sou · H3B383 · 2016-01-01 00:00:00 — 13.1Arbetsskade- och livförsäkringar på den svenska arbetsmarknaden I fråga om arbetsskade- och livförsäkringar på i första hand det privata arbetarområdet kan utan anspråk på fullständighet sägas följande. De s.k. AFA-försäkringarna är avtalsförsäkringar som grundar sig på överenskommelser mellan , Landsorga- nisationen i (LO) och (). I AFA-försäkringarna ingår bl.a. Avtalsgruppsjukförsäkring (AGS), Trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA) och Tjänstegruppliv- försäkring (TGL). En arbetsgivare som är bunden av kollektivavtal har enligt be- stämmelser i kollektivavtalet skyldighet att teckna försäkringarna. Det gäller både en arbetsgivare som är medlem i en arbetsgivar- organisation inom och en oorganiserad arbets- givare som tecknat ett hängavtal med en arbetstagarorganisation inom LO och PTK. Enligt t.ex. § 9 i byggavtalet är arbetsgivare skyldig att teckna vissa försäkringar enligt gällande överenskom- melser mellan och LO och följa de bransch- regler som fastställs av Försäkring. Tjänstegrupplivförsäkring (TGL), Avtalsgruppsjukförsäkring (AGS) och Trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA) ingår i de försäkringar som räknas upp. En arbetsgivare som inte är bunden av kollektivavtal kan teckna försäkringarna, dock med undantag för omställningsstöd. För arbetsgivare med säte inom EU/EES som bedriver tillfällig verksamhet i som inte överstiger 12 månader gäller enligt AFA-försäkringarna särskilda bestämmelser, bl.a. att arbetsgivaren inte är skyldig att betala för AGS. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar TFA omfattar också personer som inte i betraktas som arbetstagare, t.ex. sambo med arbetsgivaren som inte är anställd hos arbetsgivaren. De arbetsgivare som betalar premierna för TFA finansierar ersätt- ning till arbetstagare, ägare och ägarnas närstående hos arbetsgivare som inte anslutit sig till försäkringen trots att de i kollektivavtal förbundit sig att göra det. Premien för TFA, som baseras på res- pektive arbetsgivares årslönesumma, används vidare inte bara för att betala ersättning till arbetstagare, ägare och ägarnas närstående. Premien finansierar också t.ex. skadeförebyggande verksamhet som försäkringsgivaren bedriver eller stödjer. Ersättningen från AFA-försäkringarna samordnas normalt med ersättning från annan till följd av skadan. Enligt TFA gäller t.ex. att det inte finns rätt till ersättning från försäkringen om ersättning till följd av skadan kan betalas från stat, kommun, försäkringsgivare, arbetsgivare eller i annan form. AFA-försäkringarna tecknas av arbetsgivaren hos . Arbetsgivaren betalar premie till det bolaget som därefter förmedlar premien till försäkringsbolagen inom AFA-försäkringarna (försäk- ringsgivarna för AFA-försäkringarna). Motsvarande system för kollektivavtalade arbetsmarknadsförsäk- ringar finns på andra avtalsområden. Vid arbetsoförmåga till följd av sjukdom eller olycksfall, oavsett om arbetet orsakat arbetsoförmågan, lämnar AGS ersättning som kompletterar sjukpenningen, s.k. dagersättning. Under tid med sjuk- ersättning eller aktivitetsersättning betalas månadsersättning från AGS. Om arbetsoförmågan orsakats av sjukdom eller olycksfall i arbetet, dvs. är en arbetsskada, lämnas ersättning för inkomstförlust från TFA. TFA kan ge ersättning vid arbetsolycksfall, vid olycksfall på väg till eller från arbetet, dock inte olycksfall som täcks av trafik- skadelagen, och vid arbetssjukdomar. AGS lämnar dagersättning vid olycksfall på väg till eller från arbetet och vid arbetssjukdom. TGL lämnar ersättning vid dödsfall, oberoende av om arbetet orsakat dödsfallet, i form av begravningshjälp till dödsboet och en- gångsbelopp till efterlevande. Om dödsfallet orsakats av en arbets- skada, kan också ersättning från TFA utges. Det som är utmärkande för de nu beskrivna försäkringarna är att de utgör ett komplement till de ersättningar som kan betalas Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar enligt svensk lag och som alltså ger arbetstagaren kompensation utöver vad som framgår av det svenska socialförsäkringssystemet, se t.ex. 38–42 kap. socialförsäkringsbalken angående förmåner vid arbetsskada och 86–88 kap. socialförsäkringsbalken om efterlevande- förmåner från arbetsskadeförsäkringen m.m. Utstationeringsdirektivet reglerar inte vilket lands socialförsäk- ringssystem som ska gälla för en utstationerad arbetstagare som utför arbete i . Det regleras i stället av EU:s förordning om samordning av de sociala trygghetssystemen1 som tillämpas bl.a. på lagstiftning som rör förmåner vid olycksfall i arbetet och arbets- sjukdom samt dödsfallsersättningar. EU-förordningen kräver inte att det i varje medlemsstat finns ett allmänt socialförsäkrings- system med förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdom samt dödsfallsersättningar utan reglerar bara frågan om vilken med- lemsstats socialförsäkringssystem som är tillämpligt i olika situatio- ner.2 Enligt artikel 12.1 i den förordningen omfattas en utsänd arbets- tagare av socialförsäkringen i det land där han eller hon är anställd om utsändningsperioden inte förväntas vara . En arbetstagare som är utstationerad i bör normalt om- fattas av en försäkring som ger ersättning vid sjukdom, olycka eller dödsfall som uppkommer till följd av arbetet under utstationerings- perioden. Det kan vara fråga om en försäkring som framgår av det offentliga socialförsäkringssystem som gäller i det land där den ut- stationerade vanligen arbetar (jämför avsnitt 8.3.7) eller en annan försäkring som den utstationerande arbetsgivaren eller arbetstagaren har tecknat. Utländska arbetsgivare som utstationerar arbetstagare i kan bli tillfälliga (tidsbegränsade) medlemmar i ett arbetsgivare- förbund inom . De blir då bundna av de tillämp- liga kollektivavtal förbundet slutit. och LO har emellertid gått ut med en gemensam rekom- mendation till sina förbund om anpassningar i förbundsavtalen för dessa arbetsgivare. Rekommendationen omfattar också bestämmel- 1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om sam- ordning av de sociala trygghetssystemen, (EUT L 166, 30.4.2004, s. 1). 2I databasen (on Social Protection – /) finns det information om de allmänna socialförsäkringssystemen inom EES. Se också socialförsäkringar i jämförande perspektiv – En institutionell analys av sjuk-, arbetsskade- och arbetslöshetsförsäkringarna i 18 1930 till 2010, underlagsrapport nr 10 till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen, 2012. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar ser om avtalsförsäkringar och det framgår att huvudorganisationerna med anledning av detta har kommit överens om vissa ändringar de gemensamma försäkringsvillkoren. 13.2Är krav på svenska arbetsskade- och livförsäkringar för utstationerade arbetstagare förenligt med ? Om arbetsskade- och livförsäkringar eller arbetsgivarens betalning av för sådana försäkringar kan anses ingå i den s.k. hårda kärnan enligt artikel 3.1 i utstationeringsdirektivet, får genom lagstiftning eller genom de kollektivavtalsmodeller det direk- tivet tillåter uppställa krav på sådant av utstationerande arbets- givare. Den första frågan är alltså om så kan anses vara fallet. Det kan här övervägas om arbetsskade- och livförsäkringar kan anses som arbets- och anställningsvillkor på området ”Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen” enligt artikel 3.1 e) i utstationeringsdirek- tivet3 och om arbetsgivarens betalning av för sådana för- säkringar kan anses ingå i minimilönen enligt artikel 3.1 c) i utstatio- neringsdirektivet. Någon annan punkt i artikel 3.1 i utstationerings- direktivet lär inte vara aktuell. Även om arbetsskade- och livförsäkringar inte kan anses ingå i den hårda kärnan enligt artikel 3.1 i utstationeringsdirektivet, kan , på samma villkor som för svenska arbetsgivare, ålägga ut- stationerande arbetsgivare att ha sådana försäkringar under förut- sättning att de svenska bestämmelserna kan anses röra ordre public enligt artikel 3.10 i utstationeringsdirektivet. Den andra frågan är alltså om så kan anses vara fallet. Om ingen av dessa förutsättningar är uppfyllda, lär det vara otillåtet för att kräva att utstationerande arbetsgivare tillämpar arbets- och anställningsvillkor om svenska arbetsskade- och livför- säkringar på sina här utstationerade arbetstagare (se avsnitt 5.10.2 om Lavaldomen). 3 Jämför bet. 2010/11:AU10 s. 21. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar I fråga om hänsyn till ordre public med framgång kan åberopas till stöd för krav på att utstationerande arbetsgivare ska enligt bestämmelser i kollektivavtal betala för arbetsskade- och livförsäkringar som kompletterar den allmänna socialförsäkringen gör kommittén bedömningen att så inte är fallet. Utrymmet för att med stöd av principer om ordre public upprätthålla krav som med- för att den fria rörligheten för tjänster hindras är nämligen enligt praxis begränsat. Även om har ut- talat att det står medlemsstaterna fritt att bestämma vad som utgör krav med hänsyn till ordre public ska begreppet tolkas restriktivt. Det gäller i synnerhet när begreppet används för att motivera ett undantag från den grundläggande principen om frihet att tillhanda- hålla tjänster. Begreppets räckvidd kan därför inte bestämmas en- sidigt av varje medlemsstat utan det blir föremål för kontroll från institutionerna i EU. har vidare anfört att undantaget för ordre public kan åberopas med framgång enbart när det föreligger ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett grundläggande sam- hällsintresse.4 När utstationeringsdirektivet antogs hänvisade rådet och kommissionen i en förklaring till exempelvis bestämmelser om förbud mot tvångsarbete. I samma förklaring anges, vilket EU- domstolen hänfört sig till, att begreppet bestämmelser som rör ordre public ska anses omfatta de tvingande bestämmelser från vilka inga undantag kan göras och vilka, genom sin art och sitt syfte, upp- fyller tvingande krav av allmänintresse. Enligt Lavaldomen kan arbetsmarknadens parter, som inte är offentligrättsliga organ, inte (med framgång) åberopa ordre public för att genom stridsåtgärder hindra den fria rörligheten för tjänster. Enligt kommitténs bedömning är det som avses avvärjas genom till arbetsskade- och livförsäkringar inte ett sådant verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett grundläggande sam- hällsintresse som avses i praxis. Det finns genom den svenska allmänna socialförsäkringen ett obligatoriskt skydd mot aktuella hot, och alla arbetsgivare i är inte skyldiga att teckna kompletterande försäkringar avseende sina arbetstagare. 4 Mål C-319/06, dom , Europeiska gemenskapernas kommission mot Stor- hertigdömet , Mål C-54/99, dom , Association Église de scien- tologie de , Reserves Trust och ministre, jämför t.ex. , Posting matters, Arbeidsrett vol II nr I 2014 s. 7. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar När det gäller frågan om villkor om arbetsskade- och livförsäk- ringar kan anses ingå i den hårda kärnan enligt artikel 3.1 i utstatio- neringsdirektivet inleder kommittén med att bedöma om punkten e) om säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen kan vara tillämplig. 13.2.2Faller villkor om arbetsskade- och livförsäkringar inom området ”Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen”? Kommitténs bedömning: Det bör vara möjligt att anse att krav på betalning av för arbetsskade- och livförsäkringar som ger ekonomisk ersättning till arbetstagaren, eller dennes efter- levande, vid brister i säkerhet, hälsa eller hygien i arbetet faller under artikel 3.1 e) i utstationeringsdirektivet. Frågan om så är fallet är inte avgjord av . Den i rubriken angivna frågan togs upp i propositionen med förslag till lex . Regeringen hänvisade till uttalanden i Lavaldomen (p. 20 och 83) och gjorde bedömningen att det inte var möjligt att med stöd av stridsåtgärder genomdriva krav på att den utstatione- rande arbetsgivaren ska teckna försäkringar såsom TFA och TGL.5 prövade i Lavaldomen krav med stöd av strids- åtgärder på avgifter för ett helt paket av olika försäkringar – av- seende avtalspension, förmåner vid sjukdom, stöd vid arbetslöshet och ekonomiskt skydd vid arbetsskada samt efterlevandeskydd vid arbetstagarens dödsfall (p. 22 i domen) – och konstaterade att de krävda bestämmelserna om sådana avgifter rörde sådana områden som inte uttryckligen nämns i artikel 3.1 i utstationeringsdirek- tivet. Krav med stöd av stridsåtgärder på bara arbetsskade- och livförsäkringar har alltså inte prövats av , även om krav på sådana försäkringar ingick i det som domstolen ansåg inte rörde de områden som nämns i artikel 3.1 i utstationeringsdirektivet. har över huvud taget inte ännu direkt prövat vilka villkor som kan falla under formuleringen ”Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen”. 2009/10:48 s. 34. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar Det bör här också nämnas att Eftadomstolen har ansett att ett isländskt krav på tecknande av olycksfallsförsäkring avseende olyckor på arbetet eller på väg dit eller därifrån för utstationerade arbets- tagare faller utanför det som räknas upp i artikel 3.1 i utstatione- ringsdirektivet.6 Den svenska språkversionen av artikeln talar alltså om säkerhet, hälsa och hygien ”på arbetsplatsen”. Det gör också den tyska språk- versionen (”am ”), medan andra språkversioner – engelska ”at work” och franska ”au travail” – verkar använda bredare be- grepp som närmast kan översättas med säkerhet, hälsa och hygien ”i arbetet”. Artikel 3.1 e) i utstationeringsdirektivet avser bara arbets- och anställningsvillkor på området ”Säkerhet, hälsa och hygien på arbets- platsen”, eller ”i arbetet”. Därför lär, enligt kommitténs bedöm- ning, för försäkringar som ger ekonomiskt stöd vid döds- fall och skada oberoende av om dödsfallet eller skadan har anknyt- ning till arbetsplatsen eller arbetet svårligen kunna omfattas av den punkten. Formuleringen ”Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen”, eller ”i arbetet”, för i första hand tankarna till bestämmelser om sådana åtgärder som ska vidtas på arbetsplatsen och som syftar till att arbetstagarna inte ska skadas eller dö av förhållandena på arbets- platsen eller i arbetet; de utstationerade arbetstagarna ska omfattas av skyddsföreskrifterna i värdmedlemsstaten. Å andra sidan kan det hävdas att arbets- och anställningsvillkor som är avsedda att leda till att arbetstagarna, eller deras efterlev- ande, kompenseras just för följderna av brister i säkerhet, hälsa eller hygien i arbetet lika väl är villkor på detta område. Frågan är som sagt inte prövad av . Kommittén anser alltså, till skillnad från vad som anges i pro- positionen med förslag till lex , att frågan inte är avgjord och att det bör vara möjligt att anse att villkor om betalning av för arbetsskade- och livförsäkringar som ger ekonomisk ersättning till arbetstagaren, eller dennes efterlevande, vid brister i säkerhet, hälsa eller hygien i arbetet faller under artikel 3.1 e) i utstatio- neringsdirektivet. 6 Mål E-12/10, dom , Eftas övervakningsorgan och . Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar Det bör således, såvitt kan bedömas , vara tillåtet för en medlemsstat att uttryckligen fastställa att villkor om betalning av för arbetsskade- och livförsäkringar avseende ersättning vid brister i säkerhet, hälsa eller hygien i arbetet ska följas vid ut- stationering. Är detta tillåtet för medlemsstaterna att göra i lag, lär det också vara tillåtet med en lag som, liksom lex , i fråga om minimivillkor inom den hårda kärnan bara hänvisar till kollektivavtal som i sin tur fastställer att sådana ska betalas. som stat kan EU-rättsligt alltså inte genom lagändring göra annat eller mera i detta avseende än vad den svenska arbetsmarknadens parter på central nivå redan med dagens lagstiftning kan göra genom kollektivavtal. Man kan därför hävda att den svenska lagstiftaren i enlighet med den svenska arbetsmarknadsmodellen under alla för- hållanden borde låta bli att ytterligare reglera frågan. Härtill kommer att tillåtligheten enligt av att med stridsåtgärder genomdriva villkor om svenska försäkringspremier på området säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen lär vara beroende av kollektivavtals- och försäkringsvillkoren avseende försäk- ringarna. Svenska villkor som inte tar hänsyn till betalning för mot- svarande skydd som gjorts enligt annars tillämplig lagstiftning eller gällande avtal lär t.ex. inte få genomdrivas med stridsåtgärder. Inte heller lär villkor som innebär att utstationerande arbetsgivare be- höver betala för något som i praktiken aldrig kan komma de aktu- ella utstationerade arbetstagarna till godo få genomdrivas på det sättet. Det kan också behövas särskilda EU-rättsliga överväganden rörande exempelvis villkor som innebär att utstationerade arbets- tagare kan kräva skadevållare på ersättning eller auto- matiskt överlåter till annan rätten till sådana krav. Det är de svenska kollektivavtalsparterna som i praktiken dispo- nerar över och kan ändra aktuella kollektivavtals- och försäkrings- villkor. Arbetstagarorganisationerna som är representerade i referens- gruppen har också sagt sig vara dels medvetna om att villkoren behöver justeras för att få genomdrivas med stridsåtgärder mot ut- stationerande arbetsgivare, dels beredda att medverka till nödvän- diga justeringar av villkor och krav. Mot den bakgrunden är det kommitténs bedömning att det med nu gjorda uttalanden om vad som redan bör vara möjligt inte krävs någon lagändring. Frågan bör i stället kunna lösas avtalsvägen av de svenska kollektivavtalsparterna så att arbetstagarorganisationerna Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar kan, ytterst med stöd av stridsåtgärder, uppställa krav på villkor om betalning av till arbetsskade- och livförsäkringar mot ut- stationerande arbetsgivare. Det bör i vart fall inte vara lagstiftarens uppgift att i nu aktuella avseenden bestämma villkoren för de arbets- marknadsförsäkringar som kompletterar det svenska socialförsäk- ringssystemet. Det har från arbetstagarorganisationer gjorts gällande att för arbetsskade- och livförsäkringar alternativt kan anses ingå i be- greppet minimilön enligt artikel 3.1 c) i utstationeringsdirektivet. Med den bedömning som gjorts i fråga om vad som bör vara möj- ligt redan enligt artikel 3.1 e) i utstationeringsdirektivet, finns det enligt kommitténs mening inte anledning att närmare gå närmare in på den frågan. Kommitténs förslag: Det förtydligas i utstationeringslagen att med minimilön avses minimilön enligt kollektivavtalet utan av- drag för ersättning för utgifter som uppkommit till följd av utstationeringen. Av artikel 3.1 c) i utstationeringsdirektivet följer att ska se till att utstationerande arbetsgivare garanterar här utstationerade arbetstagare i fastställd minimilön, inbegripet övertidsersätt- ning. Enligt artikel 3.1 andra stycket i utstationeringsdirektivet avses med minimilön den minimilön som fastställs i nationell lagstiftning eller praxis i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är utstationerad. Av artikel 3.7 andra stycket i utstationeringsdirektivet framgår att ersättningar som hör ihop med utstationeringen ska anses utgöra en del av minimilönen, dvs. ska garanteras de utstationerade arbetstagarna. Det gäller dock enligt artikeln inte ersättning som utbetalas för utgifter som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen, t.ex. utgifter för resa, kost eller logi. Utstationeringslagen innehåller ingen definition av begreppet minimilön utan det är upp till arbetsmarknadens parter att i bransch- avtal bestämma och förtydliga villkor om minimilön och vad som ingår i denna. Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar Bestämmelsen i artikel 3.7 andra stycket i utstationeringsdirek- tivet om ersättning som utbetalas för utgifter som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen tolkades av EU-dom- stolen i målet Elektrobudowa Spółka Akcyjna ()7. I målet hade en utstationerande arbetsgivare till sina utstatio- nerade arbetstagare delat ut matkuponger enligt vad som följde av deras anställningsförhållande. Domstolen ansåg att den ersättning som matkupongerna utgjorde hade betalats ut som kompensation för levnadsomkostnader som faktiskt uppkommit för arbetstagarna till följd av utstationeringen. Ersättningen skulle alltså inte anses utgöra en del av arbetstagarnas minimilön, dvs. arbetstagarna hade rätt att utöver matkupongerna få ut sin minimilön. Arbetsgivaren i målet hade också direkt betalat kostnaderna för boende för arbetstagarna utan att dessa hade behövt göra något utlägg. Ordalydelsen i den aktuella bestämmelsen uteslöt, enligt domstolen, bara ersättning för boendekostnader som faktiskt upp- kommit till följd av utstationeringen. På vilket sätt arbetsgivaren konkret valt att stå för kostnaderna saknade dock enligt domstolen betydelse för hur dessa ska kvalificeras rättsligt. Det skulle också, enligt domstolen, strida mot syftet med bestämmelsen att beakta kostnaderna för de utstationerade arbetstagarnas boende vid beräk- ningen av deras minimilön. Slutsatsen blev alltså att betalt boende för de utstationerade arbetstagarna inte ska anses utgöra en del av deras minimilön. Det står således klart att ersättningar som arbetsgivaren ut- betalat till arbetstagarna – kontant eller i form av värdekuponger – som ersättning för utgifter som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen inte ska beaktas när man avgör om arbets- tagarna har fått den aktuella minimilönen. Detta gäller också sådana betalningar för dessa utgifter som arbetsgivaren gjort inte direkt till arbetstagarna utan för deras räkning till annan. Kostnader som arbetsgivaren på ett eller annat sätt har haft för sådant som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen, t.ex. för resa, kost eller logi, ska alltså inte beaktas när det bedöms om arbets- tagarna har fått den aktuella minimilönen. 7 Mål C-396/13, dom , Sähköalojen ammattiliitto ry mot Elektrobudowa Arbetsskade- och livförsäkringar samt kostnadsersättningar Det har från arbetstagarorganisationerna som är representerade i referensgruppen rapporterats att det dock förekommer att utstatio- nerande arbetsgivare med hänvisning till undantaget enligt arti- kel 3.7 andra stycket i utstationeringsdirektivet hävdar att utgifter som arbetsgivaren haft för de utstationerade arbetstagarnas resa, kost eller logi, som uppkommit till följd av utstationeringen, ska be- aktas när man beräknar om arbetstagarna har fått den aktuella minimilönen. Detta är alltså en felaktig inställning enligt såväl bestämmelsens ordalydelse som praxis. Eftersom bestämmelsen tydligen är så svår att förstå att det kan uppkomma missförstånd, finns det enligt kommitténs mening anled- ning att på just denna punkt i utstationeringslagen förtydliga vad som gäller i fråga om minimilön och ersättning för utgifter som uppkommit till följd av utstationeringen. 14Stridsåtgärder för att uppnå utstationeringskollektivavtal Det är enligt lex tillåtet att vidta stridsåtgärder för att uppnå ett kollektivavtal bara om den utstationerande arbetsgivaren inte visar att de utstationerade arbetstagarna redan har villkor som i allt väsentligt är lika förmånliga som minimivillkoren (eller villkoren avseende uthyrda) enligt ett branschavtal eller villkoren i ett kollek- tivavtal hos den arbetsgivare till vilken arbetstagarna hyrs ut. En ut- stationerande arbetsgivare som redan tillämpar minimivillkoren och kan visa det kan alltså inte med stridsåtgärder påtvingas ett kollektivavtal.