sou · H4B379 · 2016-11-09 00:00:00 — I paragrafen finns en bestämmelse om att registrering kan ske trots att det finns ett relativt registreringshinder, om den som har den äldre rättigheten medger detta. Bestämmelsen bygger på artikel 5.5 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Ändringen är en följd av att äldre ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar som skyddas enligt en EU-förordning tas in som ett relativt registreringshinder i 10 § 5. Skyddade beteckning- ar är en speciell typ av kollektiva rättigheter, som även utgör absoluta registreringshinder enligt 7 §. Det är därför inte lämpligt att tillåta registrering av ett varumärke som innehåller eller består av en sådan äldre beteckning, även om den som innehar rätten till beteckningen skulle medge detta. Någon hänvisning till 10 § 5 görs därmed inte i paragrafen. Tidsfrist för invändning och invändningens innehåll 2 kap. 24 § När har kungjort en registrering av ett varu- märke får invändning göras mot den. Invändningen ska ha kommit in till verket från kungörelsedagen. Om invändningen inte har kommit in i rätt tid, ska den avvisas. 1.uppgifter om invändarens namn eller företagsnamn och adress, 2.uppgifter om ombuds namn och adress, 3.uppgift om den registrering som invändningen avser, och 4.uppgift om de omständigheter som åberopas till grund för invändningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om invändningsförfarandet. Paragrafen innehåller bestämmelser om invändning och vad en in- vändning ska innehålla. Enligt andra stycket 1 ska en invändning innehålla uppgifter om sökandens namn eller företagsnamn och adress. Ändringen är en följd av den nya lagen om företagsnamn där firma ersätts av företags- namn. 2 kap. 27 § På begäran av invändaren och innehavaren av det registrerade varumärket ska bestämma en frist för att parterna ska kom- ma överens. Fristen ska vara . Under fristen får inte besluta om invändningen. I paragrafen finns bestämmelser om en frist under invändningsför- farandet för att parterna ska kunna se om de kan komma överens. Med paragrafen genomförs artikel 43.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Invändaren och innehavaren av det registrerade varumärket kan gemensamt begära en frist under invändningsförfarandet för att disku- tera om de kan komma överens. ska bestämma en lämplig längd på fristen, som dock måste vara . Verket ska avvakta med att meddela beslut om in- vändningen tills fristen har löpt ut. Det finns inget som hindrar att invändaren och innehavaren under den beslutade fristen begär att denna förlängs. När fristen väl har löpt ut, ska fortsätta handläggningen av invändningen i vanlig ordning. Det går alltså inte då att återkomma med en begäran om en ny andra frist. 2 kap. 28 § Finns det något hinder som avses i 8–10 §§, ska Patent- och registrerings- verket häva registreringen helt eller delvis om inte annat följer av 29 §. Om registreringen har hävts helt eller delvis, ska registreringen avföras ur varumärkesregistret i motsvarande utsträckning när avgörandet har vunnit laga kraft. Beslutet ska kungöras. I paragrafen finns bestämmelser om Patent- och registreringsverkets beslut vid prövning av invändningen. Med ändringarna genomförs artikel 43.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Enligt första stycket ska , när det gjorts en invändning, häva registreringen om det finns något hinder mot registreringen enligt 8–10 §§. Registreringen kan hävas helt eller delvis. En nyhet är att endast hinder enligt 8–10 §§ omfattas, dvs. hinder på grund av andra rättigheter. kunde en invändning också grundas på ett allmänt registreringsvillkor eller ett hinder mot registrering på grund av hänsyn till allmänna intressen (4–7 §§). Ifall en invändning nu skulle grundas på ett hinder enligt 4–7 §§, ska den avslås. Om det är osäkert vilken grund invändaren gör gällande, måste klarlägga detta. En invändning får baseras på en eller flera äldre rättigheter, under förutsättning att de hör till samma innehavare (jfr 24 § andra stycket 4 och 29 § första stycket). Invändningen kan röra en del av eller alla de varor och tjänster som den äldre rättigheten avser, och invändningen får riktas mot en del av eller alla de varor och tjänster som registreringen av det omtvistade varumärket omfattar. Det tidigare andra stycket regleras nu i 29 § första stycket. 2 kap. 29 § ska inte häva registreringen, om invänd- ningen gjorts av någon som inte har ett eget intresse i saken och innehavaren av det registrerade varumärket begär att invändningen avslås. Grundas invändningen på ett hinder som utgörs av ett äldre registrerat varumärke enligt 8 § första stycket, ska häva registreringen, endast om användningen av det äldre varumärket uppfyller kraven på verkligt bruk i 3 kap. 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för invändningen eller det finns giltiga skäl till att varumärket inte har använts. Om det äldre varumärket är ett EU-varumärke, regleras kravet på verkligt bruk i stället av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av om EU-varumärken. Användning enligt andra stycket ska ha skett inom de som föregår ingivningsdagen, eller i förekommande fall prioritetsdagen, för det yngre varu- märket. I paragrafen finns bestämmelser om Patent- och registreringsverkets beslut vid prövningen av en invändning. Med ändringen genomförs artikel 44 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3 Av första stycket framgår att en registrering inte ska hävas om in- vändningen görs av någon som inte har ett eget intresse i saken och innehavaren av det registrerade varumärket begär att invändningen avslås. Bestämmelsen fanns tidigare i 28 § andra stycket. Ändringen är en följd av att det är möjligt att åberopa ett hinder grun- dat på 4–7 §§ i ett invändningsförfarande. Liksom tidigare gäller att den som innehar en äldre rättighet en- ligt 8–10 §§ får anses invända i eget intresse. Detsamma gäller i fråga om den som har fått rättigheten upplåten till sig eller den som annars kan anses ha ett rättsligt skyddsvärt intresse av den aktuella saken, t.ex. en panthavare. Det krävs att innehavaren av varumärket också begär att invändningen avslås. Framställs ingen sådan begäran, ska godta invändningen. Det leder normalt till att registreringen då hävs helt eller delvis. Om innehavaren inte vill göra någon sak av att invändaren inte har något eget intresse i ärendet, ska verket alltså inte självmant överväga frågan vidare. Enligt andra stycket ska häva registre- ringen endast om invändaren har gjort verkligt bruk av sitt äldre varumärke enligt 3 kap. 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för invändningen eller det finns giltiga skäl till att det äldre varumärket inte har använts. Av bestämmelsen följer att det ankommer på innehavaren av det yngre varumärket att invända att det äldre varumärket inte har an- vänts på det sätt som krävs. ska alltså inte ta upp saken självmant. Om en invändning om underlåten an- vändning görs, är det innehavaren av det äldre varumärket som ska visa att varumärket har använts på föreskrivet sätt eller att det finns giltiga skäl till att det inte har använts. Som bevisning kan åberopas t.ex. vad som förevarit vid marknadsföring. Det blir en fråga för rättstillämpningen att avgöra vilken grad av bevisning som ska krävas. I avsaknad av bevisning om verkligt bruk av den äldre rättig- heten ska invändningen avslås helt eller delvis. Om den äldre rättig- heten endast har använts delvis, ska prövningen av invändningen grundas på den del som har använts. I 3 kap. 2 § finns bestämmelser om hävning på grund av under- låten användning av ett varumärke. Det innebär att om en inne- havare inte gör verkligt bruk av sitt varumärke inom kan registreringen bli föremål för sanktioner om det inte finns giltiga skäl till att varumärket inte har använts. Bestämmelsen har sin mot- svarighet i artiklarna 16 och 19 i varumärkesdirektivet. Av 2 kap. 8 § andra stycket 4 framgår att det äldre varumärket också kan vara ett EU-varumärke. Kravet på att ett EU-varumärke används regleras i artikel 15 i varumärkesförordningen och inte i 3 kap. 2 §. Av bestämmelsen framgår därför att, om det äldre varu- märket är ett EU-varumärke, kravet på användning i stället regleras i artikel 15 i varumärkesförordningen. Frågan om en varumärkesinnehavare har gjort verkligt bruk av ett varumärke har prövats av i ett flertal domar (se dom i mål nr C-40/01, Ansul, beslut i mål nr C-259/02, , dom i mål nr C-495/07, Silberquelle och dom i mål nr C-149/11, ). Av EU- domstolens praxis framgår att det är fråga om verkligt bruk när varu- märket används i enlighet med sin grundläggande funktion, näm- ligen att garantera ursprungsidentiteten hos varorna eller tjänsterna i syfte att skapa eller behålla avsättningsmöjligheter. Så är inte fallet vid en ”symbolisk användning”, en användning som bara syftar till att upprätthålla varumärkesrätten. Bedömningen ska göras på grund- val av samtliga omständigheter som kan styrka att varumärket ut- nyttjas kommersiellt. Sådana omständigheter är i synnerhet använd- ning som anses motiverad i den berörda ekonomiska sektorn för att behålla eller skapa marknadsandelar, men även varornas eller tjänst- ernas art, marknadens egenskaper och omfattningen av användningen ska beaktas. Kravet på giltiga skäl för att varumärket inte används tar enligt sikte på förekomsten av hinder som har ett sådant direkt samband med varumärket att de medför att det är omöjligt eller orimligt att använda varumärket. Hindren ska också ligga utan- för varumärkesinnehavarens kontroll. (Dom i mål nr C-246/05, Häupl.) Enligt praxis ska artikel 15.1 i varumärkesför- ordningen tolkas så att medlemsstaternas territoriella gränser inte ska beaktas vid bedömningen om en innehavare har gjort verkligt bruk av ett EU-varumärke inom unionen (mål nr C-149/11, ). Av tredje stycket framgår att det äldre registrerade varumärket ska ha använts inom de som föregår det yngre varumärkets in- givningsdag. Detta gäller dock endast under förutsättning att den femårsperiod under vilken det äldre varumärket ska ha tagits i bruk har löpt ut på ingivningsdagen. Varumärken som ännu inte varit re- gistrerade berörs alltså inte. Tredje stycket är också tillämp- ligt för EU-varumärken. Vilken dag som är ingivningsdag föreskrivs i 2 kap. 1 a §. I förekommande fall är det i stället varumärkets prio- ritetsdag som är av betydelse (jfr 2 kap. 14–16 §§). En prioritetsdag kan t.ex. föreligga när innehavaren har ansökt om registrering av varumärket i ett annat land innan en ansökan om registrering görs i . Andra och tredje styckena har sin motsvarighet för EU-varu- märken i artikel 42.2 och 42.3 i varumärkesförordningen. Ändring av villkor för användning av kollektiv-, garanti- eller kontrollmärken 2 kap. 32 § Om det efter registreringen görs någon ändring av de villkor som gäller för att ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke ska få användas, ska inne- havaren anmäla detta till . De ändrade villkoren ska föras in i varumärkesregistret och kungöras, under förutsättning att de uppfyller kraven i 1 § andra stycket och att det inte föreligger hinder enligt 7 § tredje stycket. I paragrafen föreskrivs en skyldighet att anmäla ändringar av villkor för användningen av ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke. Be- stämmelsen fanns tidigare i 31 §. Med ändringen genomförs artikel 33.2. Övervägandena finns i avsnitt 11. Ändringen i andra stycket innebär att Patent- och registrerings- verket ska granska de ändrade villkoren på samma sätt som vid en ansökan om registrering av ett varumärke. Verket ska alltså undersöka om de ändrade villkoren innehåller de grundläggande uppgifter som krävs enligt 1 § andra stycket. Vidare måste verket kontrollera att de ändrade villkoren inte strider mot goda seder eller allmän ordning enligt 7 § tredje stycket första meningen. För det fall ett kollektiv- märke anger geografiskt ursprung ska verket kontrollera att de ändrade villkoren inte utesluter medlemskap i sammanslutningen för den som tillhandahåller varor eller tjänster från det berörda geogra- fiska området (se 7 § tredje stycket andra meningen). Om innehavaren uppfyller sin anmälningsplikt enligt första stycket men anser att de ändrade villkoren inte kan registreras, kommer de redan registrerade villkoren fortsätta att gälla för märket. Används märket därefter ändå i enlighet enligt de ändrade villkoren, kan detta utgöra en grund för hävning (jfr 3 kap. 3 § 2). 2 kap. 33 § Registreringen gäller från ingivningsdagen för ansökan om registre- ring. I paragrafen anges hur länge en registrering av ett varumärke varar. Bestämmelsen fanns tidigare i 32 §. Med ändringen genomförs arti- kel 48.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Ändringen innebär att en registrering gäller från ingivnings- dagen för ansökningen om registrering. beräknades varak- tigheten från registreringsdagen. Av 1 a § framgår vad som ska anses vara ingivningsdagen. Förnyelse av en registrering 2 kap. 34 § Registreringen kan förnyas helt eller delvis varje gång för en period räknat från utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om förnyelse ska ha kommit in till tidigast före och senast efter registreringsperiodens utgång. Den som ansöker om förnyelse ska betala föreskriven förnyelseavgift inom den frist som anges i första stycket. En inbetalning av förnyelseavgiften som görs inom denna frist ska anses utgöra en ansökan om förnyelse. Ett beslut att förnya en registrering ska föras in i varumärkesregistret och kungöras. I paragrafen finns bestämmelser om förnyelse av en registrering. Bestämmelsen fanns tidigare i 33 §. Med ändringarna genomförs artikel 49.3 och 49.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Ändringen i första stycket innebär att det nu uttryckligen framgår att en registrering kan förnyas bara delvis. I den praktiska tillämp- ningen har detta ansetts gälla . En innehavare som använder sitt varumärke bara för en del av de varor eller tjänster som det har registrerats för kan vilja förnya registreringen endast för denna del (jfr kravet på verkligt bruk i 3 kap. 2 §). Om en begäran om förnyelse endast avser en del av de varor eller tjänster för vilka varumärket är registrerat, ska registreringen förnyas endast för dessa varor eller tjänster. Detsamma gäller om förnyelseavgiften endast har betalats avseende en del av de varor eller tjänster för vilka varu- märket är registrerat. En nyhet är att en ansökan om förnyelse av en registrering ska ha kommit in till tidigast sex måna- der före och senast efter registreringsperiodens utgång. gällde att en ansökan tidigast kunde ges in före registre- ringsperiodens utgång. En ansökan om förnyelse kan göras av inne- havaren av varumärket eller av någon som har rätt att göra det enligt lag eller avtal. Ändringen i andra stycket innebär att förnyelseavgiften ska betalas inom den frist som anges i första stycket. Med förnyelseavgift avses även den avgift som tillkommer för varje klass i de fall där förnyelse söks efter registreringsperiodens utgång (jfr 7 kap. 1 § varumärkes- förordningen). 3 kap. 1 § En registrering av ett varumärke får hävas om 1.märket har registrerats i strid mot denna lag, 2.registreringen fortfarande strider mot lagen, 3.rätten till märket ändå inte får bestå enligt 1 kap. 14–16 §§, 4. annat inte följer av 2 a §. En registrering får vidare hävas om 1. varumärket, till följd av innehavarens handlande eller passivitet, i han har blivit en allmän beteckning för sådana varor eller tjänster som registreringen avser, 2.varumärket har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller 3.varumärket har blivit ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans eller tjänstens art, kvalitet, geografiska ursprung eller någon annan om- ständighet och detta är en följd av det bruk innehavaren eller någon med hans eller hennes samtycke gjort av märket för sådana varor eller tjänster som det är registrerat för. Vid bedömning av om varumärket har särskiljningsförmåga ska beaktas endast sådan särskiljningsförmåga som varumärket har förvärvat genom an- vändning före ansökan om hävning. Paragrafen innehåller allmänna grunder för hävning av en varumärkes- registrering. Ändringarna avser första stycket 3 och 4 samt tredje stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6.4 och 8.2. Första stycket 3 ändras på så sätt att 1 kap. 16 § om mellan- liggande rättigheter läggs till i hänvisningen. Se närmare kommen- taren till 1 kap. 16 §. Första stycket 4 är nytt. Där hänvisas till 2 a § som innehåller bestämmelser om att en registrering i vissa fall inte får hävas vid underlåten användning. Tredje stycket är nytt och genomför artikel 4.4 i direktivet. Enligt bestämmelsen ska endast sådan särskiljningsförmåga som varumär- ket har förvärvat genom användning före ansökningen om hävning beaktas vid prövningen av om det finns grund att häva registre- Särskiljningsförmåga som har förvärvats genom användning efter det att ansökningen kom in ska inte beaktas. Avgörande är den dag då den aktuella ansökningen om hävning kom in. Om varumärket inte hade fått någon särskiljningsförmåga , hjälper det inte att det får särskiljningsförmåga för varorna eller tjänsterna . I en sådan situation kan registre- ringen alltså hävas, t.ex. enligt första stycket för att den strider mot lagen (jfr 2 kap. 5 §). Bestämmelsen är motiverad av intresset att skapa en tydlig gräns för när särskiljningsförmågan ska ha förvärvats. Tredje stycket är tillämpligt vid en prövning enligt både det första och det andra stycket. Vad som avses med särskiljningsförmåga framgår av 1 kap. 5 §. Det tidigare tredje stycket regleras nu i 2 a §. 3 kap. 2 a § En registrering av ett varumärke får hävas på den grunden att det enligt 2 kap. 8 § första stycket finns hinder mot registreringen, när hindret utgörs av ett äldre registrerat varumärke, endast om användningen av det äldre märket uppfyller kraven på verkligt bruk i 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för hävningen eller det finns giltiga skäl till att varumärket inte har använts. Om det äldre varumärket är ett EU-varumärke regleras kravet på verkligt bruk i stället av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 av om EU-varumärken. Användningen enligt första stycket ska ha skett inom de som före- går ansökan om hävning. Om det vid ingivningsdagen eller, i förekommande fall prioritetsdagen, för det yngre varumärket hade gått frågan om registrering av det äldre varumärket blev slutligt avgjord, ska det äldre varumärket dessutom ha använts inom de som föregår denna dag. Paragrafen, som är ny, innehåller vissa ytterligare begränsningar när det gäller möjligheten till hävning. Med bestämmelserna genomförs artikel 46 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. Enligt första stycket får en registrering av ett varumärke hävas på grund av att det strider mot ett äldre registrerat varumärke endast om det äldre märket uppfyller kraven på användning enligt 2 § för de varor eller tjänster som ligger till grund för hävningen eller det finns giltiga skäl till att varumärket inte har använts. I 2 § finns be- stämmelser om att en varumärkesinnehavare måste göra verkligt bruk av sitt varumärke. Om varumärkesinnehavaren inte använder sitt varumärke på det sätt som krävs, kan registreringen hävas. Både 2 § och förevarande paragraf innebär alltså krav på att varu- märken faktiskt används. Tillämpningsområdet för 2 § och 2 a § är dock olika. I ett mål om hävning enligt 2 § är varumärkesinnehava- ren svarande och någon annan – som inte nödvändigtvis är en annan varumärkesinnehavare – yrkar att varumärket ska hävas. Vid en tvist enligt förevarande paragraf är det alltid fråga om en tvist mellan två varumärkesinnehavare; det är den som innehar ett äldre varukänne- tecken som är kärande och yrkar att någon annans yngre varumärke ska hävas. Av bestämmelsen följer att det ankommer på svaranden (den som har det yngre varumärket) att invända att det äldre varumärket inte har använts, och på käranden (den som har det äldre varu- märket) att då visa att det äldre varumärke har använts på före- skrivet sätt eller att det finns giltiga skäl till att det inte har använts. Domstolen eller ska alltså inte ta upp saken självmant. Innehavaren av det äldre varumärket kan som bevisning om an- vändning åberopa t.ex. vad som har förekommit vid marknads- föring. Om användning inte har skett på det sätt som krävs, måste innehavaren av det äldre varumärket i stället visa att det finns giltigt skäl för detta. Se närmare kommentaren till 2 kap. 29 §. I vissa fall kan användningstvånget vara uppfyllt för bara en del av de varor eller tjänster som ett varumärke är registrerat för. I så fall ska varumärkesinnehavaren anses ha gjort verkligt bruk endast i fråga om dessa varor eller tjänster. Av 2 kap. 8 § andra stycket 4 framgår att det äldre varumärket också kan vara ett EU-varumärke. Kravet på att ett EU-varumärke används regleras i artikel 15 i varumärkesförordningen och inte i 3 kap. 2 §. Av bestämmelsen framgår därför att, om det äldre varu- märket är ett EU-varumärke, kravet på användning i stället följer av artikel 15 i varumärkesförordningen. I andra stycket anges inom vilken period det äldre varumärket ska ha använts. Bestämmelsen gäller också för EU-varumärken. I stycket anges två olika tidsfrister. De två perioderna kan överlappa varandra helt eller delvis men de kan också löpa efter varandra, med eller utan uppehåll. Enligt den första relevanta tidsperioden ska användning av det äldre varumärket ha skett inom de som föregår ansökningen om hävning (första meningen). Av hänvisningen till 2 § följer att en förutsättning är att förflutit från den dag då frågan om registrering slutligt har avgjorts. Bestämmelsen tillämpas i alla de fall där det äldre varumärket registrerades före ansök- ningen om hävning. Om det äldre varumärket ännu inte har varit registrerat , berörs det alltså inte av paragrafen. Enligt den andra relevanta tidsperioden gäller att, om den fem- årsperiod inom vilken det äldre varumärket ska ha tagits i verkligt bruk har löpt ut på ingivningsdagen för det yngre varumärket, så ska det äldre varumärket dessutom ha använts inom de som föregår denna dag, dvs. ingivningsdagen för det yngre varumärket (andra meningen). Vilken dag som är ingivningsdag föreskrivs i 2 kap. 1 a §. I förekommande fall är det i stället varumärkets prioritetsdag som är av betydelse (jfr 2 kap. 14–16 §§). En prioritetsdag kan före- ligga t.ex. om innehavaren har ansökt om registrering av varumärket i ett annat land innan en ansökan om registrering görs i . Den andra relevanta tidsperioden innebär därmed ett ytterligare krav i förhållande till den första tidsperioden. Paragrafen har sin motsvarighet för EU-varumärken i artikel 57.2 och 57.3 i varumärkesförordningen. Kollektiv-, garanti- och kontrollmärken 3 kap. 3 § En registrering av ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke får hävas, förutom på de grunder som anges i 1 eller 2 §, om 1.villkoren för användning av märket har ändrats och innehavaren inte har anmält detta till enligt 2 kap. 32 §, 2.märket har använts på ett sätt som inte är förenligt med villkoren för användningen och innehavaren inte har vidtagit rimliga åtgärder för att förhindra den användningen, eller 3.en ändring av villkoren för användningen har förts in i varumärkes- registret i strid mot 2 kap. 32 § andra stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om ytterligare hävningsgrunder för kollektiv-, garanti- och kontrollmärken utöver de grunder som finns i 1 och 2 §§. Med ändringen genomförs artikel 35 c i direk- tivet. Övervägandena finns i avsnitt 11. I punkt 1 ändras endast hänvisningen till bestämmelsen i 2 kap. eftersom bestämmelsen får en ny beteckning. Punkt 3 innebär att även om innehavaren av kollektiv-, garanti- eller kontrollmärket har uppfyllt sin anmälningsplikt enligt 2 kap. 32 § första stycket, så kan märket hävas trots att har registrerat ändringen av villkoren.