sou · H4B334 · 2016-04-29 00:00:00 — Endast om i det enskilda fallet dessa individuella förhållanden har varit synbara för skadegöraren kan de tillmätas någon betydelse. För att kausalitetskravet ska vara uppfyllt krävs att den oriktiga informationen i årsredovisningen typiskt sett kan anses ha varit relevant för affärsbeslutet på så sätt att om årsredovisningen hade haft det innehåll som den borde ha haft så skulle det ha motiverat att ett annat handlande allvarligt hade övervägts. Utgångspunkten för bedömningen är alltså det hypotetiska händelseförlopp som typiskt sett framstår som närliggande och rimligt. Förutom vad som följer av adekvansläran är då också normskyddet och de ansvarsgränser som översvämningsargumentet motiverar av viss betydelse. När flera händelseförlopp är möjliga ska det mest sannolika väljas. I BDO-domen ansågs inte att det fanns ett tillräckligt samband mellan den oriktiga informationen i årsredovisningen och affärsbeslutet. Omständigheterna i fallet var inte sådana att en riktig årsredovisning hade motiverat ett allvarligt övervägande av affärsbeslutet. 4.7.5Ansvarets gräns – adekvans, normskydd och befogad tillit Kretsen ersättningsberättigade tredje män är enligt 29 kap. 1 § ABL aktieägare eller annan. Med ”annan” avses borgenär, andra utomstående, anställda i bolaget och andra tredje män.84 Det associationsrättsliga externa skadeståndsansvaret synes vara vidsträckt. Kretsen av tredje män som kan grunda skadeståndsanspråk enligt aktiebolagslagen begränsas emellertid av att revisorn måste ha varit 1975:103 s. 540. oaktsam genom att överträda en regel som syftar till att skydda aktieägare eller annan.85 Detta följer av den normskyddslära som gäller för skadestånd enligt aktiebolagslagen.86 Den skadelidande måste alltså visa att en bestämmelse som syftar till att skydda just den intressentkategori som han eller hon tillhör (aktieägare, bolagsborgenär, anställd etc.) har överträtts.87 Som anförts ovan omfattar det externa skadeståndsansvaret skada som tillfogas aktieägare eller någon annan. Att även ”annan” anges som ersättningsberättigad får närmast förstås som ett klargörande av att ren förmögenhetsskada i angivna fall (genom överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen) kan ersättas också i ett utomobligatoriskt förhållande, trots den restriktivitet som i det hänseendet gäller i svensk rätt (NJA 2014 s. 272). Det är alltså den överträdda skyddsändamål som styr förutsättningarna för ansvar och vilka som tillhör den skyddade kretsen. Det intresse som en revisors granskningsplikt avser att skydda kan inte bestämmas abstrakt och på ett entydigt sätt som gäller för alla fall. Vad som är ett relevant normskydd varierar, bland annat beroende på vad som är föremålet för revisionen. Be- stämmelsen om revisorns granskningsskyldighet enligt 9 kap. 3 § ABL och bestämmelserna om revisionsberättelsen i 9 kap. 28–37 §§ ABL har i doktrinen angetts som exempel på regler som avser att skydda bolagets aktieägare och borgenärer.88 I den ovan behandlade BDO-domen (NJA 2014 s. 272) anges att normskyddet i förhållande till annan än bolaget såvitt gäller en revisors granskningsskyldighet avseende ett bolags årsredovisning och bokföring samt bolagsledningens förvaltning omfattar sådan tillit till årsredovisningen som varit befogad. Det övergripande syftet med kravet på att revisionen ska ske i enlighet med god revisionssed är att säkerställa korrekt information, inte bara till aktieägare utan också till marknaden i vid mening. När ett bolags årsredovisning utgjort en del av underlaget för ett affärsbeslut saknar det, för frågan om revisors ansvar, normalt betydelse vilken tillit som en skadelidande har fäst just vid revisionsberättelsen. 85Kleineman, förmögenhetsskada, 1987, s. 312 ff. 1975:103 s. 540. Normskyddsläran har behandlats under avsnitt 4.4.7 ovan. 87NJA II 1946 s. 178 ff. 88Moberg, och , Bolagsrevisorn, 4 uppl., 2014, s. 174. tillit till informationen kan vara ansvarsgrundande, om revisionen av denna inte har svarat mot de krav som följer av god revisionssed. En årsredovisning kan ligga till grund för många typer av affärsbeslut. Skadorna kan alltså bli omfattande och kretsen skadelidande stor. Som redogörs för närmare i avsnitt 4.9 nedan har i aktiebolagslagens förarbeten angetts att en rimlig avvägning mellan olika intressen får göras genom tillämpning av den associationsrättsliga jämkningsbestämmelsen.89 När det gäller ansvarets gräns har i BDO-domen angett att den avvägning mellan motstående intressen som i förarbetena till aktiebolagslagen förts fram beträffande den aktiebolagsrättsliga jämkningsregelns tillämpning bör beaktas inte bara i fråga om begränsning av ett redan konstaterat skadeståndsansvar, utan främst för att bestämma gränsen för ansvaret. I rättsfallet pekar vidare på att de straffrättsliga reglerna om svindleri tillsammans med 2 kap. 2 § skadeståndslagen ger ett visst skydd för investerare vid direkta oegentligheter och särskilt allvarliga försummelser. Med hänsyn till detta finns enligt domstolen utrymme för att beträffande sådan oaktsam revision som faller utanför svindleriregleringen bestämma ansvarsgränsen med beaktande av de överväganden som hänför sig till översvämningsargumentet, dvs. förutsebarhet för skadegöraren, proportionalitet mellan den skadegörande händelsen och ansvarets omfattning och praktisk hanterlighet (se avsnitt 4.4.2 ovan). Enligt är inte alltid adekvanskravet tillräckligt för att tillgodose dessa intressen. Genom förhållandevis högt ställda krav för att tillit till uppgifterna i en årsredovisning ska anses vara befogad, och visst hänsynstagande till översvämningsargumentet även vid bestämmande av det hypotetiska händelseförlopp som ska läggas till grund för en skadeberäkning, kan en rimlig balans mellan det skadegörande handlandet och dess skadeståndsrättsliga konsekvenser uppnås. slår fast att det endast är tillit av en viss styrka och relevans för den förlustbringande transaktionen som kan grunda rätt till ersättning. Vid den bedömningen är det sätt som innehållet i årsredovisning kommit den skadelidande till del och vilken slags transaktion det är fråga om av betydelse. 1997/98:99 s. 188 ff. stolen är det skillnad mellan transaktioner som sker utanför börsen av en maktpost i ett börsnoterat företag och investeringar i ett derivat grundat på bolagets börskurs. Vid transaktioner utanför börsen utgör typiskt sett bolagets årsredovisning en del av beslutsunderlaget. Även om årsredovisningens innehåll kan antas vara återspeglat i ett bolags börskurs är tilliten till dess riktighet mer medelbar och distanserad, varför årsredovisningen vid investeringar grundade på bolagets börskurs ofta inte har samma omedelbara betydelse för investeringsbeslutet. Som ett allmänt riktmärke anger att ett affärsbeslut ska anses grundat på befogad tillit till en viss årsredovisnings riktighet om årsredovisningen typiskt sett utgör en väsentlig del av det konkreta beslutsunderlaget som läggs till grund för ett sådant beslut och beslutet angår en affärsförbindelse med bolaget eller en transaktion avseende aktier eller andra instrument som bolaget emitterar. framhåller att omständigheterna i det enskilda fallet kan motivera en snävare och, även om det i syfte att motverka oproportionerligt stort skadeståndsansvar finns anledning att vara återhållsam med det, en vidare bestämning av den befogade tilliten. I BDO-domen gällde transaktionen en förhållandevis stor post aktier i ett bolag som förvärvats genom en apportemission. Årsredovisningen i bolaget ansågs typiskt sett utgöra en väsentlig del av beslutsunderlaget för en affär av det slaget. I en sådan situation motiverar normskyddet i allmänhet att beslutsfattaren ska anses ha haft fog för att fästa tillit till årsredovisningens förenlighet med god redovisningssed. Yrkandet om skadestånd ogillades dock eftersom det inte ansågs finnas ett tillräckligt samband (kausalsamband) mellan felaktigheterna i årsredovisningen och skadelidandes beslut att genomföra affären. 4.8Solidariskt ansvar och regress Bestämmelser om solidariskt ansvar och regressrätt finns i 29 kap. 6 § ABL. Om flera ska ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet i den mån inte skadeståndsskyldigheten har jämkats för någon av dem enligt 5 §. Vad någon av dem har betalat i skadestånd får återkrävas av de andra efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Fördelningen mellan flera solidariskt ansvariga ska alltså ske efter skälighet. Om omständigheterna inte föranleder annat bör fördelningen ske enligt huvudtalet.90 Den som fått sin skadeståndsskyldighet jämkad är solidariskt ansvarig endast med det jämkade beloppet.91 Att bolagsstämman har beviljat en styrelseledamot ansvarsfrihet hindrar inte regressansvar. Om styrelseledamöterna och revisorn är solidariskt ansvariga för samma skada, och styrelseledamöterna beviljats ansvarsfrihet, förlorar således inte revisorn sitt regressanspråk mot de styrelseledamöter som skulle ha varit skadeståndsansvariga om inte ansvarsfrihet hade beviljats dem.92 Omständigheter – såsom graden och arten av olika personers vållande – som kan beaktas vid frågan om jämkning torde också kunna påverka regressansvarets omfattning.93 I associationsrättsliga sammanhang är det inte ovanligt att flera medverkat till samma skada. Typfallet är att skadelidande gör gällande att skadan orsakats av felaktig information i bolagets årsredovisning. Som beskrivits ovan (se avsnitt 4.2) är det bolagets styrelse och VD som ansvarar för räkenskapshandlingarna och förvaltningen samt för att årsredovisningen upprättats i enlighet med tillämplig lag om årsredovisning. Revisorn har ett granskningsansvar. Det solidariska ansvaret innebär att en skadelidande kan välja om han eller hon vill rikta sin talan mot samtliga potentiellt skadeståndsskyldiga eller mot endast en eller några av dessa. Om skadeståndstalan riktas mot endast en av flera har som beskrivits ovan den som blir skadeståndsskyldig möjlighet att föra en regresstalan mot de övriga. Den mot vilken regresstalan riktas är inte bunden av rättskraften hos ett avgörande med mindre än att han eller hon själv deltar som part, däremot kan domen ha bevisverkan. Genom kumulationsreglerna i 14 kap. 5 § har den som får ett skadeståndsanspråk 1975:103 s. 542. 1975:103 s. 542. 92Se rättsfallet NJA 2006 s. 136 och där angivna hänvisningar till Taxell, Ansvar och ansvarsfördelning i aktiebolag, 1963, s. 220 samt Kedner m.fl., Aktiebolagslagen, del II, 5 uppl., 1996, s. 272. 93Kumlien, SvJT 2009 s. 842. riktat mot sig möjlighet att få till stånd en gemensam handläggning av regressanspråket och huvudanspråket. Principen om att en skadelidande har rätt till full ersättning för sin skada är en allmän skadeståndsrättslig utgångspunkt. En undantagslös tillämpning av denna princip kan dock i en del fall leda till orimliga resultat. Ett skadeståndsansvar kan t.ex. i vissa fall få som konsekvens att skadevållaren blir helt ruinerad. Det kan också tänkas att den skadelidande varit medvållande till skadan. Såväl inom den allmänna skadeståndsrätten som i aktiebolagslagen finns regler som möjliggör jämkning av skadestånd i syfte att få till stånd ett rimligt resultat med beaktande av såväl den skadelidandes som skadevållarens intressen. Det bör framhållas att syftet inte är att ge domstolarna fritt utrymme att jämka skadeståndet efter vad som är skäligt med hänsyn till samtliga omständigheter i varje särskilt fall.94 Bestämmelserna är avsedda att tillämpas i undantagsfall för att förhindra klart oskäliga resultat.95 Enligt den associationsrättsliga jämkningsbestämmelsen i 29 kap. 5 § ABL kan skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Av rättsfallet NJA 1998 s. 734 framgår att jämkning kan ske även på grund av den skadelidandes medvållande (jfr jämkningsregeln i 6 kap. 1 § skadeståndslagen). Syftet bakom jämkningsbestämmelsen i aktiebolagslagen – att motverka oskäliga skadestånd – överensstämmer med syftet bakom den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 § skadeståndslagen (jämkningsreglerna i skadeståndslagen behandlas närmare i slutet av detta avsnitt). Medan de associationsrättsliga reglerna om skadeståndsansvar syftar till att utgöra ett incitament för bolagsorganen att fullgöra sina uppgifter avser jämkningsbestämmelsen således att tillgodose organledamöternas behov av att inte åläggas ett oskäligt skadeståndsansvar.96 1975:12 s. 137 f. 95NJA II 1946 s. 184 ff. och prop. 1975:12 s. 138. 96NJA II 1946 s. 185, prop. 1975:12 s. 138 och prop. 1997/98:99 s. 190 ff. En jämkningsregel intogs aktiebolagslag. Bestämmelsen som fanns i 211 § innebar att ersättningen fick sättas ned om det endast förelåg ringa vårdslöshet och det med hänsyn även till skadans storlek och omständigheterna i övrigt var skäligt. Enligt bestämmelsen var jämkning utesluten vid brottslig gärning. I förarbetena till aktiebolag uttalas bland annat följande om jämkningsregelns tillämpning.97 Förutsättning för att nedsättning må ske är, att allenast ringa vårdslöshet ligger den ersättningsskyldige till last. Men nedsättning må ej äga rum, med mindre det med hänsyn jämväl till skadans storlek och omständigheterna i övrigt framstår som skäligt att nedsättning sker. Ersättningen må således nedsättas främst när skyldighet att utgiva full ersättning på grund av förhållandet mellan den ringa vårdslösheten och skadans relativt betydande storlek skulle framstå som obillig. Men hänsyn bör tagas – förutom till graden av vårdslöshet – även till övriga omständigheter såsom t.ex. kausalitetens beskaffenhet samt den skadelidandes och den ersättningsskyldiges ekonomiska ställning. Att även dessa omständigheter beaktas synes berättigat såväl av hänsyn till betydelsen av skadeståndets preventiva verkan som av sociala skäl. Då bolaget är den skadelidande, bör hänsyn tagas ej blott till bolagets ställning utan också till omfattningen och beskaffenheten av dess rörelse. Situationen att flera bolagsorgan medverkat till samma skada behandlades också i de tidiga förarbetena. Det ansågs oskäligt att en styrelseledamot så snart någon oaktsamhet kunde läggas honom eller henne till last skulle ansvara för hela den slutliga skadan samt kanske – när skadan uppsåtligen orsakats av någon annan, som saknade betalningsmöjligheter – också slutligen få stå för ersättningen.98 Vid bedömningen av den grad av oaktsamhet som skulle anses ligga olika medverkande till last skulle hänsyn tas till de plikter som åvilat envar av de medverkande på grund av hans eller hennes organställning. Om flera personer såsom VD, styrelseledamöter och revisorer medverkat till samma skada var det enligt de nu behandlade förarbetena av särskild betydelse att hänsyn kunde tas till graden och arten av de olika personernas medverkan.99 Jämkning enligt bestämmelsen aktiebolagslag kunde alltså endast ske vid ringa vårdslöshet och var utesluten vid brottsligt handlande. Möjligheterna till jämkning utvidgades i 1975 års 97NJA II 1946 s. 186 f. 98NJA II 1946 s. 185. 99NJA II 1946 s. 187. Enligt den nya lydelsen kunde jämkning ske efter vad som var skäligt med hänsyn till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och omständigheterna i övrigt.100 I förarbetena framhålls att skuldgraden ska beaktas och att jämkning därför i allmänhet inte ska ske i fråga om uppsåtligt handlande som är brottsligt.101 Förutom en språklig justering (handlingens beskaffenhet har ändrats till handlingens art) överensstämmer den nu gällande jämkningsbestämmelsen med den aktiebolagslag.102 Vid översynen av aktiebolagslagen övervägdes om det fanns behov av att förändra bolagsorganens skadeståndsskyldighet.103 Regeringen hänvisade då till att de associationsrättsliga skadeståndsreglerna syftar till att ge ett tydligt och effektivt incitament för styrelseledamöterna att fullgöra sina uppgifter, som regelverket bör ge möjlighet att ta hänsyn till vad som är skäligt för att undvika orimliga skadeståndsanspråk. När det gäller ansvaret gentemot tredje man skulle vidare beaktas att kretsen av ersättningsberättigade, t.ex. aktieägare och borgenärer, kan vara stor och att de ersättningsbelopp som aktualiseras kan bli betydande. Regeringen framhöll dock också att den som avser att köpa aktier i ett bolag eller på annat sätt träda i förbindelse med detta har rätt att lita på att bolagsorganen fullgör sina lagliga skyldigheter, t.ex. vid upprättande av årsredovisning. Skadeståndsansvaret syftar också till att inskärpa organföreträdarnas ansvar för sådana uppgifters riktighet. En rimlig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande kan enligt motivuttalandena göras inom ramen för gällande jämkningsbestämmelser.104 De närmare kriterierna för när jämkning bör komma ifråga överlämnades till rättstillämpningen.105 Som nämnts finns jämkningsbestämmelser även i skadeståndslagen. Enligt 6 kap. 2 § skadeståndslagen kan, om skyldigheten att utge skadestånd är oskäligt betungande med hänsyn till den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden, skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt, varvid även den skadelidandes behov av skade- 1975:103 s. 541. 1975:103 s. 541. 2004/05:85 s. 896. 1997/98:99 s. 186 ff. 1997/98:99 s. 191. 1997/98:99 s. 192. ståndet och övriga omständigheter ska beaktas. Skadestånd med anledning av bland annat ren förmögenhetsskada kan enligt 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen också jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Enligt tredje stycket i samma paragraf ska jämkning då ske efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Som redogjorts för ovan vilar jämkningsregeln i 29 kap. 5 § aktiebolagslagen och den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 § skadeståndslagen på samma intresse, nämligen att undvika oskäliga resultat. Viss ledning för tolkningen av bestämmelsen aktiebolagslagen torde därför kunna hämtas från motiven till den allmänna skadeståndsrättsliga jämkningsregeln.106 4.9.2Allmänt om jämkning enligt aktiebolagslagen Som redogjorts för ovan kan jämkning enligt 29 kap. 5 § ABL ske efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Det är fråga om en sammanvägd bedömning av de olika jämkningsgrunderna. Jämkning kan som nämnts också ske på grund av den skadelidandes medvållande (NJA 1998 s. 734). Jämkningsbestämmelsen är avsedd att tillämpas i undantagsfall för att förhindra klart oskäliga resultat.107 Jämkning av skadestånd innebär ett avsteg från utgångspunkten om skadelidandes rätt till full kompensation för sin skada och det måste finnas starka skäl för att begränsa skadelidandes rätt till ersättning. Jämkning ska ske efter en avvägning mellan olika intressen i det enskilda fallet, varvid ansvaret kan anpassas och skadeståndsrättsliga synpunkter om reparation, prevention och riskfördelning kan beaktas med den tyngd de har i det enskilda fallet eller den enskilda typsituationen.108 Nedan redogörs för de olika grunderna för jämkning, dvs. handlingens art, skadans storlek och omständigheterna i övrigt, i var sitt underavsnitt. 106SOU 1995:44 s. 249. 107NJA II 1946 s. 184 ff. och prop. 1975:12 s. 138. 1997/98:99 s. 191 f., , Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 17 och , Aktiebolagsrätt – fördjupning och komparativ belysning, 2015, s. 546. Med handlingens art avses i princip omständigheter hänförliga till den skadegörande handlingen. Därvid kan beaktas graden av oaktsamhet eller uppsåt. Även om jämkning inte är utesluten ens vid brott står det klart att utrymmet för jämkning är större om oaktsamheten är ringa. Vid mer klandervärda ageranden torde utrymmet för jämkning vara mer begränsat. Hänsyn till handlingens art ger utrymme för att beakta skuldgraden dels i en situation där skadevållaren genom endast mindre oaktsamhet orsakat en stor skada, dels där flera skadevållare medverkat till skadan och den oaktsamhet som ligger dem till last är ojämnt fördelad. Inom ramen för bedömningen av om ersättningsskyldigheten bör jämkas med hänsyn till handlingens art ska alltså den oaktsamhet som kan läggas den enskilde organledamoten till last ställas i relation till oaktsamhet hos andra personer som medverkat till skadan. Vid denna bedömning bör hänsyn tas till det uppdrag som åvilat envar av de medverkande på grund av hans eller hennes organställning.109 Som framgår av avsnitt 4.6.3 ska det vid bedömningen av revisorers skadeståndsansvar på grund av oaktsamhet vid fullgörande av revisorsuppdraget beaktas vad uppdraget består i. Inom revisorns ansvar faller att granska årsredovisning och bokföring samt bolagsledningens förvaltning. Om styrelsen och VD:n inte fullgör vad som ankommer på dem åligger det revisorn att påpeka bristerna. Med den uppgift som revisorn har kan man, när skada uppkommit på grund av revisorns agerande, i regel räkna med att de bolagsorgan som ansvarar för upprättande av årsredovisningen, organisationen av bokföringen och svarar för förvaltning har medverkat till skadan (se NJA 2006 s. 136). Att styrelseledamöter och/eller VD har åsidosatt sina skyldigheter utgör alltså i de flesta fall en nödvändig förutsättning för att frågan om revisorns skadeståndsansvar över huvud taget ska aktualiseras. Ansvaret kan sägas vara accessoriskt. Jämkning med hänsyn till att det inte är revisorn utan bolagsledningen som orsakat felaktigheter i underlaget för granskningen skulle leda till att det som huvudregel alltid finns skäl att jämka 109 NJA II 1946 s. 187. Se även NJA 2006 s. 136. Enbart den omständigheten att det är andra bolagsorgan som orsakat den ursprungliga skadan har i doktrin inte ansetts tillräcklig för att jämkning bör ske av revisorns skadeståndsansvar.110 Den anförda ståndpunkten grundas på de olika uppgifter som de olika bolagsorganen har. Det är ett oaktsamt åsidosättande av granskningsuppdraget som aktualiserar skadeståndsansvaret för revisorn. Bolagsledningens föregående culpa är inte direkt kopplad till revisorns uppdrag utan i stället parallellt. Utrymmet för att jämka revisorers skadeståndsskyldighet med hänvisning till andra organledamöters medverkan till skadan har därför i stället ansetts kräva att revisorns åsidosättande framstår som mindre klandervärt än övriga organledamöters handlande. Jämkning har ansetts kunna komma i fråga främst i sådana fall då bolagsledningen agerat i vart fall grovt oaktsamt och revisorns åsidosättande av god revisionssed är ringa, t.ex. på grund av att agerandet varit svårt men inte omöjligt att upptäcka vid en tillräckligt noggrann revision.111 Vid bedömningen av om skadeståndet bör jämkas ska vidare skadans storlek beaktas. Skadans storlek bör ställas i relation till handlingens art på så vis att det kan finnas skäl för jämkning om ett oaktsamt men ändå mindre klandervärt beteende orsakat en mycket stor ekonomisk skada.112 Att jämkning motsatsvis i allmänhet inte bör ske om ett mycket klandervärt agerande orsakat en mindre skada synes närmast självklart; ett sådant skadeståndsansvar skulle knappast framstå som oskäligt. Huruvida en mycket omfattande ersättningsskyldighet ensamt kan utgöra grund för jämkning är mer osäkert. Det kan dock noteras att Hovrätten för i Prosolviafallet inte ansåg att skadeståndets storlek ensamt utgjorde grund för jämkning.113 110Diamant, JT 2006/07 s. 165 ff. 111Diamant, a.a. s. 165 ff. Jfr Svernlöv, JT 2013/14 s. 682 ff. 112Se NJA II 1946 s. 186 och prop. 1975:103 s. 540 ff. 113Hovrätten för Västra dom i mål T 4207-10. Skadegörarens och skadelidandes ekonomiska ställning När det gäller omständigheterna i övrigt kan återknytas till de ovan nämnda förarbetsuttalandena till aktiebolagslagen om att hänsyn bör kunna tas till såväl den skadelidandes som den ersättningsskyldigas ekonomiska ställning. Att även dessa omständigheter beaktas har ansetts berättigat såväl av hänsyn till betydelsen av skadeståndets preventiva verkan som av sociala skäl.