårdsanstalt om inte något annat är särskilt föreskrivet (26 kap. 5 § ). Som framgått ska verkställigheten påbörjas där den dömde förvaras. Det innebär att om inte den dömde redan förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten påbörjas och inte heller är häktad eller omhändertagen i annat mål, ska den dömde överföras till verkställighet. Undantaget för den som är häktad eller omhändertagen i annat mål och inte redan förvaras i kriminal- vårdsanstalt bygger på att det normalt inte finns anledning att påbörja en utredning om anstaltsplacering, eftersom förutsättning- arna för placeringen är beroende av utgången i den pågående dom- stolsprocessen. Mot den bakgrunden föreslår vi en bestämmelse om att den dömde ska överföras till en verkställighet om han eller hon inte förvaras i anstalt och inte heller är häktad eller omhändertagen i annat mål när verk- ställigheten påbörjas. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Våra förslag: En dömd som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff får i anslutning till det placeras i häkte 1.i avvaktan på anstaltsplacering, eller 2.om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Den dömde får i sådant fall tillfälligt placeras i polisarrest. En placering i häkte får inte pågå än nödvändigt och inte längre än , om det inte finns särskilda skäl för . Även om det finns särskilda skäl får placeringen inte pågå än . En motsvarande bestämmelse införs i fängelselagen för om- placeringsfallen. Behovet av en mer ändamålsenlig reglering Kriminalvårdens uppgift, att i anstalt upprätthålla ordningen och säkerheten, har förändrats och blivit mer komplicerad . Andelen intagna med långa strafftider, inte minst antalet livstidsdömda, liksom andelen intagna med narkotikamiss- bruk och intagna med olika former av psykisk ohälsa har ökat. Kriminella gängbildningar har blivit vanligare och den internation- ella och organiserade brottsligheten har fått en mer framträdande roll. Uppmärksammade rymningar från anstalter med hög säkerhet har också visat att Kriminalvården måste kunna möta risken för omfattande fritagningsförsök och andra sabotageliknande angrepp. Det finns en växande grupp av intagna – inte sällan med medlemskap i kriminella gängbildningar eller annars med kopp- lingar till den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten – som utgör ett avsevärt hot mot personal och medintagna. Det finns också intagna med skyddsbehov. finns det intagna som utgör en begränsad om ens någon risk i nu angiven mening. Regleringen om placering i anstalt, som infördes vid tillkomsten av fängelselagen, tar sin utgångspunkt i kravet på ordning och säkerhet i anstalt. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Det som sagts innebär att Kriminalvårdens uppgift att placera intagna blivit mer komplicerad och tidkrävande. Som tidigare nämnts har Kriminalvården också kritiserats av såväl JO och JK på grund av att placeringar och omplaceringar dragit ut på ett sätt som inte är förenligt med det skyndsamhetskrav som kommer till uttryck i förarbetena till den nuvarande bestämmelsen i 11 § strafftidslagen. Mot bakgrund av de ändrade förutsättningar som gäller för Kriminalvården finns det skäl att förändra de tidsramar som gäller för placering i häkte eller polisarrest i samband med placering eller omplacering av intagna. Syftet är att skapa förutsättningar för en fullgod utredning och en ändamålsenlig placering. måste den dömdes berättigade krav att få påbörja verkställigheten i anstalt tillgodoses. Ökad flexibilitet i fråga om möjligheten till tillfällig placering i häkte Vi föreslår att det införs bestämmelser som reglerar dels under vilka förutsättningar en placering i häkte får användas, dels en sådan placering får fortgå. Förslaget innebär att den som ska överföras eller förpassas till ställighet av fängelsestraff i anslutning till det får placeras i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Bestämmelsen är huvudsak tillämplig vid inledande av verkställighet (jfr 12 och 17 §§ lagen [1994:451] om intensivövervakning med elektronisk kontroll). Placering i häkte förutsätter att den ska ske i avvaktan på anstaltsplacering eller vara nödvändig med hänsyn till transportförhållandena. Med att placeringen får ske i avvaktan på anstaltsplacering ska förstås den faktiska placeringen. Det innebär att placeringen får bestå på den grunden även sedan placeringsbeslutet har meddelats. Den dömde får i fall som sägs tillfälligt placeras i polisarrest. Placering i polisarrest är en lösning som endast bör användas tillfälligt och aldrig . En särskild bestämmelse om placering i arrest, som en tillfällig placering, förs in i lagen. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Vad därefter gäller tidsaspekten, dvs. hur länge en placering i häkte bör få pågå, anser vi att regelverket ska präglas av ett krav på skyndsamhet. Vi har av såväl legalitets- som rättssäkerhetsskäl stannat för en lösning som tydligt anger de tidsgränser som ska gälla i fråga om hur länge en sådan placering bör få fortgå. En placering får inte pågå än nödvändigt och inte längre än . I vissa situationer kan dock krävas för att åstadkomma en ändamålsenlig placering. Mot den bakgrunden före- slås att placeringen får fortgå om det finns särskilda skäl, dock aldrig längre än . Särskilda skäl kan t.ex. föreligga när det med hänsyn till ordning och säkerhet av olika skäl kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Frågan om vad som bör krävas för att särskilda skäl ska anses föreligga får grunda sig på en helhetsbedömning av omständig- heterna i det enskilda fallet. Bestämmelsen bör tillämpas restriktivt. När det således gäller möjligheten till tillfällig placering i häkte i s.k. omplaceringsfall föreslår vi bestämmelser som motsvarar straff- tidslagens reglering. Det torde framför allt vara i akuta omplacerings- situationer som det i avvaktan på en annan anstaltsplacering kan finnas behov av placering i häkte, t.ex. vid ordningsstörningar eller risk för rymning eller fritagning. Utgångspunkten i dessa fall bör dock alltjämt vara att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan på plats t.ex. genom inre differentiering eller avskildhets- placering, eller alternativt, om det är möjligt, genom omplacering direkt till en annan anstalt. Det är således först när sådana åtgärder inte är möjliga att vidta som placering i häkte bör kunna tillgripas. Vid en planerad omplacering, som finns i den dömdes verkställig- hetsplan, bör sådan placering inte krävas. Även för dessa fall kan emellertid ett behov av placering i häkte kunna aktualiseras med hän- syn till transporten av den intagne. Eftersom frågan nära anknyter till frågan om placering anser vi att bestämmelserna lämpligen bör placeras i 2 kap. fängelselagen. Kriminalvårdens ställningstagande i en fråga om placering i häkte eller polisarrest bör komma till uttryck i ett skriftligt beslut som den intagne har möjlighet att överklaga. Inledande av verkställighet av fängelsestraff 6.5.5Skärpt straff i högre rätt Vårt förslag: Om verkställigheten av ett fängelsestraff pågår när hovrätten skärper fängelsestraffet, ska hovrättens dom eller beslut gälla trots att domen eller beslutet inte fått laga kraft mot den dömde. Om det finns särskilda skäl får hovrätten, eller om hov- rättens dom eller beslut har överklagats, , besluta att hovrättens dom eller beslut tills vidare inte får verk- ställas. Bestämmelsen införs i . Skälen för förslaget: På samma sätt som bör det finnas en bestämmelse som anger hur länge verkställigheten enligt en tidigare dom eller ett tidigare beslut ska fortgå om fängelsestraffet skärps i högre rätt. Den situation som avses gäller en dömd som, sedan en dom eller ett beslut blivit verkställbart, har påbörjat verkställig- heten i kriminalvårdsanstalt när hovrätten, efter överklagande av åklagaren eller målsäganden, skärper fängelsestraffet. Enligt nuvar- ande bestämmelse ska verkställigheten av tingsrättens dom eller beslut i ett sådant fall fortsätta även om hovrätten skärper straffet. Verkställighet ska enligt bestämmelsen fortsätta till dess den dömde avger nöjdförklaring i fråga om det nya avgörandet eller detta på annan grund får verkställas. Även om den nuvarande bestämmelsen har goda skäl för sig anser vi som en mer ändamålsenlig ordning att ett skärpt hovrätts- avgörande blir direkt verkställbart mot den som redan verkställer straff enligt tingsrättens dom eller beslut. Med en sådan ordning kommer det inte att uppkomma avbrott i verkställigheten mellan tingsrättens och hovrättens avgörande. Enligt den nuvarande ord- ningen kan nämligen avbrott uppkomma om hovrätten skärper en tingsrätts dom eller beslut som den dömde verkställt klart innan även hovrättens dom eller beslut har fått laga kraft mot den dömde. Om hovrätten i en sådan situation inte uppmärksammar frågan om häktning av den dömde fram till den tidpunkt då även hovrättens avgörande blir verkställbart, skulle den dömde, om han inte häktas, försättas på fri fot så snart straffet enligt tingsrättens dom eller beslut var verkställt. Inledande av verkställighet av fängelsestraff Således föreslår vi att om verkställigheten av ett fängelsestraff pågår när hovrätten skärper fängelsestraffet, ska hovrättens dom eller beslut gälla trots att domen eller beslutet inte fått laga kraft mot den dömde. För att undvika att risk för orimliga resultat i enskilda fall uppstår bör det införas en möjlighet för hovrätten, eller om hovrättens dom eller beslut överklagats, , att om det finns särskilda skäl besluta att hovrättens dom eller beslut tills vidare inte får verkställas. Bestämmelsen bör lämpligen placeras i 26 kap. . I det fallet straffet sänks eller fastställs i hovrätten behövs inte någon sådan reglering. Enligt processrättsliga grunder får en dömd i en sådan situation anses förhindrad att överklaga domen eller beslutet till högre rätt. Det innebär att den nya domen eller det nya beslutet därmed genast får laga kraft mot den dömde. Utgångs- punkten i dessa fall är att verkställigheten fortsätter med den nya domen eller det nya beslutet som grund. Vårt förslag: Påträffas en intagen som avvikit ska han eller hon återföras till verkställighet av fängelsestraffet. ska förpassa den intagne till häkte eller anstalt. Bestämmelserna om möjligheter till tillfällig placering i häkte i samband med omplacering ska i delar gälla också beträffande den som ska återföras till den kriminalvårdsanstalt från vilken han eller hon avvek. Bestämmelsen införs i fängelselagen. Skälen för förslaget: Vår utgångspunkt är att strafftidslagen ska reglera inledande av verkställighet och beräkning av strafftid. Enligt vår bedömning finns det mot denna bakgrund anledning att placera den nuvarande bestämmelsen om förpassning av en intagen som efter att ha avvikit ska återföras till verkställighet i fängelselagen. Regleringen föreslås placeras i 15 kap. om övriga bestämmelser. Om en intagen som avvikit påträffas ska han eller hon återföras till verk- ställighet av fängelsestraffet. Inledande av verkställighet av fängelsestraff intagne till häkte eller anstalt. Det innebär för det fall den intagne när han eller hon påträffas inte ska återföras till den anstalt han eller hon avvek ifrån utan i stället omplaceras, att den intagne tillfälligt kan placeras i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Då det även får anses finnas ett behov av en motsvarande möjlighet till placering i häkte beträffande de fall där den som avvikit ska återföras till den anstalt från vilken han eller hon avvek, föreslår vi därför att bestämmelserna om tillfällig placering i delar ska gälla också för dessa fall. Vårt uppdrag i denna del är att överväga vilka ändringar i regel- verket som behöver göras när det gäller nöjdförklaring. I direktiven anges särskilt att vi ska analysera om det finns ett behov av att ut- öka möjligheten att avge nöjdförklaring eller på annat sätt förändra regelverket. Vi ska också i övrigt ta ställning till vilka formkrav som bör gälla för att åstadkomma ett effektivt, ändamålsenligt och rätts- säkert förfarande. Vidare ska vi överväga om befogenhet att ta emot en nöjdförklaring bör flyttas över till Kriminalvården. Bestämmelser om nöjdförklaring finns förutom i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) och förordningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidsförordningen) även i , förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder, lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ung- domsvård och i utlänningslagen (2005:716). Även i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder finns bestämmelser om nöjdförklaring. En beskrivning av regelverket lämnas i det följande. I strafftidslagen återfinns bestämmelserna om nöjdförklaring i 3–8 §§. Bestämmelserna har sedan strafftidslagen infördes varit i princip oförändrade. De ändringar som har gjorts har i huvudsak avsett följdändringar. Kompletterande föreskrifter på området finns i 2 och 3 §§ strafftidsförordningen.