sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — Att fjärrvärmemarknaderna är vertikalt integrerade monopol be- tyder dock inte att de saknar konkurrens på marknaden för upp- värmning. Länge var elvärme den främsta konkurrenten, men har värmepumpar, t.ex. i form av bergvärme, blivit en allt viktigare konkurrent. Till detta kommer att nya byggnader är be- tydligt energieffektivare än det befintliga beståndet, vilket innebär att efterfrågan på värme växer mycket långsamt eller stagnerar. Den ökade användningen av värmepumpar har medfört att efterfrågans tidsfördelning ändrats. Det är fortsatt hög efterfrågan under årets kallaste period men under andra delar av året är efterfrågan lägre. I SOU 2014:37 (s. 101) framhålls att detta är ett bekymmer för fjärrvärmeföretagen som måste hålla den kapacitet som behövs för att tillgodose efterfrågan under kalla dagar. Det betyder att de fasta kostnaderna inte kan reduceras även om efterfrågan på årsbasis faller. Fjärrvärmeproduktionens variation över året Värmeproduktionsanläggningarna i ett fjärrvärmesystem är samman- kopplade och, som nämns ovan i avsnitt 5.3.1, optimerade för effek- tiv samkörning utifrån värmebehovet och produktionskostnadsmini- mering. Produktionsanläggningar och distributionsnät utgör ett sam- manhängande system för en effektiv värmeleverans till samtliga an- slutna kunder. I normalfallet behövs flera produktionsanläggningar Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. för att tillgodose värmeeffektbehovet under årets alla timmar. An- läggningar med lägst rörliga produktionskostnader benämns, som också nämnts tidigare, baslastanläggningar och därefter, i stigande skala, mellan- och topplastanläggningar. Figur 5.5 Schematiskt varaktighetsdiagram för värmeproduktion i ett normalt större fjärrvärmesystem Källa: Svensk Fjärrvärme. I ovanstående schematiska så kallade varaktighetsdiagram, figur 5.5, framgår värmeeffektbehovet sett över året. Den olikfärgade ytan utgör den sammanlagda levererade energin i fjärrvärmesystemet . Baslastanläggningarna står för den största delen av fjärr- värmeproduktionen medan topplastanläggningarna endast producerar en mycket begränsad del av värmeenergibehovet. Deras årliga drifttid är kort, koncentrerad till årets kallaste timmar, och som anges i avsnitt 5.3.1 är driftskostnaden mycket hög för varje värmeenhet. De tekniska kraven på topplastanläggningarna är att de ska kun- na vara funktionsdugliga med relativt kort varsel. De eldas därför normalt med flytande eller gasformiga bränslen, vanligtvis fossil eld- ningsolja. I allt större utsträckning byts dock sådan olja och gas ut mot bioolja och träpulver, vilka har liknande egenskaper som den fossila eldningsoljan. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. För bas- och mellanlastanläggningarna är bränsleutbudet mer varierat och i hög grad beroende på fjärrvärmesystemets storlek. I större fjärrvärmesystem finns vanligtvis flera baslastanläggningar och ibland även flera mellanlastanläggningar. I mindre fjärrvärmesystem finns normalt endast en baslastanläggning. Sådana anläggningar eldas företrädesvis med relativt sett billiga och obeskattade bräns- len, t.ex. olika avfalls- och biobränslen, eller utnyttjar industriell spillvärme. Ytterligare exempel är basproduktion som väsentligen baseras på värmepumpar vilka utnyttjar naturliga lågenergiflöden och flöden från kommunala avloppsreningsverk. Ömsesidiga samband mellan el-, elcertifikat- och fjärrvärmemarknaderna Det finns ett betydande ömsesidigt beroende mellan marknaderna för el, elcertifikat och fjärrvärme (SOU 2014:37, s. 102). Priset på el påverkar fjärrvärmemarknaden via kraftvärmeverkens, värme- pumparnas och elpannornas lönsamhet som kraftvärme- verkens lönsamhet påverkas av efterfrågan på fjärrvärme. Efterfrågan på el påverkar efterfrågan och priser på elcertifikat, vilket i sin tur påverkar kraftvärmeverkens lönsamhet. Således kan konstateras att åtgärder som rör någon av de tre marknaderna i allmänhet får effek- ter också på de två andra marknaderna. Fjärrvärmen spelar en mycket viktig roll i det svenska energisyste- met. Bland annat är det inom produktionen av fjärrvärme som an- vändningen av biobränslen har kunnat expandera snabbt, vilket har underlättat utfasningen av fossil olja som bränsle i uppvärmningen av bostäder och lokaler i . har emellertid fjärrvärmen utsatts för konkurrens från lokal, mer individuell, värme- produktion, främst i form av bergvärme i kombination med värme- pumpar. har bl.a. energieffektivare byggnader gjort att efterfrågan på fjärrvärme inte längre växer volymmässigt. Dessutom har efterfrågans tidsfördelning ändrats, med relativt högre efter- frågan under den kallaste vinterperioden. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. 5.3.4Marknaden för fjärrkyla m.m. Utbyggnaden av fjärrkyla i inleddes i början av 1990-talet.10 Initialt expanderade fjärrkylan kraftigt. har markna- den växt med en avtagande trend (se figur 5.6). Mängden fjärrkyla som levererades uppgick till drygt . Fjärr- kyla används främst för kylning av kontors- och affärslokaler, så kallad komfortkyla, men även för kylning i industriprocesser. De som köper fjärrkyla är primärt fastighetsföretag och tillverknings- industrier. Fjärrkyla har stora likheter med fjärrvärme då kylt vatten produceras i en större anläggning och sedan distribueras i rörled- ningar till kunderna. Fjärrkyleverksamhet omfattas inte av bestämmelserna i fjärr- värmelagen (2008:263). Skälet till det är att det i huvudsak är starka kunder (näringsidkare) som tecknar avtal om fjärrkyla för t.ex. luftkonditionering, processkyla i kontorsfastigheter och kylning av datorcentraler. Användning av fjärrkyla för kylning av bostadsfastig- heter är ovanligt. Annorlunda uttryckt är flerbostadshus anslutna till fjärrkylenät i liten omfattning, det är ovanligt att privatbostäder är anslutna och enskilda konsumenter förekommer inte som direkta kunder (jfr Ei R2013:18, s. 3). Regeringen bedömde mot den bak- grunden att det inte finns ett lika starkt intresse av att skydda kunderna som det gör inom fjärrvärmeområdet (prop. 2007/08:60, s. 69). Där anges även att fjärrkylan inte heller har någon domi- nerande ställning på kylmarknaden. Att det alltjämt främst är stora företag som köper fjärrkyla har också sedermera bekräftats av (se Ei R2013:18, s. 4). Inspektionen föreslog i nämnda rapport att fjärrkylemarknaden även fortsätt- ningsvis ska vara oreglerad (s. 5). Det vanligaste produktionssättet är att utnyttja spillvärme eller sjövatten för att med hjälp av kylmaskiner producera fjärrkyla. sker detta med produktion av fjärrvärme. Ett annat van- ligt produktionssätt är att använda kallt vatten direkt från botten av havet eller en sjö, så kallad frikyla. I exempelvis utnyttjas frikyla i form av snö som lagrats för fjärrkyla på som- maren.11 10Avsnittet är hämtat delvis från prop. 2007/08:60, s. 69, delvis från Energimarknadsinspek- tionens rapport, Kartläggning av marknaden för fjärrkyla, Ei R2013:18. 11Se vidare S. och S. , a.a., s. 213. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. Fjärrkyla har betydande miljöfördelar eftersom den innebär en effektiv användning av energi. I jämförelse med en lokal kylanläg- gning som drivs med el innebär fjärrkyla ett minskat elbehov för kylning. Fjärrkyla medför även en minskad användning av köld- medier som bidrar till den skadliga växthuseffekten. Dessutom är en anläggning för fjärrkyla mindre utrymmeskrävande än en lokal kylanläggning. levererade 35 kommersiella fjärrkyle- företag tillsammans drygt kyla. Utbudet av fjärrkyla är ojämnt fördelad över landet. Större delen av produktionen sker i (jfr tabell 5.2). Fjärrkyla, leveranser och nätlängd, åren 1996–2014 Källa: Svensk Fjärrvärme. Tabell 5.2 De fem största fjärrkyleföretagen Leverans (GWh) AB Fortum Värme samägt Källa: Svensk Fjärrvärme. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. Vad avser innebörden av det fastighetstaxeringsrättsliga begreppet ”kraftverksbyggnad” hänvisas till avsnitt 5.3.1. Specialbyggnad, värmecentral och distributionsbyggnad Byggnadstypen specialbyggnad (2 kap. 2 § FTL) är indelad i ett an- tal undergrupper, bl.a. ”värmecentral” och ”distributionsbyggnad”. När det gäller betydelsen av det förstnämnda begreppet hänvisas till avsnitt 5.3.1. ”Distributionsbyggnad” är en byggnad som ingår i överförings- eller distributionsnätet för gas, värme, elektricitet eller vatten samt gasturbin och annan byggnad som används för att upp- rätthålla balansen i elsystemet. Indelningen i specialbyggnad har generellt sett skett med hänsyn till den samhällsnytta som användningen av byggnaden för med sig (jfr SOU 2000:10, s. 214 och SOU 1979:32, s. 225 ff.). Detta har i sin tur medfört att man ansett att byggnaderna bör undantas från skatteplikt. Det bestäms därför inga taxeringsvärden för specialbygg- nader (1 kap. 1 § FTL). Indelning av byggnader och övervägandeprincipen Byggnadstypen ska bestämmas med hänsyn till det ändamål som en byggnad till övervägande del är inrättad för och det sätt som en byggnad till övervägande del används på, den s.k. övervägandeprin- cipen (2 kap. 3 § första stycket FTL). En byggnad, som kan indelas både som småhus, hyreshus, kraft- verksbyggnad, industribyggnad eller övrig byggnad och som special- byggnad, ska indelas som specialbyggnad (2 kap. 3 § andra stycket FTL). En byggnad, som kan indelas både som specialbyggnad och eko- nomibyggnad, ska indelas som ekonomibyggnad (2 kap. 3 § tredje stycket FTL). Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. För kärnkraftverk, kraftvärmeverk, kondenskraftverk och vindkraft- verk (värmekraftverk) ska det för varje aggregat för produktion av elkraft bildas en värderingsenhet som avser byggnad och en värde- ringsenhet som avser mark (6 kap. 14 § FTL). För varje värderings- enhet beräknas ett riktvärde. Värdefaktorer som särskilt ska beaktas vid riktvärdets bestäm- mande ska för värmekraftverk, utom när det gäller faktorn effekt, indelas i klasser (7 kap. 3 § tredje stycket 5 FTL). Till ett vattenkraftverk hänförs kraftverksbyggnad och mark för elproduktion med vattenkraft. Till ett värmekraftverk hänförs kraft- verksbyggnad och mark för elproduktion med kärnkraft, kraftvärme, kondenskraft och vindkraft (15 kap. 1 § första och andra styckena FTL). Regler om riktvärde för värmekraftverk finns i 15 kap. 10–15 §§ FTL. Riktvärdet för mark till ett värmekraftverk ska utgöra värdet av en värderingsenhet som avser sådan mark (15 kap. 10 § FTL). I en riktvärdeangivelse enligt 7 kap. 3 § ska värden per kilowatt installe- rad effekt anges för var och en av de skilda klasserna av värde- faktorn typ av värmekraftverk som avses i 12 § (15 kap. 11 § FTL). 5.4.1Varför beaktas inte värmeproduktionens värde vid fastighetstaxeringen av värmecentraler och kraftvärmeverk? En taxeringsenhets (fastighets) skattekraft styr generellt sett fastig- hetsbeskattningen. Fastighetsskatt och fastighetsavgift tas därför ut på byggnaders och marks taxerade värde, vilket ska återspegla 75 pro- cent av marknadsvärdet. Värdets storlek bestäms med utgångspunkt i den indelning av byggnader och mark m.m. som följer av fastig- hetstaxeringslagen. Värmecentralers och kraftvärmeverks marknadsvärde påverkas i hög grad av värmeproduktionens värde. Mot den bakgrunden bör till att börja med sägas något om varför värmecentraler indelas som specialbyggnader och därmed inte beskattas. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. som avses med begreppet ”värmecentral” och varför de taxerings- värden som fastställts för kraftvärmeverk endast kommit att påver- kas av värdet av elproduktionen. Vad avser värmecentralerna står bakgrunden till definitionen av sådana centraler i 2 kap. 2 § FTL att finna i förarbetena (prop. 1985/86:160, s. 23 f.). Där anges bl.a. följande: Uppvärmning av hyreshusfastigheter med vattenburen värme sker i huvudsak med egen [kurs. här] oljeeldad panna, med egen [kurs. här] undercentral kopplad till fjärrvärmeverk eller med en för flera fastig- heter gemensam [kurs. här] värmecentral. Vid taxeringen åsätts fastig- heten, oavsett på vilket av dessa sätt den uppvärms, ett värde som i huvudsak är baserat på utgående hyran. Någon differentiering av detta värde med hänsyn till sättet av uppvärmning sker inte. Enligt nuvaran- de bestämmelser åsätts dessutom sådan undercentral och gemensam värmecentral separata taxeringsvärden som industrienheter. Härige- nom uppstår en dubbeltaxering. Enligt min mening bör denna dubbel- taxering upphöra. Detta bör ske genom att som en undergrupp till spe- cialbyggnad, och därmed bli undantagen från skatteplikt, hänföra så- dan undercentral eller gemensam värmecentral. Undergruppen kan lämp- ligen få benämningen värmecentral. Till gruppen värmecentraler räknas inte kraftvärmeverk (fjärrvärmeverk, mottrycksanläggning) som även är inrättat för produktion av elektrisk starkström för yrkesmässig dis- tribution. Dessa anläggningar utgör elproduktionsenheter och skall taxeras enligt reglerna härför. Av förarbetena framgår att skattebefrielsen av värmecentraler avsågs omfatta hyreshusfastigheters egna oljeeldade pannor (”panncentra- ler”), egna undercentraler (numera benämnda fjärrvärmecentraler) kopplade till fjärrvärmeverk eller för flera sådana fastigheter gemen- samma värmecentraler (numera betecknade under- eller områdes- centraler). Där framgår även att värmecentralernas mer omedelbara användning för uppvärmningen av hyreshusfastigheterna är av avgör- ande betydelse i sammanhanget. Skälet för skattebefrielsen var att undanröja den ovan närmare beskrivna dubbeltaxering som upp- stod enligt äldre rätt om värmeproduktionsenheten genom ägarför- hållandena är integrerad med hyreshusfastigheten och värmen därför ingår i hyran. Dubbeltaxeringen sammanhängde med fastighetstaxeringslagens dåvarande utformning. Dubbeltaxeringsproblematiken bör förstås mot bakgrund av att en fastighets taxeringsvärde ska spegla dess marknadsvärde. Ett värde som för aktuellt slags fastigheter, förenk- lat uttryckt, beror på de intäkter fastigheten genererar. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. centralens ”avkastning” i sin helhet så att säga är flyttad till hyres- husenheten (genom att värmen ingår i hyran), och genom hyran påverkar taxeringsvärdet för den enheten, är det dubbeltaxering att åsätta värmecentralen ett för en industrienhet produktionskost- nadsberäknat taxeringsvärde (marknadsvärde) när den sistnämnda i sig inte genererar några intäkter. Värmecentralen kan alltså anses sakna marknadsvärde i fastighetstaxeringsrättslig mening beroende på de faktiska omständigheterna i den aktuella situationen. När det gäller fjärrvärmeverk med enbart hetvattenpannor, dvs. sådana som saknar elproduktion, har dessa i rättstillämpningen be- funnits utgöra värmecentraler i fastighetstaxeringsrättslig mening. Detta alltså trots att det inte är fråga om lokal produktion och dist- ribution av varmvatten med egna värmepannor direkt till slutkon- sumenten (hyrestagaren) vilken betalas via hyran, dvs. ett annat fall än den dubbeltaxeringen uppkom i. Med andra ord anses även rena värmeverk i den praktiska tillämpningen vara byggnader för produktion och distribution av varmvatten för uppvärmning vilka inte även är inrättade för produktion av elektrisk starkström för yrkesmässig distribution (jfr 2 kap. 2 § FTL). Av de ovan återgivna förarbetena framgår uttryckligen att kraft- värmeverk inte utgör värmecentraler. De utgör enligt lagtexten och förarbetena inte heller någon annan typ av skattebefriad special- byggnad. Följaktligen ska värdet av deras värmeproduktion beaktas vid fastighetstaxeringen, i enlighet med den grundläggande princi- pen att en taxeringsenhets taxeringsvärde ska spegla dess mark- nadsvärde. Att renodlad värmeproduktion (värmeverk) undantas från fastighetstaxeringen, medan sådan produktion i kraftvärme- verk inte gör det, snedvrider dock konkurrensförutsättningarna för olika typer av produktionsanläggningar på värmemarknaden. I av- vaktan på att dessa oklarheter reds ut har därför , som redan nämnts, beslutat lagen (2012:852) om fastighetstaxering av kraftvärmeverk åren 2013–2018. Där föreskrivs att taxeringsvär- dena som fastställs vid allmän fastighetstaxering och sär- skild fastighetstaxering åren 2014–2018 endast ska omfatta värdet av elproduktionen. I realiteten taxerades emellertid kraftvärmeverkens värmeproduktion inte heller innan införandet av sistnämnda lag, trots att det följde av gällande rätt (se bet. 2012/13:SkU12, s. 4). Såvitt utredningen har kunnat utröna har inte heller industriell spillvärme som distribueras kommersiellt i fjärrvärmenät självständigt påver- Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. kat någon taxeringsenhets taxeringsvärde. Om värmens värde i ett sådant fall emellertid enligt den så kallade övervägandeprincipen (2 kap. 3 § FTL) så att säga ingår i industrienhetens värde har värmen enligt fastighetstaxeringslagens systematik omfattats av värderingen av den enheten. I sammanfattning kan konstateras att, oberoende av vilket slags enhet som producerar och distribuerar , så har värdet av enheten inte systematiskt medfört att taxeringsenheten som om- fattar byggnaden där verksamheten utförs har åsatts ett värde eller att ett åsatt sådant värde har påverkats. ska framhållas att värdet av värmen som produceras i värmecentraler, i den mening som avses i de ovan återgivna förarbe- tena, via hyran påverkar taxeringsvärdet för hyreshusfastigheten i fråga. Värdet av värmen beaktas alltså vid fastighetstaxeringen i sistnämnda fall. Detta i motsats till värdet av värmen som pro- duceras i fjärrvärmeverk (kraftvärmeverk eller rena värmeverk) eller industriell spillvärme, vilket inte annat än genom tillämpningen av övervägandeprincipen påverkar någon taxeringsenhets (fastighets) taxeringsvärde. Slutligen finner utredningen skäl att förtydliga slutsatsen i när- mast ovan återgivna förarbeten (prop. 1985/86:160, s. 24) att kraft- värmeverk ”utgör elproduktionsenheter och skall taxeras enligt reglerna härför.” En förutsättning för det är enligt gällande regler att byggnaden först indelas som en kraftverksbyggnad. Med andra ord måste byggnaden till övervägande del vara inrättad för kom- mersiell produktion av elektrisk starkström och användas på det sättet. I annat fall, dvs. om värmeproduktionen väger över, kommer byggnaden normalt att indelas som en övrig byggnad och taxeras som en industrienhet. 5.4.2Bör anläggningar med värmeproduktion vara skattebefriade? Utredningens bedömning: Inverkan av kommersiell produktion och distribution av värme på en fastighets marknadsvärde bör beaktas vid fastighetstaxeringen oavsett i vilken typ av enhet verk- samheten utförs. Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. Utredaren ska enligt direktiven analysera om det är motiverat att anläggningar med enbart värmeproduktion även i fortsättningen ska utgöra specialbyggnader och därmed vara skattebefriade samt i så fall i vilken utsträckning. Av konkurrensneutralitetsskäl omfattar utredningens undersökning i denna del samtliga fastigheter där värme produceras, t.ex. även kraftvärmeverk. Ovan har konstaterats att värdet av produktion och distribution av värme inte, annat än om övervägandeprincipens tillämpning medför det, påverkar taxeringsvärdet på den taxeringsenhet där verk- samheten utförs. Fastighetstaxeringslagen innehåller både regler om skatte- och avgiftsplikt för fastigheter samt värdering av taxeringsenheter (fas- tigheter). Bestämmelserna om skatte- och avgiftsplikt är den juri- diska teknik, som bl.a. i kombination med indelningen i kategorin specialbyggnad, används för att styra vilka taxeringsenheter som ett taxeringsvärde ska bestämmas för (jfr 1 kap. 1 § andra stycket FTL). Skatte- och avgiftsplikt enligt fastighetstaxeringslagens regler avgör i sin tur skatte- och avgiftsplikten enligt 1 § lagen (1984:152) om statlig fastighetsskatt och 1 § lagen (2007:1398) om fas- tighetsavgift. För här aktuella byggnader och mark är det fråga om skatteplikt för statlig fastighetsskatt. Ett undantag från skatteplikt enligt fastighetstaxeringslagen medför sammanfattningsvis skattefri- het enligt lagen om statlig fastighetsskatt. Frågan är därmed om det är förenligt med de principer som styr undantagen från skatteplikt att fastigheter med kommersiell pro- duktion och distribution av värme undantas. Annorlunda uttryckt, och med viss förenkling, är frågan enligt vilka grunder byggnad och mark som hör till sådan byggnad indelas som specialbyggnad och mark till sådan. Reglerna om skatteplikt och undantagen därifrån t.o.m. Regelverket om skatteplikt har sin grund i bestämmelser som an- togs . Dessa innebar bl.a. att skatteplikt infördes för åtskil- liga av statens fastigheter, vilka alla tidigare hade varit undantagna från skatteplikt. I förarbetena (prop. 1920:191, s. 353) uttalar departe- mentschefen bl.a. följande: Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. Vidare vill jag erinra därom, att då det gäller att taga ställning till frå- gan om den objektiva skatteplikten för fast egendom, bör man icke lämna ur sikte den grund, varpå fastighetsbeskattningen bygger. Såsom i olika sammanhang framhållits, innebär fastighetsskatten en intresse- beskattning, vilken har sin grund i den större intressegemenskap med kommunen som fast egendom just i denna egenskap ansetts hava. Det gives emellertid fall, där en fastighets intresse av kommunens verksam- het uppenbarligen är utan all betydelse antingen i och för sig eller i jämförelse med de förmåner som genom egendomen beredas den byggd, där densamma är belägen. Grunden för skattepliktsreglerna var med andra ord att fastighets- ägarna har sådan nytta av kommunen och dess verksamhet att be- skattning är motiverad. Å andra sidan kan kommunerna i sin tur och även samhället i stort ha fördel och nytta genom den verksam- het som bedrivs på en fastighet. Därför har vissa fastigheter undan- tagits helt eller delvis från skatteplikt. I korthet var huvudregeln att fastigheter är skattepliktiga om de inte uttryckligen är undantagna (jfr 3 kap. 1 § FTL och t.ex. prop. 1927:102, s. 309). Vidare är skatte- frihet avhängig samhällets nytta av fastighetens användning. nämnda grunder gäller fortfarande, eftersom någon allmän översyn av indelningen i specialbyggnader inte har utförts (jfr prop. 2000/01:121, s. 46). Reglerna om skatteplikt överfördes utan några nämnvärda änd- ringar till kommunalskattelagen (1928:370). gjordes endast punktvisa ändringar i skattepliktsreg- lerna (se vidare SOU 1979:32, s. 241 f.). Därefter, men före utfärd- andet av fastighetstaxeringslagen , gjordes ytterligare några få begränsade ändringar i reglerna (se samma SOU, s. 243 f.). I samband med införandet av fastighetstaxeringslagen moderni- serades skattepliktsreglerna med hänsyn dels till deras ålder, dels till ändrade samhällsförhållanden. De skattefria fastigheterna var dock i stort, om än inte i allt, identiska med vad som tidigare hade undantagits från skatteplikt. Vidare var grunden för undantagen – en fastighets samhällsnyttiga användning – oförändrad. På samma vis som var undantagen också genomgående relativt restriktiva (jfr SOU 1979:32, s. En förändring i regelverket som introducerades med fastighets- taxeringslagen är övervägandeprincipen. En förenkling som för- hindrar att en byggnad kan delas upp i en skattepliktig och en skatte- fri del. Principen har också betydelse för vilken byggnadstyp en Värmecentraler och kraftvärmeverk, m.m. byggnad indelas som, vilket bl.a. avgör värderingsmetod. En annan ändring är att vem som är ägare till en fastighet har fått väsentligt inskränkt betydelse. I stället är en fastighets samhällsnyttiga an- vändning generellt sett avgörande vid bestämningen av undantag från skatteplikten. Dessutom förenklas undantagen genom att bygg- nader vars användningssätt motiverar skattefrihet är samlade till byggnadstypen specialbyggnad. En byggnadstyp som i sin tur delas in i undergrupper. Mot denna bakgrund kan konstateras att t.o.m. införandet av fastighetstaxeringslagen har inte några slags anläggningar för produktion och distribution av värme indelats som skattefria specialbyggnader.