sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Det finns emellertid inte något självklart rätt eller fel sätt att mäta på, och olika forskare har gjort på olika sätt i olika länder – och det leder, som vi sett, till extremt olika resultat. Min uppfattning är att det är viktigt att göra det så svårt för sig som möjligt att finna sällankonsumenterna, vilket innebär att använda så snäva definitioner som möjligt. måste det vara möjligt att göra undersökningen. Den operationella definition som är vald är därför följande: de som tar del av nyheter i enskilda medier/på olika plattformar . Då är man en sällankonsument i den här studien och ingår i det index som byggts ihop av samtliga medier och plattformar. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Definitionen innebär emellertid att både en person som aldrig tar del av några nyheter och en som ena dagen lyssnar på nyheter på radio, andra läser online och tredje tittar på tv-nyheter båda kommer att definieras som sällankonsumenter. Det skulle i sig kunna vara ett problem, men min bedömning är att det inte är det eftersom människor normalt inte beter sig så. De flesta har sina rutiner och vanor som är ganska lika från dag till dag (och , 2006). Genom den använda definitionen fångas de som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra och det går att mäta . Andra har använt likartade definitioner i , också genom byggda index med många medieformer (Strömbäck et al., 2013). För att illustrera i vilken utsträckning medieutvecklingen kan ha påverkat låg nyhetskonsumtion har en indelning i faser gjorts. I början fanns bara traditionella medieformer, följt av fyra faser där nya medier startas. Den empiriska fasindelningen stämmer i huvudsak överens med när nya medieformer tillkommit, men inte helt; vi har inte alltid mätt användningen av dem förrän efter något eller . Indelningen har därför måst bli styrd av vilka frågor vi ställt i våra undersökningar: •I den första fasen, 1986–1991, finns bara dagstidningar på papper och public servicemedier i form av radio och tv på marknaden. •I den andra fasen, 1992–1997, fick vi en kommersiell radio- och tv-marknad, och nyhetsfloran utvidgades med TV4 samt morgon- tv i både TV4 och SVT. Det var därmed den första generationens nya medier. •Den tredje fasen, 1998–2004, inkluderar de traditionella mediehusens nyhetssajter och dagliga gratistidningar som därmed räknas som den andra generationens nya medier. Antalet mätta nyhetssajter varierar , men de största är alltid med. Många startades , men finns de alltså inte med i våra undersökningar. Användningen var emellertid inte så stor i början,vilketgörattdetinteärnågotstörreproblemattviempiriskt startar den tredje fasen 1998. Dagliga gratistidningar ingår också i den andra generationens nya medier, och deras spridning började precis som nyhetssajterna 1995 med starten av Metro i – och den blev snabbt betydelsefull genom att nå helt nya grupper av människor. Metro och övriga dagliga gratistidningar mättes Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra emellertid inte heller , och starten för den tredje fasen har därför satts till detta år. •Den fjärde fasen, tillika den tredje generationens nya medier, 2005– 2013 karaktäriseras av att mobilen som plattform inkluderas i mätningen och att det var 2005 som över hälften av befolkningen hade fått tillgång till bredband, och därmed högre hastighet online. Mobila telefoner å andra sidan har funnits länge än , och det är inte givet var tidsgränsen ska sättas. första smarta telefon lanserades , men de fungerade inte som dagens smarta telefoner. kom den första Iphonen i , och det är då den smarta telefonen blir betydelsefull. •I den femte och sista fasen, fjärde generationens nya medier, ingår även sociala medier. Där finns ännu bara en mätpunkt, och denna fas startar således 2014. Sociala medier har förstås funnits längre än så. Facebook blev allmänt spritt 2007, Twitter startade ungefär . Deras roll som nyhetsbärare har emellertid inte på nacken; har nyhetsdelning inom ramen för sociala medier definitivt funnits längre än . Här har helt enkelt det empiriska underlaget fått bestämma tidpunkten. Faserna karaktäriseras därmed av en mix mellan nya kanaler, program ochplattformar. Poängenmedindelningenär attutbudet ökat, oavsett på vilket sätt det gjort det. Som vi har sett i den historiska genom- gången är det när medieutbudet ökat som frågan om konsekvenser av det ökade utbudet dyker upp. En andra viktig fråga handlar om innebörden av begreppet nyheter. Begreppet nyhet har inte självklart samma innebörd som (se Wadbring, och Fachts kapitel i denna bok för en diskussion om nyhetsbegreppet). Tillvägagångssättet att direkt fråga människor om deras nyhetskonsumtion innebär emellertid att mak- ten över definitionen hamnar hos respondenterna, vilket kanske är särskilt viktigt vad gäller sociala medier. Det är respondenterna som definierar om de tagit del av nyheter eller inte – och därmed indirekt vad de menar med begreppet nyheter. Traditionella nyhetsprogram eller kanaler lider mindre av denna problematik eftersom frågorna handlar konkret om dem. I kommentaren till figur 1 anges exakt vilka medieformer som efterfrågats respektive år. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Gruppen som kan karaktäriseras som sällankonsumenter är, föga förvånande, olika stor beroende på vilka nyhetsformer som ingår i mätningen. Om vi bara inkluderar traditionella medier på sina tradi- plattformar så är andelen sällankonsumenter i befolkningen (figur 1). Men så ser ju världen inte ut. Det har tillkommit en stor mängd nyhetsmedier som inte finns på traditionella platt- formar, som beskrevs i avsnittet ovan. Om alla medier/kanaler/ program/plattformar inkluderas i mätningen är det i stället av befolkningen som kan räknas som sällankonsumenter av nyheter. Det innebär att när vi fått tillgång till nya medier, platt- formar och medieformer så har människor i viss utsträckning lämnat de traditionella, men kompenserat det genom att vända sig till de nya. Figur 1 Andelen sällankonsumenter av nyheter i den svenska befolkningen mätt på två sätt, 1986–2014 (procent) Kommentar: Som traditionella medier/kanaler räknas nationella och regionala public service tv- och radiokanaler samt morgontidningar och kvällstidningar på papper. I samtliga mätta medier/kanaler är nationella och regionala nyheter i TV4 samt morgon-tv i SVT och TV4 tillagda till de traditionella medierna/kanalerna (1992–), i den andra generationens nya nyhetsformer är dagliga gratistidningar samt traditionella mediers nyhetssajter tillagda (1998–), i den tredje generationens nya nyhetsformer är mobilen som plattform tillagd (2005–) och i den fjärde är sociala medier tillagda (2014–). De lodräta linjerna visar när olika generationer av medier börjat mätas. Källa: Den nationella SOM-undersökningen respektive år. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Andelensällankonsumenterärmeddettasättatträknaenmycketliten andel i befolkningen. så bör åtminstone två invändningar resas mot en sådan slutsats, även om utrymmet här är begränsat för långa resonemang. För det första finns en kvalitetsskillnad fråga om såväl innehåll som konsumtion i olika medieformer, för det andra har undersökningars tillförlitlighet förändrats . Att det finns en kvalitetsskillnad på nyhetsbevakningen i exem- pelvis en morgontidning som DN i förhållande till morgon-tv eller mobilapplikation är odiskutabelt. Konsumtionen av olika nyhetsformer ser också olikartad ut, framför allt eftersom kontexten skiljer sig åt; det är skillnad på att titta på nyheterna i tv-soffan i och att göra det i väntan på bussen . Kvaliteten i både utbud och användning skiljer sig alltså åt mellan olika medieformer. Tillförlitligheten i mätningar har också ändrats i och med att svars- frekvensen gått ned , och nedgången är inte proportionellt för- delad. De som svarar sent på en undersökning tar i lägre utsträckning än andra del av nyheter, vilket gör det rimligt att anta att detsamma gäller för dem som inte svarar alls (Wadbring, 2013). Vi överskat- tar alltså nyhetsvanorna i våra undersökningar (jfr Prior, 2009 och , 2014) och underskattar därmed andelen sällankonsumenter. Såväl de 16 som de sällankonsumenter ska således tas med en nypa salt. Det är ingen ”sann” siffra. Det finns ju dessutom många fler sätt att definiera och mäta graden av låg användning av nyheter på än det sätt som använts här. Vad som ändå kan sägas är att andelen sällankonsumenter i är låg, men ökar något – framför allt, naturligtvis, om vi bara inkluderar traditionella nyhetskanaler på sina traditionella plattformar. Om ett framtidsperspektiv anläggs och de unga sätts i fokus så framträder ett delvis annat mönster än det vi ser för befolkningen som helhet. Redovisningen är här gjord i form av andelen sällankonsumenter i olika generationer, eftersom unga tenderar att fortsätta med de medie- vanor som de utvecklat under sina formativa år (se vidare resonemang Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra kring detta i Wadbring, och Fachts kapitel i denna bok). Den generationsinledning som används är följande: •De plikttrogna, födda •Rekordårsgenerationen, födda –1964 •Generation X, födda –1976 •Den digitala generationen, födda –1989 •Den mobila generationen, födda De båda äldre generationerna är stabila nyhetskonsumenter. De är ungefär , och kan i mycket lite utsträckning karak- täriseras som sällankonsumenter; det rör sig om 1–inom grupperna varje enskilt år (figur 2). Mellangenerationen, generation X som är ungefär , karaktäriseras inte heller av att ta del av nyheter i låg grad; av dem kan enskilda år karaktäriseras som sällankonsumenter. Figur 2 Andelen sällankonsumenter av alla medier/kanaler i olika generationer, 1986–2014 (procent) Kommentar: Den första periodens medier/kanaler är nationella och regionala public service tv- och radiokanaler samt morgontidningar och kvällstidningar på papper. Därefter är indexet påbyggt med nationella och regionala nyheter i TV4 samt morgon-tv i SVT och TV4 (1992–), dagliga gratistidningar samt traditionella mediers nyhetssajter (1998–), mobilen som plattform (2005–) och sociala medier (2014–). De lodräta linjerna visar när olika generationer av medier börjat mätas. Källa: Den nationella SOM-undersökningen respektive år. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra De unga är inte fullt så stabila nyhetskonsumenter, utan här finner vi en större andel som kan karaktäriseras som sällankonsumenter. Den digitala generationen var 2014 , och den mobila generationen var . Det är tydligt att när bredband fått god spridning, mobilen som plattform och nyheter på sociala medier räknas med i indexet så minskar andelen sällankonsumenter ganska kraftigt i dessa båda generationer. kan då räknas som sällankonsumenter. Om nyheter i sociala medier inte räknas med för den mobila generationen, skulle andelen sällankonsumenter vara : alltså en dubbelt så stor andel som om nyheter i sociala medier räknas med. Att det är de unga som aldrig börjar använda de mer traditionella nyhetsformernaärinteprecisnågonnyhet,utanvarjeenskiltmediehus vet redan att så är fallet. Omkring hälften i den mobila generationen skulle räknas som sällankonsument om vi bara räknar de traditionella medierna på sina traditionella plattformar. Motsvarande för den digi- tala generationen är , för Generation X och för de båda äldre generationerna . Det kan diskuteras hur stor andel sällankonsumenter som krävs för att det ska betraktas som ett problem. Det tål också att diskuteras vilka konsekvenser det har att ta del av nyheter på olika plattformar. Jag ska återkomma till de båda frågorna i det avslutande avsnittet. Det är möjligt att gå vidare utifrån ovanstående och analysera dem som tar del av nyheter i lägre grad än andra. Faktum är att alla traditio- nella sociala markörer visar sig vara betydelsefulla. Om vi fokuserar sällankonsumenterna i de båda yngre generationerna, de som är födda , så är de i större utsträckning än andra lågutbildade, har låg inkomst, tillhör arbetarklassen, och är mindre intresserade av politik (jfr och , 2014; Trilling och Schoenbach, 2012; och , 2011). På ett generellt plan är de också mindre digitala vad gäller att söka information på nätet, dela nyheter på sociala medier etc. Morgontidningarna uppvisar störst förändring Nyhetskonsumtion i allmänhet är naturligtvis av störst intresse ur ett demokratiperspektiv; då spelar det mindre roll var människor tar del av nyheter så länge de tar del av dem. I en bok som denna kan det ändå Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra vara av relevans att också specialstudera hur utvecklingen ser ut för dagspressen, och då särskilt den prenumererade morgontidningen. Vi vet studier att det framför allt är morgontid- ningarna som har problem på nyhetsmarknaden, och då framför allt i relation till de yngre generationerna (jämför Wadbring, och Fachts kapitel om nyhetskonsumtion). Men det skulle ju kunna vara så att människor bara läser lite mindre frekvent, inte att de inte läser morgontidningar överhuvudtaget. I figur 3 blir det emellertid tydligt att så inte är fallet. De tidningar som ingår i figuren är prenu- mererade morgontidningar på papper och online, men inte dagliga gratistidningar. Figur 3 Olika grad av regelbunden läsning av prenumererade morgontidningar på papper och online, 1986–2014 (procent) Kommentar: Läsning online ingår i redovisningen. var skalan annorlunda i formuläret än alla så att mest frekvent läsning innebär 5–/vecka, och näst mest frekvent läsning innebär 3–/vecka. I övrigt är skalstegen desamma. Källa: Den nationella SOM-undersökningen respektive år. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Den kurva i figur 3 som är mest entydig, är den som visar dem som läser en morgontidning – på papper eller online – mindre än : den gruppen ökar från av befolkningen till 23 över de tre decennier som kan analyseras. Därtill ska läggas att vi vet att de som svarar sent eller inte alls på undersökningar läser i lägre utsträckning än andra (Wadbring, 2013); detta är alltså glädjesiffror. Också andelen som läser sällan, 1–, ökar något . De båda andra kurvorna, som visar mer regelbunden läsning, är inte lika entydiga då svarsalternativen ändrades . Det är emellertid tydligt att sammantaget så visar de en nedgång . Slutsatsen blir därmed att det inte är så att människor bara läser mer sällan, utan att allt fler lämnar, alternativt aldrig börjar, läsa morgontidningar, vare sig på papper eller online. Som redan nämnts, är det framför allt en generationsproblematik (se figur 2 i Wadbring, och Fachts kapitel i denna bok). Detta kapitel har tagit upp internationell forskning och redovisat svensk empiri om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra, sällankonsumenterna. Det är dags att summera och dra slutsatser från studien. Två huvudsakliga slutsatser kan dras från denna studie, den ena berör empirin och den andra tidigare genomförd forskning. Vi startar i det förstnämnda. •Andelen sällankonsumenter har förvisso ökat , men är fortfarande en mycket liten grupp när alla slags medieformer tas med i analysen. De som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra har vissa specifika karaktäristika; de tillhör den socio ekonomiskt svagare delen av samhället, och de är unga. Det är inte troligt att de någonsin kommer att vända sig till traditionella medier när de blir äldre; ingenting tyder på det. De unga har vuxit upp med andra medier som är mer naturliga för dem, till exempel sociala medier där nyheter av olika slag ingår som en del av dieten. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra •Beroende på normativa utgångspunkter så görs olika bedömningar av den utveckling som kan ses. Det finns två olika perspektiv. Vissa menar att rädslan för ett ökat gap mellan dem som tar del av nyheter och dem som gör det i lägre grad är överdriven (Trilling och Schoenbach, 2012). Studier som analyserar vilka frågor människor har en uppfattning om, så kallade dagordningsstudier, har också kunnat visa att oavsett vilka medier vi tar del av, så är det ungefär samma frågor som finns på vår agenda (och McCombs, 2007 och , 2014). Men de forskare som är oroade över utveckling dominerar. Framför allt handlar det naturligtvis om dem som är verksamma inom området politisk kommunikation, där politiska nyheters betydelse för kunskap och engagemang är en viktig utgångspunkt. Många studier som görs visar att kunskapsklyftorna riskerar att öka i takt med att valfriheten ökar, och det har negativa konsekvenser (Aalberg et al., 2012: Curran et al., 2009; et al., 2013; Ksiazek et al., 2010; och , 2014; , 2013; Prior, 2007; Shehata och Strömbäck, 2011; Strömbäck et al., 2013 och Strömbäck, 2015). Slutsatserna bör emellertid sättas i ett sammanhang. Det är inte bara mediemarknaden som förändrats det – hela samhället har förändrats. Från att ha varit ett kollektivt orienterat land, är snarare ett mycket individorienterat land. Det handlar om allt från val av försäkringar till hur hushållsbildning ser ut. Att detta får konsekvenser för medie- och nyhetskonsumtionen är förstås rimligt. bör det påpekas att sociala strukturer på ett generellt plan endast förändras långsamt, vilket rimligen är förkla- ringen till varför vi ändå ser en sådan förhållandevis lite förskjutning avseende sällankonsumenter av nyheter i allmänhet – och att det framför allt är bland de yngre vi ser en förändring i riktning mot individualisering. Något som naturligtvis kan diskuteras i det sammanhanget är vilken betydelse det har att nyheter i större utsträckning än tidigare konsumeras i lösvikt än i färdigförpackad form. Enskilda nyhetsar- tiklar och tv-program som kan väljas fritt frigör människor från de strukturer som tidigare dominerat medielandskapet – men kräver också medie- och informationskunnighet för att alla ska kunna vara sin egen redaktör. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Implikationer för svensk mediepolitik Att utifrån en analys om sällankonsumenter av nyheter dra slutsatser om implikationer för svensk mediepolitik är svårt, eftersom så många fler analyser måste jämkas samman för att skapa en helhetsbild. Två mediepolitiska slutsatser går emellertid att dra, som berör just den grupp som analyserats i detta kapitel. Den första mediepolitiska slutsatsen är att ett mediestöd som ska verka i demokratins tjänst, med medborgaren i centrum, rimligen inte ska vara ett presstöd – och i alla fall inte ett som bygger på tidningar med tryckt upplaga som bas. De medborgare som är svåra att nå, som detta kapitel har handlat om, är inte hjälpta av en yttre mångfald på just tidningsmarknaden. En bred yttre mångfald av prenumererade, i huvudsak tryckta, morgontidningar – som det med få undantag hand- lar om – kommer inte att leda till en ökad nyhetskonsumtion för den här gruppen. Detta är för övrigt likt en allmän slutsats som fördes fram redan i den förra pressutredningen (Översyn av det statliga stödet till dagspressen, 2013 och Axberger, 2015). Den andra mediepolitiska slutsatsen som kan dras med bäring på den grupp människor som analyserats i detta kapitel handlar om gratistidningar, som är den medieform som visat sig ha en mycket stor utjämnande effekt i fråga om nyhetskonsumtion. Det gäller både de dagliga och de veckoutgivna gratistidningarna. Med Metro fick många människor bokstavligen en tidning, och det var framför allt de socioekonomiskt svagare grupperna som tog till sig tidningen – samt de unga – och många har fortsatt att läsa den, trots att mobilen i stor utsträckning konkurrerar om samma tidsfönster. De veckoutgivna gratistidningarna, som till sin karaktär är relativt olikartade, har en mycket stor läsekrets där de utkommer, som heller inte är socioekonomiskt uppdelad (källa: de nationella och lokala SOM- undersökningarna vid ). Det innebär att detta är viktiga medieformer för dem som annars inte tar del av nyheter i så stor utsträckning. Avsaknaden av pris torde vara en väsentlig faktor, liksom lättillgängligheten. Många fler områden är värda en diskussion i mediepolitiskt hänseende, men utifrån analysen i just detta kapitel väljer jag att inte gå vidare. Möjligen är det klokt att avslutningsvis fråga sig om ett mediestöd överhuvudtaget är en framkomlig väg att nå denna grupp människor? Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Aalberg T, Blekesaune A och Elvestad E (2013) Media Choice and Informed Democracy: Consumption Gaps in Europe? /Politics, 18 (3): 281–303. (2015) Opinioner och offentligheter online. Axberger, H-G. (2015). En misslyckad utredning – SOU 2013:66. Om politiken och tredje statsmakten. Bakshy E, och L A (2015) Exposure to on Facebook. Science, 348: 1130–1132. Barberá P, , Nagler J, och Bonneau R (2015) Tweeting from Left to . Is Online Political Communcation an Echo Chamber? Psychological Science, online. och Schoenbach K (1989) When Media Content Diversifies: Anticipating Audience Behaviors. I: och Schoenbach K (red.) Audience Responses to Media Diversification. Coping With Plenty. and : Routledge, 1–28. och McCombs M (2007) The and Agenda-less? Exploring Age-related Differences in Agenda Setting on the Youngest Generation, Baby Boomers, and the Civic Generation. Quarterly, 84 (3): 495–508. Colleoni E, Rozza A och (2014) Echo Chamber of Public Sphere? Predicting Political Orientation and Measuring Political Homophily in . , 64 (2): 317–332. Curran J, Iyengar S, A och Salovaara-Moring I (2009) , Public Knowledge and Democracy: A , 24 (1): 5–26. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra och R (2006) Getting Hooked on News: Uses and Gratifications and the Formation of in an Internet Environment. , 50: 197–211. , de Vreese C H, Strömbäck J, van Aelst P, Aalberg T, Stanyer,J, Lengauer G, Berganza R, Legnante G, Pa- pathanassopoulos S, Salgado S, Sheafer T och Reinemann C (2012) Political Information Opportunities in Europe: A Longitudinal and Comparative Study of . /Politics, 17 (3): 247–274. , och de Zúñiga H G (2013) on the Internet: Effects of Exposure and Relative Entertainment Use on Political Engagement. Computers in Human Behavior, 29: 2607–2614. Ksiazek T B, Malthouse E C och (2010) News-Seekers and Avoiders: Exploring Patterns of Consumption Across Media and the Relationship to Civic Participation. , 54 (4): 551–568. och (2014) Consumers with Media Repertoirs Across Multiple Platforms. 8: 597–617. Medieborgarna & medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar (2015). Delbetänkande av medieutredningen. (2013) ”Tidningen och demokratin”. I: och (red.) En region för alla? Medborgare, människor och medier i . : , 95–113. Prior M (2007) Post-Broadcast Democracy. How Media Choise Increases Inequality in Political Involvment and Polarizes Elections. Prior M (2009) Audience: Assessing Bias in Exposure. Public Opinion Quarterly, 73(1): 130–143. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Shehata A och Strömbäck J (2011) A Matter of Context: A Comparative Study of Media Environments and News Consumption Gaps in Europe. , 28: 110–134. Schoenbach K och (1989) The Audience Copes with Plenty: Patterns of Reactions to Media Change. L B och Schoenbach K (red.) Audience Responses to Media Diversification. Coping With Plenty. and : Routledge, 353–366. Schudson M (2008) News and Democracy: Shifting Functions . Cuadernos de Información, 22: 66–75. Skogerbø E och Winswold M (2011) Audience on the Move? Use and Assessment of Local Print and Online Newspapers. , 26(3): 214–229. Strömbäck J (2015). from Television: Comparing Knowledge Effects of and . Paper presented to the , , , 27–28. Work in progress, downloaded from https:// jesperstromback.files.wordpress.com/2015/08/learning-from- tv-e28093-ecrea-version.pdf Strömbäck J (2005) In Search of a Standard: Four Models of Democracy and their Normative Implications for Journalism. Journalism Studies, 6(3): 331–345.