sou · H4B377d2 · 2016-10-31 00:00:00 — Facts and analyses accompanying the Federal Report on Vocational Education and Training – selected findings. Bishop, J. (2010), Best? The or Northern Europe? Busemeyer, M. (2014), Skills and Inequality. Partisan Politics and the Political Economy of Education Reforms in Western Welfare States. Career – Top Tier. Social Programs that work, . Juvenile Detention, . The Conditions of Education 2015, . Corsi-Bunker, A. (2010), Guide to the in the . SOU 2016:77 Bilaga 7 (2013), National Statistics. Special Educational Needs in . January 2013, /government/statistics/special-educational-needs- in-england-january-2013. (2014), 16- to 18-years-old participation in education and training, /wp-content/uploads/2014/09/16-to-18-year-old- participation-in-education-and-training.pdf. in the UK, /government/uploads/system/uploads/attachment_ data/file/219167/v01-2012ukes.pdf. Educational Inspectorate (2012), of Education in the . Highlights of the 2010/2011 Report, /binaries/content/assets/Actueel_pu blicaties/2012/the-state-of-education-in-the-netherlands-2010- 2011.pdf. (2010), ”Forskning om kompetensutveckling i företag och organisationer”, i , . (red.) – att leda och organisera kompetensutveckling. : Student- litteratur. (1990), The Three Worlds of Welfare Capitalism. & Thoman, B. (2013), ”Vocational Education and Training – new challenges”, i BWP Special Edition 2013. Euler, D. (2013). ’s dual vocational training system: a model for other countries? Bertelsmann Stiftung: Gütersloh. Education, Pupils enrolled in upper-secondary education by programme orientation, sex and age, training/data/database. , Youth unemployment by sex, age and educational attain- ment level, . (2009), National Testing of Pupils in Europe: Objectives, Organisation and Use of Results, (2015), Countries. Description of the national education systems. (), Countries. (2015), Countries. Description of the national education systems. (2015), Countries. Description of the national education systems. (2015), Countries. Description of the national education systems. (2015), Countries. Description of the national education systems. VET in Europe – Country report 2014. Cedefop, /en/publications-and- resources/country-reports/finland-vet-europe-country-report- 2014. Fuller, A. & L. Unwin (2003), ”Fostering Workplace Learning: looking through the lens of apprenticeship”, i 2(1). VET in Europe – Country report 2012. Cedefop, /en/publications-and- resources/country-reports/germany-vet-europe-country- report-2012. & Curtin, P. (2004), ”Overview”, i , J. (red.) Generic skills in vocational education and training. Gymnasielag 629/1998, . Höghielm, R. (2005), Yrkesbaserat lärande. Erfarenheter från PEOPLE delprojekt i till 2005. : Europeiska socialfonden. Høst, H. (red.) (2008), Fag- og yrkesopplæringen i – noen sentrale utviklingstrekk. Important information on the employment of 16 and , /cms/sites/default/files/folders/docum ents/childreneducationandfamilies/educationandlearning/school s/stayinglongerineducation/RPAfactsheetforemployers.pdf. Informasjon til bedrifter som tar inn lærlinger og lærekandidater (2014), /Regelverk/Tilskudd/Fag--og-yrkesopplaring/Tils kudd-til-bedrifter-som-tar-inn-larlinger-og-larekandidater-/. Keep, E. (2012), Youth Transitions, The Labour Market and Entry into Employment: Some Reflections and Questions. Lag om grundläggande yrkesutbildning /630, . Le Deist, F. & Winterton, J. (2011), Synthesis report on comparative analysis of the development of apprenticeship in , the and the UK. Comparative analysis of apparent good practice in , . , T., Fuller, A., , , , P., Felstead, A., Unwin, L. & , S. (2004), Workplace Learning: Perspectives. Learning as Paper, No. Lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (opplærings- lova). (2010), Spelets regler. Institutioner och lönebildning på den svenska arbetsmarknaden . , , , P. & , E. (2008), ”Education in the Learning Economy: a European perspective”, i Policy Futures in Education. Vol 6(6). Marsden, D. (2009), The decline of occupational markets and the spread of prolonged entry tournaments: labour market segmentation in . Paper for the Conference on Regulation for Decent Work – Innovative labour regulation in a turbulent world, . & Healy, J. (2008), Changing work organisation and skill requirements. Meadow Guidelines (2009), A roadmap for developing a research infrastructure for measuring the dynamics of organisations and work, , Culture and Science (2013), 2008–2012. Education, Culture and Science. (2015), The Condition of Education 2015, VET in Europe – Country report 2013. Cedefop, _2013_CR_def.pdf. (2015), Comparison of different types of school. A guide to schools in , /sites/default/files/Comparison% 20of%20school%20types.pdf. oppf%C3%B8lgingsprosjektet-norge. VET in Europe – Country report 2014. Cedefop, /en/publications-and-resources/country -reports/norway-vet-europe-country-report-2014. (2010), Innovative Workplaces. Making Better Use of Skills within Organisations. (2011), Strong Performers and Successful Reformers in Edu- cation. Lessons from för the , . (2012), Education at a Glance. Indicators 2012, . (2015), Education at a Glance. Indicators 2015, . (2016), Education at a Glance 2016. Portier, S. (2007), CITO, . Utdanningssdirektoratet, /Spesielt-for/Minoritetsspraklige-elever/regelverk/ skole-og-opplaring/16-24-ar/. , P., Backes-Gellner, U., Teuber, S. & , K. (2012), Apprentice pay in , and : institutions, market forces, market power, Working Paper No. SINTEF (2009), Kunnskapsløftet på reise I. Første delrapport for prosjektet Kunnskapsløftet – et løft også for fag- og yrkesopplæringen? SOU 2013:13, Ungdomar utanför gymnasieskolan – ett förtydligat ansvar för stat och kommun. Specification of Apprenticeship Standards for (SASE), /government/publications/specification-of- apprenticeship-standards-for-england. Statistics – Education, . Statistics , Pupils, apprentices and trainees in upper secondary education, by education programmes /field of study, /en/utdanning/statistikker/vgu/aar/2014-06- 12?fane=tabell&sort=nummer&tabell=179501. Statistikcentralen (2014), Specialundervisning 2013. Andelen elever som fick särskilt stöd minskade, . Steedman, H. (2011), ”Challenges and change: Apprenticeships in German-speaking Europe”, i Dolphin, T. & , T. (red.) & Boxall, P. (2013), ”production, employee learning and workplace outcomes: a case analysis through the ability-motivation-opportunity framework”, i 23(3). Streeck, W. (2012), ”Skills and Politics: General and Specific”, i & C. Trampusch (red. ), The Political Economy of Collective Skill Formation. Structure of the U.S. , /about/offices/list/ous/international/usnei/us/edli te-structure-us.html. (2010), ”Vocational education and training and employer engagement: an industry-led sectoral system in the Nether- lands”, i , vol. (2003), ”Disconnected capitalism: or why employers can’t keep their side of the bargain”, i Work, employment and society 17(2). (2008), Education and Inclusion in the : An Overview, . UKCES (2012), International approaches to the development of intermediate level skills and apprenticeships. Case Study Report. Evidence Report 42 – Volume 2. January 2012, /download/140974_evidence-report-42- international-approaches-case-study-report.pdf. VET in Europe – Country report 2014, Cedefop, /en/publications-and-resources/country -reports/uk-vet-europe-country-report-2014. Education in Brief. an Option for Teens. News & World Report, /education/blogs/high-school-notes/2014/10/ 20/vocational-high-school-programs-an-option-for-teens. Walhout, J. (2011), Slachtoffer van de Cito-toets, . West, A. & , R. (2013), ”Welfare Regimes and Education Equality of Opportunity and Expenditure in the EU and US”, i , vol. Wieringen, F. & Attwell, G. )(1999), Vocational and Adult Education in Europe. : Kluwer Academic. (2009), The Future of Work and Implications for Education. Beyond Current Horizons. Summative Report, /summative-report-the- future-of-work-and-implications-for-education/. Betyg och examen i andra länder – några exempel För att möjliggöra en viss jämförelse med andra länders system har utredningen gjort en kort sammanfattning av vad som gäller för betyg och examen i sex länder. För varje land redogör vi för konstruktionen av betygssystemet, dvs. vilket slags fördelning som används och eventuella kriterier när och av vem betyg sätts vad som ingår i (eventuell) examen vilken roll betyg och examen spelar för behörighet och urval till högre utbildning. Betygen i ges enligt en sjugradig skala, med betygssteg angivna i siffror från -3 till 12, där 02 och högre står för godkända resultat. Skalan kan översättas till den s.k. ECTS-skalan1 och den används i det danska utbildningsväsendet från folkskola till universitet. De olika siffrorna, beteckningar samt jämförelsen med ECTS-skalan beskrivs i tabell 3. 1 European () är ett system som används för att översätta studiemeriter mellan olika europeiska länder. Betygssättningen ska vara absolut, dvs. bedömningen ska ha sin grund i de mål som är fastställda för ämnet och utbildningen. Eftersom ECTS-skalan, som den danska skalan ska vara kompatibel med, är relativ3 har också det danska systemet gjorts relativt men på systemnivå. Fördelningen av de olika betygen, sett till hela landet och , ska motsvara fördelningen av ECTS-skalans olika steg, även om varje elevs prestation betygssätts mål- och kunskaps- relaterat.4 I förordningen för varje typ av utbildning (examen) finns det bilagor med læreplaner, dvs. ämnesplaner, för varje ämne. I respektive ämnesplan anges kortfattat vad som ska ingå i undervisningen i ämnet, både kernestof och supplerende stof. 21 kap. nr 262 af 20/03/2007, Bekendtgørelse om karakterskala og anden bedømmelse; , hämtad . 3För godkända prestationer (steg A–E) ska fördelningen vara 10, 25, 30, . 4http://uvm.dk/Uddannelser/Paa-tvaers-af-uddannelserne/7-trins-skalaen/Anvendelse-af-7- trins-skalaen, hämtad . mål för ämnet och bedömningskriterier som är skrivna på ett mer generellt sätt än för de svenska kunskapskraven. I ämnesplanen anges även hur kunskaperna ska prövas, t.ex. om det ska vara ett skriftligt och ett muntligt prov, och hur mycket tid som ges för proven.5 I finns fyra olika gymnasiala utbildningar som avslutas med en studentexamen: højere forberedelseseksamen (hf)6 studentereksamen (stx) i det allmänna gymnasiet højere handelseksamen (hhx) højere teknisk eksamen (htx). För den som läser på det allmänna gymnasiet finns ämnen på A-, B- och C-nivå, där A-nivån är den högsta. Eleverna ska välja vilka ämnen de läser på A-, B- respektive C-nivå, vilket delvis beror på studieinriktning samt vilka ämnen som väljs. Det finns detaljerade föreskrifter om hur ämnena ska kombineras och hur många ämnen som måste finnas på varje nivå. Vanligen ska minst fyra ämnen vara på A-nivå, tre på B-nivå och sju på C-nivå. Studentereksamen ska omfatta prövning i minst nio ämnen, inklusive ett examensprojekt inom inriktningen för utbildningen. Högst tre av proven får göras under utbildningens första . Vissa ämnen är obligatoriska att prövas i; därutöver bestämmer Ut- bildningsministeriet vilka ämnen varje student ska prövas i och när proven med centralt fastställda uppgifter ska hållas. Det är inte en- bart skriftliga uppgifter utan även muntliga prov förekommer.7 Elevens undervisande lärare i ämnet är examinator på examens- proven men i bedömningen medverkar också externa bedömare, s.k. censorer, som inte är anställda på skolan. De skriftliga proven och 5BEK nr 776 af 26/06/2013, Bekendtgørelse om uddannelsen til studentereksamen. 6Utbildningen hf är till för elever som har valt att gå , dvs. , i den obligatoriska skolan (folkeskolen). Den är därmed bara tvåårig i stället för treårig, som de andra gymnasieutbildningarna. 7LBK nr 766 af 09/06/2015, Bekendtgørelse af lov om uddannelsen til studentereksamen (stx) (gymnasieloven). de centralt fastställda uppgifterna rättas enbart av två censorer, alltså inte av någon lärare. Hur betygssättningen ska gå till t.ex. vid oenighet regleras i förordning.8 För att en examen ska räknas som godkänd måste snittet av be- tygen vara minst 02. Godkänd examen medför att eleven får ett examensbevis. Normalt innehåller examensbeviset prøvekarakterer, dvs. betyg på proven, årskarakterer, alltså årsbetyg, samt betyg på examensprojektet. Standpunktskarakterer, dvs. terminsbetyg, ges två gånger under läsåret och en tredje gång i slutet av läsåret om under- visningen i ämnet fortsätter. Årsbetyg sätts av den undervisande läraren i slutet av ett läsår om undervisningen i det aktuella ämnet avslutas då. Det blir med andra ord ett slags slutbetyg i ämnet.9 Betygen på examensbeviset ingår med olika vikt i examens- resultatet – 1, 1,5 eller 2 – utifrån på vilken nivå eleven har läst respektive ämne. Om betyg sätts för både muntlig och skriftlig del räknas halva vikten för betyget på den muntliga delen och halva för den skriftliga. Genomsnittet av samtliga viktade betyg – såväl betyg på proven, årsbetygen i alla ämnen och betyg på examensprojektet – utgör det preliminära examensresultatet. Om eleven har tagit fler ämnen på A-nivå än utbildningen kräver blir examensresultatet (det som sedan används) det preliminära examensresultatet multiplice- rat med 1,03 eller 1,06 för ett respektive två extra A-nivåämnen, vilket kallas Bonus A.10 Inom yrkesutbildningen, som skiljer sig från den teoretiska utbild- ningen, ges ett samlande slutprov som ska inkludera både muntlig och skriftlig bedömning. Yrkesutbildningen är uppdelad i tre spår, varav två riktar sig till unga: 8BEK nr 343 af 08/04/2016, Bekendtgørelse om prøver og eksamen i de almene og studie- forberedende ungdoms- og voksenuddannelser; nr 262 af 20/03/2007, Bekendtgørelse om karakterskala og anden bedømmelse. 9LBK nr 766 af 09/06/2015, Bekendtgørelse af lov om uddannelsen til studentereksamen (stx) (gymnasieloven). 10BEK nr 343 af 08/04/2016, Bekendtgørelse om prøver og eksamen i de almene og studie- forberedende ungdoms- og voksenuddannelser. erhvervsuddannelse (eud) studiekompetencegivende eksamen i forbindelse med erhvervs- uddannelse (eux). Dessa båda utbildningar ges på yrkesskola, vanligen som lärlings- utbildning, dvs. omväxlande i skolan och på praktikplats, och varierar i längd. Den som läser eux kompletterar med studier i ämnen på gymnasial nivå. Innehållet i de olika yrkesutbildningarna och målen för dem fast- ställs av faglige udvalg (ett samarbete mellan arbetsgivar- och arbets- tagarorganisationer)11 vilka även kan bestämma att utbildningarna ska avslutas med ett särskilt svendeprøve, dvs. Även andra typer av avslutande prov kan förekomma. Sådana villkor och hur eleverna ska bedömas över huvud taget ska framgå av en bedöm- ningsplan för utbildningen. Eleverna som har gått eud får bevis på genomförd utbildning – dels på genomförd skolutbildning, dels på genomförd praktikutbildning.12 Examensresultatet är grunden för antagning till högre utbildning och är därför viktigt för eleven. För att bli behörig till högre ut- bildning krävs en studentexamen (jämför grundläggande behörighet), även om det för vissa utbildningar också går bra med examen från yrkesutbildning. Därutöver finns det krav för specifika utbildningar (jämför särskild behörighet). Det kan t.ex. krävas godkänt resultat i olika ämnen på minst en viss nivå (A, B eller C), betyg på en viss nivå (antingen i vissa ämnen eller det samlade examensresultatet), godkänt inträdesprov eller godkänd inträdesintervju. När det är fler behöriga sökande än antal platser finns två olika kvotgrupper för urvalet, kvot 1 och kvot 2, där majoriteten av platserna tilldelas den förstnämnda. I kvot 1 används examensresul- 11https:///job/arbejdsmarkedet/organisationer-paa-arbejdsmarkedet, hämtad . 12LBK nr 789 af 16/06/2015, Bekendtgørelse af lov om erhvervsuddannelser; nr 367 af 19/04/2016, Bekendtgørelse om erhvervsuddannelser; og-eksamen, hämtad . tatet för att rangordna de sökande. I kvot 2 kan andra urvalsmetoder användas, t.ex. arbetslivserfarenhet, och sökande från yrkesutbild- ning (eud) kan bara ingå i denna kvotgrupp.13 Den betygsskala som vanligen används i både gymnasieskolan och i är en sifferskala med sju steg, 4–10. Vad dessa betyg står för visas i tabell 1. Denna betygsskala är målrelaterad. Målen för utbildningen och det centrala innehållet i undervisningen beslutas av Utbildningsstyrel- sen. I Grunderna för gymnasiets läroplan 201515 anges dels allmänna mål för undervisningen, dels mål för undervisningen i respektive ämne, dels mål och centralt innehåll för respektive kurs. Kurserna är kortare än kurser i den svenska gymnasieskolan och styrningen av det centrala innehållet i respektive kurs är mer detaljerad. Det finns inte några nationella kriterier för att uppnå olika betygssteg. På basis av grunderna för läroplanen utarbetar utbildningsanord- 13https:///flereomraader/maalgrupper/videregaaendeuddannelse/optagelse-paa- videregaaende-uddannelser, hämtad . 142 kap. 6 § finska gymnasieförordningen (810/1998). 15http:///download/174853_grunderna_for_gymnasiets_laroplan_2015.pdf, hämtad . SOU 2016:77 Bilaga 8 narna de lokala läroplanerna.16 Det förekommer också att betyg endast ges som godkänt eller underkänt. För examensproven i det allmänna gymnasiet, vilka beskrivs nedan, används dock en annan betygsskala (se tabell 3). Denna skala är relativ och poänggränserna för de olika betygen på proven bestäms därför när samtliga prov är bedömda. Slutligen bedöms de yrkesinriktade utbildningarna med en tregradig skala: berömligt (3), gott (2) och nöjaktigt (1). Även för dessa ut- bildningar används ibland enbart godkänt eller underkänt. Teoretisk utbildning: gymnasieutbildning För den som vill läsa en teoretisk utbildning är det studier på gym- nasiet som är aktuellt i . Alternativet yrkesutbildning beskrivs nedan. Gymnasieutbildningen är vanligtvis treårig. Den är dock årskurslös och i stället uppdelad i olika kurser, vilket gör att den kan läsas eller . Det finns obligatoriska kurser, specialise- ring och tillämpade kurser, där de sistnämnda kan vara ämnesöver- gripande kurser, metodkurser eller yrkeskurser. I den allmänna gym- nasieutbildningen ska minst 75 kurser ingå, varav ca 50 är obligatoriska 16http:///OPM/Koulutus/lukiokoulutus/?lang=sv, hämtad . 173 § statsrådets förordning om studentexamen (915/2005). för alla elever och minst 10 ska väljas bland specialiseringskurserna, som är fortsättningskurser på de obligatoriska kurserna.18 Statsrådet beslutar om de allmänna riksomfattande målen för gymnasieutbildningen. Statsrådet bestämmer också hur den tid som används för undervisningen ska fördelas mellan undervisning i olika ämnen, ämnesgrupper och studiehandledning (timfördelning). Eleverna får betyg av läraren efter varje kurs i gymnasiet. När gymnasiet har fullföljts får eleven ett avgångsbetyg som redovisar samtliga studerade ämnen. I avgångsbetyget framgår hur många kurser eleven har läst inom varje ämne, men i stället för att redovisa ett betyg per kurs anges ett medelvärde för betygen på de olika kur- serna i ämnet. Eleven har rätt att pröva för att höja betyget på en eller flera kurser. Gymnasieutbildningen avslutas med en studentexamen, dvs. det räcker inte att eleven har fullföljt kurserna. Med hjälp av student- examen klarläggs om eleven har tillägnat sig de kunskaper och färdig- heter som anges i gymnasiets läroplan samt uppnått tillräcklig mog- nad enligt målen för gymnasieutbildningen. I studentexamen ingår minst fyra prov på finska eller på svenska. Det enda prov som är obligatoriskt för alla är modersmålsprovet, dvs. prov i finska, svenska eller samiska. För de övriga tre proven väljer examinanden i en grupp som består av provet i det andra inhemska språket (svenska eller finska), provet i ett främmande språk, provet i matematik och ett prov i något samhällsvetenskapligt, humanistiskt eller natur- vetenskapligt ämne (realprovet). I examen kan dessutom extra prov ingå.19 Studentexamen anordnas , och . Proven, dvs. studentskrivningarna, hålls i alla gym- nasier och läroanstalter som anordnar gymnasieutbildning. Student- examen kan avläggas i sin helhet vid ett examenstillfälle eller etapp- vis under högst tre examenstillfällen som följer direkt på varandra. Proven granskas och bedöms preliminärt av läraren i ämnet där eleven får sin gymnasieutbildning och granskas slutligt av en särskild nämnd, ; nämnden är även ansvarig för att konstruera proven. Varje prov betygssätts sedan i den latinska betygs- 18https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis//index.php/Finland:Teaching_and_Le arning_in_General_Upper_Secondary_Education, hämtad . 194 kap. 18 § gymnasielagen (629/1998). skalan utifrån antalet poäng på provet. Elever får studentexamens- betyg när de blivit godkända i de obligatoriska proven och fått avgångsbetyg från gymnasium eller betyg från en yrkesinriktad examen.20 För den som vill ha en yrkesförberedande utbildning finns alternativet grundläggande yrkesutbildning. Likt i kan yrkesutbildningen studeras på en skola med vissa moment på en arbetsplats (inlärning i arbetet) eller som lärling (läroavtalsutbildning). Denna utbildning avslutas med en yrkesinriktad grundexamen. En yrkesinriktad grundexamen inom den grundläggande yrkes- utbildningen innehåller 3.fritt valbara examensdelar. Inom utbildning som leder till en yrkesinriktad grundexamen ska den studerandes yrkeskunnande bedömas på basis av yrkesprov samt vid behov på annat sätt. I yrkesprovet visar den studerande sitt kunnande i konkreta arbetssituationer och arbetsuppgifter. För yrkesproven finns bedömare som är särskilt utsedda av ett organ med företrädare för den aktuella branschen, utbildningsanordnaren, lärarna och de studerande. För bedömningen av andra delar svarar den eller de lärare som svarar för undervisningen. Vad som ska uppnås för examen inom olika utbildningsprogram och olika kompetensområden inom programmen fastställs av Ut- bildningsstyrelsen i s.k. examensgrunder som innehåller krav på yrkesskicklighet, bedömningskriterier för de tre olika betygsstegen som används inom yrkesutbildningen samt beskrivning av hur den studerande kan visa sin yrkesskicklighet.21 20Lag om anordnande av studentexamen (672/2005); , hämtad . 21http:///lagar_och_anvisningar/laroplans- _och_examensgrunder/yrkesinriktade_grundexamina/examensgrunderna_2014, hämtad . Utbildningsanordnaren ska ge den studerande ett examensbetyg när eleven med godkänt resultat har avlagt de examensdelar som krävs för examen.22 Examensbetyget ska innehålla dels avgångs- betyget, med beskrivning av och betyg för de examensdelar som har avlagts hos utbildningsanordnaren, dels yrkesprovsbetyget, med be- skrivning av avlagda yrkesprov och betyg för dessa.23 Eftergymnasial utbildning i är uppdelad på universitet och yrkeshögskolor. Både studentexamen och minst en treårig yrkes- inriktad grundexamen ger allmän högskolebehörighet. Det är universiteten och yrkeshögskolorna själva som beslutar vilka grunder som ska gälla för antagningen av sökande till olika utbildningar. Det lagarna säger är att likvärdiga antagningsgrunder ska tillämpas vid eventuellt urval. Det är möjligt att dela in de sökan- de i olika kvotgrupper utifrån utbildningsbakgrund, och ska likvärdiga antagningsgrunder användas inom respektive grupp.24 Även om urvalsgrunderna skiljer sig åt mellan olika utbildnings- anordnare och utbildningar är det vanligast att använda en kom- bination av betyg och särskilda urvalsprov. Det förekommer också att bara betyg eller bara urvalsprov används. Till yrkeshögskolor kan även arbetserfarenhet vara meriterande. Till skillnad från i finns inte något enhetligt sätt att räkna betygen, t.ex. genom ett betygssnitt. För många utbildningar be- skrivs i stället vad olika betyg på examensproven i olika ämnen ger i antal poäng. Omräkningsmetoderna varierar mycket i fråga om antal ämnen som är relevanta, hur många poäng olika betyg i den latinska skalan ger och vad olika svårighetsgrader i ämnet innebär.25