sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — I punkt 4 anges bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation. Med detta avses t.ex. bilder på någon som genom- för ett självmordsförsök. Vidare kan det gälla bilder på någon som utsätter sig själv för allvarliga självskadebeteenden. Utlämnande bilder som exponerar någon som befinner sig ett trauma eller detalj- erade bilder på någon som är allvarligt påverkad av alkohol eller narkotika kan också vara av sådant slag. Även detaljerade bilder på en person som blir föremål för någon form av tvångsomhänder- tagande kan omfattas. Vidare kan denna punkt träffa närgångna bilder på någon som varit med om en allvarlig olyckshändelse. Därefter anges i punkt 5 bild på någons nakna kropp. Begräns- ningen till bilder vars spridning är ägnad att medföra kännbar skada innebär att alla bilder som exponerar nakenhet inte omfattas, t.ex. oskyldiga semesterbilder eller bilder som tagits på långt håll. Denna punkt avser i stället explicita, detaljerade eller annars mycket utläm- nande bilder. Vad som t.ex. kan komma i fråga är bilder på någon som duschar, byter om eller besöker toaletten. Av betydelse vid bedömningen av om spridningen var ägnad att medföra kännbar skada, kan t.ex. vara om det är fråga om bilder som tagits utan sam- tycke från den avbildade eller bilder av privat natur som den avbildade uppenbarligen inte avsett skulle spridas till någon vidare krets. I punkt 6 slutligen, anges att straffansvar kan gälla för spridning av annan liknande bild eller uppgift om någons privatliv. Som redan angetts kan de särskilt uppräknade uppgifterna fungera som en jämförelsenorm, vid bedömningen av om spridningen av andra lik- nande bilder eller uppgifter också ska omfattas av straffansvar. Utöver uppgifter om någons hälsotillstånd kan straffansvar gälla spridning av andra ingående och typiskt sett sekretessbelagda upp- gifter om någons personliga förhållanden. Det kan t.ex. handla om uppgifter om medicinska behandlingar eller ingrepp som inte är betingade av någons hälsotillstånd. Förutom bilder på någons nakna kropp kan straffansvar gälla spridning av liknande bilder, dvs. bilder som annars exponerar någons kropp eller delar av någons kropp på ett mycket integritetskränkande sätt. När det gäller bilder på någon som utsatts för brott, kan denna punkt bli tillämplig om bilder sprids på någon som utsatts för ett angrepp och därför verkar ha utsatts för ett brott men där det senare framgår att alla förut- sättningar är inte är uppfyllda för att angreppet ska vara straffbart. Att vissa uppgifter omfattas av sekretess hos en myndighet, dvs. omfattas av sekretesslagstiftningen i offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400), (OSL), kan vara en signal om att det kan vara straffbart att sprida uppgiften. Bestämmelserna i har dock ett annat syfte än straffbestämmelsen om olaga integritetsintrång. OSL syftar till att klargöra i vilka fall offentlighetsprincipen får ge vika för intresset av sekretess och tillämpas när en allmän handling begärs ut från någon myndighet. Det olaga integritetsintrånget har ett annat syfte och ska skydda den enskildes privatliv från att upp- gifter som kan finnas hos en myndighet eller någon annanstans sprids på ett sätt som innebär ett intrång i privatlivet. Att det typiskt sett skulle råda sträng sekretess för uppgifterna hos en myndighet kan beaktas vid den samlade bedömningen av vilka slags uppgifter som det kan vara straffbart att sprida enligt denna bestäm- melse. I vissa fall kan det dock vara så att uppgifter i allmänna handlingar som är offentliga och kan lämnas ut ändå är av sådant slag att det blir fråga om ett intrång i integriteten att sprida dem. Med spridning avses att uppgifterna tillgängliggörs för fler än ett fåtal personer. Det förutsätts inte att kretsen av personer faktiskt tagit del av uppgifterna. I likhet med vad som gäller för begreppet ”sprida” i bestämmelsen om hets mot folkgrupp (16 kap. 8 §), räcker det med att det kunnat ske eller att uppgiften annars gjorts tillgänglig för gruppen. Bestämmelsen är teknikneutral. Det innebär att spridning kan ske t.ex. genom internet eller annan elektronisk kommunikation, genom papperskopior eller muntligen. De objektiva omständigheterna ska vara täckta av uppsåt. Alla uppsåtsformer är tillämpliga, dvs. såväl avsiktsuppsåt som insikts- uppsåt och likgiltighetsuppsåt. Något särskilt syfte hos den till- talade att göra intrång i någon annans privatliv krävs dock inte. Värderingen av om spridningen var ägnad att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör, görs av domstolen oavsett den tilltalades egna värderingar eller syften med sitt handlande. Det är tillräckligt att gärningspersonen haft uppsåt i förhållande till de faktiska omständigheter som läggs till grund för bedömningen. För olaga integritetsintrång döms till böter eller fängelse i högst . Straffet ansluter till vad som gäller för t.ex. kränkande foto- grafering och sexuellt ofredande. I många fall torde straffet kunna bestämmas till böter. Huruvida straffet kan stanna vid böter eller om straffvärdet är sådant att en påföljd på fängelsenivå ska väljas, kan bero på flera olika omständigheter. Av särskild betydelse är uppgifternas slag, dvs. i vilken grad de varit sådana att spridningen kunnat medföra kännbar skada. Vidare ska det sätt som sprid- ningen skett på och omfattningen av spridningen tillmätas stor betydelse. I 6 c § föreskrivs en särskild strängare straffskala för grovt brott. I andra stycket undantas från straffansvar de fall då gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. En helhetsbedömning ska här göras i det enskilda fallet. Vid denna bedömning ska det intresse som ligger bakom spridningen av upp- gifterna vägas mot det intrång i privatlivet som gärningen innebar. I det sammanhanget bör sådana omständigheter som att spridningen skedde som ett led i nyhetsförmedling eller i något annat sam- hälleligt intresse vara av stor betydelse. På samma sätt kan det beaktas om det fanns ett legitimt allmänintresse att sprida uppgift- erna. Det kan till exempel gälla spridning av uppgifter som skett i syfte att avslöja övergrepp mot enskilda eller andra oegentligheter. Vidare är det av betydelse om spridningen utgjorde del av ett veten- skapligt arbete eller hade ett konstnärligt syfte. Under vissa om- ständigheter kan myndigheter ha en skyldighet att röja integritets- kränkande uppgifter. Om det därutöver sker en spridning av uppgifterna som skulle kunna träffas av denna straffbestämmelse, men spridningen inte går utöver myndighetens skyldigheter, bör spridningen anses försvarlig. Åklagaren har bevisbördan för att det inte var fråga om en sådan situation att ett undantag från straffansvaret på grund av försvar- lighet bör göras. Ett blankt påstående om att spridningen skedde i ett försvarligt syfte, som inte kompletteras med uppgifter som beskriver de omständigheter som påstås göra gärningen försvarlig, bör emellertid kunna lämnas utan avseende. Tillämpningsområdet för denna bestämmelse sammanfaller del- vis med bestämmelserna om förtal och brott mot personuppgift- lagen (1998:204), (PUL). Om det skyddsintresse som angripits genom gärningen i första hand är privatlivet och den personliga integriteten bör olaga integritetsintrång vinna företräde och alltså konsumera förtal eller brott mot PUL. I undantagsfall torde en spridning av uppgifter både utgöra ett angrepp på någons person- liga integritet och dennes ära och anseende, t.ex. om privata och integritetskränkande bilder har kommenterats med nedsättande uppgifter. I sådana fall kan gärningen innebära ett angrepp på olika skyddsintressen, och i en sådan situation blir både bestämmelsen om olaga integritetsintrång och bestämmelsen om förtal tillämplig, dvs. det ska dömas i brottskonkurrens. I vissa fall kan även tillämp- ningsområdet sammanfalla med barnpornografibrott och olaga våldsskildring. De senare är brott mot allmän ordning (16 kap.) med delvis andra skyddsintressen. Med hänsyn till detta bör det dömas för båda brotten i brottskonkurrens. I de fall en spridning av upp- gifter innebär ett brott mot tystnadsplikt av någon som enligt lag är skyldig att hemlighålla uppgifter, bör av samma skäl dömas i brottskonkurrens. Den nya bestämmelsen om olaga integritetsintrång innebär alltså att vissa gärningar som tidigare straffades som förtal eller grovt förtal i stället kommer att omfattas av straffansvar för olaga integritetsintrång. I de fall spridningen av integritetskänsliga upp- gifter sker i grundlagsskyddande medier, dvs. att spridningen sker på ett sådant sätt som exklusivt regleras i TF eller YGL, kommer bestämmelsen om olaga integritetsintrång inte att vara tillämplig, eftersom den inte är ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott. I sådana fall kommer spridningen – enligt tidigare praxis (se avsnitt 13.3.4) – även fortsättningsvis i vissa fall att kunna bedömas som förtal. Om någon vidarebefordrar en integritetskänslig uppgift till någon eller några enstaka personer och rekvisitet ”spridning” därför inte kan anses uppfyllt, kan heller inte ansvar för olaga integritetsintrång komma i fråga. Även i sådana fall kan det – förutsatt att alla brottsrekvisit är uppfyllda – även i fortsättningen bli aktuellt att bedöma gärningen som förtal eller grovt förtal. Av 2 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) följer att skadestånd kan dömas ut med anledning av den kränkning som olaga integritets- intrång har inneburit. Är brott som avses i 6 b § grovt, döms för grovt olaga integritetsintrång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen med hänsyn till bildens eller uppgiftens innehåll eller sättet för och omfattningen av spridningen var ägnad att medföra mycket kännbar skada för den som bilden eller uppgiften rör. Paragrafen och brottsrubriceringen är nya. I bestämmelsen före- skrivs en särskild straffskala för olaga integritetsintrång i de fall brottet är grovt. Vidare anges vissa kvalifikationsgrunder som ska beaktas vid den bedömningen. Övervägandena finns i avsnitt 10.6.6. I andra stycket i bestämmelsen anges några särskilda kvalifikat- ionsgrunder för grovt brott. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen, med hänsyn till bildens eller uppgiftens innehåll, det sätt som spridningen skett och om- fattningen av spridningen, har varit ägnad att medföra mycket kännbar skada för den som bilden eller uppgiften rör. Upp- räkningen är inte uttömmande. Frågan om ett brott ska bedömas som grovt, ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Som framgår av de kvalifikationsgrunder som anges, är för det första bildens eller uppgiftens innehåll av särskild betydelse vid bedömningen av om brottet är grovt. I vissa fall kan spridning av integritetskränkande bilder och andra uppgifter leda till mycket kännbara skador på privatliv och personlig integritet. T.ex. kan sprid- ning av bilder med ett sexuellt innehåll leda till särskilt allvarliga intrång i privatlivet, exempelvis spridning av filmer med explicit sexuellt innehåll, t.ex. samlag. Likaså kan mycket utlämnande bilder eller andra uppgifter om ett brottsoffer leda till stora personliga skadeverkningar, t.ex. detaljerade uppgifter som omfattas av sekretess eller ingående bilder som visar när någon utsätts för ett mycket allvarligt brott. Därutöver kan spridning av mycket omfatt- ande och känsliga uppgifter om någons hälsotillstånd vara av så privat karaktär att en spridning kan medföra mycket kännbar skada. För det andra ska det sätt som spridningen skett och omfatt- ningen av spridningen tillmätas särskild betydelse. Av vikt kan vara om spridningen inneburit att uppgiften tillgängliggjorts för ett mycket stort antal personer. Av än större betydelse kan vara om spridningen skett på ett sätt som syftat till att ett mycket stort antal personer verkligen skulle ta del av uppgifterna, exempelvis att uppgifterna lagts ut på en webbsida som är välkänd och besöks av många människor. Dessutom kan beaktas om spridningen skett med avsikt att personer som är närstående eller bekanta till den som uppgifterna rör ska ta del av uppgifterna, exempelvis genom att de mailats till den personens kollegor, vänner eller släktingar. Av betydelse kan också vara om spridningen skett på ett sådant sätt att uppgifterna med lätthet kan hittas via sökmotorer på internet av den som söker information om en viss person, t.ex. genom att det spritts många olika identitetsuppgifter. Domstolen ska alltså göra en samlad bedömning – med särskilt beaktande av bildens eller uppgiftens innehåll och dess spridning – om gärningen var ägnad att medföra mycket kännbar skada för den som bilden eller uppgiften rör. Straffskalan för grovt olaga integritetsintrång är, som framgår av första stycket, fängelse i lägst och högst . De omständigheter som avgör att brottet ska bedömas som grovt kan få genomslag även vid straffmätningen och motivera ett strängare straff än minimistraffet , i de fall omständigheterna inte har blivit tillräckligt beaktade redan genom brottsrubriceringen. Grovt olaga integritetsintrång utgör typiskt sett ett mycket all- varligt angrepp på någon annans personliga integritet. Det är därför fråga om brottslighet som det ter sig särskilt angeläget att mot- verka. Det kan antas att fängelsestraff kan ha en preventiv betydelse. Grovt olaga integritetsintrång bör därför som utgångspunkt anses vara av sådan art att det föreligger en presumtion att välja fängelse som påföljd. Den som agerar hänsynslöst mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt, döms för ofredande till böter eller fängelse i högst . Paragrafen behandlar ofredande. Bestämmelsen har ändrats i flera avseenden. Det tydliggörs enligt den nya lydelsen att endast gärningar som kan innebära kännbara fridskränkningar omfattas av straffansvar. Den tidigare exemplifieringen av olika slag av gärningar som kan utgöra ofredande utgår. I stället anges att den som agerar hänsynslös mot någon annan kan dömas för ofredande. Ändring- arna behandlas i avsnitt 12.5. Enligt den nya lydelsen ska ansvar för ofredande omfatta den som agerar hänsynslöst mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Genom ordet ”ager- ande” tydliggörs att ett ofredande kan ske genom olika slags hand- lingar, både olika former av fysiska ageranden och olika former av kommunikation. De tidigare angivna exemplen (skottlossning, och oljud) kan även fortsättningsvis utgöra ofredande. Likaså kan vissa former av fysisk beröring, vilket enligt tidigare lag- text exemplifierades som ”handgripligen antastar”, utgöra ofred- ande. Bestämmelsen omfattar således alla de sätt som man kan närma sig eller kontakta en annan människa, antingen direkt eller genom att använda internet eller andra former för kommunikat- ionen. Att någon agerar hänsynslöst mot någon annan innebär att det ska vara fråga om ett agerande som kan sägas vara riktat mot någon annan och på något sätt kunna beskrivas som ett angrepp mot denne. Att ett beteende kan upplevas som störande, sårande eller på annat sätt uppfattas som negativt, bör dock inte vara till- räckligt för straffansvar. För att agerandet ska vara straffbart, bör det vara fråga om ett agerande som kan beskrivas som, och upplevas som, hänsynslöst. Avgörande för straffansvar är om gärningspersonen agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Att gärningen ska innebära en kännbar frids- kränkning gällde enligt praxis och förarbeten också beträffande den tidigare lydelsen. Genom den nya lydelsen tydliggörs detta i lag- texten, som ett rekvisit som ska vara uppfyllt för att straffansvar ska föreligga. Ansvar för ofredande aktualiseras alltså inte redan genom att ett beteende kan uppfattas som ovälkommet, otrevligt eller obehagligt. Endast sådana gärningar som mer påtagligt kan skapa obehag och oro omfattas – alltså situationer där någon har fog för att uppleva att han eller hon avsiktligen angrips på ett hänsyns- löst sätt i syfte att störa, skaka om eller annars skapa starkt obehag. Handlandet ska vara ägnat att kränka den angripnes frid på ett kännbart sätt. Det innebär att åklagaren i det enskilda fallet inte behöver visa att agerandet innebar att den angripnes frid blev kränkt. I stället ska åklagaren visa att agerandet typiskt sett var sådant att målsägandens frid skulle kunna kränkas på ett kännbart sätt. Bestämmelsen är alltså utformad som ett s.k. abstrakt farebrott. För straffansvar förutsätts alltså inte att det är visat att någon effekt uppstod, dvs. att målsägandes frid verkligen blev kränkt på ett kännbart sätt. Hur målsägandens frid påverkades i det enskilda fallet genom den handling som åtalet avser, blir därför inte föremål för rättens prövning. I stället ska prövningen ta sikte på om agerandet typiskt sett var sådant att målsägandens upplevelse av frid kunde påverkas på ett sådant sätt, att det skulle kunna beskrivas som en kännbar fridskränkning. Bedömningen ska utgå från de faktiska förhållandena. Den blir i den meningen inte abstrakt, utan ska göras med hänsyn till den verkliga målsäganden. Bedömningen ska också göras utifrån den konkreta situationen. Utifrån hur människor reagerar i sådana situationer, ska det göras en bedömning om agerandet typiskt sett var sådant att det var ägnat att kränka den angripnes frid på ett kännbart sätt. Målsägandens uppgifter om hur han eller hon upplevde situation kan tjäna som viktiga bevisfakta för vad som typiskt sett hade räckt till för att kränka friden på ett kännbart sätt. Det innebär att måls- ägandens upplevelse inte blir utslagsgivande, om dennes reaktion framstår som avvikande i förhållande till hur domstolen bedömer att en genomsnittlig person – i den givna situationen – skulle ha reagerat och bedömt situationen. Att någon exempelvis upplever höga ljud från grannarna som djupt störande innebär inte att det begåtts ett straffbart ofredande, om ljuden är sådana som kan före- komma i hyreshus och är av det slag som genomsnittsmänniskan kan tolerera och som människor överlag rimligen bör kunna tåla. I bestämmelsen ges inte längre exempel på olika ageranden som kan orsaka en kännbar fridskränkning. Ofredandet kan alltså ske genom olika former av hänsynslösa ageranden mot någon annan. En straffbar handling förutsätter dock att agerandet inneburit ett angrepp på den privata sfär som varje människa kan sägas ha rätt att hålla fredad. Brottet fullbordas när denna sfär överträds. Beträffande fysiska angrepp fullbordas brottet när det sker ett fysiskt gränsöverskridande, dvs. att angriparen utan samtycke berör den angripne. I andra fall överträds sfären när den angripne uppfattar angreppet och det är då brottet fullbordas. Enligt den tidigare lydelsen av bestämmelsen och det sätt på vilket den uttolkats i praxis, förut- sattes för straffansvar att den angripne skulle ha uppfattat angreppet när det företogs för att det skulle föreligga straffansvar.2 Något sådant krav uppställs inte genom den nya lydelsen. Brottets full- bordan förutsätter alltså att angreppet uppfattas av den angripne, men han eller hon behöver inte uppfatta det redan när det företas. Att det uppfattas utesluter alltså inte ansvar för brott. En förutsättning för straffansvar är givetvis att gärnings- personen enligt en gängse straffrättslig bedömning kan sägas – objektivt sett – ha orsakat att målsäganden uppfattade angreppet. Om det går från det att angreppet utfördes till dess att den angripne uppfattar det, kan det innebära att angreppet inte var ägnat att utgöra någon kännbar fridskränkning. Detsamma kan vara fallet om det endast är genom upplysning från polisen som någon blir varse en annans persons handlande och då upplever obehag över detta. Genom bestämmelsens nya lydelse omfattas olika slags hänsyns- lösa ageranden som innebär angrepp på någon annans privata och fredade sfär. Som en övergripande förutsättning gäller för straff- ansvar att agerandet ska ha varit ägnat att kränka den angripnes frid på ett kännbart sätt. För det första kan angrepp på den fysiska sfären vara straffbara som ofredande. Det är sådana gärningar som enligt den tidigare lydelsen omfattades av rekvisitet ”handgripligen antasta” annan. Det kan gälla t.ex. knuffar, slag och sparkar, i de fall de inte orsakar kroppsskada eller smärta och därför ska bedömas som misshandel. Det förutsätts för straffansvar att handlandet varit ägnat att kränka 2 I avsnitt 12.5.3 behandlar vi denna fråga och konstaterar då även att praxis inte har varit helt entydig i denna fråga. den angripnes frid på ett kännbart sätt, vilket innebär att inte alla fysiska kontakter som sker utan samtycke omfattas av straffansvar. I dessa fall fullbordas som sagt angreppet när det sker ett fysiskt gränsöverskridande. Det innebär att angrepp på den fysiska sfären är straffbara även om den angripne inte uppfattar det, t.ex. för att denne sover eller är medvetslös. Den olovliga fysiska kontakten måste även i sådana fall vara av sådan intensitet att den kan sägas utgöra en kännbar fridskränkning. Någon ändring i förhållande till tidigare gällande rätt torde detta inte innebära (jfr RH 1999:119). Även angrepp på någons rumsliga sfär kan utgöra ett straffbart ofredande, i de fall gärningen inte är att bedöma som hemfridsbrott eller olaga intrång. Att t.ex. olovligen tränga in i ett slutet utrymme kan vara ägnat att kränka friden hos den som befinner sig där. Det kan t.ex. gälla den som – mot ett uttryckligt förbud – tränger sig in i ett arbetsrum eller en skolsal eller sliter upp dörren till en dusch eller toalett. Det avgörande blir om någon har ett berättigat intresse att bli lämnad i fred och detta är tydligt manifesterat. Om det intresset kränks kan det anses ske ett angrepp på den rumsliga sfären på sådant sätt som är ägnat att kränka den angripnes frid. Även det kan redan enligt den tidigare lydelsen utgöra ett ofredande, och någon ändring är alltså inte åsyftad. torde det vara mycket vanligt att andra ageranden, t.ex. genom meddelanden, kan innebära hänsynslösa angrepp som på samma sätt som fysiska eller rumsliga intrång kan kränka någons frid på ett kännbart sätt och störa den angripnes lugn, harmoni och sinnes- tillstånd. Detta förutsätter dock – till skillnad från angrepp på den fysiska sfären – att angreppet uppfattas av den angripne. I praktiken torde bestämmelsen såväl i dess tidigare som i dess nya lydelse oftast bli tillämpbar vid sådana slag av angrepp. De exempel på handlingar som angavs i den tidigare lydelsen (skottlossning, stenkastning eller skapande av oljud) kan även enligt den nya lydelsen vara ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Avgörande för straffansvar ska vara omständigheterna i det en- skilda fallet, t.ex. intensiteten i ett sådant angrepp och hur det fortgår. Även andra liknande handlingar, som t.ex. att utsätta någon för obehaglig lukt eller att spruta vätska över någon, kan omfattas av ansvar som ofredande. Ett annat handlande som kan vara ägnat att kränka någons frid på ett kännbart sätt är upprepade och oönskade kontakter. på vilket det sker (t.ex. antalet kontakter och när de sker ) blir avgörande för om fridskränkningen är tillräcklig för att vara straffbar. Av betydelse – utöver antalet – kan vara vad kontakterna innebär. Om det är fråga om nedsättande eller annars kränkande kommentarer kan ett mindre antal meddelanden utgöra ett ofred- ande, jämfört med om de är till innehållet mer harmlösa eller om de är innehållslösa. I vissa fall kan de ord som sägs eller på annat sätt framförs till någon vara sådana att de är ägnade att kränka den angripnes frid på ett kännbart sätt, även om det är fråga om ett enstaka yttrande. I denna del innebär den nya lydelsen ett förtydligande och delvis en utvidgning i förhållande till den tidigare lydelsen av ofredande- bestämmelsen.