sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Det fanns t.ex. upp- gifter som pekade på att av de anmälda våld- täkterna klarades upp, vilket i sig tydde på att det fanns brister vid brottsutredningarna för denna brottskategori. Den dåvarande Polis- avdelningen beslutade därför att det skulle genomföras en förstudie 55Polismyndighetens direktiv, s. 4. 56Uppgift från företrädare för . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott som skulle identifiera eventuella brister och komma med rekom- mendationer och förslag till åtgärder som syftade till att förbättra och utveckla polisens handläggning av våldtäkter. redovisades resultaten av förstudien i rapporten av arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkter57. I förstudien anges att det är ett problem att sexualbrotten inte har en klart definierad plats i organisationen. Det föreslås därför att det ska definieras var i organisationen våldtäkter ska utredas. Enligt rapporten bör utredningarna göras inom respektive regions enhet för grova våldsbrott. Inom enheten bör dessutom särskilda team inrättas där utredare som är specialiserade på att utreda sexualbrott arbetar tillsammans med övriga utredare på enheten för att på så vis möjliggöra kunskaps- och erfarenhetsutbyte. En sådan förändring antas även få den effekten att sexualbrottsutredare i större utsträck- ning kan komma att använda Polisens metodstöd för utredning av grova våldsbrott (PUG). I förstudien anges också att det bör tas fram rekommendationer för hur utvecklingsarbetet för t.ex. metod- stöd och samverkan med andra myndigheter, universitet och hög- skolor kan hållas samman för att säkerställa en hög kvalitet i arbetet. Mot bakgrund av den förhållandevis låga åtals- och lagförings- frekvensen för sexualbrott rekommenderade förstudien att den Nationella bedömandegruppen för grova våldsbrott skulle få ett utvidgat uppdrag så att gruppen kunde kopplas in i ärenden om sexualbrott där det inte finns en misstänkt gärningsman . Det skulle kunna leda till nya infallsvinklar i utredningar som av olika anledningar stannat upp. Enligt förslaget skulle den Nationella bedömandegruppen för grova våldsbrott kunna kopplas in när den anmälda gärningen har inslag av grovt våld, när transport eller bindning av offret har förekommit och när seriebrottslighet kan misstänkas. I förstudien pekade man på behovet av att vidareutveckla utbild- ningen om sexualbrott inom både Polisens grundutbildning och vidareutbildning. För de som arbetar inom rättsväsendet fanns det dessutom bl.a. ett generellt behov av ökade kunskaper om unga personers vanor och attityder till sexualitet. Enligt förstudien var det vidare angeläget att samtliga Barnahus och andra liknande in- rättningar kunde ta emot alla offer och förövare under för 57 Se , dnr A296.441/2013. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott att säkerställa att brott med unga förövare, som anses särskilt svår- utredda, utreds på ett professionellt sätt med barnperspektivet i tydligt fokus. Polisiära utredare och förundersökningsledare ansågs även ha behov av bättre utbildning om hur domstolar bedömer bevisning i sexualbrottmål. En ökad kunskap om bevisningen skulle enligt förstudien kunna leda till att utredningarna får en högre kvalitet, vilket förmodas leda till en ökad lagföringsgrad. Polis- högskolan borde därför få i uppdrag att utreda möjligheten att komplettera den befintliga utbildningen om bevisvärdering. Ett annat problem som identifierades var att det fanns brister i dokumentationen av skador och i hanteringen av rättsintyg. Enligt förstudien borde det klargöras att Metodutvecklingsprojektets58 rekommendationer ska följas i syfte att höja kvaliteten på doku- mentationen av skador och öka andelen begärda rättsintyg i ären- den om sexualbrott. Dessa rekommendationer är: –Att polisen ska dokumentera målsägandens skador eller avsak- naden av skador (i skrift, bild eller video). –Att polisen ska dokumentera den misstänktes skador eller av- saknaden av skador (i skrift, bild eller video). –Att rättsintyg ska inhämtas. För att säkerställa att rekommendationerna skulle efterföljas före- slogs enligt förstudien att skulle få i uppdrag att se över möjligheten att införa rekommendationerna i olika utbildnings- satsningar. Vidare föreslogs att Polisens metodstöd PUG skulle upp- dateras så att rekommendationerna tydligt framgår även där. Den faktor som lyftes fram som den enskilt största bristen i sexualbrottsutredningar och som likaså bedömdes vara den viktigaste framgångsfaktorn var att målsägandebiträde inte förordnas alls alter- nativt att detta gjordes för sent i processen. Det konstaterades att en framställan om målsägandebiträde borde göras i större utsträck- ning än vad som är fallet. Förstudiens förslag var därför att Polisen skulle verka för en lagändring i bestämmelserna om förordnande av målsägandebiträde.59 58ÅM-A 2006/0507. 59Rikspolisstyrelsens förstudierapport, dnr A296.441/2013 s. 5, 8 f. och 32 f. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Även för hanteringen av spårsäkringssatserna identifierades behov av förbättrade rutiner. Ett problem var att spårsäkringssatserna inte alltid begärdes ut av utredande polisman. Ett annat var att doku- mentationen ibland var bristfällig och att sjukvården inte alltid följde den manual som finns för spårsäkringssatserna. Förstudiens förslag var därför att det skulle tas fram en nationell rutin för hanteringen av spårsäkringssatserna. Därutöver föreslogs att en separat förstudie skulle inledas med uppdrag att ta fram rutiner för hur spårsäkrings- satserna skulle förvaras. Slutligen angavs att en uppföljande infor- mation borde gå ut till sjukvården om vikten av att den instruktion som finns till spårsäkringssatserna verkligen följs. För spårsäkring i övrigt framhölls vikten av att utredarna topsar misstänkta gärningsmän i större omfattning, att man i högre ut- sträckning skickar andra typer av provsvar för analys (t.ex. angående förekomst eller avsaknad av alkohol, narkotika eller läkemedel) samt att utredare har tillräckligt administrativt stöd så att de verkligen kan koncentrera sitt arbete på att föra utredningen framåt i stället för att arbeta med bearbetning av redan inhämtat material. Där- utöver angavs det i förstudien att informationen om andra hjälp- medel borde förbättras inom organisationen. Det finns t.ex. kriminal- sökhundar som kan söka efter sperma och på så sätt klarlägga var den exakta brottsplatsen varit. Efter att förstudien hade redovisats beslutades i de dåvarande polismyndigheterna att ett antal av förstudiens rekom- mendationer skulle följas. Polisavdelningen gavs uppdraget att:60 –I samråd med rättsavdelningen göra en översyn av förutsätt- ningarna för att lägga fram förslag till lagändring i rättegångs- balken 23 kap. 5 § (om rätten till offentlig försvarare/målsägande- biträde). –Ta fram ett förslag till text i styrdokument som tydligare skulle beskriva vilka brott som avses med grova våldsbrott. –Föreslå Inspektionsenheten att göra inspektion av polismyndig- heternas hantering av förordnanden av målsägandebiträde i utred- ningar av sexualbrott. 60 Beslutsprotokoll , dnr A.296.441/2013. Beslut om rekommendatio- nerna fattades i den gamla polisorganisationen med flera fristående myndigheter. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott –I samråd med diskutera möjligheten att revidera arbetsordningen för Nationella bedömandegruppen för grova våldsbrott innebärande ett utvidgat uppdrag så att även vissa sexualbrottsutredningar skulle granskas av gruppen. –Se till att det metodstöd som används vid utredning av grova våldsbrott (PUG) reviderades så att det i större utsträckning kunde användas vid utredning av sexualbrott. –Se till att det nationella registret över dödligt våld även inne- fattade vissa fall av sexualbrott. Polisavdelningen fick också i uppdrag att ta fram en införandeplan för följande rekommendationer: –En översyn av rutinerna för när en begäran om målsägande- biträde ska göras i utredningar om sexualbrott. –Överväga hur samverkan mellan utredare av dödligt våld och sexualbrott kan utökas, t.ex. genom att arbetet bedrivs i team. –Säkerställa att sexualbrottsutredare deltar i de nationella utbild- ningarna som rör utredning av grova våldsbrott (t.ex. kurserna Strategier och metoder vid utredning av grova våldsbrott och Basutbildning för utredare av grova våldsbrott). –Utveckla befintlig samverkan mellan interna och externa aktörer i processen kring sexualbrottsutredningar i syfte att följa upp och kvalitetssäkra arbetet. –Verka för att barnahus/samverkande myndigheter kring brott mot barn även ska ta emot målsägande i åldersgruppen samt i möjligaste mån även unga förövare. –I lokal samverkansform mellan polis och åklagare genomföra arbetsplatsträffar, utbildningssatsningar kring t.ex. bevisvärde- ring i sexualbrottmål och utbilning rörande bemötande av unga sexualbrottsoffer. –En översyn av rutinerna vid sexualbrottsutredning så att tillämp- liga delar av Polisens nationella utredningsdirektiv (PNU) och tillämpliga förslag i följs. –En översyn av rutinerna för användning av övriga utrednings- åtgärder såsom kriminalsökhund, skadedokumentation, rättsintyg och topsning. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott SOU 2016:60 (numera Nationellt foren- siskt centrum) fick ansvar för att: –I samverkan med Polisavdelningen ta fram en nationell rutin för hanteringen av spårsäkringssatser. Uppdraget omfattade hante- ring, förvaring och uppföljning av spårsäkringssatserna. –En översyn av grundutbildningen för kriminaltekniker i syfte lägga större fokus på fältarbete och platsundersökning i utom- husmiljöer. Dessutom fick ansvar för att genomföra en översyn av de nationella utbildningarna inom området grova våldsbrott så att utbildningarna skulle innefatta unga brottsoffer och förövare, bevisvärdering, skadedokumentation och kunskap om kriminal- sökhundar. Kommunikationsavdelningen fick ansvar för att ta fram information till en extern informationskampanj om sexualbrott. Kampanjen skulle sätta särskilt fokus på problematiken kring unga brottsoffer och förövare (vilket i det här avseendet innebar ung- domar upp till ). Arbetet med att genomföra rekommendationerna i den nya polisorganisationen pågår för närvarande.61 Det har inte varit möjligt att få svar på hur långt har kommit i genom- förandet av var och en av de olika rekommendationerna när det här betänkandet trycks. Övriga åtgärder för att utveckla arbetsmetoder vid utredning av sexualbrott inom Polismyndigheten62 I regleringsbrev för fick myndig- heten i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som hade vidtagits och planerats för att utveckla arbetsmetoder vid utredning av våldtäkter samt hur dessa skulle följas upp.63 Av myndighetens redovisning framgår att det i den nya polis- organisationen finns ett utvecklingscentrum (UC) i varje region 61Information från företrädare för . 62Informationen i det här avsnittet har i huvudsak hämtats från redovis- ning, Uppföljning av regeringens jämställdhetsmål på rättsväsendets område, dnr A066.326/2016, s. 5–6. 63Regleringsbrev för avseende , Regeringsbeslut II:23 den 17december 2015, s. 5. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott med ansvar för utvecklingen inom olika verksamhetsområden. UC Väst har fått ansvaret för området sexualbrott. Uppdraget omfattar att stödja kärnverksamheten i fråga om tillämpning av metoder och utrustning samt att initiera förbättringsåtgärder. Dessutom ansva- rar UC för att kontinuerligt göra uppföljningar i syfte att ge största möjliga nytta för kärnverksamheten. För att förbättra metodstödet för utredning av sexualbrott har UC Väst inlett ett samarbete med utveck- lingscentrum. I ett första steg arbetar man med att förbättra metod- stödet för brott som begås mot barn, våldsbrott i nära relation och sexualbrott mot vuxna. Avsikten är att de befintliga arbetsmetoderna ska uppdateras och utvecklas. Genom samverkan mellan Polis- respek- tive är avsikten också att öka samsynen kring t.ex. kvaliteten i bevissäkringen samt att korta handläggningstiderna. , Region , har även startat en arbetsgrupp med representanter från alla polisområden, åklagare samt verksam- hetsutvecklaren på UC Väst. Arbetsgruppens syfte är att genom- föra ett kvalitetsprojekt om utredning av sexualbrott. Gruppen ska gå igenom ett antal utredningar för att se vilka delar i arbetet som är bra och vad som kan förbättras. Under projektet ska även ett antal besök genomföras i de olika polisområdena i Region för att träffa olika personer som arbetar med sexualbrottsutredningar, dvs. allt från ingripande- och utredningspersonal till tekniker och chefer. UC Väst har även fått i uppdrag att tillsammans med Nationellt forensiskt centrum påbörja arbetet med att ta fram nationella rikt- linjer för hanteringen av spårsäkringssatserna. Det saknas riktlinjer och föreskrifter för hur hanteringen ska gå till och det finns stora brister som bör åtgärdas för att förbättra rättssäkerheten. Slutligen ska det inom varje polisregion finnas en eller flera ut- sedda kontaktpersoner för sexualbrott. Avsikten är att dessa perso- ner ska säkerställa att rätt kompetens finns i respektive polisregion, utgöra bollplank för utvecklingsverksamheten inom sakområdet och vara språkrör för regionerna när det gäller vilka behov av ut- veckling som finns för utredning av sexualbrott. Kontaktpersonerna ska även nätverka sinsemellan. Personal från UC Väst kommer att besöka de sju polisregionerna för att träffa kontakt- personerna. Syftet med besöken är att få en lägesbeskrivning och inventering mot bakgrund av de brister och rekommendationer som fördes fram i (se ovan). Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Landets åklagare är samlade under en myndighet, Åklagarmyndig- heten, som leds av Riksåklagaren. Den operativa åklagarverksam- heten utövas i sju geografiska åklagarområden och en nationell åklagaravdelning. Åklagarområdena består av landets 32 allmänna kammare, som har ett geografiskt arbetsfält ungefär motsvarande ett län. I och finns flera åklagarkammare. Myndig- heten har också tre internationella åklagarkammare. Här finns specialistkompetens för att bekämpa den organiserade gränsöverskri- dande brottsligheten och för det internationella åklagarsamarbetet. har även tre utvecklingscentrum som har i uppgift att bedriva metod- och rättsutveckling inom olika brotts- områden. Utvecklingscentrum i ansvarar för sexualbrott. Rättslig uppföljning och tillsyn utövas också här. På de enskilda åklagarkamrarna är åklagarna indelade i olika team där ärenden fördelas utifrån olika brottstyper eller åklagarnas särskilda kompetens. Sexualbrotten handläggs på de flesta åklagar- kammare av åklagare som arbetar i relations- och/eller familjevålds- team, men det förekommer också att t.ex. sexuella ofredanden som inte sker inom nära relation handläggs av åklagare i s.k. mängd- brottsteam eller allmänna team. På vissa åklagarkammare har man valt att handlägga de grövre sexualbrotten i team för särskilda/grova brott. Det finns också ungdomsåklagare som handlägger ärenden där gärningsmannen är ung, ofta . På vissa kam- mare handlägger ungdomsåklagarna alla brott som unga har begått, dvs. I de team som hanterar sexualbrott finns det specialistutbildade åklagare, men även yngre åklagare ingår i teamen. De yngre åkla- garna hanterar vanligen inte de allvarligaste sexualbrotten och de har alltid en utsedd handledare till stöd. fanns det 31 åklagare som var utsedda till relationsvåldsspecialister, vilka även har specialistkompetens inom sexualbrott. Det finns också ett flertal s.k. allmänspecialister som också kan vara inriktade mot brott i nära relation och sexualbrott. Även dessa åklagare har specialkompetens.64 64 Uppgifter från företrädare för . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott För att arbeta som åklagare och domare krävs juristexamen. Utbild- ningen omfattar 270 högskolepoäng, vilket motsvarar heltidsstudier. Sex lärosäten har tillstånd att utfärda jurist- examen, nämligen universiteten i , , , , och . Juristutbildningarna vid de olika lärosätena har liknande upp- lägg, där de första sex terminerna utgör grundläggande utbildning i olika juridiska ämnesområden (som t.ex. konstitutionell rätt, civil- rätt, associationsrätt och straffrätt) och de avslutande tre termi- nerna innehåller vissa fördjupningskurser samt ett examensarbete som ska omfatta en termin. För att uppfylla det övergripande målet med utbildningen ska studenten enligt examensordningen ”visa sådan kunskap och för- måga som krävs för att arbeta inom yrken för vilka juristexamen är ett behörighetskrav samt inom annan yrkesverksamhet inom det juridiska området som förutsätter sådan kunskap och förmåga”. Studenterna ska också visa kunskap om områdets vetenskapliga grund samt insikt i aktuellt forsknings- och utvecklingsarbete. De ska vidare visa fördjupad kunskap i och förståelse av centrala juri- diska ämnen samt ha kunskap i andra ämnen som är av särskild betydelse för tillämpningen av de juridiska kunskaperna. Därutöver framgår det av examensordningen att studenterna ska visa känne- dom om rättssystemets roll nationellt och internationellt och om sådana samhälls- och familjeförhållanden som påverkar kvinnors och mäns livsbetingelser.65 Såväl utbildningsplaner som kursplaner för grundutbildningen är generella i sin utformning och det går inte av dessa att utläsa i vilken utsträckning studenterna får undervisning om sexualbrott eller i övrigt om relationsvåld. 65 Högskoleförordningen (1993:100), bilaga 2. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Nationellt centrums för kvinnofrid kartläggning av hur mäns våld mot kvinnor m.m. beaktas i grundutbildningen samt kartläggning I Nationellt centrums för kvinnofrid rapport med kartläggning av universitetens och högskolornas undervisning om bl.a. mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld (vilken vi har redogjort för tidigare i avsnitt 7.3.1.) framkom, när det gällde juristutbildningen, att undervisningen inom de angivna områdena var begränsad vid alla lärosäten som svarade på enkäten.66 erbjöd sina studenter mest undervisning om mäns våld mot kvinnor, näm- ligen 32 timmars undervisning. Minst undervisning erbjöds vid , där man enbart hade två timmars undervisning i ämnet. Vid fanns det dock möjlighet för studen- ten att själv välja fler kurser inom den del av utbildningen som innehåller valbara kurser. Både och univer- sitet svarade att de har den relevanta undervisningen i sina respek- tive utbildningar, men de preciserade inte antalet timmar närmare. utom uppgav att närvaron i de allra flesta fall var obligatorisk. För godkänt resultat hade Nationellt centrum för kvinnofrid satt upp krav på att det skulle gå att urskilja antalet timmar som ägnades åt undervisning inom de efterfrågade ämnesområdena, att kunskapen var inskriven i studieplanen och som ett mål i någon av utbildningens kurser samt att studenternas kunskap examinerades. Av rapporten framgår att kunskap om mäns våld mot kvinnor m.m. sällan nämndes i studieplanen. I de fall den nämndes var det ofta genom en indirekt formulering. Inget juristprogram hade kunskap om de efterfrågade ämnesområdena som ett mål i någon kurs. Sammanfattningsvis ansågs juristutbildningen vid och inte uppfylla de uppställda kriterierna. Jurist- utbildningarna vid Lunds, och hade stora variationer i antalet timmar som eleverna undervisades inom ämnena och hade inte heller krav om kunskapen inskriven i studieplanen eller som mål i någon av kurserna. Eftersom de, till skillnad mot universiteten i och , trots allt examinerade kunskapen och även hade möjlighet att skilja ut den undervisningen 66 Samtliga lärosäten som erbjuder juristutbildningen svarade på enkäten utom . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott från den övriga ansågs de dock uppfylla några av de uppställda kriterierna. Inget av de lärosäten som erbjöd juristutbildningen upp- fyllde samtliga krav som Nationellt centrum för kvinnofrid hade satt upp.67 I regleringsbrevet fick i uppdrag av regeringen att kartlägga hur frågor om mänskliga rättig- heter beaktas i ett antal utbildningar, däribland juristexamen och läkarexamen. Syftet med uppdraget var att säkerställa att de mänsk- liga rättigheterna respekteras i och att de yrkesgrupper som i hög utsträckning möter bl.a. våldsutsatta personer har tillräckliga kunskaper om de mänskliga rättigheterna. Härmed avsågs även kunskap om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn. Alla sex lärosäten med tillstånd att utfärda juristexamen svarade på enkät och alla uppgav att det ingår undervisning om såväl mänskliga rättigheter som mäns våld mot kvinnor och våld mot barn i juristutbildningen. Däremot hade läro- sätena svårt att närmare ange undervisningens omfattning, bero- ende på att undervisningen i de efterfrågade ämnesområdena var integrerad i olika delar av utbildningen och att den därför var svår att särskilja. Vid de flesta lärosätena fanns det valbara kurser om mänskliga rättigheter, om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn.68 Svaren från lärosätena tydde dock på att undervisningen om mänskliga rättigheter i bred bemärkelse var mer omfattande än undervisningen om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn. Vid fem lärosäten var ämnesområdet mänskliga rättigheter in- skrivet i utbildningsplaner och/eller kursplaner. Alla lärosäten upp- gav att det fanns lärandemål för undervisningen och flera av univer- siteten hade det som mål både för utbildningen som helhet och för vissa kurser inom utbildningen. Kunskap om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn förekom däremot mer sällan i utbildningsplaner och kursplaner. Tre läro- säten angav i sina enkätsvar att ämnet fanns med i en eller flera kursplaner medan övriga tre svarade att de inte fanns med i vare sig utbildningsplaner eller kursplaner. Inget lärosäte hade lärandemål för undervisningen om mäns våld mot kvinnor eller våld mot barn. 67NCK rapport 2010:3, s. 13 f. och 30. 68Universitetskanslersämbetet rapport 2015:25, Hur mänskliga rättigheter, mäns våld mot kvinnor och våld mot barn beaktas i högre utbildning – Rapportering av ett regeringsuppdrag, s. 108. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Ämnet fanns dock omnämnt genom indirekta skrivningar om att studenten som examensmål t.ex. skulle ”visa kunskap om sådana samhälls- och familjeförhållanden som påverkar kvinnors och mäns livsbetingelser”.69 Av de nu nämnda undersökningarna framgår att juriststuden- terna får en begränsad utbildning om sexualbrott och relationsvåld genom den grundutbildning som leder till juristexamen. Särskilt om utbildning av och tjänstgöring som åklagare För att komma i fråga för anställning som åklagare krävs svensk juristexamen, fullgjord svensk notariemeritering vid tingsrätt eller förvaltningsrätt samt svenskt medborgarskap. Den som antagits som åklagaraspirant vid får därefter genomgå om- fattande intern utbildning. som åklagaraspirant har man en handledare och aspiranten har också möjlighet att göra en längre praktik hos . Efter nio–övergår an- ställningen till en tillsvidareanställning som assistentåklagare och även under den tiden har åklagaren en handledare/och genomgår ytterligare utbildning. som assistentåkla- gare görs en bedömning av om personen är lämplig som åklagare och om så är fallet utnämns åklagaren till kammaråklagare. Under aspirant- och assistentåklagartiden integreras arbete och utbildning. får alla åklagare genom- gå en grundutbildning under två perioder. Under de perioderna genomförs en teoretisk och centralt genomförd grundutbildning, som består av sammanlagt 15 veckors utbildning i internatform. fortsätter den praktiska utbildningen vid åklagarkammaren. Den teoretiska grundutbildningen är uppdelad på fyra kurser och handlar bl.a. om förundersökningsledning, tvångsmedel, brottmåls- processen, rättsmedicin, kriminalteknik, kriminologi, massmedie- träning, retorik och förhörsteknik.