sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Fler än hundra personer har rest från till eller och anslutit sig till al-Qaidainspirerade grupper.7 Flera av dessa personer har åter- vänt, men ett flertal har dödats i konflikterna. Resandet till från för att ansluta sig till al-Qaidainspirerade grupper är exceptionellt omfattande i förhållande till tidigare al-Qaidainspi- rerat resande. har personer från också rest till /, , och . till handlar det om minst ett 30-tal som rest till , ett tiotal till /och ett fåtal till . Säkerhetspolisen ser inga tecken på att resandet till och håller på att avta. Tvärtom konstaterar i sin årsbok att de pågående konflikterna i var den isär- klass mest drivande faktorn bakom terrorismen och att ett excep- tionellt högt antal svenskar har anslutit sig till sunniextremistiska terroristgrupper verksamma i och Irak.8 I de fall barn är offer för människohandel måste särskild hänsyn tas till deras specifika behov, rättigheter och förutsättningar. Såväl flickor och pojkar som unga kvinnor och unga män utnyttjas för människohandel, framför allt för sexuella ändamål. Barn är speciellt sårbara för utnyttjanden av olika slag, bl.a. på grund av sin bero- endeställning gentemot vuxna. Barns rätt till skydd mot dessa typer av utnyttjanden regleras i flera olika dokument. Av särskild bety- delse är FN:s konvention om barnets rättigheter () vars bestämmelser omfattar varje person , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet, se avsnitt 3.2.2. Till konventionen hör bl.a. ett fakultativt protokoll om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Trots ett aktivt förebyggande arbete på EU-nivå och i förekommer det fortfarande att människohandlare tar kontakt med föräldrar som lever i fattigdom för att antingen köpa eller hyra 7Säkerhetspolisens årsbok 2014 s. 56 f. 8Säkerhetspolisens årsbok 2015 s. 32 f. deras döttrar och söner i syfte att utnyttja dem för stöld- och tiggeri- ändamål eller för att utnyttja dem i prostitution i andra EU-länder. Oavsett hur handeln med människor utformas eller under vilka förutsättningar offret tvingas eller rekryteras innebär handeln att offret luras och utnyttjas på ett sätt som i flera avseenden innebär mycket allvarliga kränkningar av deras grundläggande mänskliga rättigheter. innebär själva utnyttjandet att offret inte heller har möjlighet att återvända hem (bl.a. p.g.a. eventuell hotbild mot brottsoffret i hemlandet) vilket kan frånta dem möjligheterna att få upprättelse och leva ett fortsatt värdigt liv. Handel med människor har ägnats en stor uppmärksamhet i olika internationella organisationer och det finns ett flertal internatio- nella instrument som behandlar frågan. Vissa instrument innehåller allmänna bestämmelser härom, se exempelvis •artikel 4 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna där det sägs att ingen får hållas i slaveri eller träldom; och att slaveri och slavhandel i alla dess former ska vara förbjudna, och •artikel 8 FN:s internationella konvention om medborgerliga och poli- tiska rättigheter och artikel 4 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna där det bl.a. sägs att ingen får hållas i slaveri, att varje form av slaveri och slavhandel ska vara förbjuden, att ingen får hållas i träldom och att ingen får tvingas att utföra tvångsarbete eller annat obli- gatoriskt arbete.9 •artikel 5 Europeiska Unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna (2010/C 83/02) där det sägs att ingen får hållas i slaveri eller träldom, att ingen får tvingas att utföra tvångsarbete eller annat påtvingat arbete samt att människohandel ska vara för- bjuden. 9 för mänskliga rättigheter har påpekat att ytterligare bör för- stärka insatserna mot bl.a. människohandel särskilt vad gäller säkerställa att barn som utsatts för människohandel för sexuella ändamål har tillgång till effektiva medel för exempelvis skydds- och stödtjänster, se CCPR/C/SWE/CO/7 . I andra internationella överenskommelser behandlas människo- handel mer utförligt och vissa instrument avser att skydda särskilt barn. Nedan behandlas några av de mest centrala instrumenten. öppnades FN:s konvention mot gränsöver- skridande organiserad brottslighet (United Nations Convention Against Transnational Organized Crime, UNTOC) och det s.k. Palermoprotokollet (som utgör ett tilläggsprotokoll till konven- tionen) för undertecknande. Till dem som har undertecknat kon- ventionen och Palermoprotokollet hör samtliga EU:s medlemsstater, Europeiska kommissionen (för gemenskapens räkning), och . En proposition med förslag att skulle godkänna FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet lämnades till . antog regeringens förslag och konventionen trädde i kraft . Palermoprotokollet började gälla . Efter- som protokollet är ett tilläggsprotokoll till den nämnda FN-kon- ventionen ska konventionens bestämmelser i stor utsträckning tillämpas även i fråga om människohandel. Protokollet ska också tolkas med hänsyn till innehållet i konventionen. Detta kommer bl.a. till uttryck i artikel 1 i Palermoprotokollet där det sägs att brott enligt artikel 5 i protokollet också utgör brott mot konventionen. Det finns även ett särskilt tolkningsverktyg till protokollet, Legi- slative Guide for the Implementation of the Protocol to Prevent, Supress and Punish Trafficing in Persons, especially Woman and Children, supplement to the United Nations Convention against Transnational Organized Crime. Syftet med Palermoprotokollet är enligt artikel 2 att förebygga och bekämpa handel med människor, särskilt vad avser kvinnor och barn, att skydda och bistå offren för sådan handel med full respekt för deras mänskliga rättigheter och att främja samarbetet mellan staterna för att uppnå dessa syften. Genom utformningen av Palermoprotokollet har man på global nivå kommit överens om en rättsligt bindande definition av människohandel. I artikel 3 a definieras sådan handel genom en uppräkning av olika åtgärder (rekrytering, transport, över- föring, inhysande eller mottagande) som begås med vissa medel (hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång, bortförande, bedrägeri, vilseledande, maktmissbruk eller missbruk av en persons utsatta belägenhet eller givande eller mottagande av betalning eller förmåner för att erhålla samtycke från en person som har kontroll över en annan person) för ett utnyttjandesyfte (åtminstone utnytt- jande av andras prostitution eller andra former av sexuellt utnytt- jande, tvångsarbete eller tvångstjänst, slaveri eller med slaveri jäm- förbara bruk och sedvänjor, träldom eller avlägsnande av organ). Gärningen består alltså av tre moment: en (handels)åtgärd som vidtas genom användandet av något av de nämnda medlen för ett visst utnyttjandesyfte. I artikel 3 b uttalas vidare att samtycke som ges av någon som är offer för handel med människor till sådant åsyftat utnyttjande som anges i artikel 3 a, ska sakna betydelse. Detta är under förutsättning att något av de medel som anges i den artikeln använts. Vad gäller människohandel med barn anges särskilt i artikel 3 c att rekrytering, transport, överföring, inhysande och mottagande av barn för utnyttjandeändamål betraktas som handel med människor även om inget av de medel som anges i artikel 3 a har använts. Med barn avses, enligt artikel 3 d, en person som är . I artikel 4 anges protokollets tillämpningsområde. Där sägs att protokollet, om inte annat anges, är tillämpligt på förebyggande, utredning och lagföring av brott enligt artikel 5, när brottet är gräns- överskridande till sin natur och en organiserad brottslig samman- slutning är delaktig, liksom för skydd av offren för sådana brott. Av artikel 5 i protokollet framgår att staterna har ett åtagande att kriminalisera sådana gärningar som anges i artikel 3 när de begås uppsåtligen. Med hänsyn till att Palermoprotokollet ska ses tillsam- mans med konventionen bör detta innebära att varje stat som an- tagit det protokollet får tillämpa striktare och strängare åtgärder än de som anges där. I artikel 6 behandlas frågor om bistånd till och skydd av offer för handel med människor. T.ex. anges i artikel 6.5 och artikel 6.6. att varje stat ska sträva efter att skydda offrens fysiska säkerhet när de befinner sig inom statens territorium och att varje stat ska tillse att dess nationella rättssystem innehåller möjligheter för offren att få ersättning för skada. I artikel 7 i protokollet behandlas offrets status i mottagande- landet. Enligt denna artikel ska staterna, förutom att vidta åtgärder enligt artikel 6, överväga att vidta lagstiftningsåtgärder eller andra lämpliga åtgärder som tillåter offer för människohandel att, till- fälligt eller stadigvarande, stanna inom statens territorium i lämp- liga fall. I detta sammanhang ska staterna ta hänsyn till humanitära skäl och barmhärtighetsskäl. I artikel 8.1 behandlas brottsoffrens återvändande. I artikeln sägs bl.a. att den stat, i vilken ett offer för människohandel är med- borgare eller där han eller hon hade rätt att permanent vistas vid tiden för inresan i den mottagande statens territorium, med veder- börlig hänsyn till personens säkerhet, ska underlätta och gå med på denna persons återvändande utan oberättigat eller oskäligt dröjs- mål. Av artikel 8.6 följer att artikeln inte ska inkräkta på något tillämpligt bilateralt eller multilateralt avtal eller arrangemang som helt eller delvis gäller offrens återvändande. Även FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet innehåller en be- stämmelse om förebyggande åtgärder. Enligt denna bestämmelse ska konventionsstaterna på olika sätt bl.a. främja metoder som syftar till att förebygga gränsöverskridande organiserad brottslighet. I artikel 9 i Palermoprotokollet behandlas åtgärder som verkar förebyggande i frågor om människohandel. Staterna ska t.ex. vidta eller förstärka lagstiftnings- eller andra åtgärder, såsom utbild- ningsåtgärder eller sociala eller kulturella åtgärder, däribland genom bilateralt och multilateralt samarbete, för att motverka sådan efter- frågan som främjar alla former av utnyttjande av människor, sär- skilt kvinnor och barn, som leder till handel med människor (arti- kel 9.5). I artikel 28 i FN:s konvention mot gränsöverskridande organi- serad brottslighet finns bestämmelser om informationsinsamling. Härutöver behandlar artikel 10 i Palermoprotokollet informations- utbyte och utbildning. Artikel 11 i protokollet behandlar åtgärder vid gränser. Enligt artikeln ska staterna, utan att det ska inkräkta på internationella åtaganden avseende fri rörlighet för personer, så långt det är möj- ligt, förstärka sådan gränskontroll som kan vara nödvändig för att förebygga och upptäcka handel med människor (artikel 11.1). Varje stat ska också vidta lagstiftningsåtgärder eller andra lämpliga åtgärder för att så långt som möjligt förebygga att transportmedel som används av affärsdrivande fraktförare används vid förövande av brott som anges i artikel 5 i protokollet (artikel 11.2). Vidare ska staterna enligt artikel 11.6, utan att det ska påverka artikel 27 i FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, överväga att förstärka samarbetet mellan gränskontrollmyndigheter genom att bl.a. skapa och upprätthålla direkta kommunikations- vägar. Av konventionens artikel 27, som reglerar samarbetet mellan konventionsstaternas rättsvårdande myndigheter, framgår att kon- ventionsstaterna, på ett sätt som är förenligt med deras respektive rättsordning och förvaltningssystem, ska ha nära samarbete i syfte att effektivisera bekämpningen av brott som täcks av konventio- nen. I artikeln anges att varje konventionsstat särskilt ska anta effektiva åtgärder för att förbättra och, när så behövs, upprätta kommunikationsvägar mellan sina behöriga myndigheter och andra organ samt samarbeta med andra konventionsstater vid utredning av brott enligt konventionen m.m. I artikeln anges också bl.a. att konventionsstaterna, för att verkställa konventionen, ska överväga att sluta lämpliga bilaterala eller multilaterala avtal eller överens- kommelser om direkt samarbete mellan sina rättsvårdande myndig- heter samt anpassa befintliga sådana avtal eller överenskommelser. Artikel 12 och 13 i protokollet behandlar staternas skyldighet att vidta åtgärder för att se till att de rese- och identitetshandlingar de utfärdar bl.a. håller viss kvalitet och inte lätt kan förfalskas. I artikel 14.1 anges att innehållet i Palermoprotokollet inte ska påverka de rättigheter, skyldigheter eller förpliktelser som stater eller enskilda personer har enligt internationell rätt. I artikel 14.2 anges att de åtgärder som anges i protokollet ska tolkas och tilläm- pas på ett sätt som inte diskriminerar personer på den grunden att de är offer för människohandel. Tolkningen och tillämpningen av dessa åtgärder ska vara förenliga med internationellt erkända principer om icke-diskriminering. Artikel 15 innehåller regler om tvistlösning och artikel 16–20 innehåller sedvanliga slutbestämmelser och behandlar frågor såsom undertecknande och ratifikation, ikraftträdande och ändringar. Artik- lar med motsvarande innehåll finns också i FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet. Palermoprotokollet saknar bestämmelser som tar sikte på frågor om jurisdiktion. Eftersom protokollet enligt artikel 1 ska tolkas tillsammans med FN:s konvention mot gränsöverskridande organi- serad brottslighet aktualiseras därför de jurisdiktionsbestämmelserna, men berörs inte närmare här. konvention om bekämpande av människohandel konvention om bekämpande av handel med män- niskor10 är en konvention som syftar till att förhindra och bekämpa människohandel, konstruera ett fullständigt regelverk vad gäller skydd och hjälp till människohandelsoffer, garantera mer effektiva brottsutredningar och åtal samt främja internationellt samarbete. Av konventionens ingress framgår att medlemsstater och övriga stater som undertecknat konventionen anser att handel med människor utgör ett brott mot de mänskliga rättigheterna och en kränkning av människans värdighet och integritet, att handel med människor resulterar i slaveri för offren, att respekt för offrens rättigheter, skydd av offren och åtgärder för att bekämpa handeln med människor måste vara det huvudsakliga målet samt att alla åtgärder och initiativ för bekämpande av handel med människor måste vara icke-diskriminerande och beakta jämställdhetsperspek- tivet och barnets rättigheter. Konventionen är avsedd att konstru- era ett fullständigt regelverk vad gäller skydd och hjälp till människo- handelsoffer. Konventionen trädde i kraft och för trädde den i kraft . I konventionen noteras en rad andra konventioner, bl.a. Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () med protokoll. Det anges också att parterna beaktar FN:s konven- tion mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och Palermo- protokollet i syfte att förbättra det skydd de ger och utveckla de normer som upprättas genom de instrumenten. I kapitel VIII i konventionen, Förhållande till andra internationella instrument, framgår av artikel 39 att konventionen emellertid inte ska inverka på de rättigheter eller skyldigheter som följer av bestämmelserna i och är avsedd att förbättra det skydd som ges i nämnda protokoll och utveckla de normer som ingår i det. 10 on Action against Trafficking in Human Beings (CETS no. artikel 40.1 framgår också att konventionen inte ska inverka på rättigheter och åtaganden enligt andra internationella instrument i vilka parterna enligt konventionen är parter eller kommer att bli parter och vilka innehåller bestämmelser om frågor som styrs av konventionen och vilka ger bättre skydd och hjälp till offer för handel med människor. Genom konventionen inrättas en särskild övervakningsmeka- nism för att säkerställa att parterna effektivt tillämpar dess bestäm- melser. Konventionen ska gälla alla former av människohandel, nationella eller gränsöverskridande, oberoende av dess eventuella samband med organiserad brottslighet. Konventionen innehåller tio kapitel med sammanlagt ett fyrtiotal artiklar. Artiklarna i kon- ventionen är av olika karaktär. Vissa artiklar utgör målsättnings- stadganden och vissa artiklar innehåller krav på att staterna ska vidta vissa åtgärder, såsom lagstiftningsåtgärder.11 Kapitel I innehåller syften, tillämpningsområde, en icke-diskrimi- neringsprincip och definitioner (artiklarna 1–4). Kapitel II tar upp frågor om förebyggande åtgärder av olika slag (artiklarna 5–9). Kapitel III tar upp åtgärder för att skydda och främja brottsoffers rättigheter (artiklarna 10–17). Kapitel IV tar upp de straffrättsliga bestämmelserna (artiklarna 18–26). I kapitel V anges bestämmelser om utredningar, åtal och processrätt (artiklarna 27–31). Därefter följer i kapitel VI ett avsnitt om internationellt samarbete och samarbete med det civila samhället (artiklarna 32–35). Kapitel VIII tar upp konventionens samband med andra internationella instru- ment (artiklarna 39 och 40). Kapitel IX tar upp regler om ändringar i konventionen (artikel 41). I kapitel X finns slutbestämmelser (arti- kel 42–47). I anslutning till konventionen har också utformats en förklarande- rapport.12 För att säkerställa ett effektivt genomförande av bestämmel- serna tillhandahåller konventionen, i artiklarna 36–38, också en övervakningsmekanism genom Group of Experts on Action against Trafficking in Human Beings (). En första utvärdering av hur lever upp till konventionen inleddes . 2009/10:152 och SÖ 2010:8. 12Explanatory Report to on Action against Trafficking in Human Beings. Utvärderingen har bl.a. omfattat besök i av där kontakter ägt rum med , berörda myn- digheter och andra aktörer. har samman- ställt en rapport över hur har genomfört konventionen.13 I rapporten anges bl.a. att vidtagit flera åtgärder i berört hänseende, men att ytterligare åtgärder bör vidtas. Som exempel kan nämnas att det i rapporten noteras det låga antalet fällande domar i för människohandel och att det påtalas att åtgärder bör vidtas för att försäkra att alla former av människohandel ska kunna utredas och åtalas effektivt. I rapporten påtalas också att svenska myndigheter bör se till att de som kommer i kontakt med offer för människohandel får ytterligare utbildning i ämnet så att de på bästa sätt ska kunna hjälpa, informera och stötta sådana offer i samband med rättsliga prövningar. Likaså uppmanas svenska myn- digheter att säkerställa att samtliga offer för misstänkt människo- handel kan erhålla betänketid för att ta ställning till om han eller hon vill samarbeta med de brottsutredande myndigheterna. Det bör härvid stå klart att erhållande av betänketid enligt 5 kap. 15 § andra stycket utlänningslagen (2005:716, UtlL) inte är avhängigt offrets medverkan i rättsliga prövningar. En kommitté bestående av alla parter till konventionen beslu- tade om rekommendationer till som innebär att ska genomföra GRETA:s förslag. I rekommendationen anges att vidtagit flera åtgärder med anledning av rappor- terna men att vissa åtgärder kvarstår, t.ex. att upprätta en formell nationell mekanism för att identifiera och assistera offer för män- niskohandel och att stärka effektiviteten i utredningar och åtal för att säkerställa att fler förövare fälls för människohandel. I det sist- nämnda ingår bl.a. utbildning för rättsväsendets aktörer. Företrä- dare för har följt upp genomförandet av GRETA:s förslag.14 har i en skrivelse rapporterat 13Report 2014 (11) Report concerning the implementation of tion on Action against Trafficking in Human Beings by . 14Round-table meeting on the follow-up to ’s report and ’ recommendation on the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings by . om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa de beslutade rekom- mendationerna.15 presenterade kommissionen ett förslag till ram- beslut om förebyggande och bekämpande av människohandel samt skydd av offer som föreslogs ersätta rådets rambeslut om bekäm- pande av människohandel (2002/629/RIF). Förhandlingarna i råds- arbetsgruppen materiell straffrätt inleddes under det tjeckiska ord- förandeskapet och drevs sedan aktivt under det svenska ordför- andeskapet . Vid rådet för rättsliga och inrikes frågor nåddes en bred samsyn om förhandlingsresultatet. Syftet med rambeslutet var att skapa nya gemensamma minimi- regler i EU:s medlemsstater när det gäller straffrättsliga påföljder och andra former av straffrättsliga åtgärder mot människohandel. Rambeslutet omfattade människohandel syftande till arbetskrafts- exploatering och sexuell exploatering och behandlade definitioner av straffbar människohandel, kriminalisering av anstiftan, medhjälp och försök samt gemensamma lägsta maximistraff. Dessutom togs frågor upp om bl.a. ansvar och sanktioner för juridiska personer, jurisdiktion och brottsoffer. Genom Lissabonfördragets ikraftträd- ande försvann dock den rättsliga grunden för att anta rambeslut. Kommissionen presenterade i stället ett för- slag till direktiv under Lissabonfördraget. Förslaget byggde till största del på förhandlingsresultatet beträffande rambeslutet. För- handlingarna resulterade i och rådets direktiv /36/EU av om förebyggande och bekämpande av människohandel, om skydd av dess offer och om ersättande av rådets rambeslut /629/RIF. Direktivet syftar till att skapa ett mer sammanhållet synsätt i kampen mot människohandel för att i ökad utsträckning förebygga och lagföra människohandelsbrott samt skydda brottsoffrens rättig- heter. I artikel 1 stadgas att det allmänna syftet med direktivet är att fastställa minimiregler när det gäller dels definitionen av vad som 15 Report on measures taken to comply with (2014)12 on the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings. ska utgöra straffbelagd människohandel, dels påföljder på området. Direktivets syfte anges vidare vara att införa gemensamma bestäm- melser, med hänsyn tagen till genusperspektivet, för att stärka åtgärderna för att förebygga människohandel och förbättra skyddet för människohandelsoffer. Direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. en utvidgad krimi- nalisering av människohandel, kriminalisering av anstiftan av, med- hjälp och försök till sådant brott, skärpta lägsta maximistraff och försvårande omständigheter, ansvar och sanktioner för juridiska personer samt att i vissa fall inte åtala eller straffa människo- handelsoffer för brott som de tvingas begå. Vidare finns regler om utredning och lagföring, inklusive preskription, utvidgad jurisdik- tion, undantag från kravet på dubbel straffbarhet, hjälp och stöd till samt skydd av brottsoffer, krav på övervägande av kriminalisering av att använda tjänster från människohandelsoffer samt inrättande av nationella rapportörer. Direktivet antogs och är infört i svensk rätt . Enligt en analys gjord av Justitiedeparte- mentet behövdes inte några lagändringar eller andra åtgärder vidtas i svensk rätt till följd av direktivet.16 har enats om en resolution om kampen mot människohandel i EU:s yttre gränser och kommissionen avser att att presentera en rapport om medlemsstaternas genom- förande av människohandelsdirektivet.17 I sammanhanget bör också och rådets direktiv /52/EG av om minimistandarder för sank- tioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (direktiv /52/EG) nämnas. I ingressen, punkt 7, i människohandelsdirektivet anges nämligen att man vid genom- förandet av det direktivet bör ta hänsyn till bl.a. direktiv /52/EG. I direktiv /52/EG, artikel 9.1 d) anges att medlemsstaterna ska säkerställa att en överträdelse av förbudet som avses i artikel 3 (förbud mot olaglig anställning) utgör ett brott under vissa särskilt angivna omständigheter enligt nationell lagstiftning, exempelvis i fall där en arbetsgivare utnyttjar arbetskraft eller tjänster från en 16Ju2013/275/L5. 17Europaparlamentets resolution av om kampen mot människohandel i EU:s yttre förbindelser (2015/2340()).