sou · H4B339 · 2016-05-31 00:00:00 — För den föreslagna polisutbildningen borde mot denna bakgrund gälla särskilda krav på laglydnad, vissa medicinska krav och krav på körkort för personbil. Vidare borde gälla särskilda krav på studier i svenska och samhällskunskap på gymnasienivån. Vissa av de krav som gällde vid antagningen till polis- utbildningen kunde emellertid slopas. Hit hörde de nuvarande kraven på svenskt medborgarskap, de fysiska kraven i form av styrka, kondition och simning, de personliga egenskaperna samt svenskprovet. Genom att ta bort dessa krav borde skapas större förutsättningar att rekrytera kvinnor och personer med utländsk bakgrund. Det borde framhållas att vad gäller svenskt med- borgarskap fanns alltjämt ett sådant krav för att bli anställd som polis. För polisutbildningen fanns en särskild ordning för frågor om avskiljande av studenter från utbildningen och för disciplinära påföljder. Sådana frågor föreslogs framledes i stället avgöras i den ordning som gällde för universitet och högskolor. Med dagens utbildningssystem fanns enligt utredningen en nära koppling mellan antagningen till polisutbildningen och den kom- mande anställningen som polis. Med en högskoleutbildning var det i stället de universitet och högskolor som anordnade utbildningen som antog studenterna. Rekrytering och anställning inom polisen kom därmed att se ut på samma sätt som för andra jämförbara yrkesområden. Studenter hade att efter avslutad utbildning söka sig till de polismyndigheter där det fanns behov av arbetskraft och hade i fråga om en specifik utlyst tjänst att konkurrera med sina medsökande. Polisens insatser kom därmed att behöva inriktas på en allmän marknadsföring av polisyrket och att locka studenter att söka de anställningar som var aktuella. Den föreslagna ordningen kom att leda till en sund konkurrens om anställningarna som polis, en konkurrens som saknades. En än större konkurrens kunde uppnås genom att utbilda ett något större antal personer än vad det finns behov av i polisverksamheten. Ett ytterligare skäl för en överutbildning skulle vara att den föreslagna utbildningen skulle kunna komma att locka studenter som genomgick hela eller delar av utbildningen utan att ha för avsikt att ta anställning som polis. Utgångspunkten för den föreslagna polisutbildningen var att grundutbildningen till polis skulle vara gemensam för alla stu- derande. Centralt för det ställningstagandet var att grundutbild- ningen skulle syfta till att den som anställts som polis efter godkänd polisexamen skulle vara verksam inom den så kallade akut- verksamheten. Inom ramen för polisverksamheten fanns emellertid en rad arbetsuppgifter som inte rymdes inom begreppet akutverksamhet. Hit hörde särskilt kvalificerad brottsförebyggande verksamhet och särskilt kvalificerad utredningsverksamhet. Den kompetens som krävdes för att lösa sådana arbetsuppgifter kunde inte tillgodoses enbart genom rekrytering av personer med en polisiär grund- utbildning. Behovet av specialister borde tillgodoses dels genom att personer med polisexamen gavs möjlighet att studera vidare på en högre nivå inom högskolan, dels genom att personer med redan befintliga specialistkunskaper gavs den utbildning som behövs för att arbeta inom polisen. Genom en specialistutbildning tillgodosågs polisens behov av kvalificerad kompetens inom områden som exempelvis underrättelseverksamhet och utredningsverksamhet avseende miljöbrottslighet, ekonomisk brottslighet, kriminalteknik samt förundersökningsledning. Specialistutbildningen föreslogs bli en ettårig, motsvarande 60 högskolepoäng, högskoleutbildning på avancerad nivå med en särskild examen, specialistpolisexamen. För de studerande som saknade polisexamen skulle utbildningen därtill omfatta en halv termins studier, motsvarande 15 högskolepoäng, vid den grundläggande polisutbildningen. För tillträde till utbild- ningen skulle krävas en tidigare högskoleexamen, antingen i form av en polisexamen eller en annan examen med exempelvis samhälls- vetenskaplig, juridisk, ekonomisk eller teknisk inriktning. De till- trädeskrav som föreslogs gälla för polisutbildningen på grundnivå gjorde sig inte gällande för specialistutbildningen. Det skulle således inte ställas upp några medicinska krav eller krav på körkort för personbil. Däremot borde samma krav på laglydnad gälla även för tillträde till specialistutbildningen. De som genomgått specia- listutbildningen utan en tidigare polisexamen borde kunna anställas som poliser, naturligtvis med de begränsningar i fråga om arbets- uppgifter som följde med en specialiserad utbildning. Med förslaget skulle därmed i kunna rekryteras den första polismannen med funktionshinder eller en kronisk sjukdom, omständigheter som annars hade utgjort hinder för en anställning som polis. Med det förslag som redogjorts för här skapades enligt utred- ningen möjlighet till en ny plattform för den framtida polis- forskningen. Förutom att forskningen var eftersatt saknades en naturlig koppling mellan forskningen och polisutbildningen samt därmed i förlängningen till polisverksamheten. Det var därför i samband med utvecklingsarbete inom polisen svårt att som stöd i arbetet använda vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Exempel på tänkbara områden för sådan forskning var effekter av olika typer av polisiära åtgärder, polisens arbetsmiljö och polis- organisationers utveckling och karaktär. Möjligheter att komplettera en äldre polisutbildning Vad gällde värdet av en äldre polisutbildning inom ramen för ett högskolesystem borde det enligt utredningen vara möjligt för en polis med en äldre polisutbildning att genom kompletterande studier vid högskolan erhålla den föreslagna polisexamen. De kunde därigenom också få tillträde till den föreslagna specialist- utbildningen. Den nuvarande polisutbildningen framstod vid en jämförelse med motsvarande högskoleutbildningar som en relativt dyr utbildning. Utbildning av poliser inom ramen för högskolan borde därmed kunna ske till en lägre kostnad jämfört med dagens polisutbildning, trots att utbildningstiden föreslogs bli längre. 3.5.3Remissinstansernas synpunkter på förslagen i Framtidens polisutbildning En övervägande del av remissinstanserna ställde sig bakom de analyser som presenterades i delbetänkandet och de förslag som las fram i slutbetänkandet. En övervägande del av remissinstanserna tillstyrkte också förslaget på att polisutbildningen skulle vara en högskoleutbildning. I det sammanhanget anslöt sig majoriteten av remissinstanserna till utredningens bedömning att ett genom- förande av polisutbildningen som högskoleutbildning skulle leda till en bredare rekrytering som skulle ge en högre grad av jäm- ställdhet och ökad mångfald. En majoritet av remissinstanserna tillstyrkte utredarens förslag att införa en treårig yrkesexamen på grundnivå. Flertalet av remiss- instanserna tillstyrkte även förslaget att utöka praktikperioden och att denna skulle varvas med teori. Även om remissutfallet var starkt för förslaget framförde flera instanser att denna förändring kom att ställa stora krav på den mottagande myndigheten och att det kvarstod frågor kring bland annat innehållet . Exempelvis polisstyrelsen i och ansåg att förslagen om den verksamhetsförlagda utbildningen borde utredas vidare. Även förslaget om specialistutbildning tillstyrktes av majori- teten. Utredningens förslag kom inte att genomföras. 4Polismyndigheten och utbildningen till polisman I direktiven till utredningen slår regeringen fast att Polis- myndigheten har ett unikt och samhällsbärande uppdrag och därför har långtgående befogenheter, bl.a. genom polismans befogenhet att använda våld och tvång. I direktiven konstateras vidare att polisens arbete har blivit alltmer omfattande och komplext och att såväl polis- utbildningen som svensk polis som helhet genomgått omfattande förändringar sedan den senaste utredningen föreslog att polis- utbildningen skulle bli en högskoleutbildning.1 I det här kapitlet redogör vi kortfattat för uppdrag och organisation samt för strategiska initiativ. Vi redogör också kort för hur polisutbildningen är organiserad och genomförs.2 Enligt 1 § polislagen (1984:387) ska polisverksamhetens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt att tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. Polisverksamhet bedrivs förutom av också av Säkerhetspolisen. 1Framtidens polisutbildning (SOU 2008:39). 2Vi begränsar oss till att diskutera den delen av polisverksamheten som ansvarar för. och utbildningen till polisman Till huvuduppgifter hör, enligt 2 § samma lag, att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten övervaka den allmänna ordningen och säkerheten och ingripa när störningar har inträffat utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen fullgöra den verksamhet som ankommer på enligt särskilda bestämmelser. har dessutom ett antal andra arbetsuppgifter enligt särskilda bestämmelser. Det handlar t.ex. om att pröva an- sökningar om tillstånd av olika slag, att svara för tillsyn eller utred- ning av viss verksamhet och att ge andra myndigheter hand- räckning i vissa fall. Nya uppgifter kan tillkomma beroende på hur samhället ut- vecklas och vilka åtgärder riksdag eller regering anser att polisen behöver bidra med i anledning av det. får också, enligt 2 a §, bedriva särskilt person- säkerhetsarbete när det gäller vittnen och andra hotade personer. Enligt 6 § ska samarbeta med Säkerhetspolisen, , myndigheterna inom och med andra myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Som allmänna principer för polisingripanden stadgas i 8 § att en polisman som ska verkställa en tjänsteuppgift ska, med iakttagande av vad som föreskrivs i författningar, ingripa på ett sätt som är för- svarligt med hänsyn till syftet med åtgärden och övriga omständig- heter. Om tvång måste tillgripas, ska det ske bara i den form och den utsträckning som behövs för att nå det avsedda resultatet. En polisman som får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal, måste, enligt 9 §, rapportera det till sin 4 2 § 1 st. 5 polislagen. och utbildningen till polisman En polisman i får lämna rapporteftergift ”om brottet med hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet är obetydligt och det är uppenbart att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter”. I 10–24 d §§ regleras vissa befogenheter för polismännen. tillfälliga omhändertaganden, avlägsnanden m.m. särskilda befogenheter till husrannsakan och liknande åtgärder särskilda befogenheter i den skyddande och förebyggande verksamheten. På vilket sätt dessa åtgärder ska dokumenteras, och vad innehållet ska vara i dokumentationen regleras i 27–28 §§. I polisförordningen (2014:1104) regleras vilka som är behöriga att anställas som polisman, hur ledning och delegering av polis- verksamheten ska gå till och vilka skyldigheter som en anställd vid har när det gäller kontakter med allmänheten, rapporteringsskyldighet, arbetsskyldighet och skyldigheter . I kungörelsen (1969:84) om polisens användning av skjutvapen regleras under vilka förutsättningar och i vilka situationer en polisman får använda skjutvapen, vilken sorts skjutvapen som får användas och hur rapporteringen efter användning av skjutvapen ska gå till. En särskild förordning reglerar handläggningen av ärenden som rör brott som anställda inom polisen och vissa andra befattnings- havare (bland andra polisaspiranter) misstänks för.5 Även enligt vissa andra författningar har polismän och Polis- myndigheten särskilda befogenheter och skyldigheter. Det gäller t.ex. lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. 5 Förordning (2014:1106) om handläggning av ärenden om brott av anställda inom polisen och vissa andra befattningshavare. och utbildningen till polisman instruktion ger anvisningar om hur viss verksamhet ska bedrivas, bl.a. information till regeringen, den forensiska verksamheten, samordning, det internationella sam- arbetet, samverkan med andra myndigheter och organ, ledning och organisation m.m.6 Begreppet polisman och vissa andra relaterade begrepp gjorde en genomgång av vilka begrepp som användes i lagstiftning som rör polisen och identifi- erade en rad begrepp som man ansåg behövde ersättas.7 beslutade enligt regeringens förslag att begreppen polisen, polis och polisväsendet, som dittills använts i olika bety- delser, skulle ersättas med begreppen (eller Säkerhetspolisen) respektive polisman i de fall där det var uppenbart att något av dessa senare begrepp skulle användas.8 Begreppet polisen används sparsamt i officiell text och ska då beteckna och Säkerhetspolisen. Begreppet polisverksamhet ska användas för den verksamhet som bedrivs av och av Säkerhetspolisen. En polisman är, enligt 4 § polislagen (1984:387), en tjänsteman vid eller Säkerhetspolisen. I polisförordningen (2014:1104) föreskrivs att polisman är rikspolischefen, säkerhets- polischefen, biträdande säkerhetspolischefen, polismästare, polis- överintendent, polisintendent, polissekreterare, poliskommissarie, polisinspektör och polisassistent samt en polisaspirant under tjänst- göringstid vid Polismyndigheten.9 Begreppet polisman är centralt i regleringen av polisens befogenheter. Endast den som är polisman har enligt 10 § polis- lagen t.ex. rätt att bruka våld eller att gripa personer, beslagta föremål etc. Frågan om begreppet polisman bör bytas ut mot ett ord som är könsneutralt har diskuterats, senast i samband med de omfattande förändringar som gjordes av berörda författningar i samband med 6Förordningen (2014:1103) med instruktion för . 7En sammanhållen svensk polis. Betänkande av SOU 2012:13. 2013/14:110 s. 401. och utbildningen till polisman ombildningen av polisen. Regeringen ansåg att begreppet polisman borde behållas i författningstext eftersom det just är en tjänstetitel som är bärare av de mycket ingripande befogenheter som vissa polisiära befattningshavare har. Det är viktigt att det inte råder någon tvekan om vem som på statens vägnar har rätt att bl.a. utöva våld mot medborgare. Det har vidare framhållits att begreppet polisman har använts som yrkesbeteckning på såväl män som kvinnor inom polisen som har en viss utbildning och tjänsteställning. Det finns många yrkesbeteckningar som avslutas med -man. Även om dessa från början endast avsåg män, beroende på att yrkena utövades av män, har de flesta med tiden kommit att bli könsneutrala beteck- ningar, det gäller t.ex. tjänsteman, ombudsman, rådman och nämnde- man. Det har inte ansetts finnas något ord som på ett enkelt och klarläggande sätt skulle kunna ersätta polisman i all författningstext. Ordet polis, som används i allmänt språkbruk betecknar ömsom organisationen, anställda vid polisen och enskilda polismän. Det har med andra ord inte ansetts ha den stringens som krävs i för- fattningstext. Av dessa skäl ansågs det att ordet polisman skulle behållas. Förutom huvuduppgifter enligt gällande för- fattningar ska myndigheten fortsätta med genom- förandet av den stora ombildning som påbörjades 2015.10 Fram till och med bestod Polisen av 21 polismyndigheter med geografiska ansvarsområden som mot- svarade länsindelningen samt och Statens krimi- naltekniska laboratorium. var chefsmyndighet för det kriminaltekniska laboratoriet. och Säkerhetspolisen utgjorde delar av även om Säkerhetspolisen i praktiken fungerade som en egen myndighet. ombildades de 21 polismyndigheterna och till en myndighet, . Vidare inrättades Säkerhetspolisen som en fristående myndighet. 10 Polisens årsredovisning 2015. och utbildningen till polisman kriminaltekniska laboratorium blev en avdelning inom Polis- myndigheten och benämns nu Nationellt forensiskt centrum. inrymmer också den Nationella operativa avdelningen, . har ett nationellt ansvar för att styra, utveckla och följa upp verksamheten och säkerställa enhetlighet. ska fungera som stöd för polisregionerna i olika typer av verksamheter och har mandat att besluta om insatser och resursförstärkningar i hela landet. ansvarar också för samordning och uppföljning av den myndighetsgemensamma särskilda satsningen mot grov och organiserad brottslighet. har flera viktiga arbetsuppgifter och det finns inom även flera andra avdelningar med för myndigheten viktig verksamhet. delas in i sju polisregioner med totalt 27 polis- områden och 95 lokalpolisområden. Varje region har en huvudort som utgör ett administrativt centrum. Polisregionerna har ett helhetsansvar för polisverksamheten inom sina respektive geografiska områden. Den operativa enheten i polisregionen ansvarar för den regionala krisberedskapen, insats- förmågan, ledningscentralen och för Polisens kontaktcenter. Ansvaret omfattar såväl utredningsverksamhet som brottsföre- byggande verksamhet och service, om inte annat bestäms i särskild ordning. Var och en av de 27 polisområdena ska leda, samordna, följa upp och analysera den operativa verksamheten i området. Bland polis- områdets ansvarsområden finns utredningsverksamhet som inte bör handläggas i lokalpolisområdena, t.ex. familjevåldsärenden och hatbrott samt samordning av planering av personal till ingripande- verksamheten och andra gemensamma åtaganden i regionen. De 95 lokalpolisområdena ska fungera som basen för polisens verk- samhet. Enligt målsättningen ska minst hälften av polisregionernas verksamhet bedrivas i lokalpolisområdena, nära medborgarna. och utbildningen till polisman var totalt 28 264 personer, varav 11 892 kvinnor och 16 372 män anställda vid . av dessa hade utländsk bakgrund.11 Av anställda per hade 19 903 grundutbildning till polisman eller motsvarande enligt äldre bestämmelser, medan 8 638 hade annan utbildning. Av polis- männen var kvinnor och män. Bland övriga anställda var förhållandet det omvända: kvinnor och män. Av polismännen hade utländsk bakgrund. Andelen personer med utländsk bakgrund bland de civilanställda var jämfört i befolkningen i sin helhet. Av polisaspiranterna hade 2015 utländsk bakgrund. Andelen kvinnor av samtliga polisaspiranter var . Andelen kvinnor av samtliga med chefsansvar har ökat och uppgick till 27 procent.12 har beslutat i enlighet med regeringens förslag i budget- propositionen , där regeringen slår fast att Polis- myndigheten har en central roll i arbetet för att nå målet att ska vara ett tryggt land att leva i.13 Det bästa sättet att minska det lidande som brottslighet leder till är att förhindra att brott begås. Detta kräver enligt regeringen ett strategiskt och målmedvetet brottsförbyggande arbete. är det centralt att fler brott ska upp. Ett antal för regeringen viktiga insatsområden, där Polis- myndighetens arbete spelar en viktig roll pekas ut i budget- propositionen , nämligen åtgärder mot den växande it-relaterade brottsligheten intensifierade åtgärder mot organiserad brottslighet 11Den definition som används är den som använder sig av: Personer med utländsk bakgrund är utrikes födda eller inrikes födda med två utrikes födda föräldrar. 12Den korrekta termen som använder är ”i ledningskompetens”. 2015/16:1 Utgiftsområde 4 Rättsväsendet. och utbildningen till polisman arbete i socialt utsatta områden, bl.a. för att motverka rekry- teringen av unga personer till de kriminella nätverken och motverka den negativa utvecklingen genom samarbete mellan olika myndigheter ett strategiskt arbete mot terrorism bemötandet av personer som utsatts för brott förstärkta insatser för att motverka våld, hot och förföljelse förbättrat skydd mot sexualbrott åtgärder mot hatbrott och brott mot yrkesgrupper av särskild betydelse för demokratin. Regeringen menar, i sin analys av verksamhetsresultaten , att det går att utveckla arbetet för att åstadkomma förbättrade verksamhetsresultat. Det gäller bl.a. det brottsförebyggande arbetet, uppföljning och utvärdering av de insatser som genomförs, insatserna på brottsutredningsområdet och insatserna för infor- mation och stöd till brottsdrabbade. har en stor och viktig del i detta arbete. Vidare, menar regeringen enligt nämnda proposition, måste rättsväsendets arbete med att förebygga och beivra brott utvecklas kontinuerligt, med kunskap som grund. Verksamheterna måste an- passas efter de förändrade förutsättningar som teknikutvecklingen och den ökade globaliseringen medför. För att säkerställa att Polis- myndigheten har den kompetens som krävs för att utföra sitt uppdrag behövs en utbildning med tydlig förankring i vetenskap och beprövad erfarenhet, påpekar regeringen. Arbetet på i praktiken Variationen inom polisyrket är stor och arbetsuppgifterna många. De flesta polismän arbetar antingen i yttre tjänst eller inom den brottsutredande verksamheten. Inom ingripandeverksamheten arbetar poliser i yttre tjänst med att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, omhänderta de larm som inkommer från allmänheten, ingripa mot pågående och utbildningen till polisman brottslighet, vidta utredningsåtgärder och hålla förhör, ge brotts- offer hjälp och stöd samt bedriva planlagt brottsförebyggande arbete. Kommunpoliser och områdespoliser arbetar långsiktigt och kontaktskapande inom ett givet närsamhälle för att förebygga och bekämpa brott i nära kontakt med medborgarna och andra sam- verkansparter såsom kommuner, föreningar, skolor etc. Polismän i yttre tjänst arbetar vanligtvis i uniform och patrullerar i bil eller till fots med uppgift att bland annat vara synliga och tillgängliga för medborgarna. Polismän som arbetar inom den brottsutredande verksamheten arbetar primärt med att utreda brott. I arbetet kan ingå att leda förundersökningar, hålla förhör med vittnen, målsäganden och misstänkta och hantera annan bevisning. Den brottsutredande verksamheten omfattar också forensiska undersökningar, brotts- platsundersökningar, spaningsverksamhet etc. Inom förekommer också ett stort antal polis- män med specialistkompetenser. Där ingår hundförare, polisflyget, nationella bombskyddet, finanspolisen, insatsverksamheten, fjäll- räddare, dialogpolis, supporterpolis, , riksmord- kommissionen, gärningsmannagruppen, krigsbrottskommissionen, sjöpolisen och supporterpolisen. bedriver också internationell verksamhet, som innefattar operativt polissamarbete inom ramen för brotts- utredningar, strategiskt polissamarbete på övergripande nivå, ut- vecklingssamarbete som innebär att svensk polis inom ramen för internationella insatser stödjer utländska polisorganisationer under utveckling, freds- och säkerhetsfrämjande verksamhet och så det nämnda arbetet med internationellt efterlysta. Säkerhets- polisen anställer också personer med grundutbildning till polisman. En enskild polisman har alltså ett mycket stort potentiellt arbetsområde som utbildningen ska förbereda denne för. Som vi redogjort för i kapitel 3, gjorde Utredningen om den framtida polisutbildningen en analys av vilka krav som skulle ställas på polisen och polismännen, vilket de redovisade i och utbildningen till polisman delbetänkandet Framtidens polis (SOU 2007:39). Analysen foku- serade på hur kraven på polisverksamheten och därmed polisen skulle kunna komma att förändras jämfört med situationen 2007. Utredningens tidsperspektiv sträckte sig till 2020 men när det gällde demografi och ekonomi skulle analysen, menade man, ses i ett längre perspektiv. Däremot, påpekade man, var det inte möjligt att på vissa områden bedöma samhällsutvecklingen och därmed inte heller förbereda sig inför kommande förändringar. Utredningen tyckte sig dock med relativ säkerhet kunna urskilja några trender en allt äldre befolkning en allt glesare glesbyggd med ökad koncentration av äldre och en växande befolkning kring storstäderna en fortsatt segregation, framför allt i utsatta bostadsområden i storstäderna en fortsatt globalisering och internationalisering medborgare som i allt högre utsträckning blir ifrågasättande i sina kontakter med myndigheterna och allt mer intoleranta mot störningar i samhället