sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — I det förnyelsearbete som förestår för såväl vattenledningsnät som annan infrastruktur, har frågan om vilka material som ska användas i kontakt med dricksvattnet blivit allt mer aktuell. Främst har frågan gällt hur samhället ska kunna medverka till att installa- tioner för dricksvatten är säkra ur folkhälsosynpunkt. Det finns historiska erfarenheter kring bly och andra ämnen som använts i material och produkter för att hantera dricksvattnet och som visat sig ha menlig inverkan på hälsan. finns en rad nya och därmed relativt okända material att tillgå. Frågan behandlas i utred- ningens delbetänkande SOU 2014:53. 99 Ibid., s. 16. Produktion och distribution av dricksvatten Källa: Svenskt Vatten Utveckling (2011). Material och åldersfördelning för VA-nät och framtida förnyelsebehov, s. 16. Driftstörningar säger en del om vattenledningsnätens status. De material som används vid anläggning, PE och delvis segjärn, har mindre driftstörningar än de tidigare materialen gråjärn, PVC och förzinkat stål. Mer samlad kunskap saknas dock om hur drift- störningar utvecklas med dessa nya material. Det är dock känt att ledningar lagda har mer utbredda sprickor och förändras snabbare än de som lagts efter 1950.100 Olika typer av driftstörningar i distributionsnäten beskrivs i följande avsnitt. Det finns två typer av huvudsakliga störningar i distributionsnäten. Det gäller dels leveransproblem, då abonnenter inte får vatten i tillräcklig mängd eller med för lågt tryck. Dels gäller det problem med vattenkvaliteteten, t.ex. smak/luktproblem eller hälsoeffekter. Orsakerna kan vara störningar då det gäller råvattnets kvalitet i produktionen eller i distributionsledet.101 Dricksvattnet kan konta- mineras under distributionen om tillräckligt tryck inte upprätthålls, 100Svenskt Vatten Utveckling (2011). Förnyelseplanering av VA-nät. Sammanfattning av rapporterna , 13 och 14, s. 4–5. 101Vatten & Miljöbyrån (2014). Vattendistribution i – nuläge, kunskapsbehov och nödvändiga satsningar, s. 7. Produktion och distribution av dricksvatten genom att föroreningar tränger in i ledningsnätet, vid nyinstalla- tioner/ledningsarbeten, till följd av korskopplingar och felaktiga installationer, genom avsaknad av återströmningsskydd eller i an- slutning till reservoarer.102 av alla kända dricksvat- tenrelaterade sjukdomsutbrott kan härledas till händelser i led- ningsnäten.103 Förorening genom kemiska substanser innebär i regel hälsomässigt långsamma förlopp, men kan i vissa fall innebära risk för allvarliga konsekvenser. De sammanlagda hälsoeffekterna kan, enligt , dock vara små i jämförelse med de effekter som kan följa av mikrobiologisk smitta.104 Dagens distributionssystem tycks sammantaget inte genera alltför påtagliga och överhängande problem, enligt huvudmännens egna bedömningar. Flertalet vattenkonsumenter bedöms få vatten av god kvalitet och i tillräcklig mängd. till dagens investe- ringstakt och de framtida risker som dricksvattenförsörjningen ska möta, finns dock anledning att närmare studera karaktären på de störningar som distributionssystemen exponeras för. De flesta störningarna beror på vattenläckor av olika slag, som direkt eller indirekt kan orsaka störningar av leveransvolym och vattenkvalitet (vattenburen smitta). Rörväggen och det inre vattentrycket utgör en barriär mot smittoämnen/föroreningar från omgivande jord, markvatten eller intilliggande, ofta otäta, avlopps- ledningar. Ledningsbrott kan liksom avstängning i samband med underhåll öka risken för inläckage av föroreningar i distributions- nätet från avlopps- och markvatten. Läckor leder ofta till att hyd- rauliska förhållanden ändras, vilket kan medföra att material som ackumulerats i ledningen rivs loss och når kunden. Kvalitets- problem av olika slag kan uppstå som ger estetisk, fysikalisk, ke- misk och/eller mikrobiell påverkan.105 102Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 6. 103Ibid., s.14. 104Livsmedelsverket (2012). Mikrobiologiska dricksvattenrisker ur ett kretsloppsperspektiv – behov och åtgärder. Rapport 2012 – 6, s. 6. 105Vatten & Miljöbyrån (2014). Vattendistribution i – nuläge, kunskapsbehov och nödvändiga satsningar, s. 8. Produktion och distribution av dricksvatten kartlade med hjälp av en enkätundersökning till landets kommuner 2011 kunskaperna om mikrobiologiska risker i den egna dricksvattendistributionen. Kända händelser, driftstörningar och problem, riskreducerande åtgärder, rutiner och förebyggande arbete efterfrågades. I undersökningen framkom att ledningsbrott inträffade i nästintill alla de 165 kommuner som svarade på enkäten. Främst skedde ledningsbrott på servisled- ningar och klenare distributionsledningar. Över hälften av kom- munerna redovisade ett till tre ledningsbrott per ledningsnät . Effekternas omfattning relaterar till dimensionen på de ledningar som drabbas av ledningsbrott.106 Antalet rörbrott eller läckor per kilometer huvudvattenledning och vattenledningsserviser –2012 har varit svagt sjunkande.107 –2013 har antalet läckor på dricksvattenledningar enligt Svenskt Vatten varit relativt oförändrat.108 enkätundersökning visade att flertalet av de svarande kommunerna hade avlopps- och dricksvattenledningar i samma rörgravar i delar av distributionsområdet. Hälften av kom- munerna uppgav att så var fallet i av distributions- området. Riskerna begränsades dock, t.ex. genom att avloppsled- ningarna rent fysiskt lagts under dricksvattenledningarna. Vid samtidiga ledningsbrott eller utläckage från avloppsledning och inläckage till dricksvattenledning är risken ändå överhängande att dricksvattnet kontamineras med avloppsvatten.109 Höga grundvattennivåer eller stora nederbördsmängder kan öka risken för att dricksvattnet förorenas av mikroorganismer, som generellt sett överlever och kan transporteras längre i mättad jord. Vid ledningsarbeten med hög grundvattennivå eller nederbörd ökar också riskerna. Detsamma gäller vid stora vattenmängder som en läckande vattenledning i sig kan innebära. I av kom- munerna angavs att det fanns ledningar som låg under grundvat- tennivån, vilket även inkluderade sjöledningar. För majoriten av kommunerna innebar detta en liten andel av det totala lednings- 106Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 7. 107WSP (2014). VA-skulden – sanning eller myt? 29–30. 108Svenskt Vatten (2015). Underlag till utredningen, . 109Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 8–9. Produktion och distribution av dricksvatten I några kommuner uppgavs dock att större delen av ledningsnätet låg under grundvattennivån.110 Vattenläckors omfattning redovisas i regel som antal lagade läckor, till exempel antal läckor per kilometer ledning och år, eller som rörnäts utläckage, till exempel kubikmeter per kilometer ledning och dygn. Utläckage kan även beskrivas som procentuell förlust i form av uppmätt vattenförbrukning per producerad vattenmängd, korrigerat för omätt förbrukning. Den genom- snittliga läckfrekvensen i det allmänna ledningsnätet i för perioden –2012 har uppskattats till 0,08 läckor per kilometer ledning.111 av det allmänna dricksvatten som produceras kan inte debiteras. Det gäller läckande vatten, men även förbrukning i den egna kommunala verksamheten, som spol- och brandvatten eller ren felmätning.112 Ett tak för leveransavbrott används ofta av leverantörer som mål då servicegarantier lämnas, vilket kan uttryckas som minuter per brukare och år. Det genom- snittliga leveransavbrottet bedömdes ligga i storleksordningen 6–per brukare och år.113 Frekvensen läckor kan variera kraftigt beroende på materialval, där PE-ledningar har fyra gånger lägre frekvens än genomsnittet, medan äldre gjutjärnsledningar har 2–3 gånger högre frekvens. Läggningsteknik, geotekniska förhållanden och materialval kan ha större betydelse än nätets ålder. Läckor inträffar ofta grupperat och rum då mark- eller tryckförhållanden påverkas. Distributions- nätens svaga punkter i näten visar sig ofta under de första decenni- erna. Orsakerna kan vara materialfel, slarv vid läggning, hög lastpå- verkan, sättningar, korrosion, etc. Korrosion utvecklas , medan materialfel och slarv kan upptäckas i närtid, efter något år.114 Läckornas betydelse i de svenska näten ska dock inte överbeto- nas. Huvudsaken ur ett riskperspektiv är att trycket i ledningsnäten kan upprätthållas. Tillgången på råvatten är i huvudsak tillfreds- ställande, även om klimatförändringar kan medverka till 110Ibid., s. 9. 111Vatten & Miljöbyrån (2014). Vattendistribution i – nuläge, kunskapsbehov och nödvändiga satsningar, s. 8–9. 112Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013-19, s. 8. 113Vatten & Miljöbyrån (2014). Vattendistribution i – nuläge, kunskapsbehov och nödvändiga satsningar, s. 9. Produktion och distribution av dricksvatten säsongsbetonade bristsituationer i vissa delar av landet. I , där tillgången på råvatten är mer begränsad, har staten genom eko- nomiska styrmedel pressat ner den genomsnittliga volymen läckor till cirka 10 procent.115 Vattentrycket upprätthålls med pumpar och/eller reservoarer. Kan inte trycket upprätthållas leder det till tryckfall, vilket innebär ett trycklöst läge eller tryckslag, som betecknar snabba förändringar i tryck. Tryckfall kan bero på en större vat- tenläcka, uppstå vid stora vattenuttag eller vid pumpstopp. Tryck- slag kan uppstå vid stora momentana uttag eller i samband med start eller stopp av pumpar.116 Ett lågt eller negativt tryck kan leda till att förorenat grund- eller avloppsvatten kan tränga in i led- ningsnätet. Ledningsarbeten eller större vattenläckor kan ge ur föroreningssynpunkt kritiska tryckförändringar.117 Någon typ av trycksänkning observeras i drygt hälften av landets kommuner och hos observeras trycksänk- ningar minst en gång . Otillräckligt tryck kan även leda till problem med omsättningen av dricksvatten. fann genom en enkätundersökning att hälften av kommu- nerna hade problem med dricksvattenomsättningen i delar av dis- tributionsanläggningen. Låg omsättning kan leda till sedimentering och tillväxt av mikroorganismer. Effekten av nyttjade desinfek- tionsmedel i näten sjunker också över tid.118 Negativ tryckdifferens mellan t.ex. en fastighet och dricksvatten- systemet kan medföra att vatten sugs tillbaka in i det allmänna led- ningsnätet. Huvudmannen är inte skyldig att ansluta fastigheter 115HOFOR (2015). Underlag till utredningen, . 116Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 6. Kompletterande underlag till utredningen från . 117Ibid., s. 11. Produktion och distribution av dricksvatten som har va-installationer med väsentliga brister och har även rätt till tillträde till en fastighet för att undersöka en va-installation och dess användning innan den kopplas till den allmänna va-anlägg- ningen.119 Kommunen har vidare möjlighet att reglera hur inkopp- ling ska ske.120 För att skydda ledningsnätet mot återströmning ska tapp- vatteninstallationer utformas så att återströmning av förorenat vatten eller andra vätskor förhindras, vilket minimerar risken.121 Backventiler installeras vid förbindelsepunkten eller vid vatten- mätaren (som ägs av huvudmannen) och ska förhindra förorenat vatten att nå det allmänna ledningsnätet. kunde genom en enkätundersökning konstatera att av kommunerna uppgav att backventiler saknades i servisledningar i delar av distributionsområdet. av kommuner- na uppgav att sådana backventiler saknades i nästan hela distri- butionsområdet. Liknande problem gällde bevattningssystem, fon- täner och räddningstjänstens fordon. Hälften av kommunerna uppgav sig inte känna till om sådana ventiler saknades.122 Trots omsorgsfull avskiljning, beredning och desinfektion sker mikrobiologisk tillväxt på insidan av rören, s.k. biofilm eller biohud. av mikroorganismerna i dricksvatten- prover härstammar från biofilmen, vilket påvisar betydelsen för dricksvattenkvaliteten. Den mikrobiologiska sammansättningen hos biofilm och förutsättningarna för att patogener ska kunna up- pehålla sig och tillväxa i dessa miljöer är relativt dåligt känd. Kun- skapsläget kring eventuella positiva eller negativa hälsoeffekter av biofilm är därför bristfällig.123 11918 och 41 §§ lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster. 1202 § förordningen (2007:701) om allmänna vattentjänster och Svenskt Vatten (2007), ABVA 07 Allmänna bestämmelser för användande av kommuns allmänna vatten- och avloppsanläggningar samt Information till fastighetsägare, Textförslag med kommentarer, p. 3, publikation P94. 1216:624 byggregler – föreskrifter och allmänna råd (BFS6:624). 122Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 12. 123Livsmedelsverket (2012). Mikrobiologiska dricksvattenrisker ur ett kretsloppsperspektiv – behov och åtgärder. Rapport 2012 – 6, s. 26–27. Produktion och distribution av dricksvatten Dricksvattnet kan påverkas genom att markföroreningar tränger in genom rörväggar i vissa plastmaterial eller tätningsringar. Det är i första hand organiska ämnen bestående av små molekyler som rap- porterats. Det kan gälla ämnen som härrör från petroleumproduk- ter, t.ex. bensen och toluen, organiska lösningsmedel eller flyktiga klorerade lösningsmedel. Risk för dålig vattenkvalitet och/eller lukt- och smakpåverkan förutsätter normalt mycket låg vattenom- sättning och höga koncentrationer av markförorening. Frekvensen incidenter är också låg. För huvudvattenledningar bedömdes fre- kvensen vara lägre än 5 fall per ledning. För servisledningar bedömdes frekvensen ligga i storleks- ordningen 1–2 incidenter per 100 000 serviser.124 Det finns betydande skillnader i genomsläpplighet mellan olika ledningsmaterial och tätningsringar. Genomträngning av en opå- verkad ledning är en långsam process men kan pågå kontinuerligt i ledningar som legat i förorenad mark. Processen pågår så länge det finns en koncentrationsskillnad mellan insidan och utsidan av ledningen.125 Handhavandefel uppges i de flesta fall som orsaken till läckage i skarvar, snarare än kort livslängd hos materialet.126 Korskopplingar, dvs. felaktiga anslutningar mellan ledningar för dricksvatten och andra typer av vatten, är inte så vanligt. I de fall det förekommer kan det t.ex. handla om anslutningar från enskilda brunnar, ledningar för processvatten eller felkopplingar mot andra verksamheter, som jordbruksfastigheter eller sjukhus. Påverkan kan i vissa fall ske via otätheter eller vid rengöring av reservoarer eller i tryckstegringsstationer. Översvämmade anord- ningar uppges vara ett mindre problem i flertalet kommuner. 124Livsmedelsverket (2012). Genomträngning av kemiska markföroreningar till dricksvatten i distributionsnätet. Rapport 2012 – 14, s. 41. 126Svenskt Vatten Utveckling (2014). Livslängdsbedömning av gummi- ringsfogar hos VA-ledningar, s. 56–57. Produktion och distribution av dricksvatten anges dock i ett mindre antal kommuner att anordningar över- svämmas , i regel handlar det då om luftventiler.127 Arbeten på ledningsnät och ledningsbrott bedöms av kommu- nerna som de händelser där risken för mikrobiologisk kontami- nation under distribution är störst. Betydande risker kan uppstå vid samtidiga brott på vatten-, spill- och dagvattenledningar. Som i andra sammanhang framhålls även den mänskliga faktorn och brist på adekvat utbildning.128 Ett effektivt förebyggande arbete förutsätter att såväl risker som effekten av riskreducerande åtgärder kan bedömas. Livsmedels- verket fann i en enkätstudie med 165 svarande kommuner att riskerna för mikrobiologisk förorening bedömdes gälla högst av ledningsbrotten. Angivna åtgärder var upprätthållande av tryck, desinfektion och spolning. Mer långsiktiga åtgärder var anpassad schaktning och ökad utbytestakt av ledningsnätet. av kommunerna angav rutiner för att minska den mikrobiologiska risken vid ledningsarbete. Dricksvattenprodu- center har i allmänhet inte tid att invänta svar från provtagningar i samband med ledningsarbete, utom vid nyanläggningar. av kommunerna uppgav sig aldrig eller bara i enstaka fall ta prover i samband med arbeten på distributionsanläggningen.129 Riskerna vid tryckfall eller tryckslag bedöms som mer begrän- sade och kan t.ex. reduceras genom installation av backventiler. Man kan även förebygga pumphaveri, tillämpa kontrollerad stäng- ning av pumpar, förbättra planeringen inför omfattande vatten- uttag, anpassa näten och verka för ökad medvetenhet hos drift- personalen. Vid dålig omsättning i näten används bland annat spol- ning. Trycklösa ledningsnät än bedöms öka risken för hälsobesvär. Riskreducerande åtgärder kan vara att installera backventil vid förbindelsepunkt eller vattenmätare och att 127Livsmedelsverket (2013). Mikrobiologiska risker vid dricksvattendistribution – översikt av händelser, driftstörningar, problem och rutiner. Rapport 2013 – 19, s. 13. 128Ibid., s. 23. 129Ibid., s. 17–19. Produktion och distribution av dricksvatten öka informationen till fastighetsägare om krav på att återström- ningsskydd ska vara funktionsdugliga.130 Sammantaget konstaterar att bety- dande störningskällor finns i anslutning till distributionsanlägg- ningarna och att det också naturligt föreligger en betydande varia- tion i medvetenhet och kapacitet att hantera detta hos landets 290 ansvariga kommuner. Diskussionen inom branschen innebär dock ökat fokus på utveckling av teknik, organisation och kompetens. Insikten ökar om betydelsen av långsiktig planering och systematik i arbetet.131 Ökande risker till följd av klimatförändringar, ett försämrat rå- vatten och inte sällan även eftersatta investeringar anförs ofta i diskussionen om risker för det framtida allmänna dricksvattnet. kan andra förhållanden lyftas fram för att ge en mer positiv bild av utvecklingen. Det allmänna dricksvattnet håller således i regel god kvalitet, kommunerna satsar enligt Kommuner och Landsting på många håll allt mer på upprustning av sina va-system, underhållet möter de behov som finns, rörbrotten blir färre och antalet klagomål har minskat liksom antalet sjuk- domsutbrott.132 Utredningen kan dock konstatera att utvecklingen beträffande klagomål inte är entydig, nivån har enligt statistik från Svenskt Vatten legat på relativt oförändrad nivå . Av underlaget framgår bland annat att frekvensen klagomål kring färg, lukt och smak är betydligt större då det gäller mindre anläggningar (mindre än 10 000 anslutna) jämfört med större (minst 200 000 anslutna). Kunskapen om inträffade sjukdomsutbrott är dock be- gränsad, sannolikt innebär tillgänglig statistik en underskattning.133 130Ibid., s. 20–21. 131Se t.ex. Svenskt Vatten (2015), Hur är tillståndet i ? Nr 4, s. 30–31. 132SKL (2014). Myter sprids om vatten och va-system, , . 133Svenskt Vatten (2015). Underlag till utredningen, , samt SOU 2015:51, s. 53. Produktion och distribution av dricksvatten Svenskt Vatten har i sin undersökning Hållbarhetsindex 2014135 bland annat ställt frågor till kommunerna om deras vattenkvalitet, leveranssäkerhet och va-planering. Leveranssäkerheten bedöms oftast som tillfredsställande, även om nödvattenplaneringen upp- visar brister på många håll. Av de knappt 100 svarande kommu- nerna fick en majoritet inte godkänt då det gäller vattenkvalitet och utvecklade va-planer. På kvalitetssidan berodde detta till stor del på bristfälliga rutiner för uppföljning och klagomålshantering. Vid undersökning konstaterades vissa förbättringar i nödvat- tenplaneringen. uppgav dock av de kom- muner som medverkade att man saknar va-plan.136 Frågor ställdes också i undersökningen kring förekomst av flerårsbudget och långsiktig ekonomisk plan för investeringar samt status på va-anläggningar och dess olika delar (vattenverk, pump- stationer, ledningsnät m.m.). En stor andel kommuner fick inte godkänt för den status som redovisades. Främst berodde detta på att man inte uppfyllde kraven på ekonomisk framförhållning, inte analyserat sitt förnyelsebehov och även hade låg förnyelsetakt. Svenskt Vatten konstaterar i sin analys att detta förmodligen är vattentjänstorganisationernas största utmaning.137 Många vattenverk står nu inför en situation där betydande re- investering eller nyinvesteringar behövs. Förslitna äldre anlägg- ningar, otillräcklig barriär- och beredningsteknik och/eller nya omgivningskrav skapar tillsammans behov av åtgärder. Det krävs ofta mer grundläggande och långsiktig planering för att alternativa lösningar, olika tekniska och ekonomiska alternativ ska kunna be- dömas. För mindre aktörer kan flexibilitet och handlingsutrymme uppfattas som mycket begränsat. 134Svenskt Vatten (2015). Underlag till utredningen, . 135Svenskt Vatten (2015). Resultatrapport för hållbarhetsindex 2014. 136Svenskt Vatten (2016). Resultatrapport för hållbarhetsindex 2015. Produktion och distribution av dricksvatten En rad begrepp används i dessa sammanhang, vilket också speglas i utredningens direktiv, utredningstexten och de källhänvisningar som görs. Begreppen har visat sig kunna ha något skiftande inne- börd, vilket gör det angeläget att tydligare precisera avgränsingen och utifrån utredningens perspektiv ange mer entydliga defini- tioner. I utredningsdirektiven gäller det i detta sammanhang främst de använda begreppen investering, modernisering, förnyelse, re- investering och underhåll. Med investering avser utredningen anskaffande av tillgång som kan förväntas ha ett framtida ekonomiskt värde, dvs. ett ekono- miskt värde och en servicepotential för verksamheten under mer än en redovisningsperiod. Ur redovisningssynpunkt spelar det ingen roll om det handlar om en nyinvestering eller en ersättnings- investering.138 Begreppet ersättningsinvestering är synonymt med förnyelse, reinvestering och återinvestering. Med det avses ett planlagt utbyte av hela eller del av en produktions- eller distributionsanläggning, som ger anläggning ett utvidgat framtida ekonomiskt värde.139 Underhåll avser åtgärder för att vidmakthålla och säkerställa en anläggnings funktion och egenskaper så att den kan användas på ett ändamålsenligt sätt under hela sin beräknade nyttjandeperiod. Att underhålla olika tillgångar kräver resurser i form av personal och materiel.140 Skillnaden mellan underhåll och investering är därför om åtgär- der vidtas för att bibehålla en tillgångs funktion och egenskap eller för att öka dess kvalitet och kapacitet. I den praktiska verksam- heten kan gränsdragningen ibland vara svår att göra.141 Utredningen definierar det samlade förnyelse- och underhålls- behovet som de åtgärder som krävs för att produktions- och distri- 138Tagesson, T. (2006). Rådet för redovisning, Redovisning av affärsverksamhet – mot bakgrund av självkostnadsprincipen, s. 11. Redovisningstekniskt ska en investering som syftar till att ersätta en utrangerad och/eller avskriven tillgång aktiveras som en tillgång på balansräkningen. Det gäller också för utbyte av enskilda komponenter som är av väsentligt värde och utgifter som ökar befintlig tillgångs kapacitet eller kvalitet. 139Ibid., samt Svenskt Vatten Utveckling (2011), i förnyelseplanering av VA- ledningar. Rapport 2011-12, s. 8–9. Redovisningstekniskt ska de utgifter som en organisation har för att underhålla sina tillgångar belasta resultatet som en kostnad. Produktion och distribution av dricksvatten butionsanläggningar ska uppfylla lagstiftningens krav och tillgo- dose en trygg dricksvattenförsörjning. I detta inkluderar utred- ningen även de behov som finns av utbyggnad och nya investe- ringar.