sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — För att undvika problem med löptidspremier används statsskuldväxel- räntan med tre månaders löptid. För att beräkna den reala räntan på tre månaders sikt vore det teoretiskt bäst att använda sig av den förväntade inflationen på tre månaders sikt. Den förväntade inflationen kan exempelvis mätas genom enkät- undersökningar. KI har en enkätfråga om hushållens inflationsförväntningar på 12 månaders sikt. Sedan omläggningen av penningpolitiken , med inriktning på prisstabilitet genom ett inflationsmål, har hushållens inflationsförväntningar varit 1,9 pro- cent i genomsnitt, medan den faktiska inflationen, mätt genom kon- sumentprisindex (KPI), i genomsnitt uppgick till (se figur 7.1). Ett annat sätt att hantera frågeställningen om förväntad infla- tion är att utgå från inflationsmål, dvs. att den årliga ökningstakten i KPI ska vara . Om den faktiska inflatio- nen tenderar att avvika från inflationsmålet förväntas föra en penningpolitik som innebär att den faktiska inflationen, åt- minstone i genomsnitt över tiden, överensstämmer med inflations- målet. I praktiken har det dock visat sig vara svårt att stabilisera inflationen kring och den faktiska inflationen har sedan 7 ”Yttrande om Tomträttsavgäld och friköp” (dnr Ju2012/07154/L1). inflationsmålet infördes i genomsnitt tenderat att vara lägre än den Inflationstakten och hushållens inflationsförväntningar åren 1993–2015 KPI 12-månadersförändring (inflationstakten) Källor: och . Som mått på den faktiska prisutvecklingen kan KPI användas. Fördelen med att använda KPI är att det är ett brett prisindex som allmänheten känner väl till. Det beräknas och publiceras regelbundet på månadsbasis av . KPI håller dessutom god kvalité, revideras normalt inte och tidsserier på KPI är långa. Eftersom långa genomsnitt används för att bestämma den lång- siktiga realräntan är det en viktig egenskap. KI identifierar olika tendenser som har betydelse för bedöm- ningen av den framtida utvecklingen av realräntan. Finanskrisen och t.ex. osäkerheten om eurons framtid leder till ökad benägenhet för så kallat försiktighetssparande vilket minskar benägenheten att inve- stera vilket leder till sjunkande realränta. Åt motsatt håll verkar den demografiska befolkningsutvecklingen. Fler yngre och framför allt fler äldre i förhållande till arbetsför befolkning innebär att spar- andet minskar vilket leder till högre realränta. Dock kan misstron mot offentliga pensionssystem medföra att den äldre generationen kommer att minska sin konsumtion och i stället spara mera vilket i sin tur leder till mindre chans till höjda realräntor. KI menar vidare att det blir ett fortsatt låg investeringsvilja framför allt inom euroområdet. Detta verkar sänkande på realräntan. Slutsatsen av KI:s analys är att det finns flera strukturella faktorer som pekar mot att realräntan kommer att vara låg framöver. Vidare finns enligt KI flera strukturella faktorer som pekar på att realräntan kommer att vara fortsatt låg fram- över. Det innebär vidare att de prognostiserade styrräntorna kom- mer att vara fortsatt låga men att de kommer att öka långsamt under det närmaste decenniet. Den reala styrräntan förväntas enligt insti- tutet uppgå till en halv procent och uppgå till . En slutsats av beskrivningen ovan är att sett över är nivån på realräntan och dess utveckling relativt . över kan dock realräntan fluktuera. En annan slutsats är att realräntan i ett historiskt perspektiv är relativt låg . Dessa båda slutsatser är parametrar som ska beaktas i frågor om kalkylräntan vid taxering av vattenkraftverk. För det första om den ska vara fixerad till en viss räntesats eller om den ska kunna variera och bestämmas vid varje taxeringstillfälle. För det andra själva nivån på räntan i det fall den ska vara bestämd till ett visst belopp. Sammanfattas KI:s yttrande innebär det att den långsiktiga ”korta” realräntan kan bedömas uppgå till storleksordningen . Denna bedömning bygger bland annat på den historiska nivån på differensen mellan statskuldväxelräntan och KPI-inflationen. Den långsiktigt ”långa” realräntan kan bedömas uppgå till knappt tre pro- cent. Riskfaktorn kan delas in i flera olika kategorier. I första hand be- aktas riskerna för en framtida förändring (negativ) av priser och kostnader. Förutom detta kan andra typer av risker beaktas i be- dömningarna, t.ex. politiska risker, miljörisker, m.m. När det gäller marknadsrisker eller riskerna för att priserna utvecklas på ett negativt sätt är det viktigt att utgå från hur priset i avkastningsberäkningen hanteras. Eftersom priset bestäms som medelvärdet för den senaste så är år med både lägre och högre prisnivåer med. Det innebär att vid varje taxeringstillfälle utjämnas prisförändringarna som att risken för att priset , fram till nästa taxeringstill- fälle, skulle bli stadigt negativt är liten. Motsvarande resonemang som för att priserna skulle utvecklas negativt kan föras vad avser kostnadsriskerna. Eftersom storleken på drift- och underhållskost- nader i stor utsträckning bygger på uppgifter från branschens egna aktörer, t.ex. i form av uppgifter från en FUI, så är risken för att de förändras i någon avsevärd omfattning relativt liten. En väsentlig riskfaktor att beakta är vad som kan karaktäriseras som politiska risker. Med detta avses risker som är kopplade till lagstiftning etc. och som påverkar elmarknaden. Hit hör bl.a. risken för eventuell stängning av ett befintligt kärnkraftverk eller byggan- det av ett nytt kärnkraftverk som påverkar elutbudet vilket i sin tur påverkar förutsättningarna för vattenkraftproducerad el. Även ut- vecklingen i andra länder, t.ex. olyckan med kärnkraftverket i och beslutet i att stänga kärnkraftverk, kan få stor påver- kan på förutsättningarna för vattenkraftsproducerad el i . Debatten om miljörisker med t.ex. brunkolsproducerad elektricitet och frågan om klimatpåverkan och den globala uppvärmningen har också stor påverkan på förutsättningarna för vattenkraftsprodu- cerad el. I båda fallen handlar det om att riskerna med vattenkrafts- producerad el är betydligt lägre jämfört med andra elproducerande kraftkällor. Ytterligare en risk skulle kunna vara hårdare krav med avseende på biologisk mångfald eller dammsäkerhet. (1998:808) har kompletterats med ett särskilt kapitel gällande just dammsäkerhet. En annan risk som finns är förknippad med ökningen av elpro- duktionen med andra miljövänliga kraftslag än vattenkraftverk. Exempelvis har utbyggnaden av vindkraftverk ökat starkt och utvecklingen av sol- och vågenergianläggningar är i sin linda, vilka tillsammans kan komma att påverka förutsättningarna för vattenkraftproducerad el. Slutsatserna av resonemanget ovan och de risker som finns vid elproduktion med andra typer av kraftslag än vattenkraft är att vid en jämförelse så är riskerna för en framtida negativ inverkan på förutsättningarna för elproduktion i vattenkraftverk små. Den på- tagligaste risken står att finna i utvecklingen inom andra energislag och i vilken omfattning de kan komma att påverka förutsättning- arna för elproduktion i vattenkraftverk. En jämförelse kan också göras med den riskbedömning som gjorts av Ei. Ei skiljer på två typer av risker, dels en systematisk risk dels en ickesystematisk. Beträffande den systematiska risken (dvs. risken i elnätsföretag relativt andra branscher) har denna uppskattats till 0,4–0,. För den icke-systematiska risken (ett risktillägg för eget kapital) bedömer Ei att riskpremien vid utformning av kalkylräntan för elnätsföretag i bör ligga på . Sammantaget innebär detta en total riskuppskattning på cirka en pro- cent i denna typ av företag. Elnätsverksamheten är till karaktären ett monopol. Verksamheten är dock reglerad för att verksamheten ska bedrivas effektivt till låga kostnader och säkerställa att kunden får betala ett skäligt pris för nättjänsten. Intäktsramen ska täcka skäliga kostnader för att bedriva verksamheten och ge en rimlig avkastning på det kapital som krävs. Det är vanligt att en monopolverksamhet är betingad med en lägre risk än en konkurrensutsatt verksamhet. Elnätsverksamheten har naturligtvis starka kopplingar till elproduktionsverksamheten. Det är svårt att se den ena existera utan den andra. Men medan el- nätsverksamheten inte är föremål för konkurrens så gäller det mot- satta för elproducenterna. En befintlig producent utsätts för kon- kurrens från en ny producent och härigenom finns en större risk för elproducenten jämfört med elnätsinnehavaren, eftersom denne inte riskerar konkurrens från andra elnätsinnehavare. Prisvolatili- teten är även det ett problem för elproducenterna. När dessa för- hållanden beaktas kan därför elproduktionsverksamheten sägas vara utsatt för en betydligt större risk än elnätsverksamheten. Elnäts- verksamheten har därmed bättre förutsättningar till garanterade intäkter. Dock har även nätverksamheter viss prisrisk. De behöver t.ex. köpa in förlustel8, vilket är den enda el elnätsföretag får handla med. Prisfaktorn beaktas dock särskilt för vattenkraftverken genom 8 Förlustel är el som används för att täcka överföringsförluster i nätet. utnyttjandetiden i vattenkraftens värderingsmodell varför denna risk till stor del redan är beaktad. En slutsats av detta är att riskkomponenten i kalkylräntan vid värdering av vattenkraftverk storleksmässigt bör överstiga nivån på riskkomponenten i den ovan relaterade jämförelsen med elnätsverk- samheten. Riskkomponenten bör således överstiga en procent. En fastighet förslits efterhand och återgärder krävs för att vidmakt- hålla dess standard. I värderingssammanhang kan detta beaktas på flera sätt. För det första kan åtgärder för att vidmakthålla en viss standard tas upp som en kostnad vid bedömning av ett årligt drift- netto. För det andra kan det i kalkylräntan beaktas genom en så kallad avskrivningskomponent. Vid taxering av elproduktionsanläggningar ska kostnader beak- tas som medför en uthållig produktion i kraftverket. Detta har be- aktats genom de uppgifter som elproducenterna redovisat som för- nyelsekostnader i den FUI som genomförs inför varje allmän taxe- ring av elproduktionsenheter. För vattenkraften gäller att för ett normalkraftverk motsvarar förnyelsekostnaden vid AFT 13 . I värderingssammanhang utgår bedömningen av storleken på av- skrivningskomponenten från bedömd ekonomisk livslängd på den aktuella fastighetstypen. Det innebär att vid en ekonomisk livslängd ger det en avskrivningskomponent på . Vid en ekonomisk livslängd ger det en avskrivningskomponent på cirka en procent. Ett räkneexempel visar att den förnyelsekostnad som tas upp i kostnaderna för beräkning av årligt netto för normkraftverket mot- svarar i kalkylränta. Det innebär att samma resul- tat (riktvärdeangivelse) skulle erhållas om kalkylräntan höjdes till som förnyelsekostnaden inte beaktades vid beräkning av det årliga nettot. En avskrivning motsvarar en avskrivningstid . Det kan sägas vara egalt om förslitning etc. beaktas genom en förnyelsekostnad eller som en komponent som påverkar kalkylrän- Det viktiga är att det beaktas. Det man kan ha synpunkter på är om förslitning etc. beaktas i tillräckligt hög grad. Här är en avgö- rande faktor den bedömda ekonomiska livslängden på berörd fas- tighetstyp, dvs. Även kan tyckas vara bör beaktas att denna typ av enheter kräver betydligt mindre underhåll än andra typer av elproduktions- enheter. Livslängden på flera av de anläggningsdelar ett vattenkraft- verk består av har mycket lång livslängd medan tekniska delkompo- nenter har betydligt kortare livslängd med avskrivningstider på fem- eller mindre. En slutsats av ovanstående är att om förnyelsekostnaden beaktas vid bedömning av årligt driftnetto så ska avskrivningskomponenten i kalkylräntan bedömas till ett lågt belopp. Om den ekonomiska livslängden antas vara skulle avskrivningskomponenten dock uppgå till storleksordningen , eftersom även för- nyelsekostnaderna beaktas och dessa i sin tur påverkar den ekono- miska livslängden. Att förnyelsekostnaderna har denna storleks- ordning visade även den FUI som gjordes inför AFT 13 och som nämns ovan. Eftersom det tidigare bedömts att den ekonomiska livs- längden torde vara betydligt längre ska ses som en övre gräns för en avskrivningskomponent i kalkylräntan. 7.6.4Förväntan om driftnettotillväxt – värdeförändring Förväntan om en framtida positiv värdeutveckling på berörd fastig- hetstyp innebär att direktavkastningskravet kan sänkas eftersom fastighetsvärdet utvecklas i positiv riktning. Det har framför allt synts på kommersiella fastigheter i storstädernas centrala delar där direkt- avkastningskravet nått mycket låga nivåer, t.o.m. , vilket kompenseras av en tro på en kraftig prisutveckling för denna typ av fastigheter. När det gäller elproduktionsenheter är den framtida värdeutveck- lingen svår att förutse. Det finns aspekter som talar både för sjunk- ande som stigande priser på lång sikt. En viktig faktor i detta sammanhang är att priset på el, vid varje taxeringstillfälle, tar hän- syn till de senaste sex årens medelpriser på el i . Detta inne- bär att det sker en automatisk utjämning av prisfluktuationer vilket minskar betydelsen av att bedöma den framtida utvecklingen på el- Slutsatsen är således att förväntan om driftnettotillväxt (värde- tillväxt) mer eller mindre kan bortses från. Vid avkastningsberäkningarna för vattenkraftverk beaktas framför allt två skatter, inkomstskatt och fastighetsskatt. Inkomstskatten (bolagsskatten) beaktas vid bestämmande av rikt- värdeangivelsen för vattenkraftverk genom att det vid avkastnings- beräkningen bedömda årsnettot räknas ned med en faktor som be- ror på den aktuella skattesatsens storlek. Inkomstskatten beaktas på detta sätt åtminstone sedan AFT 13. Det innebär också att vid tidigare taxeringar än i vart fall den allmänna fastighetstaxeringen (AFT 07) bestämdes riktvärdeangivelsen utan hänsynstagande till inkomstskatt. Eftersom kalkylräntan varit oförändrad, , och någon ändring av kalkylräntan inte gjordes vid AFT 07 så innebar ett beaktande av inkomstskatten att riktvärdeangivelsen sänktes jämfört med föregående taxering, allt annat obeaktat. Beräkningsmässigt kan konstateras att om riktvärdeangiv- elsen skulle varit oförändrad, allt annat obeaktat, hade räntan behövt sänkas till . Det råder dock viss oklarhet om inkomstskatten beaktades inför AFT 07. Det är dock otvetydigt att kalkylräntan varit oförändrad sedan första gången den skrevs in i fastighetstaxeringsförordningen och att den sedan inte ändrades trots att hänsyn till inkomstskatten sannolikt infördes som en parameter vid AFT 07. Vad som kan konstateras är att när inkomstskatten troligen började beaktas vid allmänna fastighetstaxering kompen- serades inte detta genom en ändrad (sänkt) kalkylränta. Detta innebär att kalkylräntan utan beaktande av skatt (före skatt) i praktiken höjdes till . har i en skrivelse inför AFT 13 hemställt hos om att kalkylräntan vid AFT 13 ska höjas från till . Motivet, enligt , var att en kalkylränta på i de flesta fall är för låg vid en jämförelse med inventerade kalkylräntor i vattenkraftföretag. Kalkylräntan här- leds ur studier eller inventeringar av de kalkylräntor som används av vattenkraftföretag ingående i referensgrupp inför AFT 13. En kalkylränta som på detta sätt är hämtad från vatten- kraftföretagens verksamhet är en ränta som troligen inte beaktar inkomstskatten, dvs. den avser en kalkylränta före skatt. Om så är fallet kan nivån översättas till en kalkylränta efter skatt på . Det fortsatta resonemanget utgår från två scenarier om hur in- komstskatteeffekten beaktats i kalkylräntan. Om det utgås från att inkomstskatt inte är beaktad i kalkylräntan vid AFT 07 och AFT 13 så innebär det att räntan efter hänsynstagande till skatteeffekten bör uppgå till . Den nivå som förespråkas i hemställan till Finans- departementet är , efter hänsynstagande till inkomst- skatteeffekten. Sammantaget innebär de olika bedömningarna av kalkylräntan en nivå mellan 3,5–4,, dvs. en nivå som under- stiger kalkylräntan i fastighetstaxeringsförordningen. Detta överensstämmer också med bedömning av kalkylräntan efter skatt som Ei bedömt i ”PM 2011:07”. Ei anger en kalkylränta före skatt på som motsvarar en kalkylränta på cirka 3,8 pro- cent efter skatt. Om utgångspunkten är att inkomstskatt beaktas i kalkylräntan på så innebär det en kalkylränta före beaktande av inkomst- skatt på . Denna nivå ska då i första hand jämföras med nivån som hemställer om. hemställan ligger följaktligen under den nivå som kalkyl- räntan i fastighetstaxeringsförordningen anger (om utgångspunk- ten är att kalkylräntan på beaktar inkomstskatt). Slutsatsen av resonemanget ovan är att eftersom beräkningarna av riktvärdeangivelsen beaktar effekten av inkomstskatt så bör kal- kylräntan i fastighetstaxeringsförordningen sänkas (om det vore aktuellt med en allmän fastighetstaxering av elproduktionsenheter ). Hur mycket den bör sänkas med är inte möjligt att exakt ange utifrån de översiktliga antaganden och beräkningar som gjorts i denna utredning, men sänkningen bör ligga inom intervallet 0,5– . Här ska också hänsyn tas till att inkomstskatten sänktes från till . Vid en jämförelse med värdering av andra typer av fastigheter kan konstateras att inkomstskatt inte beaktas vid värderingarna. Vid värdering med hjälp av en ortsprisanalys beaktas försäljnings- priser på fastigheter som bedöms motsvara den aktuella fastigheten och vid värdering med en avkastningskalkylbaserad metod beaktas den aktuella fastighetens intäkter och kostnader men utan hänsyns- tagande till inkomstskatt. Frågan om inkomstskatt ska eller inte ska beaktas vid bestäm- ning av riktvärdeangivelsen är i första hand en beräkningsfråga. Det fundamentala är att om inkomstskatt beaktas så ska detta även synas i kalkylräntan. Och omvänt om den inte beaktas så ska det synas i kalkylräntan. Vid fastighetsvärdering är det vedertaget att beakta fastighetsskatten genom avdrag på driftnettot. Inför AFT 13 gjordes detta på följande sätt för elproduktionsenheter. Fastighetsskatten utgörs av en viss procent av fastighetens taxe- ringsvärde. Beräkningstekniskt innebär det en förenkling om det i stället kan göras ett procentuellt avdrag på det årliga driftnettot. Storleken av det avdrag som behöver göras är beroende av den pro- centsats med vilken fastighetsskatten utgår på avkastningsvärdet, kalkylerad livslängd för ett nybyggt kraftverk samt tillämplig kal- kylränta. Sedan genomförs bestämningen av erforderligt procen- tuellt avdrag på driftsnettot för de olika kraftverkstyperna9. För Vattenkraftverk såg beräkningarna ut enligt nedan: × = 0,021 × ( − × ) × 0,737 × 20 där X är det procentuella avdrag på det årliga driftnettot, Dn, som behöver göras för att beakta en fastighetsskatt om på taxeringsvärdet = på avkastningsvärdet (vilket motsva- rar taxeringsvärdenivån, , av fastighetsskattens inverkan på marknadsvärdet, dvs. 0,75 x = ). 9 Dokument från Lantmäteriet inför AFT 13: Förklaringar till vissa beräkningar, , 2012- 04-25. 0,737 beaktar en inkomstskatt på och 20 är kapitali- seringsfaktorn vid oändlig tid och kalkylränta. (1 + 0,021 × 0,737 × 20) = 0,021 × 0,737 × 20× 1,30954 = 0,30954= 0,23637 Annorlunda uttryckt ska av driftnettot dras av. Drift- nettot ska således multipliceras med en faktor 0,7636. Liknande beräkningar gällande fastighetsskatten gjordes också för var och en av de övriga kraftverkstyperna när det gäller lönsamhets- beräkningarna. I tabell 7.1 visas effekterna på förändringar av riktvärdeangivelsen vid olika kalkylräntor. Tabell 7.1 Förändring av riktvärdeangivelsen vid olika kalkylräntor Utgångspunkt är en inkomstskatt på Kapitaliseringsfaktor (∞) Kapitaliseringsfaktor (1 x 2 x 3) Riktvärdet (4 x ) Siffrorna visar att en sänkning av kalkylräntan från innebär en höjning av riktvärdeangivelsen (tabellens nedersta rad). Det innebär också att det totala taxeringsvärdet och den totala fastighetsskatten ökar med motsvarande belopp. Rikt- värdeangivelsen vid AFT 13 var , det skuggade fältet i tabellen. I tabell 7.2 visas effekten av en ändrad nivå på inkomstskatten. Förändring av riktvärdeangivelsen vid olika inkomstskatt Utgångspunkt är en kalkylränta på Kapitaliseringsfaktor (∞) Kapitaliseringsfaktor (1 x 2 x 3) Riktvärdet (4 x ) Eftersom inkomstskatten sänkts från den 1 janu- ari 2013 så innebär det att om det genomfördes en allmän fastig- hetstaxering så skulle, allt annat obeaktat, riktvärdeangiv- elsen höjas . Riktvärdeangivelsen vid AFT 13 var , det skuggade fältet i tabellen. Vattenkraftverk och genomslag av ändrad kalkylränta En höjning av kalkylräntan med en procentenhet, från 5 till 6 pro- cent ger en sänkning av marknadsvärdenivån, och därigenom även taxeringsvärdet, (jfr avsnitt 7.4.3 Värderingsmeto- der, under . Detta eftersom kapitali- seringsfaktorn minskar från 20 till 16,7. En sänkning av kalkylräntan från till gör att värdenivån ökar med 18 pro- cent då kapitaliseringsfaktorn ökar från 20 till 25. Detta tydliggör kalkylräntans betydelse för vattenkraftverkens taxeringsvärde. 7.7En modell med rörlig kalkylränta Utredningen har i enlighet med direktiven övervägt om det vid vär- deringen av vattenkraftverk är den lämpligaste ordningen att utgå ifrån en fast kalkylränta. Mot bakgrund av vad som redovisats i avsnitt 7.6 om hur kalkylräntan är uppbyggd och hur den påverkar beräkningen av riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk har utred- ningen därför övervägt möjligheten att införa en rörlig kalkylränta som bestäms inför varje fastighetstaxering. För det fall en rörlig kalkylränta införs bör det av fastighetstaxeringsförordningen fram- gå vilka parametrar som ska beaktas. Motsvarande reglering finns redan i fastighetstaxeringsförordningen när det gäller hur elpriset ska bestämmas vid beräkningen av riktvärdeangivelserna för elpro- duktionsenheter (jfr 1 kap. 25 a § FTF). Nedan redovisas den modell utredningen har övervägt. Om en sådan modell införs bör bestämmandet av delkomponenterna precisiseras i fastighetstaxe- ringsförordningen. I avsnitten 7.6.1–7.6.5 beskrivs de komponenter som bedöms utgöra utgångspunkter vid bestämmande av en rörlig kalkylränta. När det gäller en precisering av hur en rörlig ränta skulle kunna författningsregleras har följande alternativ övervägts: a)Kalkylräntan ska bedömas med utgångspunkt i den långsiktiga ”korta” realräntan samt med hänsyn till beaktansvärda risker och en avskrivningskomponent. b)Kalkylräntan ska bedömas med utgångspunkt i den långsiktiga ”långa” realräntan samt med hänsyn till beaktansvärda risker och en avskrivningskomponent. c)Kalkylräntan ska bedömas utifrån en sammanvägning av en lång- siktig ”kort” realränta i ett sexårsperspektiv (en taxeringscykel) och en långsiktig ”lång” realränta samt med hänsyn till beakt- ansvärda risker och en avskrivningskomponent. En kombination av en långsiktigt ”kort” och en långsiktigt ”lång” kalkylränta skulle kunna vara ett alternativ för att beakta kortsiktiga fluktuationer på marknaden för vattenkraftverk. Förändringar i de underliggande parametrar som styr kalkylräntan sker relativt långsamt. Till exempel brukar den långsiktiga realräntan bedömas i ett 20–30-årsperspektiv. Däremot kan faktorer som styr riskkomponenten förändras i ett kortare perspektiv, t.ex. politiska beslut som påverkar förutsättningarna för produktion av el i vatten- kraftverk. Beroende på vilken realränta som används för beräkning enligt nedanstående formel kommer kalkylräntan att variera något: Real kalkylränta = realränta + riskfaktorer + avskrivningskomponent. Om kalkylräntan fastställs med hänsyn till en långsiktigt ”kort” real- ränta kan den reala kalkylräntan bedömas bli cirka 0,5– lägre än om bedömningen utgår ifrån en lång- siktigt ”lång” realränta. Kalkylräntan kan också bedömas utifrån en sammanvägning av en långsiktigt ”kort” realränta för kalkylperioden upp till (en taxeringscykel) och en långsiktigt ”lång” real- ränta för kalkylperioden och framåt. Detta beräkningssätt skulle ge en kalkylränta i intervallet mellan de två föregående alter- nativen.