sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Även handel med organ eller biologiskt material är som huvudregel straffsanktionerat (böter eller fängelse i högst ) enligt lagen om genetisk integritet m.m. Gällande rätt ger således ett visst straffrättsligt skydd vid avlägs- nande av organ, men enligt vår bedömning synes gärningens allvar inte beaktas i tillräcklig mån. I flertalet fall är det vidare även tvek- samt om ockerparagrafen, som möjligen kan vara tillämplig på för- farandet, ger ett tillräckligt straffrättsligt skydd vid människohandel för avlägsnanden av organ. Beroende på omständigheterna kan så- dana avlägsnanden utgöra en betydande kränkning av personens integritet, vilket inte kan beaktas i tillräcklig utsträckning enligt gällande rätt. Även om omfattningen av sådana utnyttjanden synes vara sällan förekommande i , se ovan, an- ser vi att skäl finns för att skärpa straffansvaret även här eftersom behov av adekvat skydd kan uppstå . Gällande rätt innehåller inte någon särskild bestämmelse om utnytt- jande för krigstjänst (jfr dock olovlig värvning enligt 19 kap. 12 § BrB och lag [2010:299] om straff för offentlig uppmaning, rekry- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel tering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt all- varlig brottslighet).79 Vad som avses med krigstjänst har inte kommenterats när be- greppet infördes i människohandelsbestämmelsen, men torde exem- pelvis inte omfatta sådan skyldighet att utföra krigstjänst som följer av exempelvis lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Som vi tidi- gare framhållit bedömer vi att utnyttjande för krigstjänst i princip inte är aktuellt som ett fristående utnyttjande i . För det fall utnyttjande förekommer är de i de allra flesta fall del av ett män- niskohandelsförfarande. Det kan dock inte uteslutas att ett sådant utnyttjande kan komma att ske självständigt. För det fall utnyttjanden sker kränks offrets frihet och frid. Utnyttjande för tvångsarbete och arbetskraftsexploatering När det gäller tvångsarbete och arbetskraftsexploatering finns det, bortsett från vissa fall där bestämmelsen om ocker kan tillämpas, inte någon straffbestämmelse som tar sikte på utnyttjanden som sådana. Däremot är vissa enskilda led som kan förekomma vid tvångsarbete i många fall redan kriminaliserade genom andra brott. Exempelvis kan användandet av våld eller hot mot annan för att tvinga personen att arbeta eller tigga utgöra olaga tvång. Ett direkt frihetsberövande på arbetsstället kan utgöra olaga frihetsberövande och fysiska bestraffningar kan utgöra misshandel. Att en arbetsgivare omhändertar en anställds pass kan utgöra egenmäktigt förfarande. Om ersättning utlovats för arbete, utan att det funnits avsikt att faktiskt betala, kan bedrägeri föreligga. Även om vissa av de redovisade straffbestämmelserna syftar till att skydda brott mot person beaktas således inte utnyttjande- momentet vid exempelvis tvångsarbete i sin helhet. Detta medför enligt vår bedömning att gärningens allvar och den kränkning som utnyttjandet medför inte i tillräcklig omfattning återspeglas i gärning- arnas straffvärde. Härtill ger även vissa av de generella straffbestäm- melserna, exempelvis ocker och bedrägeri som vi beskriver nedan, 79 Jfr Straffrättsliga åtgärder mot deltagande i en väpnad konflikt till stöd för en terroristorgani- sation (SOU 2016:40). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel med hänsyn till sina skyddsintressen dessutom begränsade möjlig- heter till skadestånd. När det gäller ocker tar detta brott, till skillnad från de brott vi berört ovan, sikte på själva utnyttjandet av annans svaghet och under- läge. Det finns därför anledning för oss att nedan utförligare be- handla ockerbestämmelsens betydelse i detta sammanhang. Redan här kan dock sägas att straffansvaret för ocker är begränsat till situa- tioner i samband med avtal eller någon annan rättshandling där utnyttjandet medför att gärningsmannen bereder sig en förmån, som står i uppenbart missförhållande till vederlaget eller för vilken vederlag inte ska utgå. Annorlunda uttryck kan därför sägas att bestämmelsen om ocker utgör en yttersta gräns för hur stor för- mån någon får bereda sig vid avtal eller annan rättshandling i fall motparten befinner sig i trångmål eller i en beroendeställning eller handlade i oförstånd eller med lättsinne. En grundläggande förutsättning för ocker är alltså att ett avtal in- gås eller att en rättshandling vidtas. Detta medför att tvångsarbete endast i vissa fall, men inte i alla, omfattas av bestämmelsens tillämp- ningsområde. Fall av tvångsarbeten där något avtal eller annan rätts- handling inte är för handen omfattas således inte av bestämmelsen. Vid arbetskraftsexploatering finns däremot ofta ett avtal mellan parterna, även om innehållet inte sällan är oklart i vissa delar. En annan begränsning av ockerbestämmelsens tillämpning är att bestämmelsens primära skyddsintresse är att skydda annans egen- dom (jfr bestämmelsens ursprungliga tillämpningsområde var att komma tillrätta med utnyttjande vid ränta på kreditgivning). Skydds- intresset kommer till uttryck i ockerbestämmelsen genom kravet på att gärningsmannen genom utnyttjandet ska bereda sig en förmån som står i uppenbart missförhållande till vederlaget eller för vilken vederlag inte ska utgå.80 Förmånen, dvs. vinningen, måste alltså all- tid mätas mot vederlaget. Att uppkommer kan vara lätt att konstatera i vissa fall då utnyttjandet avser gärningsmannens eko- nomiska förpliktelser till den utnyttjande, exempelvis när den som anlitar offret för visst arbete eller tjänst underlåter att utge ersätt- ning eller utger en ersättning som klart understiger vad som vanligt- vis är fallet. Däremot förekommer det att inte helt enkelt kan mätas, varför ockerbestämmelsen inte kan tillämpas. 80 Jfr dock 23 kap. 7 BrB om för annan. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel fallet vid exempelvis utnyttjanden som avser arbetstider eller dåliga levnadsvillkor. Motsvarande bedömning kan även göras i vissa fall där utnyttjandet består i arbete under olika former av tvång eller hot, antingen riktat mot den utsatta personen eller som avser exem- pelvis angivande till myndigheter om att personen arbetar illegalt. Detsamma gäller begränsningar av personers handlingsfrihet, exem- pelvis beslagtagande av identitetshandlingar. Gemensamt för alla dessa situationer är att det primära skyddsintresset är att skydda personers frihet och frid, dvs. inte att skydda annans egendom. I många fall av tvångsarbete eller arbetskraftsexploatering före- kommer dock ofta olika former av utnyttjanden med olika skydds- intressen. Ockerparagrafens tillämpningsområde kan även i sådana fall ifrågasättas. I de fall skyddsintresset för frihet och frid inte är av mindre betydelse vid utnyttjandet bedömer vi även här att ocker- bestämmelsen ger ett otillräckligt straffrättsligt skydd. Vidare kan situationer ändras med tiden, vilket också kan påverka ockerbestäm- melsens tillämplighet. En arbetstagare från tredje land kan exempel- vis initialt ha samtyckt till att utföra ett visst arbete till en så låg lön att ockerbestämmelsen aktualiseras, medan arbetsförhållandena där- efter förändras på ett sätt att tvångsarbete är för handen. Vid vissa andra fall av utnyttjande än de vi redovisat ovan kan det även vara svårt att i generella termer avgöra om skyddsintresset för utnyttjandet primärt är att skydda annans egendom eller per- son. Även detta får konsekvenser för ockerbestämmelsens tillämp- lighet. Så kan vara fallet vid olika former av skuldsättningsarrange- mang mellan exempelvis arbetsgivare och arbetstagare. Utnyttjandet kan då bestå i att personer genom skuldsättning försätts i ett bero- endeförhållande till arbetsgivaren genom att låna pengar av denne för att få ett anställningserbjudande (som är ett krav för att arbets- tillstånd ska kunna beviljas), ett arbetstillstånd eller för att bekosta resan till . Skuldsättning kan även uppkomma på motsvar- ande sätt i fall arbetsgivaren tar ut oskäligt höga kostnader för exempelvis mat och boende. I många fall dras skulden av från in- arbetad lön, vilket kan medföra att personer förmås att arbeta med begränsade möjligheter att bli skuldfria. Skyddsintresset för ocker avspeglar sig även i straffskalan för brottet. Straffskalan är begränsad till böter eller fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . I fall där utnyttjandet vid tvångsarbete eller arbetskrafts- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel exploatering medför att en persons frihet och frid kränks, exempel- vis i förfaranden som ligger nära att utgöra människohandel, får gärningens allvar därför endast begränsat genomslag vid straffvärde- bedömningen. En ytterligare begränsning med ockerbestämmelsen är att vissa ut- nyttjanden som sker genom att gärningsmannen utnyttjar offrets utsatthet i form av okunskap inte omfattas av paragrafen. Sådan okunskap kan avse exempelvis offrets rättigheter, språk och hur det svenska samhället fungerar. Som vi redogjort för i avsnitt 4.3.3 tar ockerbestämmelsen sikte på fyra olika utsatta situationer; trångmål, oförstånd, lättsinne och beroendeställning. Trångmål tar sikte på ett fysiskt eller ekonomiskt nödtillstånd. Oförstånd avser bristande om- dömesförmåga i olika situationer exempelvis vid berusning, ungdom och intellektuell funktionsnedsättning. Begreppet har endast i be- gränsad omfattning kommenterats i förarbeten, doktrin och praxis, men enligt vår bedömning är det mycket tveksamt om sådan okun- skap som vi diskuterar här kan anses omfattas. Lättsinne avser främst ekonomiskt lättsinne, antingen eller tillfälligt och med beroendeställning avses ekonomiskt eller annat beroende i förhåll- ande till gärningsmannen eller någon annan, exempelvis ett anställ- ningsförhållande eller relationen till en make eller en vårdare. Ocker- paragrafen utgör därför inte heller i dessa fall ett tillräckligt effek- tivt skydd. Sammanfattningsvis anser vi alltså att ockerparagrafen inte ger ett effektivt skydd mot tvångsarbete. Vi gör även motsvarande be- dömning vid arbetskraftsexploatering i de fall offrets frihet och frid kränks. För närmare diskussion om ockerparagrafen ger ett ända- målsenligt och effektiv skydd vid arbetskraftsexploatering i fall där främst skyddet för annans egendom kränks hänvisas till avsnitt 4.8. Utöver bestämmelserna i finns även andra straff- rättsliga regleringar som möjligen skulle kunna utgöra bestämmelser som kan aktualiseras vid sådana utnyttjanden som är aktuella här. I utlänningslagen finns exempelvis ett straffansvar i fall en per- son saknar arbetstillstånd, vilket kan aktualiseras i vissa fall (20 kap. 5 § UtlL). Påföljden för sådant brott är även mycket begränsad och skyddsintresset är att reglera arbetsmarknaden. Härtill kommer att det även i vissa fall vid tvångsarbete och arbetskraftsexploatering finns arbetstillstånd, varför bestämmelsen inte blir tillämplig. Straff- ansvaret enligt utlänningslagen ger med hänsyn härtill inte heller ett Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel tillräckligt straffrättsligt skydd i aktuella situationer. Vi gör även mot- svarande bedömning när det gäller bestämmelserna i skattebrotts- lagen (1971:69) som i vissa fall torde kunna tillämpas gentemot den som anlitar offret. Detsamma gäller för bestämmelserna om arbets- miljöbrott som bl.a. kan aktualiseras i fall någon uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som i enlighet med arbetsmiljölagen åligger honom för att förebygga ohälsa eller olycksfall och därigenom vållar annans död, kroppsskada eller sjukdom. Sammantaget bedömer vi alltså att det straffrättsliga skyddet en- ligt gällande rätt utgör ett otillräckligt skydd mot tvångsarbete och arbetskraftsexploatering i vissa fall. För att en nykriminalisering i dessa situationer ska anses vara befogad förutsätts dock att proble- matiken inte heller kan lösas genom en alternativ eller mindre in- gripande metod. Sådana metoder kan sökas exempelvis inom arbets- rätten, utlänningslagstiftningen och skatterätten (i andra fall än vad vi berört ovan). När det gäller arbetsrätten och förhållandena på arbetsmark- naden regleras dessa i huvudsak genom den allmänna arbetsrättsliga lagstiftningen tillsammans med kollektivavtal och individuella avtal. De mest centrala lagarna i sammanhanget är lagen (1982:80) om an- ställningsskydd, semesterlagen (1977:480), arbetstidslagen (1982:673), arbetsmiljölagen (1977:1160) och 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område såvitt gäller jämkning av oskäliga arbetsvillkor. Särskilda skyddsbestämmelser finns även inom utlänningsrätten för arbetskraftsinvandrare som är kopplade till deras arbetstillstånd. Reglerna härom skärptes även med syfte att upptäcka och stoppa missbruk av reglerna för arbetskraftsinvandring (jfr 6 kap. 2 § UtlL, 7 kap. 1–7 e §§ UtlL och 6 kap. 6 a § utlänningsförord- ningen [2006:97]). Regeringen har även i regleringsbrev gett i uppdrag att redovisa insatser för att upptäcka och motverka missbruk av regler. Att har detta uppdrag framkommer även i instruk- tion (2007:996) och verket har även infört skärpta kontroller inom vissa branscher där det har visat sig att arbetskraftsinvandrare utnyttjats. Ändå återkommer det rapporter om att arbetskrafts- invandrare utnyttjas på den svenska arbetsmarknaden. Många arbets- kraftsinvandrare rekryteras även genom utländska rekryteringsföre- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel tag där köp av arbetstillstånd synes förekomma i en inte försumbar omfattning. Även skatterättsliga åtgärder kan aktualiseras mot den som ut- nyttjar andra för tvångsarbete eller arbetskraftsexploatering. Skatte- verket granskar nämligen enligt uppgift särskilt utsatta branscher och ser till att skatter och arbetsgivaravgifter betalas på rätt sätt. Inget annat har kommit till vår kännedom än att nu redovisade metoder och samverkan mellan olika myndigheter i aktuella frågor är betydelsefulla för att motverka utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel. Vissa problem finns dock. Exem- pelvis är det som ovan nämnts inte ovanligt att arbetsgivare använ- der olika rekryteringsfirmor som rekryterar utanför , vilket gör det svårt att kontrollera att arbetsvillkoren står i överensstäm- melse med de lagar och förordningar som gäller i Sverige.81 I dessa fall försvåras även kontroll ur skatterättliga perspektiv. Det kan även vara så att de faktiska arbetsvillkoren inte stämmer överens med de som följer av arbetserbjudandet eller anställningsavtalet, vilket också medför svårigheter för myndigheterna att upptäcka eventu- ella utnyttjanden. Nämnda alternativa metoder är enligt vår uppfattning vidare på grund av gärningarnas allvarliga karaktär inte heller tillräckligt effek- tiva alternativ till ett straffrättsligt ansvar på området. Vi gör även motsvarande bedömning när det gäller andra metoder som skade- ståndsregleringar, viten och tillståndsregleringar. Sådana regleringar kommer enligt vår bedömning i praktiken endast aktualiseras i be- gränsad omfattning, eftersom offret i de flesta fall befinner sig i en svår situation, både socialt och ekonomiskt, och utnyttjandena är svåra att upptäcka. Sammanfattningsvis anser vi alltså att gällande rätt inte har ett adekvat och ändamålsenligt straffrättsligt skydd mot tvångsarbete och arbetskraftsexploatering i ovan nämnda fall. Alternativ att komma tillrätta med problematiken genom andra metoder än kompletterande straffbestämmelser saknas. 81 Se avsnitt 4.2.2 och Riktlinjer för att förhindra att migrantarbetare utsätts för utnyttjande rekryteringsmetoder, exploatering och människohandel – sammanfattning. ADSTRINGO, s. 6–8). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Utnyttjanden i vissa andra fall När det gäller andra utnyttjandeformer som omfattas av begreppet verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte bör, förutom arbetskraftsexploatering som vi behandlat ovan, särskilt nämnas utnyttjande för tiggeri och utnyttjande för brottslig verk- samhet. Dessa utnyttjandeformer framhålls särskilt i vårt uppdrag och har även blivit vanligare . Ytterligare utnytt- jandeformer som exempelvis utnyttjanden för hushållsnära tjänster, barnäktenskap som inte är att bedöma som utnyttjanden för sexuella ändamål och olaga adoptioner berörs dock inte här särskilt, även om sådana utnyttjande också förekommer i varierande omfatt- ning. I sammanhanget bör dock nämnas att det finns särskilda bestämmelser om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa (4 kap. 4 c och 4 d §§ BrB). I gällande rätt finns varken några särskilda straffbestämmelser som rör utnyttjande för tiggeri eller för brottslig verksamhet. I lik- het med vad vi anfört ovan om tvångsarbete och arbetskraftsexploa- tering kan dock i vissa fall generella straffbestämmelser aktuali- seras, exempelvis olaga tvång och misshandel. Av samma skäl som vi anfört ovan i samband med tvångsarbete och arbetskraftsexploa- tering ger dessa straffbestämmelser inte heller ett ändamålsenligt och adekvat straffrättsligt skydd vid utnyttjande för tiggeri eller brottslig verksamhet. Vid båda dessa utnyttjandeformer är skydds- intresset primärt frihet och frid, varför gärningens allvar inte beak- tas i tillräcklig omfattning i de olika straffbestämmelserna. Några alternativa metoder mot denna utnyttjandeproblematik saknas. Vi bedömer inte heller att införande av alternativa regleringar, exem- pelvis ett tiggeriförbud, skulle utgöra tillräckliga effektiva åtgärder mot problematiken. Vår bedömning är därför att ett ändamålsenligt och adekvat straffansvar saknas även för dessa ändamål. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 4.7.2Utformningen av det särskilda straffansvaret Bedömning: Det särskilda straffansvaret för utnyttjande av annans nödläge bör begränsas till sådana fall där ett otillbörligt medel har använts. Något krav på att utnyttjandet ska ha varit av eko- nomiskt natur bör inte ställas upp. I fråga om brott mot barn ska det för straffansvar inte krävas att ett otillbörligt medel har använts. Bestämmelsen ska gälla även om gärningsmannen inte insett brottsoffrets ålder, men varit oakt- sam i förhållande till att denne inte hade fyllt . Utnyttjande av utsatta personers nödläge är, som vi tidigare nämnt, redan straffbart om det utgör en del av ett människohandelsförfar- ande i 4 kap. 1 a § BrB. Det krävs då att ett otillbörligt medel använts för att vidta en handelsåtgärd och att detta gjorts i syfte att exploa- tera personen för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigs- tjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som inne- bär nödläge för den utsatte. Även olika led i sådana utnyttjanden kan vara straffbara enligt gällande rätt i fall människohandelsbestäm- melsen inte är tillämplig. Som vi redogjort för är det dock vår uppfattning att det straffrättsliga skyddet bör stärkas för att gärningens allvar ska få ett större genomslag. Frågan är då hur detta förstärkta straffrättsliga skydd bör utformas. Det finns enligt vår uppfattning flera möjliga varianter som kan övervägas vid utformningen av ett förstärkt straffrättslig skydd mot utnyttjande av annans nödläge. En variant är ett generellt straffansvar där alla situationer då ut- satta personers nödläge utnyttjas är straffbara. Ett sådant straff- ansvar riskerar dock enligt vår bedömning att medföra ett alltför vidsträckt gärningsmannaansvar för de flesta utnyttjandeformerna. Vid utnyttjande för tvångsarbete har denna synpunkt dock en något mer begränsad betydelse, eftersom tvångsarbete i sig förut- sätter både ofrivillighet och hot om straff. Oavsett detta kan en så- dan ordning få konsekvenser som inte helt kan överblickas. Ett alternativ till ett sådant generellt straffansvar är i stället ett straffansvar som är begränsat till vissa kvalificerade fall av utnyttjan- den. Vilka fall som bör omfattas kan begränsas på flera olika sätt. För att bestämma skyddets omfattning skulle ett krav på främ- jande kunna ställas upp. Straffansvaret skulle då omfatta samtliga Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel fall där någon främjar att en person utnyttjas för vissa ändamål, jfr koppleri/grovt koppleri i 6 kap. 12 § BrB. Främjanden kan ske på många olika sätt. Exempel på främjande kan vara upplåtande av en lokal för utnyttjandet och transport av den som utnyttjas. Även en sådan reglering får dock enligt vår bedömning ett alltför vidsträckt tillämpningsområde. Detsamma gäller en ordning där kriminalisering tar sikte på ett andra led vid exempelvis tvångsarbete eller arbets- kraftsexploatering. Exempel på sådana aktörer kan vara bärköpare, restaurangkunder och personer som köper olika tjänster inom städ- branschen (jfr köp av sexuell tjänst i 6 kap. 11 § BrB) En annan begränsning skulle kunna utformas på så sätt att krav ställs på otillbörlig ekonomisk vinst. En sådan begränsning finns exem- pelvis vid koppleri/grovt koppleri, se 6 kap. 12 § BrB. Det straffbara området skulle då avse personer som på ett otillbörligt sätt ekono- miskt utnyttjar utsatta personer för olika ändamål. Såvitt framgått av den praxis m.m. som vi tagit del av förefaller ekonomisk även förekomma i de flesta fall av utnyttjanden. En sådan begräns- ning medför dock enligt vår uppfattning att straffansvaret blir för snävt, eftersom utnyttjanden som sker utan ekonomisk inte kan uteslutas. Ytterligare en annan begränsning, som inte är lika snäv, är att ställa upp ett krav på att ett otillbörligt medel har använts vid ut- nyttjandet. Enligt vår bedömning är det just användandet av otill- börliga medel som riskerar att medföra att utsatta personer antingen hamnar i en utnyttjandesituation eller inte kan lämna denna. Kravet på ett otillbörligt medel tydliggör även att regleringen avser fall där offrets frihet och frid kränks som det avgränsar brotts- beskrivningen i förhållande till andra mindre allvarliga brott på ett rimligt sätt. Begreppet otillbörligt medel används redan i bestämmelsen om människohandel. Det finns stora fördelar med att använda samma begrepp i de båda bestämmelserna. Bestämmelserna är närliggande, även om kontexten för att tillämpa begreppet otillbörligt medel skiljer sig något åt mellan bestämmelserna. En sådan reglering har även vissa likheter med hur utnyttjanden av utsatta personer reg- leras i och i , se avsnitt 4.5. Varianterna som nämnts ovan kan även kombineras och utfor- mas på olika sätt beroende på utnyttjandeformen. Sammantaget an- ser vi dock att det förstärkta straffrättsliga skyddet för utnyttjande Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel av utsatta personer bör kopplas till fall där ett otillbörligt medel (eller flera) har använts. Ett orsakssamband mellan det otillbörliga medlet och utnyttjandet ska alltså föreligga. För en sådan utform- ning talar enligt vår uppfattning främst legalitetsaspekter och behovet av en adekvat gränsdragning för straffansvaret för aktuella gär- ningar. En straffbestämmelse måste vara tillräckligt tydlig, klar och förutsägbar för att vara rättssäker. Ett generellt straffansvar blir enligt vår uppfattning för långtgående och riskerar även att bli otyd- ligt, medan en begränsning till exempelvis otillbörliga ekonomiska utnyttjanden riskerar att bli alltför snäv. Det finns inte tillräckliga skäl att utforma regleringen på skilda sätt för de olika utnyttjandeformerna. Tvärtom anser vi att det vid rättstillämpningen kan finnas fördelar med att använda en enhetlig struktur. Fördelen med en sådan utformning är även, som nämnts ovan, att det redan i människohandelsbestämmelsen etablerade be- greppet otillbörliga medel kan användas.