sou · H4B344 · 2016-06-20 00:00:00 — Det tar i genomsnitt en hel månad innan allmosorna täcker utläggen för själva resan. Först en längre vistelse ger det överskott som varit själva poängen med besöket. Att sitta vid gatan i alla väderlekar innebär uppenbara hälsorisker. Själva övernattningen är ännu svårare för de flesta; många måste ligga ute även under de kallaste nätter. Många av dem vi möter har fått hjälp att skriva en vädjan på en bit wellpapp, ofta med ett tummat foto på barn. Det är just barnen de talar om när man får kontakt. ”Det är för deras skull vi är här”, säger i stort sett alla, särskilt kvinnorna. De är oroliga för hur barnen där hemma har det, nu omhändertagna av far- eller morföräldrar eller andra släktingar. En hel del av dessa besökande EU-medborgare har återvänt hem tidigare än planerat – utan de pengar de hoppats kunna ta med sig för barnens framtid. En del därför att hälsan inte klarat påfrestningarna, men många också av rädsla. Efter den sannolikt anlagda branden i det provisoriska lägret i – som ledde till att en person dog och en annan blev svårt brännskadad – åkte flera hem. Hatbrotten mot dem som tigger har ökat. Extremister kartlägger var de tillfälliga uteboendena finns på sina hatsajter. I har gjorts flera försök att tända eld på och madrasser; i attackerades en familj med vattenspruta och senare med tillhyggen; i blev en kvinna skjuten i huvudet med luftgevär; och i angreps och misshandlades en familj som sov i en bil. De utsatta vill i de flesta fall inte anmäla övergreppen; de fruktar repressalier eller andra negativa konsekvenser. Klart är att okvädningsord, ”fingret” eller sparkar mot muggarna händer då och då. Till bilden hör också att vissa kriminella element från hemlandet har dykt upp och utövat utpressning mot dem som tigger. Trots alla påfrestningar har dessa EU-medborgare ändå kommit hit och många kommer även tillbaka för en ny period. Hur kommer det sig? Svaret ligger i deras verklighet där hemma. Romer i och flera andra europeiska länder är fortfarande berövade grundläggande mänskliga rättigheter. De befinner sig alltjämt långt efter majoriteten av befolkningen vad gäller utbildning, jobb, boendestandard och hälsa. I grunden handlar det om ren misär. Det uppskattas att av romerna inom EU lever i fattigdom Dessa akuta sociala problem griper in i varandra i en negativ spiral. Om man som barn inte får tillräcklig skolundervisning kommer man att missgynnas av arbetsmarknaden. Om man inte kan skaffa ett jobb kan man inte förbättra sitt boende. Dåliga boendevillkor påverkar i sin tur hälsan och barnens utbildning. Denna onda cirkel tenderar bestå genom generationerna. En aspekt måste prioriteras om misären ska brytas: skolgång. Många romska barn står fortfarande helt utanför de nationella utbildningssystemen. Även bland dem som skrivs in i skolan är bortfallet stort och studieresultaten är i allmänhet låga. Inte ens hälften av romerna i fullföljer och fortsätter studera på gymnasienivå. En förklaring till de utbildningsproblem som romska barn möter är att analfabetismen är så utbredd bland deras föräldrar. Det pekar på betydelsen av en utbyggd förskola. För barn som kommer från en bakgrund med begränsade studietraditioner kan ett förstärkt stöd under tidiga år vara till stor hjälp. Tyvärr är inte förskoleverksamheten gratis för familjerna på många platser. Många barn bor också där det inte finns några förskolor i närheten och med dyra och besvärliga transporter. Ett annat problem är den rutinmässiga placeringen av romska barn i särskolor eller specialklasser för elever med intellektuell funktionsnedsättning. Jag har i flera länder besökt skolor, bl.a. i , där romska barn nästan automatiskt blivit satta i klasser för elever med inlärningssvårigheter. Även uppenbart begåvade barn har drabbats av detta. för mänskliga rättigheter reagerade mot sådan segregation genom sitt beslut i fallet D.H. m.fl. mot Republiken , . hade visat att det var 27 gånger mer troligt att romska barn i Republiken blev placerade i särskolor eller specialklasser än andra barn. Domstolen fann att detta mönster av rassegregation stred mot (Artikel 14 om förbud mot diskriminering och Artikel 2 i Protokoll 1 om rätten till utbildning). Domstolen konstaterade att Republiken inte var ensam om sådana metoder. Diskriminering av romska barn i utbildningsväsendet har existerat i ett antal europeiska länder. Domstolen har också fattat fler beslut på detta område. fann den att grekiska myndigheter agerat i strid mot bestämmelserna i . De hade först misslyckats med att tillhandahålla undervisning för ett antal romska barn och hade därefter placerat dem i särskilda förberedande klasser. Kvalitativ undervisning för romska barn kräver undervisningsmaterial på deras modersmål. Även om det inte är enkelt, särskilt om man betänker det romska språkets dialektala variationer, måste det finnas en ambition att möta det behovet. Lärare behöver särskild skolning för att hantera mångfalden i klassrummet. Mer bör också göras för att rekrytera romsk personal för att undervisa och arbeta i skolan. finns det få romska lärare; antalet måste ökas. Försök med romska klassassistenter i en del skolor har visat sig ge positiva resultat. Det är också viktigt att skolan får närmare kontakt med romska föräldrar. De måste kunna känna sig välkomna inom skolsystemet. När det finns behov och de så önskar bör de också själva få möjlighet till grundläggande utbildning. Det finns en myt om att romer inte vill att deras barn går i skola. Det är en missuppfattning. De allra flesta av föräldrarna vill att barnen ska få utbildning, de är medvetna om att detta är ett villkor för ett bättre liv. Men de är oroliga över den mobbning och de trakasserier som deras barn inte sällan utsätts för. Av en slump råkade jag en gång uppleva en situation i en romsk by i som illustrerade just denna konflikt. En grabb kom hemspringande från skolan och sa gråtande att han aldrig, aldrig mer skulle gå till skolan. Han vill inte prata om det. Men det kom snart fram att han hade blivit beskylld för något ofog som han menade sig vara oskyldig till – och sen hade fått stryk av läraren. Det var tydligen inte första gången. Mamman var alldeles förtvivlad och vädjade gång på gång att han måste, måste gå tillbaka till skolan. Arbetslösheten bland romer är mycket hög i en rad länder. för mänskliga rättigheter (FRA) har uppskattat att bara en tredjedel av vuxna romer i EU-länderna har anställning. Romer får i många fall inga jobb även när de har utbildning, visar undersökningar gjorda i , Republiken , , och , av (). Diskrimineringen inom arbetslivet är endemisk, särskilt i men antalet arbetslösa romer är mycket högt i hela När romer får anställning, tenderar de jobben att vara serviceyrken inom det romska samhället. ERRC:s undersökningar visade att ett stort antal arbetssökande blev bortvalda därför att de rent visuellt kunde identifieras som romer. Många arbetsgivare medgav faktiskt att så var fallet. Även utbildade romer möter diskriminerande attityder när de söker arbete. En annan slutsats av undersökningarna var att de statliga arbetsförmedlingarna inte var till mycket hjälp. Fördomar och även uttalad rasism bland tjänstemännen härskade på vissa offentliga institutioner. Detta är desto mer beklagligt då romerna motarbetats av den ekonomiska utvecklingen . Deras traditionella yrken efterfrågas inte längre och många lider brist på formell utbildning. För den typen av problem behövs kompetenta och icke-diskrimi- nerande arbetsförmedlingar. Undersökningarna visade också att i de fall där romer har en anställning löper de risk att diskrimineras. En av fyra romer med anställning berättade att deras lön och andra villkor var sämre än för icke-romer med samma jobb. I land efter land i lever romska familjer i hälsovådliga miljöer. Jag har besökt fattiga och överfulla bosättningar i flera länder, som , , , och . Elektricitet, rinnande vatten och avloppssystem har antingen inte existerat eller varit otillräckliga, vilket gjort det näst intill omöjligt att upprätthålla ens den enklaste hygien. Jag har träffat mödrar som frågat hur de ska kunna skicka sina barn rena till skolan eller hur de kunde förväntas göra sina hemuppgifter under sådana omständigheter. Familjer som bott på mark där de saknat tillstånd, ställs inför enorma svårigheter. Romska familjer har med våld blivit vräkta från sina hem. I flertalet fall fattades beslutet av lokala myndigheter och familjerna erbjöds varken uppsägningstid eller något alternativt boende. Även i många fall när avhysningen blivit godkänd i domstol, står det klart att de genomförda vräkningarna stridit mot såväl europeiska som internationella normer för mänskliga rättigheter. Ett fall ägde rum i när den lokala polisen ”rensade” tre romska bosättningar med drygt ett hundra invånare. Bland de drabbade fanns sjuka människor, några med funktionsnedsättningar, gravida kvinnor och barn. Alla tvingades bort, men blev inte erbjudna alternativa bostäder. Deras hem jämnades sedan med marken. Liknande polisaktioner har genomförts i , , , , , och . I flera fall användes våld och rasistiskt språk. Ett argument som ofta förts fram för dessa vräkningar har varit planerna på modern bebyggelse i samma område. Men romska familjer blir sällan erbjudna platser i de nya bostadsområdena. Det finns oproportionerligt många romer bland de hemlösa eller de med mycket låg boendestandard. Sanningen är att det fortfarande finns romska getton och slumstäder på vår kontinent. Planerad stadsförnyelse fordrar ibland att människor måste flyttas. Sådana beslut kan givetvis vara berättigade, men åtgärderna måste planeras och verkställas i enlighet med normerna för mänskliga rättigheter. Normerna slår fast att tvångsförflyttning bara kan genomföras i exceptionella fall och då på ett rättssäkert sätt; alla som berörs måste få möjlighet att ifrågasätta beslutets legalitet inför domstol innan det sätts i verket. Man måste leta efter alternativ till tvångsförflyttning genom att uppriktigt rådgöra med de berörda och de måste bli erbjudna kompensation och annat lämpligt boende om tvångsförflyttningen visar sig vara oundviklig. Den kommitté som övervakar respekten för den Europeiska Sociala Stadgan har funnit att flera länder inte har skött sina åtaganden när det gäller romernas rätt till boende. för mänskliga rättigheter har avgjort att urusla boendeförhållanden kan innebära en kränkning av förbud mot omänsklig och förnedrande behandling. mot tortyr har antagit en liknande ståndpunkt. Även har uppmanat medlemsstaterna att upphöra med tvångsförflyttningarna och ersätta dem med överenskommelser byggda på samråd. Resultaten av dessa krav är minst sagt blygsamma. FRA har uppskattat att en tredjedel av alla romer inom EU i åldrarna 35–lider av hälsoproblem. Medellivslängden är betydligt kortare än den för majoritetsbefolkningen; i beräknas den vara kortare. Den statistiken pekar på djupa problem i den förebyggande och kurativa hälso- och sjukvården för romer. Ett problem är att en del romer inte har täckning av en sjukförsäkring (inom EU enligt FRA). Ett annat, besläktat, hinder är att barn växer upp utan födelseattest – i en formell mening existerar de inte – vilket orsakar svårigheter att få medicinsk behandling. Det finns också vuxna romer som saknar identitetshandlingar. Tiotusentals romer i är statslösa, inte minst som en följd av de politiska förändringarna i och uppdelningen av tidigare . Dessa personer, papperslösa i sitt eget land, har svårigheter när de söker sjukvård. Men där finns andra hinder är de rent byråkratiska. Jag har talat med romer i flera länder som berättar hur illa behandlade de blev när de sökte vård. De pekade på två huvudproblem: anti-romska fördomar och korruption. Även i situationer där vården i princip skulle vara fri avkrävdes de hjälpsökande betalning – som de inte hade råd med. Kvinnor drabbas särskilt av utestängningen från hälsovården. De alltför täta graviditeterna är en konsekvens. Kombinationen av usla och miljöfarliga boendeförhållanden, fattigdiet och brist på både förebyggande och akut sjukvård har skapat en svår hälsokris inom de romska samhällena. Antiziganismen – roten till misären och utanförskapet Det vore ett misstag att se fattigdomen bland romer som enbart ett socialproblem. Roten till utanförskapet med alla dess konsekvenser är antiziganismen. Det är de djupt rotade och vitt spridda fördomarna mot romer som är själva bränslet bakom den systematiska diskrimineringen. Det är ingen slump att romska barn – även de mest begåvade – automatiskt placeras i hjälpklass, att de utsätts för mobbning, att andra föräldrar flyttar sina barn från skolor med romska elever och att standarden på undervisningen för de som blir kvar försämras. Det är inte heller en tillfällighet att just romer har svårt att få jobb, att deras platssökande inte ger resultat när det framkommer att de är av romsk härkomst och att inte ens högt utbildade romer får anställning. Och att motivationen att studera därför undermineras bland romska ungdomar. Slump är det inte heller att elledningar och asfaltsbeläggning upphör när man närmar sig en romsk bosättning, att många romska familjer haft svårt att få lagfart för att säkerställa sitt boende eller att så många vräkningar – utan erbjudna alternativ – fortfarande utförs i europeiska länder. Inte heller är det en tillfällighet att romers genomsnittliga livslängd är så mycket kortare än majoritetsbefolkningens, att de ofta är utestängda från möjligheten till sjukvård – även i akuta fall, eller att många inte ens är täckta av en sjukförsäkring. Dessa fakta bildar ett antiziganistiskt mönster. I grunden handlar detta om djupt fördomsfulla attityder och falska myter med rötter i rasbiologiska teorier och nazistiskt tankegods som alltför sällan blottläggs. Det är sådana föreställningar som ledde till att hundratusentals romer mördades under trettio- och fyrtiotalen av nazister och fascister. I vissa europeiska länder utplånades nästa hela den romska befolkningen. Men rötterna går ännu längre tillbaka. I var romerna slavar , ända då slaveriet formellt avskaffades. Även andra länder har en skamlig historia av förtryck av denna minoritet, inklusive massmord och deportationer. Övergreppen i under belystes i den vitbok som publicerades . Vi européer måste sätta punkt för dessa systematiska kränkningar en gång för alla. Själva ordet betyder människa. Romer är människor, de har mänskliga rättigheter. , ordförande i mot antiziganism Debattartikel publicerad i Socialmedicinsk tidskrift, Vol 92, Nr 3 (2015): ”Den nya utsattheten – om EU-migranter och tiggeri”. Se tiggande romer som människor Det är skillnad mellan att tackla orsakerna till tiggarnas misär och utanförskap och att rikta åtgärder mot dem i syfte att vi ska slippa se dem. En helt avgörande skillnad – om moral och människosyn. ”Tiggeriet måste stoppas”, kräver nu politiker från olika partier. Det kan ge intryck av en framväxande enighet om vår hållning till dessa besökare från och . Men så är det inte. I själva verkat är opinionen i djupt polariserad i just denna fråga. Frivilliga organisationer och grupper försvarar romernas mänskliga rättigheter. Det är skillnad mellan att tackla orsakerna till dessa människors misär och utanförskap och att rikta åtgärder mot dem i syfte att vi ska slippa se dem. En helt avgörande skillnad – om moral och människosyn. De som propagerar för förbud eller andra repressiva åtgärder talar om ett samband mellan tiggandet och kriminalitet. De är inte bekymrade över den mängd av brutala hatbrott som besökarna utsatts för av lokala extremister. De försöker i stället stämpla de som tigger som kriminella. var först ut med krav på förbud mot ”det organiserade tiggeriet”. I valstugorna förklarades det försåtliga budskapet mer konkret: de som tiggde påstods vara kopplade till den organiserade brottsligheten. Partiets förnyade kampanj vilar på samma försåtliga grund. Tyvärr har använt en snarlik formulering och krävt åtgärder mot själva ”organiserandet” av tiggandet. Igen, intrycket var att hon antydde att de som tiggde, frivilligt eller ofrivilligt, var kopplade till den organiserade brottsligheten. Att den egentliga organiseringen av besöken här, inklusive tiggandet, i de allra flesta fall gjordes helt lagligt inom familjerna, det försvann i hennes plädering. Talet om ”organisering” har följts av en annan slogan med samma måltavla: ”Alla måste följa lagen”. Denna truism riktas mot de tiggande besökare som övernattar på olämpliga ställen – i provisoriska kojor i någon skogsdunge, under någon vägbro eller i en skrotbil eller enkel husvagn som inte kan långtidsparkeras. Bilden är att de skräpar ned på ett sätt som inga andra skulle tillåtas göra. Ilskan över dessa olagliga boenden har vuxit och därmed kravet på snabbare, effektivare avhysningar. Nuvarande justitieministern utlovade en utredning om hur själva beslutsprocessen för sådana vräkningar ska kunna förenklas och redan – innan något beslut om ändrade regler tagits – kommer rapporter om hur kronofogdemyndigheten i ”förenklat” ingripandena. Förkortade varsel, ingen information om möjlighet att överklaga, liten tid för de utpekade att själva hinna packa och dra vidare. I ett fall försvann insulin och annan livsviktig medicin under vräkningarna. Självfallet måste det finnas möjlighet att hindra människor att slå läger varsomhelst. De som övernattar i dessa provisoriska boenden hoppas på lagliga alternativ. Sådana har faktiskt också organiserats i en rad kommuner i landet, med hjälp av frivilligorganisationer. Men i har sådana härbärgen inte räckt till eller hämmats av begränsande regler om antalet övernattningar. Den egentliga frågan handlar om huruvida samhället ska erbjuda lagliga alternativ där besökare ska kunna parkera en husvagn, resa ett tält eller få tillgång till ett tillfälligt ”tak över huvudet”. Det är ett krav som reses av en rad kyrkliga och andra frivilligorganisationer med humanitär inriktning. Respekten för mänskliga rättigheter skulle kräva att inga avhysningar genomförs utan ett rimligt alternativ för boendet, om än av tillfällig karaktär. Att detta inte ses som en självklarhet beror uppenbart på den dolda föreställningen om att varje medmänskligt, positivt steg bara skulle uppmuntra fler romer och andra fattiga besökare att ta sig hit från vissa EU-länder. I de slutna rummen, även inom de demokratiska partierna, viskas det om risken för en massinvasion. Vi som relaterat till besökarna och som rest i deras hemländer har en annan bild. Det är situationen där hemma som är den helt avgörande faktorn bakom de desperata besöken i andra länder. Att fler kommit just hit hänger samman med den ekonomiska krisen i södra och på de stängda dörrarna i vissa andra länder. Det är förstås positivt att vi reagerar när vi konfronteras med den avgrundsdjupa misären, att vi inser klyftan mellan oss och dem. Frågan är bara om vi kan hantera vår reaktion med full respekt för den människa som kommit på besök. Eller om vi gömmer oss bakom klichéer om att vi skulle förnedra dem genom att möta dem med medmänsklig genorisitet. Det kommer att ta innan resultat kommer av de reformer som – också med EU:s hjälp – äntligen diskuteras i hemländerna. Vad som krävs av oss är att stödja de försöken, att faktiskt se besökarna som medmänniskor och att visa ett mått av tålamod. Klarar vi det? , ordförande i mot antiziganism Debattartikel publicerad i ETC, . Antiziganism handlar om myter – inte om romer svarar och på debattinlägg i förra numret av Feministiskt perspektiv. De menar att begreppet antiziganism syftar på majoritetssamhällets föreställningar om zigenare snarare än på romer, även om dessa rasistiska idéer drabbar romerna. Vidare menar undertecknarna att det finns ett brett stöd hos romska organisationer både nationellt och internationellt för att samla arbetet mot rasism mot romer under denna beteckning. från Unga Romer skriver i en debattartikel i perspektiv att ordet antiziganism är ”rasistiskt, kränkande och mobbande”. Han uttrycker också besvikelse över att vi inte har hörsammat hans förslag om att använda ordet ”antiromism” och menar att gör mer skada än nytta genom att driva användandet av begreppet antiziganism. Vi har vid ett flertal tillfällen pratat med om begreppet antiziganism, bland annat på möten som Kommissionen mot antiziganism har anordnat. Vid dessa möten har vi diskuterat hans argument och vi respekterar givetvis hans åsikt om att antiziganism upplevs som kränkande. Vi respekterar också att Unga romer hellre använder begreppet antiromism. Vi har dock valt att fortsätta att använda ordet antiziganism för att beskriva den rasism som slår mot romer. Med antiziganism menas den särskilda rasistiska struktur, ideologi och de fientliga fördomar som drabbar romer. Antiziganismen kränker principen om människors lika värde och rättigheter. Den bygger på en ojämlik värdering av människor och bidrar till en ojämlik fördelning av makt och resurser. Begreppet har bildats i analogi med ordet ”antisemitism”, det vill säga fientlighet och fördomar mot judar. Det är dessutom vedertaget i många internationella sammanhang. Antiziganismen handlar egentligen inte om romer. Den handlar om majoritetssamhällets föreställningar om romer, eller snarare om ”zigenare”, därav slutledet ”-ziganism”. Myterna om ”zigenarna” har tagit sig väldigt många olika uttryck historiskt, till exempel att ”zigenarna” skulle vara särskilt stöldbenägna, opålitliga, kidnappa barn och så vidare. Vi vill betona att dessa myter är helt verklig- hetsfrånvända och inte har något med romer att göra! Med begreppet antiziganism lägger vi fokus på majoritetssamhällets fördomar och den rasistiska strukturen, istället för att fokusera på romer. De antiziganistiska myterna har en historisk kontinuitet. ”Zigenare” är, liksom skriver, ett rasistiskt begrepp och ett äldre ord som förr (men även ) användes nedlåtande om romer. Begreppet antiziganism innehåller därför på det sättet en påminnelse om den historiska diskrimineringen av romer. Kommissionen mot antiziganism är en kommitté som är tillsatt av regeringen. Vårt uppdrag är att ”åstadkomma en kraftsamling i arbetet mot antiziganism”. Ett av våra mål är att göra antiziganismen och dess konsekvenser kända för en bred allmänhet. Majoriteten av ledamöterna i kommissionen är romer. Kommissionen har också genomfört omfattande konsultationer med romer, där begreppet antiziganism diskuterats. Vår uppfattning är att majoriteten av romer anser att begreppet är användbart för att beskriva den rasism många romer upplever i sin vardag. Ett arbete för romers rättigheter är angeläget, brådskande och nödvändigt. Antiziganismen som drabbar romer är mycket omfattande. Den betraktas som legitim och begränsar kraftigt romers livsvillkor och mänskliga rättigheter. Vi vill gärna fortsätta att fokusera på att tillsammans motverka den rasismen, oavsett vilka ord vi än använder för att omnämna den. , ordförande i mot antiziganism , ledamot i mot antiziganism Debattartikel publicerad i Feministiskt Perspektiv, . Tackla orsakerna till misären Många frågar vilka åtgärder som krävs för att hjälpa de tiggande besökarna i våra städer. Här är några alternativ till de repressiva förslag som dominerat debatten, skriver , ordförande i mot antiziganism. Vår hållning till de fattiga EU-medborgare som vi ser tigga i vår stadsmiljö handlar i grunden om vår människosyn. Ingen vill se dem där, men frågan är hur det ska kunna undvikas. Från flera håll kommer krav på förbud mot tiggeri eller andra repressiva åtgärder. Det är de förslagen som dominerat i medierna. Men det finns en annan opinion. Den fokuserar på själva orsakerna till varför människor kommer hit i desperat flykt undan misären där hemma. Och försöker göra något konkret och aktivt för att tackla de bakomliggande orättvisorna – i en anda av medmänsklighet. En rad frivilliga organisationer arbetar i besökarnas hemländer, främst i och , för att bidra till de nödvändiga reformerna där.