sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — 7.2.2Införande av nya straffrättsliga bestämmelser vid utnyttjanden av annan i andra fall I avsnitt 4 har vi föreslagit att det ska införas två nya straffrättsliga bestämmelser om utnyttjande av annans nödläge i 4 kap. 3 § BrB och om otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan i 9 kap. 10 a § BrB. De nya bestämmelserna kommer till viss del vara tillämpliga vid gärningar där ingående moment skulle kunna utgöra exempel- vis misshandel eller olaga hot alternativt där gärningarna i sin helhet skulle kunna utgöra exempelvis ocker. I de delarna blir det alltså inte fråga om en utvidgning av det straffbara området även om straff- skalan blir mer adekvat för gärningarna. Bestämmelserna om utnyttjande av annans nödläge och otillbör- ligt ekonomiskt utnyttjande av annan innebär dock även en nykrimi- nalisering, eftersom den kommer att omfatta handlingar som tidi- gare inte, åtminstone inte i sin helhet, varit straffbelagda. Det är inte möjligt att med någon säkerhet uppskatta hur många förundersökningar, åtal, domstolsförhandlingar och slutligen lag- föringar som kommer bli resultatet av de nya bestämmelserna. Det- samma gäller för statens kostnader, särskilt som utredningarna som kommer ligga till grund för de nya brotten i flertalet fall förmod- ligen kommer ha sin grund i andra brott. Ökningen kommer dock enligt vår bedömning inte vara större än att kostnaderna för den- samma kan rymmas inom de befintliga anslagen för Polismyndig- heten, , de allmänna domstolarna och Kriminal- vården. Kostnaderna kan även komma att öka för det allmänna avseende behovet av att anlita fler offentliga försvarare och målsägandebiträ- den med anledning av ökade antal åtal och rättegångar. Vi bedömer dock att även dessa kostnader kommer att bli av relativt sett be- gränsad omfattning. I likhet med vad vi anfört om våra förslag om människohandels- brottet bedömer vi att även införandet av de två nya straffbestäm- melserna kan antas medföra vissa kostnader för information, ut- bildning och andra liknande insatser framför allt hos Polismyndig- heten och . Dessa kostnader bör dock rymmas inom befintliga anslag för respektive myndighet. Även i denna del anser vi att det är lämpligt att konsekvenserna följs upp efter att bestämmelserna varit i kraft . 7.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Bedömning: De lagändringar som vi föreslår kan förväntas leda till minskad brottslighet. Både ändringarna i människohandelsbestämmelsen och införandet av straffbestämmelserna om utnyttjande av annans nödläge och otill- börligt ekonomiskt utnyttjande av annan syftar till ett starkare straff- rättsligt skydd mot sådan kriminalitet i samhället. Ett viktigt syfte med en sådan straffrättslig lagstiftning är allmänprevention. Genom den normbildande och avskräckande effekt som kriminalisering rent allmänt kan antas ha kan det förväntas att våra förslag verkar avhållande och påverkar människor att avstå från att utföra oönskade handlingar. Våra förslag, särskilt kriminaliseringen av utnyttjande av annans nödläge och otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan, utgör även en tydlig markering av samhällets inställning i dessa frågor vilket kan förväntas påverka människors beteende i sådana situatio- ner. Förslagen är även en tydlig signal till andra aktörer i samhället att fortsätta att prioritera åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa sådan kriminalitet. Våra förslag bör vidare även förenkla tillämpningen av gällande rätt på området för både de brottsbekäm- pande myndigheterna och domstolarna, vilket i sin tur bör leda till ökad lagföring och en preventiv effekt genom minskad brottslighet. Bedömning: Våra förslag kommer inte att medföra några andra konsekvenser av de slag som anges i kommittéförordningen och förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning. Vi bedömer att våra förslag i huvudsak inte får några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större före- tag, eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen (jfr 15§ kommittéförordningen). När det gäller jämställdheten mellan kvinnor och män kan det framhållas att straffrättslig lagstiftning är neutral när skyddsintresset för varje straffbestämmelse bestäms. Detta gäller också de förslag som vi har lagt fram. Inom ramen för de skyddsintressen som finns för människohandel, utnyttjande av utsatta personers nödläge och otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan kan dock olika grupper få ett bättre straffrättsligt skydd beroende på hur utsatt gruppen generellt sett är. På så sätt bedömer vi att vissa särskilt utsatta grupper kommer att få ett förstärkt straffrättsligt skydd, vilket påverkar både jämställdheten mellan kvinnor och män och likabehandlingen av olika människor i en positiv riktning. Vidare bedömer vi att de skyldigheter som följer av anslutning till EU inte påverkas av förslagen i detta betänkande. På skäl som angetts i avsnitt 6 har vi föreslagit att våra lagförslag bör träda ikraft . Vi bedömer, som angetts ovan, att det i samband härmed kan finnas ett behov av vissa informations- insatser för olika aktörer, särskilt inom rättsväsendet. 8.1Förslaget till lag om ändring i (1962:700) 4 kap. Om brott mot frihet och frid 1 a § Den som, i annat fall än som avses i 1 §, med användande av ett otill- börligt medel, såsom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat motsvarande medel, rekryterar, transporterar, över- för, inhyser eller tar emot en person, med uppsåt att han eller hon ska exploa- teras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för människohandel till fängelse i lägst två och högst . Den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt döms för människohandel även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. Detsamma ska gälla för den som begår en sådan gärning om han eller hon varit oaktsam i förhållande till att den andra personen inte hade fyllt . Är ett brott som avses i första eller andra stycket mindre grovt, döms till fängelse i högst . Paragrafen straffbelägger människohandel. Övervägandena finns i avsnitt 3.7. Paragrafen har i vissa avseenden förändrats i sak. Änd- ringarna i första styckets inledning är avsedda att tydliggöra att varje otillbörligt medel i sig ensamt är tillräckligt för straffansvar, under förutsättning av att övriga rekvisit i bestämmelsen är upp- fyllda. Det finns således inget krav på att det ska föreligga något makt- förhållande mellan gärningsmannen och brottsoffret. Det finns, liksom tidigare, inte heller något krav på att exploatering har på- börjats för att brottet ska anses fullbordat. Vidare innebär ändring- arna i första stycket att det för straffbarhet är tillräckligt att gär- ningsmannen, utöver avsiktsuppsåt, haft insiktsuppsåt eller likgiltig- hetsuppsåt till utnyttjandet av offret. Ändringarna i andra stycket innebär att också den som vidtar en handelsåtgärd med exploateringsuppsåt mot en person som inte har fyllt ska dömas för människohandel även om något otill- börligt medel inte har använts om han eller hon varit oaktsam i för- hållande till att den andra personen inte hade fyllt . I första stycket redovisas de tre momenten – otillbörligt medel, handelsåtgärd och uppsåt att exploatera offret – som måste före- ligga för att ansvar för människohandel med personer ska komma i fråga. I stycket anges även uttryckligen att bestäm- melsen om människohandel är subsidiär till brottet människorov. För straffansvar krävs att handelsåtgärderna vidtas med använd- ande av ett otillbörligt medel, såsom olaga tvång, vilseledande, ut- nyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat motsvarande medel. Innebörden av både de otillbörliga medlen och handelsåtgärderna som sådana är oförändrad med undantag för annat motsvarande medel (som har ersatt begreppet annat sådant otillbörligt medel), se nedan. Med olaga tvång avses detsamma som i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § BrB, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig någon åtgärd. Rekvisitet vilseledande innebär för- medlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 § BrB. Med utnyttjande av någons utsatta belägenhet avses olika situationer där gärnings- mannen utnyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, t.ex. till följd av ett ekonomiskt skuldförhåll- ande eller ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Andra exempel är situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap, befinner sig i vanmakt, lider av intellektuell förståndsnedsättning eller någon sjukdom eller är beroende av narkotika. Med annat motsvarande medel (som har ersatt begreppet annat sådant otillbörligt medel) avses mot- svarande medel som de som uttryckligen nämnts i bestämmelsen. Det otillbörliga medlet ska göra så att handelsåtgärden kan komma till stånd. De otillbörliga medlen har som framgått i beskrivningen ovan delvis olika karaktär. Vissa medel bygger i huvudsak på tvång, bl.a. hot och våld, medan andra medel bygger på att det tilltänkta offret själv närmar sig exploateringssituationen efter att t.ex. ha fått fel- aktig information eller på att offrets begränsade handlingsfrihet ut- Varje otillbörligt medel är i sig ensamt tillräckligt för straff- ansvar. Gemensamt för samtliga otillbörliga medel är att de, åtminst- one i någon utsträckning, reducerar offrets fria vilja i relation till handelsåtgärden. Det uppställs inte något ytterligare krav på makt- förhållande eller kontroll av brottsoffret. Något generellt krav kan därför inte ställas på att offret i dessa situationer i praktiken inte har något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att under- kasta sig gärningsmannens vilja (jfr exempelvis vilseledande). Brottet är, liksom , fullbordat redan innan exploateringen har påbörjats, se närmare om detta nedan. De handelsåtgärder som omfattas av straffbestämmelsen är, lik- som tidigare, att rekrytera, transportera, överföra, inhysa eller ta emot en person. Med rekrytera avses olika förfaranden för att värva eller anskaffa en person. Med transportera avses både organisering av resa och själva framförandet av transportmedlet. Överföra avser olika förfaranden som utgör ett led i en förflyttning eller en över- föring av en person. Ett exempel är när gärningsmannen förmår offret att själv bege sig någonstans. Ett annat exempel är när gär- ningsmannen överlåter offret till en annan person. Med inhysa avses att gärningsmannen ger tillfälligt eller permanent boende åt offret. Rekvisitet tar emot innefattar både ett faktiskt mottagande och ett övertagande av offret. För straffansvar krävs, liksom tidigare, att det föreligger ett orsaks- samband mellan användandet av det otillbörliga medlet och handels- åtgärden. Vidare ska gärningsmannen ha vidtagit handelsåtgärderna med uppsåt till framtida exploatering. Även om gärningsmannens avsikt med sitt agerande inte var att exploatera annan, så ska han eller hon likväl dömas till ansvar om han eller hon har insiktsuppsåt eller likgiltighetsuppsåt till exploateringen (jfr tidigare krav på att åtgärden vidtagits i syfte att exploatera offret). Med exploatering avses liksom tidigare ett otillbörligt användande av offret. Det krävs, som tidigare nämnts, inte heller att exploa- teringen har påbörjats för att brottet ska anses fullbordat. Däremot kan en påbörjad exploatering beroende på omständigheterna antingen utgöra en del av människohandelsbrottet eller utgöra ett fristående utnyttjandebrott, exempelvis det av oss föreslagna brottet utnyttjande av annans nödläge i 4 kap. 3 § BrB. Med exploatering för sexuella ändamål avses alltjämt att offret är avsett att utsättas för sexualbrott eller utnyttjas för tillfälliga sexu- ella förbindelser, dvs. Här avses således alltjämt även exempelvis ett otillbörligt användande av offret för medverkan vid framställning av pornografiska alster eller medverkan i pornografisk föreställning. Innebörden av exploateringsformerna för avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete är också oförändrad. Annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den ut- satte har inte heller ändrats utan tar sikte på någon form av åtgärd som offret ska utföra eller underkasta sig i en situation där offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Gemensamt för dessa situationer som innebär nödläge är att offret befinner sig i en verkligt svår situation som inte är helt tillfällig eller övergående. Ett exempel på en verksamhet i en situation som inne- bär nödläge för den utsatte är när en person – utan att det är fråga om tvångsarbete – förmås arbeta under synnerligen svåra förhåll- anden till en mycket låg lön. Andra exempel är när en person för- mås att tigga eller stjäla. Ytterligare ett exempel är när en person förmås att avlägsna annat biologiskt material än organ, t.ex. vävnad såsom hud och brosk. Människohandelsförfaranden kan, som beskrivits ovan, ta sig uttryck på många olika sätt. Exempelvis kan en rekrytering av offer för exploatering för sexuella ändamål ske genom att offren förs bort mot sin vilja, men offren kan även vilseledas angående antingen arbetet i sig eller villkoren för detsamma. Inte sällan har offren fått uppfattningen att de ska utföra ett riktigt arbete under relativt goda förhållanden. I andra fall kan offren däremot vara införstådda med att det är fråga om t.ex. prostitution, men att de blivit lurade be- träffande villkoren härför. I de sistnämnda fallen har offren vanligt- vis i praktiken ett annat verkligt eller godtagbart alternativ till att underkasta sig gärningsmannens vilja. Deras fria och verkliga vilja i relation till handelsåtgärden har dock reducerats genom gärnings- mannens informationsövertag. Användningen av det otillbörliga med- let gör så att handelsåtgärderna kan komma till stånd. Motsvarande gäller även för de andra exploateringsformerna. Liksom tidigare saknar även offrets eventuella samtycke till den åsyftade exploateringen betydelse för den straffrättsliga bedöm- ningen, se avsnitt 3.7.5. Straffskalan, fängelse lägst två och högst , är oförändrad. Andra stycket innehåller liksom tidigare en särskild reglering i fråga om handel med personer som inte har fyllt . fall krävs inte att gärningsmannen har genomfört handeln med an- vändande av något otillbörligt medel. Någon ändring i detta avseende har inte gjorts. Den som rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person med uppsåt att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms således för människohandel även om inte något otillbörligt medel som anges i första stycket har använts. För straffansvar är det således tillräckligt att gärningsmannen vidtar en av de angivna handelsåtgärderna med uppsåt att exploa- tera offret för något av de angivna ändamålen. Genom tillägget i andra stycket har däremot straffansvaret ut- vidgats till att även gälla den som begår en sådan gärning om han eller hon varit oaktsam i förhållande till att den andra personen inte hade fyllt . Motsvarande reglering finns för vissa sexualbrott i 6 kap. 13 § BrB. Den bestämmelsen har i vårt delbetänkande (SOU 2016:42) föreslagits få den utformning som också återfinns här. Vid den oaktsamhetsbedömning som ska göras bör därför viss ledning kunna hämtas från den framtida tillämp- ningen av den bestämmelsen. När det gäller handel med barn hänvisas i övrigt till kommen- tarerna till första och tredje stycket. Tredje stycket, som reglerar straffskalan för mindre grova fall, är oförändrat. 3 § Den som, i annat fall än som avses i 1 och 1 a §§, med användande av ett otillbörligt medel, såsom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons ut- satta belägenhet eller annat motsvarande medel utnyttjar en person för sexu- ella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verk- samhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för utnytt- jande av annans nödläge till fängelse i högst . Är brottet att anse som grovt, döms för grovt utnyttjande av annans nöd- läge till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnytt- jande av annan. Den som begår en gärning som avses i första eller andra stycket mot en person som inte har fyllt döms till ansvar även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. Detsamma ska gälla för den som begår en sådan gärning om han eller hon varit oaktsam i förhållande till att den andra personen inte hade fyllt . Bestämmelsen är ny. Övervägandena finns i avsnitten 4.6 och 4.7. I paragrafens första stycke föreskrivs straffansvar för utnyttjande av annans nödläge för den som med användande av ett otillbörligt medel utnyttjar en person för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. I det andra stycket föreskrivs straff- ansvar för grovt utnyttjande av annans nödläge. I det tredje stycket regleras vad som gäller när någon begår en gärning som avses i första eller andra stycket mot en person som inte fyllt . I första stycket redovisas de två rekvisiten – otillbörligt medel och utnyttjande av offret – som båda måste föreligga för att ansvar för utnyttjande av annans nödläge med personer ska komma i fråga. I stycket anges även uttryckligen att bestämmelsen om utnyttjande av annans nödläge är subsidiär till brotten människo- rov och människohandel. Straffet för utnyttjande av annans nöd- läge är fängelse i högst . För straffansvar krävs att utnyttjandet sker med användande av ett otillbörligt medel, såsom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat motsvarande medel. Med otillbörligt medel avses samma medel som i straffbestäm- melsen om människohandel i 4 kap. 1 a § BrB. Även de otillbörliga medel som uttryckligen anges i bestämmelsen är desamma som i människohandelsbestämmelsen. De otillbörliga medlen är här hän- förliga till själva utnyttjandet som sådant (jfr människohandel där de otillbörliga medlen tar sikte på handelsåtgärden). Beträffande de otillbörliga medlen kan följande anföras särskilt. Med olaga tvång avses således sådana gärningar som regleras i 4 kap. 4 § BrB, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig någon åtgärd. Rekvisitet vilseledande innebär förmedlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestäm- melsen om bedrägeri i 9 kap. 1 § BrB. Med utnyttjande av någons utsatta belägenhet avses olika situationer där gärningsmannen ut- nyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, t.ex. till följd av ett ekonomiskt skuldförhållande eller ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Andra exempel är situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap, befinner sig i vanmakt, lider av intellektuell förståndsnedsättning eller någon sjukdom, eller är beroende av narkotika. Med annat motsvarande medel avses situa- tioner där gärningsmannen på andra sätt än vad som nämns i be- stämmelsen reducerar offrets fria och verkliga vilja. Varje otillbörligt medel är i sig ensamt tillräckligt för straff- ansvar. Gemensamt för samtliga otillbörliga medel är att de, åtminst- one i någon utsträckning, reducerar offrets fria vilja. Till skillnad från människohandel är brottet fullbordat först när utnyttjandet har påbörjats. För straffansvar krävs att det föreligger ett orsakssamband mellan användandet av det otillbörliga medlet och utnyttjandet. Även innebörden av formerna för utnyttjande motsvarar vad som gäller för den exploatering som gärningsmannen åsyftar vid människohandel. Med utnyttjande för sexuella ändamål avses exem- pelvis att offret ska utsättas för sexualbrott eller utnyttjas för till- fälliga sexuella förbindelser, dvs. Vidare avses andra slag av otillbörligt användande av offret i sexuella sammanhang, t.ex. för medverkan vid framställning av pornografiska alster eller med- verkan i pornografisk föreställning. Utnyttjande för sexuella ända- mål aktualiserar ofta vissa konkurrensfrågor, se nedan. Utnyttjande för avlägsnande av organ tar sikte på situationer där en person ut- nyttjas för att någon annan ska komma åt hans eller hennes organ, dvs. reglerar alltså inte handel med organ i sig. Det finns dock en stor gränsdragningsproblematik kring begreppet, se avsnitt 4.7.1. Även begreppet utnyttjande för krigstjänst avses, som tidigare nämnts, ha motsvarande innebörd som i bestämmelsen om människohandel. Utnyttjande för tvångsarbete omfattar varje arbete eller tjänst, som avfordras en person under hot om något slag av straff och till vars utförande ifrågavarande person inte erbjudit sig av fri vilja. Annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte tar sikte på någon form av åtgärd som offret ska utföra eller underkasta sig i en situation där offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Gemensamt för dessa situationer som inne- bär nödläge är att offret befinner sig i en verkligt svår situation som inte är helt tillfällig eller övergående. Ett exempel på en verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte är när en person – utan att det är fråga om tvångsarbete – förmås arbeta under synner- ligen svåra förhållanden till en mycket låg lön. Andra exempel är när en person förmås att tigga eller stjäla. Ytterligare ett exempel är när en person förmås att avlägsna annat biologiskt material än organ, t.ex. vävnad såsom hud och brosk. Det förtjänar att framhållas att ett högre krav på otillbörlighet inte ska ställas vid tvångsarbete än vid de andra utnyttjandeformerna. I fall kravet på ofrivillighet och hot om straff som förutsätts för tvångsarbete är uppfyllda bör i de flesta fall även kravet på använd- ande av ett otillbörligt medel vara uppfyllt. Samma omständigheter kan således ligga till grund för både bedömningen om ofrivillighet och hot om straff och om ett otillbörligt medel i form av olaga tvång föreligger. Offrets eventuella samtycke till utnyttjandet saknar betydelse för den straffrättsliga bedömningen, se avsnitt 4.7.3. Alla rekvisit i bestämmelsen om utnyttjande av annans nödläge måste vara täckta av gärningsmannens uppsåt (jfr dock tredje stycket som reglerar utnyttjande av barn). Det är tillräckligt med likgiltig- hetsuppsåt. Vidare är det tillräckligt att gärningsmannen har uppsåt till de omständigheter som exempelvis innebär att målsäganden be- finner sig i en utsatt belägenhet. Gärningsmannen behöver inte själv klassificera tillståndet som en utsatt belägenhet. Allmänna regler om konkurrens gäller. Det innebär bl.a. att dom- stolen normalt ska döma enbart för utnyttjande av annans nödläge om gärningen innefattar även andra brott med en lindrigare straff- skala. Vidare innebär det att en mer speciell brottsbeskrivning har företräde framför en mer allmän. Detta medför att domstolen nor- malt vid utnyttjande för sexuella ändamål i första hand bör döma för brott enligt 6 kap. BrB. I fall en sådan gärning däremot känne- tecknas av ett utnyttjande som går utöver regleringen i 6 kap. BrB kan dock bestämmelsen om utnyttjande av annans nödläge aktuali- seras. Varje gärning måste dock bedömas för sig.