sou · H4B314 · 2016-03-01 00:00:00 — Medlemsländerna har vidare fått möjlighet att besluta om åtgärder som bedöms nödvändiga för att skydda bl.a. allmänhetens hälsa, under förutsättning att åtgärderna är förenliga med TRIPS (artikel 8). I Dohadeklarationen anges att TRIPS inte hindrar, och inte bör hindra, medlemmar från att vidta åtgärder för att skydda folkhälsan och att avtalet bör tolkas och genomföras på ett sätt som stöder medlemsländernas rätt att skydda folkhälsan. 42 , Trade Related Aspects of Intellectual Property Rights: A Commentary on the TRIPS Agreement (, 2007), s. 200. anges i deklarationen att vid tillämpningen av sedvanliga regler för tolkningen av internationell rätt bör varje bestämmelse i TRIPS läsas i ljuset av de angivna målen och syftena med avtalet, särskilt dess mål och principer (enligt artikel 7 och 8). Dohadeklarationen får betraktas som ett politiskt uttalande, men bör kunna få betydelse för tolkningen av TRIPS eftersom det anger medlems- ländernas åsikter och avsikter.43 Vi anser mot bakgrund av det sagda att det finns starka skäl för att anse att ett krav på neutrala förpackningar inte utgör ett oskä- ligt försvårande av användningen av ett varumärke. inne- bär ett krav på neutrala förpackningar ett mycket stort försvårande av användningen av ett varumärke, eftersom figurvarumärken inte skulle få användas på själva tobaksförpackningarna. Att använda sitt varumärke på förpackningarna på sina produkter torde vara den viktigaste användningen av ett varumärke för dess innehavare. I doktrin har framförts att ju större inskränkning i möjligheten att använda ett varumärke, desto mer bör krävas av den WTO-medlem som försöker försvara åtgärden.44 Vi bedömer att det får betraktas som oklart om ett krav på neu- trala förpackningar är förenligt med artikel 20. Det kan emellertid på goda grunder hävdas att åtgärden är förenlig med bestämmelsen mot bakgrund av att det är en åtgärd som syftar till att skydda folk- hälsan och åtgärden därför inte kan anses oskäligt försvåra använd- ningen av tobaksvarumärken. Artikel 22.2 (b) och 24.3 TRIPS I WTO-tvisterna om lagstiftning om neutrala förpack- ningar har vissa klagande anfört att lagstiftningen strider mot be- stämmelsen i artikel 22.2 (b) eftersom inte ger ett effek- tivt skydd mot handlingar som utgör otillbörlig konkurrens när det gäller geografiska ursprungsbeteckningar och framkallar förväxling hos konsumenter beträffande varornas ursprung. Artikel 24.3 inne- bär en skyldighet för medlemsländerna att inte reducera skyddet 43Implications of the Declaration on the TRIPS Agreement and Public Health (2002), . , WHO Health Economics and Drugs Series No. 012, s. 44 f. 44Plain Packaging and the Interpretation of the TRIPS Agreement, , Volume 46 No 5, 2013, s. 1149–1214. för sådana geografiska ursprungsbeteckningar som fanns i medlems- landet i fråga före ikraftträdande. Samma överväganden som gjorts i förhållande till artikel 10 bis i ovan gör sig gällande i förhållande till de aktu- ella bestämmelserna. Det är svårt att se hur en lagstiftning om neu- trala tobaksförpackningar skulle kunna skapa risk för förväxling i förhållande till en varas ursprung. Ett krav på neutrala tobaks- förpackningar torde vidare kunna utformas på ett sätt som gör det möjligt att använda geografiska ursprungsbeteckningar på förpack- ningarna. Exempelvis är det, enligt vad angett i sin första skriftliga inlaga (FWS) i WTO-tvisterna, där tillåtet att använda geografiska ursprungsbeteckningar på tobaksförpackningar om be- teckningarna är en del av varumärket eller variantnamnet eller om beteckningarna anger det land i vilket varan har tillverkats eller för- packats. Det bör därför på goda grunder kunna hävdas att ett krav på neutrala tobaksförpackningar är förenligt med bestämmelsen i artikel 22.2 (b) TRIPS. Vi bedömer inte heller att ett krav på neu- trala förpackningar skulle kunna anses reducera skyddet för geo- grafiska ursprungsbeteckningar. Ett krav på neutrala förpackningar bör därför även kunna anses förenligt med artikel 24.3 TRIPS. Enligt bestämmelsen ska patent kunna meddelas, och patenträtter åtnjutas, oberoende av platsen för uppfinningen, det tekniska om- rådet och huruvida produkterna importeras eller framställs lokalt. I WTO-tvisterna om lagstiftning om neutrala förpack- ningar har en klagande anfört att lagstiftningen genom att reglera den fysiska utformningen av patenterade förpackningar förhindrar det normala åtnjutandet av patenträtter för tobaksprodukter på ett sätt som diskriminerar baserat på det tekniska området. Ett krav på neutrala förpackningar påverkar inte möjligheten att meddela patent avseende förpackningar för tobaksvaror. Det skulle emellertid inte vara tillåtet att använda andra typer av förpack- ningar för tobaksvaror än sådana som uttryckligen anges i lagstift- ningen. Även om det skulle ha meddelats patent för en viss typ av tobaksförpackning, så skulle tobaksvaror inte få säljas i sådana för- packningar. Frågan är därför om en lagstiftning om neutrala för- packningar skulle anses förhindra det normala åtnjutandet av en sådan patenträtt. Artikel 27 innehåller inte någon egen definition av vad en patent- rätt innebär. Uttrycket definieras i stället i artikel 28.1, där det framgår att patenträtten endast är en negativ rätt, dvs. en rätt att ”hindra tredje man att utan patenthavarens samtycke framställa, använda, utbjuda till försäljning, försälja eller för dessa mål importera pro- dukten i fråga”. Artikel 27 ger alltså inte en patenthavare en positiv rätt att använda sitt patent.45 Även med ett krav på neutrala för- packningar, skulle en patenthavare ha möjlighet att hindra tredje man att använda den patenterade produkten. Vi bedömer därför att ett krav på neutrala förpackningar bör anses vara förenligt med bestämmelsen. De bestämmelser som åberopats i i WTO-tvisterna om lagstiftning om neutrala tobaksförpackningar är artikel I, III:4 och IX. Två av artiklarna (I och IX) innehåller mest gynnad nationsprincipen, medan en av artiklarna (artikel III:4) innehåller krav på nationell behandling, se vidare avsnitt 3.5.4. Bland de bestäm- melser som redogörs för i det här kapitlet återfinns principen om nationell behandling också i artikel 3.1 TRIPS medan artikel 2.1 i (se nedan) innehåller såväl principen om nationell be- handling som mest gynnad nationsprincipen. Det bör framhållas att det i artikel XX finns en bestäm- melse om allmänna undantag från avtalets övriga bestämmelser. Bestämmelsen innebär att en handelshindrande åtgärd är tillåten om medlemmen uppfyller vissa angivna kriterier. Enligt bestäm- melsen är nödvändiga åtgärder för att skydda människors hälsa tillåtna under förutsättning att de varken har en diskriminerande effekt eller utgör ett förtäckt handelshinder. Som vi konstaterat i anslutning till den angivna artikeln i så skulle ett krav på neutrala tobaksförpackningar, enligt den modell som infört, inte formellt strida mot likabehandlings- principerna, eftersom samma regler gäller för inhemskt producerade 45 , s. 285. tobaksvaror och importerade tobaksvaror, oavsett vilket land de importeras från. Frågan är om, och i så fall hur, bestämmelserna i praktiken kan verka diskriminerande mot importerade tobaksvaror. Det är osäkert om ett krav på neutrala tobaksförpackningar kom- mer att få någon diskriminerande effekt i förhållande till utländska varor. Det finns emellertid inte något som klart tyder på att en sådan effekt skulle uppstå. Vi bedömer därför att det finns grund för att hävda att ett krav på neutrala tobaksförpackningar bör anses vara förenligt med den aktuella bestämmelsen, under förutsättning att kravet omfattar alla tobaksvaror. En lagstiftning med krav på neutrala tobaksförpackningar är enligt vår bedömning en teknisk föreskrift enligt eftersom det rör sig om tvingande bestämmelser för en viss vara (tobaks- varor) som fastställer krav på förpackning, märkning och etikettering för varan. I WTO-tvisten om lagstiftning om neutrala förpack- ningar har klagandena anfört att lagstiftningen bryter mot arti- kel 2.1 eftersom lagstiftningen inte ger lika konkurrensmöjligheter för importerade tobaksvaror och utländska varumärkesinnehavare jämfört med inhemska produkter av samma slag och inhemska varumärkesinnehavare. Den aktuella bestämmelsen i är snarlik bestämmelsen i artikel 3.1 TRIPS, som kommenterats i av- snitt 10.7.8. Som konstaterats i det sammanhanget så bryter en lag- stiftning med krav på neutrala förpackningar, likt den australiensiska, inte formellt mot likabehandlingsprincipen eftersom samma regler gäller för inhemskt producerade tobaksvaror och importerade tobaksvaror, oavsett vilket land de importeras från. Frågan är om, och i så fall hur, bestämmelserna i praktiken kan verka diskrimi- nerande mot importerade tobaksvaror. Det är osäkert om ett krav på neutrala tobaksförpackningar kommer att få någon diskrimi- nerande effekt i förhållande till utländska varor. Det finns emeller- tid inte något som klart tyder på att en sådan effekt skulle uppstå. Vi bedömer därför att det finns grund för att hävda att ett krav på neutrala tobaksförpackningar bör anses vara förenligt med den aktuella bestämmelsen, under förutsättning att kravet omfattar alla tobaksvaror. I WTO-tvisten om den australiensiska lagstiftningen har klagan- dena, beträffande påstått brott mot artikel 2.2 i , anfört att lagstiftningen utgör ett onödigt hinder för handeln och är mer restriktivt än nödvändigt för att uppnå de angivna hälsomålen. Den aktuella bestämmelsen ger emellertid WTO-medlemmarna rätt att införa tekniska föreskrifter som utgör hinder för handeln, så länge föreskrifterna inte är mer handelsbegränsande än vad som är nöd- vändigt för att uppfylla legitima syften. Skyddet för hälsa är ett särskilt skyddsvärt intresse och nämns i den icke-utömmande uppräkningen av legitima syften i bestämmelsen. Skyddet för hälsa är också det syfte som ligger bakom lagstiftning om neutrala tobaksförpackningar. Frågan är då om föreskrifterna är mer handelsbegränsade än vad som är nödvändigt för att tillgodose skyddet av människors hälsa. Det är alltså fråga om en prövning av åtgärdens proportionalitet, liknande den som skett i förhållande till artikel 36 i EUF-fördraget, se avsnitt 10.7.4. Som vi konstaterade i det sammanhanget, kan vi inte nu se några bärande skäl mot att ett krav på neutrala tobaksförpackningar ska kunna bedömas som pro- portionellt. Bestämmelsen i artikel 2.5 innebär att det föreligger en presumtion för att en teknisk föreskrift inte skapar ett onödigt hinder för den internationella handeln om föreskriften överens- stämmer med tillämpliga internationella standarder och grundas på något av de legitima syften som nämns i artikel 2.2, bl.a. skyddet för människors hälsa. Ramkonventionen och dess anslutande rikt- linjer rekommenderar att konventionsländerna inför neutrala tobaks- förpackningar. Om konventionen och riktlinjerna är att bedöma som en internationell standard, skulle alltså presumtionen vara att ett krav på neutrala tobaksförpackningar inte skapar ett onödigt hinder för den internationella handeln enligt artikel 2.2. Av 2 § i bilagan till framgår att en standard är: Dokument som fastställs för allmän och upprepad användning av ett erkänt organ och som föreskriver regler, riktlinjer eller egenskaper hos varor eller därmed sammanhängande processer och tillverkningsmetoder och vars uppfyllande inte är obligatoriskt. Det kan även innefatta, eller enbart behandla, terminologi, symboler, förpacknings-, märknings- eller etiketteringskrav beträffande en vara, en process eller en tillverk- ningsmetod. Även om det inte har prövats inom WTO förefaller det rimligt att ramkonventionen och dess anslutande riktlinjer vid en prövning skulle kunna betraktas som en internationell standard. Av arti- kel 2.4 följer att medlemsländerna, där det är möjligt, ska basera sina tekniska föreskrifter i linje med internationell standard. Ett krav på neutrala tobaksförpackningar skulle i så fall inte förutsättas skapa ett onödigt hinder för den internationella handeln om inte annat påvisas. Sammanfattningsvis bedömer vi alltså att en lagstiftning med krav på neutrala tobaksförpackningar bör vara förenlig med de aktu- ella bestämmelserna i . Som redovisas i avsnitt 3.5.5 följer av artikel 2.9.2 en skyldighet att i vissa fall anmäla en föreslagen teknisk föreskrift till TBT- sekretariatet. När det finns en internationell standard, och den tekniska föreskriften baserar sig på den standarden, behöver anmälan emellertid inte göras. Det är inte alltid tydligt om en teknisk föreskrift baserar sig på en internationell standard och därmed undgår anmälningsskyldighet eller inte. Detta är en fråga som återkommande diskuteras i TBT-sammanhang. Frågan aktuali- seras även i nu aktuellt fall där det finns internationella bestäm- melser från WHO som skulle kunna vara att bedöma som en inter- nationell standard, men likväl skulle kunna anses vara internatio- nella bestämmelser som inte är att betrakta som en sådan standard. har utfärdat riktlinjer (G/TBT/32: Sjätte treårs- översynen av ) som anger att när det råder tveksamhet gällande anmälan ska medlemmarna av transpa- rensmässiga skäl eftersträva en sådan anmälan. Riktlinjerna gäller i första hand frågan om kravet på väsentlig handelspåverkan (vilket också är ett krav för anmälan enligt artikel 2.9), men kan sannolikt också appliceras vid fråga om internationell standard. Utgångs- punkten enligt transparensprinciper bör sålunda vara att anmälan ska göras vid gränsdragningssvårigheter. Eftersom det råder oklarhet om ramkonventionen och anslut- ande rekommendationer bör anses vara en internationell standard enligt , och eftersom ett krav på neutrala tobaksför- packningar kan påverka handeln mellan WTO:s medlemsländer, bör ett sådant lagförslag anmälas till enligt arti- kel 2.9.2 innan det genomförs. Sådan anmälan har gjorts av såväl som av dessa länders lagstiftningar med krav på neutrala förpackningar. 10.7.11Förhållandet till skyddet för egendom enligt RF, och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna Det finns, som redogjorts för i avsnitt 3.2, bestämmelser om egen- domsskyddet i RF, och rättighetsstadgan. I RF finns även näraliggande bestämmelser om näringsfrihet. När det gäller egendomsskyddet enligt 2 kap. 15 § RF, kan det konstateras att rådighetsinskränkningar avseende annan egendom än mark och byggnader faller utanför tillämpningsområdet för be- stämmelsen. Begränsningar i att använda en immateriell rättighet, t.ex. ett varukännetecken, innebär inte något tvångsöverförande av förmögenhetsrätt utan är att betrakta som en sådan rådighets- inskränkning som inte omfattas av skyddet i 2 kap. 15 § RF.46 Ett krav på neutrala tobaksförpackningar skulle därför vara förenligt med denna bestämmelse. Egendomsskyddet enligt och rättighets- stadgan omfattar immateriella rättigheter (se avsnitt 3.2.3 och 3.2.4). Skyddet är dock inte undantagslöst. ger en stat rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nöd- vändig för att bl.a. reglera nyttjandet av viss egendom i överens- stämmelse med det allmännas intresse (artikel 1 andra stycket i tilläggsprotokoll 1). Enligt rättighetsstadgan får undantag från egen- domsskyddet föreskrivas i lag då samhällsnyttan kräver det. Pro- portionalitetsprincipen ska användas vid den avvägning som måste göras mellan olika skyddsvärda intressen. Ett krav på neutrala tobaksförpackningar är alltså förenligt med egendomsskyddet enligt och rättighetsstadgan endast om förbudet omfattas av de undantag som angetts ovan. Det kan inledningsvis konstateras att ett krav på neutrala tobaks- förpackningar syftar till att genom minskad tobakskonsumtion skydda folkhälsan, vilket torde vara i överensstämmelse med det allmännas intresse och vara till stor samhällsnytta. I det här fallet 2001/02:64 s. 36. ska alltså, enligt proportionalitetsprincipen, intresset av att skydda folkhälsan vägas mot egendomsskyddet, som i det här avseendet torde ta sikte på det intresse en innehavare av ett varukännetecken har att fritt råda över detsamma. Ett krav på neutrala tobaksförpackningar skulle innebära en mycket långtgående inskränkning i möjligheten att använda varu- kännetecken på förpackningar till tobaksvaror. Marknadsföring av tobaksvaror är underkastade omfattande marknads- föringsbegränsningar, och ett krav på neutrala tobaksförpackningar skulle medföra ytterligare begränsningar av marknadsföringsmöjlig- heterna. kan det konstateras att tobaksbruket har långt- gående skadeverkningar och att det är ett ytterst angeläget sam- hällsintresse att försöka minska dessa skadeverkningar, vilket fram- hållits i flera tidigare lagstiftningssammanhang47 och vilket också framgår av de svenska tobakspolitiska målen48. Vi har i avsnitt 10.7.1 redovisat vår slutsats att ett krav på neutrala tobaksförpackningar kan förväntas minska tobakskonsumtionen. Mot den här bakgrunden bedömer vi att det finns goda skäl att hävda att samhällsintresset av att minska tobaksbrukets skadeverk- ningar bör väga över och att de inskränkningar som ett krav på neutrala tobaksförpackningar innebär bör rymmas inom gränserna för vad som är tillåtet enligt och rättighets- stadgan. Ett krav på neutrala tobaksförpackningar bör av samma skäl kunna anses förenligt även med rätten till näringsfrihet enligt RF (2 kap. 17 § RF). 1999/00:111 s. 26, prop. 2001/02:64 s. 36 ff. och prop. 2004/05:118 s. 28 f. 2002/03:32 s. 83 ff. och prop. 2010/11:47 s. 23 ff. och skr. 2015/16:86. 11En ändamålsenlig reglering av snus I direktiven framhålls att flera myndigheter är berörda av reglering- en av snus och tuggtobak. är behörig myn- dighet enligt tobakslagen (1993:581). Med stöd av bemyndiganden i livsmedelslagen (2006:804) har meddelat före- skifter om snus och tuggtobak och kommunerna utövar kontroll av anläggningarna. Mot denna bakgrund har vi i uppdrag att bl.a. analysera för- och nackdelar med nuvarande reglering och vid behov lämna förslag, inklusive författningsförslag, i syfte att uppnå en ändamålsenlig nationell reglering som tar hänsyn till såväl regel- förenkling som till konsumentperspektivet. Av direktiven framgår vidare att riktlinjerna till WHO:s ram- konvention om tobakskontroll (nedan ramkonventionen) innehåller rekommendationer om reglering av tobaksvarors innehåll och reg- lering av information om tobaksvaror som särskilt syftar till att av- lägsna ingredienser som gör produkterna mer välsmakande, ger in- tryck av att tobaksvarorna har hälsofördelar, är förknippade med energi och vitalitet eller har färgande egenskaper. Dessa riktlinjer har använts som stöd vid utformningen av den innehållsreglering som finns i tobaksproduktdirektivet. Enligt direktiven är snus undantaget från innehållsregleringen i tobaksproduktdirektivet, vilket innebär att ansvaret för att reglera innehållet i snus har överlämnats till . Bakgrunden till detta är att snus är en produkt som inom EU endast är tillåten att salu- föras i . Som framgår av direktiven omfattas emellertid snus av tobaksproduktdirektivets bestämmelser om produktpresentation och de begränsningar som gäller hänvisning till smaker och dofter på styckförpackningar och eventuella ytterförpackningar. En ändamålsenlig reglering av snus I direktiven framhålls att det har skett en bety- dande produktutveckling när det gäller snus då ett stort antal nya snusmärken och märkesvarianter har lanserats, som an- vändningen av smaktillsatser kraftigt har ökat. finns snus med smak av t.ex. mint, vanilj, lakrits, tranbär, citrus och lingon. Mot denna bakgrund har regeringen gjort bedömningen att det finns anledning att göra en översyn av regelverket beträffande inne- hållet för snus och att utreda om det finns behov av förändringar i nuvarande regelverk i den delen. Vi har därför, mot bakgrund av utvecklingen i fråga om innehållsreglering för tobaksprodukter inom EU och internationellt, fått till uppdrag att: •analysera nuvarande regelverk beträffande innehållet för snus och •vid behov lämna förslag, inklusive författningsförslag, till regler- ing av innehållet i snus. Snus består till 40–av mald tobak framställd från plantan Nicotiana tabacum. Resterande del utgörs av vatten (45–), koksalt (1,5–3,), bikarbonat (1,5–3,), fuktbevaran- de ämnen som glycerol och propylenglykol (1,5–3,) samt av naturliga eller syntetiska aromämnen (< ). Tillsatserna har betydelse för snusets smak och hållbarhet, och dessutom för upp- taget av nikotin, den alkaloid som är den främsta beroendefram- kallande komponenten i snus. Nikotin kan finnas i bunden eller fri form. I den fria formen saknar nikotinmolekylen en väteatom. När snuset placeras i munnen extraheras nikotin ur tobaken. Fritt nikotin kan lätt tränga genom de biologiska membran som munslemhinnan är uppbyggd av. Det kan inte det bundna nikotinet som först måste omvandlas till den fria formen innan det kan tas upp i blodbanan och nå hjärnans nikotinreceptorer. används surhetsreglerande tillsatser i snus, bl.a. natriumkarbonater och kaliumkarbonat. Dessa ämnen gör snuset basiskt, vilket gör att mängden fritt nikotin som kan tas upp av en enskild konsument ökar. Huvudsakligen klorofyllrik, mörk tobak som lufttorkats används vid tillverkning av svenskt snus. Malning ger ett tobaksmjöl som En ändamålsenlig reglering av snus pastöriseras i en svettningsprocess, varefter det färdiga snuset packas och kylförvaras. Den kemiska sammansättningen av tobakspro- dukter som snus beror av tobakens beståndsdelar, samt påverkan genom odling, skörd, tillverkningsförfarande och förvaring. Över 3 000 kemiska ämnen har påvisats i blad från tobaksplantan, och kemiska beräkningar antyder förekomst av troligen minst ytterligare 1 000 ämnen. Kemiska ämnen påvisade i tobak återfinns sannolikt med få undantag i snus.1 11.3.1Andelen snusare i olika befolkningsgrupper Enligt SCB:s senaste mätningar snusar av männen och av kvinnorna i . rökte av männen och av kvinnorna . I den yngsta befolkningsgruppen, 16–, snusade av männen och av kvinnorna . I samma befolknings- grupp rökte av männen och av kvinnorna . Bland såväl kvinnor som män var andelen dagligsnusare högst i åldersgruppen 25–, i vilken av männen och av kvinnorna snusar.2 I CAN:s senaste skolundersökning angav 9,8 pro- cent av pojkarna och av flickorna i årskurs 9 att de är snusare. I samma undersökning angav av pojkarna och av flickorna i gymnasiets årskurs 2 att det är snusare.3 Av ovanstående statistik kan alltså de slutsatserna dras att det är betydligt fler pojkar och män än flickor och kvinnor som snusar. Bland män är det vanligare att snusa än att röka, medan det motsatta förhållandet gäller bland kvinnor. Av CAN:s statistik kan emeller- tid även utläsas att andelen kvinnliga snusare i befolkningen har ökat väsentligt . 1Hälsorisker med svenskt snus, m.fl., Statens folkhälsoinstituts rapport nr 2005:15. 2SCB, Undersökningarna av levnadsförhållanden (/SILC). 3CAN:s rapport ”Skolelevers drogvanor 2015”. En ändamålsenlig reglering av snus 11.3.2Konsumtion av smaksatt snus Det finns, såvitt vi känner till, inte några oberoende svenska undersökningar av i vilka åldersgrupper smaksatt snus är särskilt populärt. I finns det däremot undersökningar som gjorts av Helsedirektoratet och av (Statens institutt for rusmiddel- forskning). Något som bör framhållas i det här sammanhanget är att det finns en särskild problematik i gränsdragningen mellan smak- satta och icke-smaksatta snusprodukter. I praktiken dras gränsen ofta utifrån om det i produktens namn finns någon referens till smak, antingen direkt (t.ex. genom uttryck som ”mint”, ”tranbär” och ”eukalyptus”) eller indirekt (genom uttryck som ”fresh”, ”ice” eller ”tropical”). Även produkter som inte har någon referens till smak i namnet kan emellertid vara smaksatta. Enligt en undersökning som låtit göra om brukare av smak- satt snus är det fler unga som vanligtvis använder snus med smak (av 16–24-åringar mot av 45+).