sou · H4B337 · 2016-05-27 00:00:00 — Den andra möjligheten skulle vara att låta hela försäkringskollektivet bära den ökade skaderisk som det skulle innebära att försäkra de barn som inte kan få en barnförsäkring. Enligt branschens beräkningar skulle premierna för alla barn då behöva höjas avsevärt jämfört med dagens normala premienivåer, som är cirka 2 500–. 19 Se 2012/13:RFR6, Kontraheringsplikt vid tecknandet av barnförsäkringar, s. 34 f. Finns det behov av reformer? förväntade skadekostnader för barnen i högriskgruppen skulle det krävas att premien för barn med ”normal” risk i vart fall tredubbla- des jämfört med dagens , även om barnen i högriskgruppen skulle betala uppemot sex gånger högre jämfört med dag- ens normala nivåer. Även med en viss premiedifferentiering mellan barnen i ”högriskgruppen” och barn med ”normal” risk, skulle det alltså bli fråga om en betydande höjning av premien för barnen med ”normal” risk.20 Branschen menar att en sådan ordning med stor sannolikhet skulle leda till ett moturval, dvs. att försäkringen blev för dyr för barn med ”normal” risk och på motsatt vis för billig för barn med ”hög” risk, och att barnförsäkring över huvud taget där- för slutligen skulle slås ut. (I det här sammanhanget ska det klar- göras att utredningen saknar möjlighet att kontrollera branschens nu nämnda beräkningar.) Krav på användning av särskilda försäkringsvillkor riskerar att hämma produktutvecklingen och göra det svårare för utsatta grupper att teckna personförsäkring Vid kontraheringspliktens tillkomst, framhöll regeringen att det var viktigt att lagen inte hindrade försäkringsbolagen från att utveckla nya försäkringsformer för att möta nya behov (se prop. 2003/04:150 s. 139, 185 och 274). En förutsättning för att försäkringsbolagen ska kunna säker- ställa att premieintäkterna täcker de förväntade skadekostnaderna hos försäkringskollektivet, är att bolaget kan beräkna ungefär vilka risker som försäkringskollektivet kommer att svara för (det s.k. risk- måttet).21 Ett försäkringsbolag styr över risktagandet för en viss försäkringsprodukt dels genom de allmänna försäkringsvillkoren, inklusive den normala premietariffen, men också genom de sär- skilda försäkringsvillkor som i förekommande fall används i indivi- 20Branschen har betonat att det är omöjligt att beräkna exakt hur höga som det skulle handla om i de nu nämnda situationerna, eftersom premienivåerna påverkas av många olika faktorer, såsom hur de ”höga” riskerna skulle fördela sig mellan försäkringsbolagen på marknaden, de aktuella barnförsäkringarnas omfattning samt storlek och sammansättning hos försäkringskollektiven i fråga. Branschens beräkningar bygger vidare av naturliga skäl på vissa antaganden. Enligt branschen ger beräkningarna ändå en uppfattning om vilka slags premiehöjningsnivåer som skulle krävas för att alla barn som helt nekas försäkring skulle kunna beviljas en barnförsäkring mot premieförhöjning. 21Se , Vad är försäkring, Försäkringsbolagens Upplysningstjänst, 1954, s. 15 f. Finns det behov av reformer? duella försäkringsavtal när försäkring inte kan beviljas till normala villkor. Tillsammans med de allmänna försäkringsvillkoren utgör därmed eventuella premieförhöjningsnivåer och de undantagsklausuler som tillämpas i olika situationer, en del av försäkringsprodukten. Produktutformning och riskbedömning är på så sätt kommunice- rande kärl, och varje inskränkning av möjligheten att styra över vilka risker som förs in i kollektivet, kan därmed komma att inverka på produkternas utformning. Utredningen konstaterar att försäkringsbolagen arbetar konti- nuerligt och aktivt med såväl riskbedömning som produktveckling, inte minst som ett medel för att konkurrera om kunderna i förhåll- ande till varandra. Försäkringsbolagen försöker alltså profilera sig på olika sätt i dessa avseenden för att locka fler kunder. Detta leder till att det på marknaden finns ett utbud av olika slags försäk- ringsprodukter som skiljer sig från varandra till både utformning och innehåll (även inom olika personförsäkringstyper, såsom barn- försäkring). Utredningens erfarenheter har visat att en sådan diffe- rentierad personförsäkringsmarknad medför att den som har svårt att få försäkring hos ett försäkringsbolag, kan ha bättre möjligheter hos ett annat bolag. Vi menar att det finns en risk för att bolagens produktveckling på personförsäkringsområdet skulle hämmas, om försäkringsbolagen skulle behöva använda premieförhöjningar och undantagsklausuler för alla typer av individuella personförsäkringar. Visserligen skulle ett försäkringsbolag fortfarande enligt 11 kap. 1 § FAL kunna neka att teckna en personförsäkring i ett enskilt fall mot en förhöjd premie eller med något visst undantag, om det fanns särskilda skäl för det. Men alla personförsäkringsprodukter skulle ändå behöva utformas innehållsmässigt efter förutsättningen att försäkring måste kunna beviljas mot premieförhöjningar eller med undantagsklausuler (som ytterst skulle kunna bestämmas av en domstol). Under så- dana förutsättningar finns det en risk att utbudet av olika slags individuella personförsäkringsprodukter skulle bli mindre varierat än vad som är fallet . Den som nekas försäkring hos ett försäk- ringsbolag skulle i sådant fall inte ha samma möjlighet som för när- varande, att i stället ansöka hos ett annat bolag med en kanske del- vis annan inriktning. Det är också väsentligt att här lyfta fram att utredningen vid sin kartläggning har kunnat konstatera att försäkringsbolag som vid Finns det behov av reformer? barnförsäkring efter riskbedömningen antingen beviljar försäkring till normala villkor, eller avslår ansökan (dvs. inte tillämpar några särskilda villkor i de individuella försäkringsavtalen), faktiskt avslår färre ansökningar än bolag som använder sig av undantagsklausuler (premieförhöjningar tillämpas som framgått inte av något bolag vid barnförsäkring). ska det framhållas att en beviljad försäk- ring självfallet inte är någon garanti för att försäkringsskydd verk- ligen föreligger vid ett eventuellt skadefall, eftersom rätten till för- säkringsskydd kan falla bort av olika skäl. Det är först vid skade- regleringen som försäkringsbolaget tar ställning till om försäkrings- ersättning ska betalas ut. Vi befarar sammanfattningsvis att ett krav på användning av premieförhöjningar och undantagsklausuler skulle kunna leda till att försäkringsbolagens produktutveckling på personförsäkringsmark- naden hämmades. Vi menar att det finns risk för att en sådan ut- veckling skulle leda till en mindre differentierad personförsäkrings- marknad, och därmed i förlängningen kunna medföra att det skulle kunna bli svårare för utsatta grupper att teckna en individuell person- försäkring. Krav på användning av särskilda försäkringsvillkor riskerar att leda till ett försämrat försäkringsinnehåll Förutsättningarna för att bevilja försäkring skiljer sig åt mellan för- säkringsbolagen, bl.a. beroende på hur stort eller resursstarkt bola- get är och möjligheterna till återförsäkring. Även omfattningen av olika försäkringsprodukter och vilka ersättningsnivåer som finns i försäkringen har stor betydelse för vilket mått av risktagande som ett försäkringsbolag kan acceptera i förhållande till en viss försäk- ringsprodukt. Som framgått är det genom villkoren för en viss för- säkringsprodukt, allmänna och särskilda, som bolaget utformar produkten i enlighet med de överväganden och beräkningar har gjorts när det gäller vilka risker som kan försäkras. Eftersom produktutveckling och riskbedömning hänger nära samman finns det all anledning att utgå ifrån att försäkringsbolagen skulle kompensera för en inskränkning i möjligheten att styra över försäkringsvillkoren, genom anpassning av innehållet i personför- säkringarna. Vi menar därför att ett krav på användning av premie- förhöjningar och undantagsklausuler för alla slags personförsäk- Finns det behov av reformer? ringar, skulle riskera leda till att personförsäkringarna på marknaden skulle försämras innehållsmässigt. Mot bakgrund av branschens redo- visade erfarenheter av premiehöjningar vid barnförsäkring, verkar det exempelvis inte uteslutet att försäkringsbolagen skulle kunna välja att helt ta bort ersättningsmomentet ekonomisk invaliditet (ersättning som kan utgå vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller olycksfall) från barnförsäkringarna, om bolagen skulle kunna tvingas att bevilja barnförsäkringar mot premieförhöjningar. När det gäller barnförsäkring går det inte heller att bortse ifrån bransch- ens uppgifter om att det skulle bli fråga om orimligt höga försäk- ringspremier för alla barn – och därmed risk för att barnförsäkring helt skulle kunna slås ut från marknaden – om bola- gen skulle kunna tvingas att bevilja barnförsäkring mot premieför- höjning till de barn som helt nekas försäkring. Här ska det noteras att utredningens direktiv uttryckligen anger att eventuella förslag till reformer inte får riskera att leda till att personförsäkringar generellt får ett sämre innehåll.22 Krav på användning av särskilda försäkringsvillkor skulle leda till avsevärda svårigheter vid en domstolsprövning Försäkringsbolagens uppfyllande av kontraheringsplikten ska som framgått ytterst prövas av domstol (16 kap. 7 § FAL). Även om någon tvist rörande kontraheringsplikten såvitt vi vet ännu inte har prövats23, måste plikten utformas så att en domstolsprövning skulle vara praktiskt möjlig. Som redan har angetts, grundas ett försäkringsbolags utbud av försäkringsvillkor på såväl företagsekonomiska och affärsmässiga överväganden samt försäkringsmässiga beräkningar avseende för- säkringsprodukternas innehåll och utformning. Det måste antas att det i regel skulle vara mycket svårt för en domstol att överpröva så- dana överväganden. Som ett exempel kan nämnas att det skulle vara besvärligt för en domstol att sätta de yttre gränserna för kontraheringspliktens tillämp- ning vad gäller premiesättning. Om det skulle införas ett krav på att 2014:80 s. 7 (Bilaga 1 till betänkandet). 23Ett mål rörande kontraheringsplikten är däremot förnärvarande under handläggning vid . Finns det behov av reformer? premieförhöjningar alltid skulle ingå i utbudet av villkor vid person- försäkringar, skulle frågan om vilka risknivåer som var rimliga att försäkra genom en viss försäkringsprodukt, och premiesättningen vid olika risknivåer, ytterst kunna bestämmas av en domstol. Detta är någonting som avgörs inom varje försäkringsbolag genom avan- cerade försäkringstekniska beräkningar och affärsmässiga överväg- anden i förhållande till varje specifik försäkring. Enligt vår uppfatt- ning skulle det vara mycket svårt, och dessutom orimligt, för en domstol att överpröva ett försäkringsbolags överväganden i sådana avseenden. Det skulle inte heller vara lämpligt om det genom rätts- praxis skulle fastställas en ”objektivt rimlig” risknivå som skulle gälla för samtliga försäkringsbolag. En sådan tillämpning av lagstift- ningen skulle innebära ett frångående av den försäkringstekniska grundvalen för privat försäkring, nämligen att bolagen ska vara fria att bestämma vilka risker som en viss försäkringsprodukt ska täcka. Det skulle också vara svårt för en domstol att bedöma vilka slags försäkringsvillkor som vid en viss given tid borde ingå i en pröv- ning enligt kontraheringsplikten. Exempelvis kan man fråga sig hur en domstol skulle kunna avgöra vilka typer av undantagsklausuler som skulle omfattas. Som redan har framgått i kapitel 13, finns det ett flertal olika slags undantagsklausuler som används av för- säkringsbolagen för att anpassa försäkringen i ett enskilt fall, och användningen varierar mellan försäkringsbolagen. Ett exempel som vi har nämnt i avsnitt 13.2.5 är att det bara är vissa försäkringsbolag (av de bolag som tillämpar undantagsklausuler) som har konstrue- rat sina försäkringsprodukter så att försäkring kan beviljas med undantag för hela ersättningsmoment, oftast ersättning för ekono- misk invaliditet. Som vi också har angett i det avsnittet kan bolag som använder sig av sådana undantagsklausuler ibland försäkra per- soner som annars skulle ha svårt att få teckna en försäkring. Med tanke på att produktutvecklingen på personförsäkringsområdet är ständigt pågående, kan det också antas att nya produktkonstruk- tioner och försäkringsvillkor kommer att utvecklas. Det borde där- med vara svårt, såväl för den försäkringssökande som för domstolen, att avgöra vilka slags försäkringsvillkor som ska ingå i prövningen enligt kontraheringsplikten. Finns det behov av reformer? Krav på användning av särskilda försäkringsvillkor skulle innebära ett avsteg från lagstiftningens grundprinciper Rätten till en försäkring fyller en viktig funktion för enskilda och för samhället. är en förutsättning för att de privata för- säkringarna ska kunna fylla sin samhälleliga funktion att det finns goda förutsättningar att bedriva försäkringsverksamhet (se avsnitt 16.4.3 ovan). Regeringen har i flera lagstiftningsärenden understrukit att åtgärder på försäkringsområdet bör genom- föras på ett sätt som i så stor utsträckning som möjligt tillgodoser dessa delvis motstridiga intressen (se bl.a. prop. 2009/10:241 s. 23 och prop. 2012/13:168 s. 19). I våra direktiv anges särskilt att dessa utgångspunkter även ska ligga till grund för utredningens över- väganden och förslag. Friheten för försäkringsbolagen att utforma försäkringsprodukter som de anser lämpligt och välja vilka risker som ska försäkras utgör principiella grundvalar för privat försäkring. Avsikten med kontra- heringsplikten var inte att frångå dessa grundläggande förutsätt- ningar för privat försäkringsverksamhet (jfr bl.a. prop. 2003/04:150 s. 246 och 499). Mot den nu angivna bakgrunden, skulle det vara olämpligt om plikten skulle utformas eller tillämpas på ett sätt som innebar att en domstol kunde överpröva de företagsekonomiska, affärsmässiga och försäkringsmässiga överväganden som har legat till grund för ett för- säkringsbolags produktutformning. Vi menar att nuvarande bestämmelse om kontraheringsplikt för personförsäkringar ska tolkas så att det är försäkringsbolagets nor- mala24 utbud av försäkringsvillkor för försäkringen i fråga i liknande fall som sätter ramarna för pliktens tillämpning. Sammantaget med kravet på en individuell och försäkringsmässig bedömning av varje ansökan, innebär detta att försäkringsbolaget ska använda de för- säkringsvillkor som brukar tillämpas för den aktuella försäkrings- 24 Försäkringsbolag som i allmänhet inte beviljar försäkring mot förhöjd premie eller med undantagsklausul, kan i undantagsfall besluta att göra det i enskilda fall på grund av affärs- mässiga skäl. Sådana undantag reflekterar inte försäkringsbolagets normala utbud. Finns det behov av reformer? produkten i liknande fall, för att bevilja ett så gott försäkringsskydd som möjligt med hänsyn till den enskilde försäkringssökandes indi- viduella förutsättningar. Vid en eventuell tvist rörande kontrahe- ringspliktens tillämpning, skulle försäkringsbolaget ha bevisbördan för vilka slags särskilda försäkringsvillkor som ingår i bolagets ut- bud i det aktuella fallet (om den försäkringssökande skulle yrka att domstolen ska bestämma att försäkringsavtal ska tecknas mot en förhöjd premie eller med en undantagsklausul). Om bolaget upp- fyller den bevisbördan, bör domstolen inte kunna bestämma att bolaget ska bevilja försäkring till något villkor som inte ingår i det normala utbudet. Utredningen lägger inget förslag om att kontraheringsplikten ska ändras så att undantagsklausuler och premieförhöjningar måste ingå i det normala utbudet för alla personförsäkringar. En domstol ska alltså inte heller framöver kunna bestämma att ett försäkringsbolag ska bevilja försäkring mot premieförhöjning eller med undantags- klausul i ett enskilt fall, om detta inte ingår i det normala utbudet för den aktuella försäkringen i liknande situationer. Skälen för ut- redningens ställningstagande i detta avseende är sammanfattnings- vis följande. Ett krav på användning av premieförhöjningar och undantags- klausuler skulle riskera att leda till en mindre differentierad person- försäkringsmarknad och därmed medföra en risk för att det skulle bli svårare för utsatta grupper att teckna en individuell person- försäkring. Ett krav på användning av premieförhöjningar och undantags- klausuler skulle innebära en väsentlig inskränkning i möjlig- heterna för försäkringsbolagen att styra över vilka risker som ska försäkras. En sådan inskränkning skulle riskera att leda till en försämring av innehållet i personförsäkringarna på marknaden. Exempelvis utesluter inte utredningen att försäkringsbolagen skulle kunna välja att ta bort ersättningsmomentet ekonomisk invaliditet (ersättning vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller olycksfall) från barnförsäkringarna, eller att barnförsäk- ringen i förlängningen helt skulle komma att slås ut från mark- naden. Finns det behov av reformer? Domstolsprövning av kontraheringsplikten skulle möta avse- värda svårigheter, om plikten utformades så att den innebar ett krav på användning av undantagsklausuler och premieförhöj- ningar. Det skulle också vara olämpligt med en lagstiftning som innebar att en domstol kunde överpröva de företagsekonomiska, affärs- mässiga och försäkringsmässiga överväganden som har legat till grund för ett försäkringsbolags produktutformning. En sådan ordning skulle vara att frångå den försäkringstekniska grund- valen för privat försäkring, och därmed vara ett avsteg från de grundläggande principer som FAL bygger på. I det här sammanhanget har det också betydelse att den statistik som utredningen har tagit fram, och som framgår av avsnitt 11.3, visar att mycket få ansökningar om personförsäkring avslås helt. Utredningens kartläggning visar att det bara var av alla ansökningar om barnförsäkring som avslogs, trots att premie- förhöjningar inte användes av något bolag på marknaden. var det av alla ansökningar om sjuk- och olycksfalls- försäkring för vuxna som avslogs och av alla ansökningar om sjukförsäkring. Som också har angetts i avsnitt 11.3, finns det ingen anledning att tro att avslagsstatistiken har ändrats väsentligt mellan åren 2013–2016. Utrymmet för att öka antalet beviljade personförsäkringar, särskilt barnförsäkringar, är därmed begränsat. När det gäller just barnförsäkring, kan det dessutom tilläggas att även om ett allmänt krav infördes på att premieförhöjningar skulle ingå i försäkringsbolagens utbud av försäkringsvillkor, skulle det med stor sannolikhet ändå inte medföra att bolagen kunde tvingas att bevilja försäkring mot premieförhöjning i särskilt många av de fall som skulle avslås. Ett försäkringsbolag skulle fortfarande kunna neka försäkring om bolaget kunde visa särskilda skäl för att neka försäkring med hänsyn till risken för framtida försäkringsfall. Det kan antas att risken i många av de fall som avslås, är så pass hög att bolagen skulle kunna visa att det fanns särskilda skäl inte ens bevilja försäkring mot en premieförhöjning. Med hänsyn till det ovan angivna, och särskilt med beaktande av riskerna för negativa konsekvenser både för konsumenter och för försäkringsbolagen, framstår det som omotiverat att vidta en så in- gripande åtgärd som att införa ett krav på att försäkringsbolagen Finns det behov av reformer? ska använda sig av premieförhöjningar och undantagsklausuler vid alla personförsäkringsprodukter. Det skulle kunna anföras att utredningens ställningstagande i detta avseende kan riskera att leda till att försäkringsbolagen skulle välja att helt sluta att erbjuda personförsäkringar mot premieför- höjningar eller med undantagsklausuler. Utredningen bedömer sam- tidigt den risken som liten. Vi kan konstatera att marknaden ända sedan plikten infördes har utgått ifrån att det ligger inom för- säkringsbolagens produktfrihet att avgöra vilka slags försäkrings- villkor som ska ingå i försäkringsbolagets utbud. Detta har inte medfört att premieförhöjningar och undantagsklausuler generellt har slutat användas. Även om premieförhöjningar inte för närvar- ande används alls vid barnförsäkring, har vi exempelvis kunnat se att de allra flesta bolag på barnförsäkringssidan använder sig av undantagsklausuler. När det gäller vuxenförsäkring tillämpar i prin- cip alla försäkringsbolag både premieförhöjningar och undantags- klausuler. har också bekräftat till utredningen att det pågår ett ständigt arbete hos försäkringsbolagen för att förändra och utveckla personförsäkringsprodukterna för att möta konsumenternas ökande behov av mer omfattande försäkringar, i synnerhet när det gäller barnförsäkring. Med hänsyn till det som har har angetts, anser utredningen att det finns all anledning att utgå ifrån att syftet med kontrahe- ringsplikten kommer att kunna uppnås på ett tillfredsställande sätt även om det inte införs något krav på användning av premieförhöj- ningar och undantagsklausuler – särskilt med beaktande av de övriga förslag som utredningen lägger fram för att förstärka kontrahe- ringsplikten. Om det mot förmodan ändå skulle visa sig framöver att alla, eller många, försäkringsbolag skulle sluta använda undantagsklausuler eller premiehöjningar, och om detta leder till försämringar för kon- sumenterna, kan det finnas skäl att då förändra kontraheringsplik- tens innebörd. Finns det behov av reformer? 16.6.7Åtgärder för att främja tvistlösning i och utanför domstol Bedömningar och förslag: Någon ändring behövs inte när det gäller möjligheten för konsumenter att väcka talan i domstol angående rätten till en personförsäkring. Däremot skulle det vara positivt om möjligheten till domstolsprövning kompletterades genom tillgång till effektiv, objektiv och rättssäker prövning av tvister rörande kontraheringsplikten utanför domstol. Det skulle därför vara önskvärt om Svensk Försäkring gav i uppdrag att, på anmälan av konsumenter, pröva tvister rörande plikten. Det är viktigt att den konsument som väljer att utnyttja eventuella möjligheter till prövning av frågor rörande kontrahe- ringsplikten utanför domstol, inte därefter hindras från att väcka en domstolstalan. I ett tillägg till 16 kap. 7 § FAL ska det därför föreskrivas att den talefrist som framgår av bestämmelsen ska förlängas vid prövning i eller annat motsvarande tvistlösningsorgan. Om ett förfarande vid ett sådant tvistlösningsorgan inleds inom sex- månadersfristen, ska fristen löpa ut först efter det att bolaget, sedan tvistlösningsförfarandet avslutats, till sökan- den har avsänt ett meddelande angående om försäkring får tecknas och uppgift om skälen för det ställningstagandet. En följdändring ska också göras i 16 kap. 6 § FAL så att tid- punkten för talefristens början, efter tvistlösning utanför dom- stol, under vissa förhållanden kan skjutas upp om meddelandet från bolaget försenas eller inte kommer fram till den försäk- ringssökande. Allmänt om möjligheter till prövning Som redan framgått, har den som nekats en personförsäkring möjlig- het att, enligt vad som föreskrivs i 16 kap. 7 § FAL, vända sig till domstol vid missnöje med försäkringsbolagets beslut. Domstolen kan då på den försäkringssökandes begäran – tills vidare eller defi- nitivt – bestämma att försäkring ska beviljas. Domstolen kan då bestämma att försäkringstiden, och därmed försäkringsskyddet, ska Finns det behov av reformer? räknas från den tidpunkt som skulle ha gällt om försäkringsbolaget skulle ha bifallit ansökan. Möjligheten för den försäkringssökande att vända sig till domstol står öppen såväl när försäkringsansökan har avslagits, alltså nekats helt, som när försäkringsbolaget har be- viljat en försäkring, men mot villkor som avviker från de normala.25 I kapitel 3 ovan har vi redovisat vilka möjligheter som finns för den försäkringssökande som vill föra talan i domstol mot ett för- säkringsbolag i en tvist rörande kontraheringsplikten. Som framgår där kan talan om rätten att teckna en personförsäkring föras av den enskilde försäkringssökanden för egen räkning, och handläggs då av allmän domstol enligt regler för rättegång i tvistemål.