sou · H4B319 · 2016-03-11 00:00:00 — Si, dans les quatre mois qui suivent la date de cette com- munication, un tiers au moins des Etats parties se pro- noncent en faveur de la convocation d’une telle confé- rence, le Secrétaire général convoque la conférence sous les auspices de l’Organisation des Nations Unies. Tout amendement adopté par la majorité des Etats parties pré- sents et votants à la confé- rence est soumis pour appro- eller anslutningsinstrumentet hos gene- ralsekreterare. I förhållande till varje stat som ratificerar eller anslu- ter sig till konventionen efter deponeringen av det tjugonde ratifikations- eller anslut- ningsinstrumentet träder kon- ventionen i kraft den tretti- onde dagen efter det att en så- dan stat deponerat sitt ratifika- tions- eller anslutningsinstru- ment. En konventionsstat kan föreslå en ändring av konven- tionen och överlämna försla- get till generalsekreterare. Generalse- kreteraren skall sedan över- sända ändringsförslaget till konventionsstaterna med en begäran om att dessa anger om de tillstyrker att en konfe- rens med konventionsstaterna sammankallas för att behandla och rösta om förslagen. Om minst en tredjedel av staterna efter för- slagets översändande tillstyr- ker en sådan konferens, skall generalsekreteraren samman- kalla konferensen i regi. Ändringsför- slag som antagits av en majo- ritet av de vid konferensen närvarande och röstande kon- ventionsstaterna skall under- ställas generalförsamlingen för godkännande. bation à l’Assemblée générale de l’Organisation des Nations in accordance with paragraph 1 of the present article shall tions du paragraphe 1 du pré- enter into force when it has sent article entre en vigueur been approved by the General lorsqu’il a été approuvé par Assembly of the United Na- l’Assemblée générale des Na- tions and accepted by a two- tions Unies et accepté par une thirds majority of States Par- majorité des deux tiers des When an amendment en- ters into force, it shall be entre en vigueur, il a force binding on those States Par- obligatoire pour les Etats par- ties which have accepted it, ties qui l’ont accepté, les other States Parties still being autres Etats parties demeu- bound by the provisions of the rant liés par les dispositions de la présente Convention et par tous amendements anté- they have accepted. rieurs acceptés par eux. Le Secrétaire général de the United Nations shall re- ceive and circulate to all Unies recevra et communi- States the text of reservations quera à tous les Etats le texte made by States at the time of des réserves qui auront été ratification or accession. faites par les Etats au moment de la ratification ou de l’adhé- ble with the object and pur- patible avec l’objet et le but pose of the present Conven- tion shall not be permitted. n’est autorisée. Les réserves peuvent être withdrawn at any time by no- retirées à tout moment par no- tification adressée au Secré- addressed to the Secretary- taire général de l’Organisation des Nations Unies, lequel en Nations, who shall then in- informe tous les Etats parties form all States. à la Convention. tion shall take effect on the tion prend effet à la date à la- date on which it is received by quelle elle est reçue par le Se- 2.En ändring som antagits enligt punkt 1 i denna artikel träder i kraft när den har god- känts av generalförsamling och anta- gits av konventionsstaterna med två tredjedels majoritet. 3.När en ändring träder i kraft skall den vara bindande för de konventionsstater som har antagit den, medan övriga konventionsstater är bundna av bestämmelserna idenna konvention och even- tuella tidigare ändringar, som de antagit. 1.Förenta nationernas ge- neralsekreterare skall motta och till alla stater sända texten till reservationer som staterna gjort vid ratifikationen eller anslutningen. 2.En reservation som stri- der mot denna konventions ändamål och syfte skall inte tillåtas. 3.Reservationer kan återtas som helst genom notifikation till För- enta nationernas generalsekre- terare, som därefter skall un- derrätta alla stater. Notifika- tionen skall gälla från den dag då den mottogs av generalsek- reteraren. A State Party may de- nounce the present Conven- tion by written notification to the Secretary-General of the United Nations. Denunciation becomes effective one year after the date of receipt of the notification by the Secretary- General. The Secretary-General of the United Nations is desig- nated as the depositary of the present Convention. The original of the present Convention, of which the Ara- bic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts are equally authentic, shall be de- posited with the Secretary- General of the United Na- tions. In witness thereof the un- dersigned plenipotentiaries, being duly authorized thereto by their respective Govern- ments, have signed the present Convention. Tout Etat partie peut dé- noncer la présente Convention par notification écrite adres- sée au Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies. La dénonciation prend effet un an après la date à la- quelle la notification a été re- çue par le Secrétaire général. Le Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies est désigné comme dé- positaire de la présente Convention. En konventionsstat kan säga upp denna konvention genom skriftlig notifikation till gene- ralsekreterare. Uppsägningen träder i kraft efter den dag då notifikationen mottogs av generalsekreteraren. gene- ralsekreterare utses till depo- sitarie för denna konvention. L’original de la présente Convention, dont les textes anglais, arabe, chinois, espa- gnol, français et russe font également foi, sera déposé au- près du Secrétaire général de l’Organisation des Nations Unies. En foi de quoi les plénipo- tentiaires soussignés, dûment habilités par leurs gouverne- ments respectifs, ont signé la présente Convention. Originalet till denna kon- vention, vars arabiska, engel- ska, franska, kinesiska, ryska och spanska texter har lika giltighet, skall deponeras hos general- sekreterare. Till bekräftelse härav har undertecknade ombud, därtill vederbörligen befullmäkti- gade av sina respektive reger- ingar, undertecknat denna konvention. PRINCIPEN OM BARNETS BÄSTA: , rådgivare och föreläsare om mänskliga rättigheter, tidigare kommissionär för mänskliga rättigheter, medlem av för barnets rättigheter och generalsekreterare för . Respekten för barnets bästa är en av hörnpelarna i FN:s konvention om barnets rättigheter. som bevakar staternas faktiska genomförande av konventionen1 har definierat respekten för barnets bästa som en av dess fyra grundprinciper (”General ”). Själva begreppet ’barnets bästa’ återfinns på flera ställen i konventionen. Dess centrala betydelse kommer tydligast till uttryck i första meningen av artikel 3. Det är också där rättigheten definieras: ”Vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentligaeller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i främsta rummet”. Alla internationellt etablerade mänskliga rättigheter innebär en skyldighet för ansvariga myndigheter att verka för deras förverkligande. Det gäller också i detta fall. Ansvaret innefattar ett krav på att vad som är bäst för barnet i den konkreta situationen ska definieras tydligt och därefter väga tungt vid en avstämning gentemot konkurrerande intressen. Den engelska formuleringen av barnets bästa som ”a primary consideration” markerar att när det handlar om en 1FN-kommittén för barnets rättigheter har upprättats i enlighet med artikel 43 i konventionen. Syftet är att granska de framsteg som konventionsstaterna gjort för att förverkliga sina skyldigheter enligt konventionen. 2De tre andra grundprinciperna i om barnets rättigheter är icke-diskriminering (art 2), rätten till liv och utveckling (art 6) och rätten att bli hörd och få sina åsikter respekterade (art 12). Principerna relaterar till varandra. Så är t.ex. den yttrandefrihet som uttrycks i artikel 12 ett väsentligt bidrag till respekten för barnets bästa (art 3). Tillsammans uttrycker de ett barnrättsbudskap som genomsyrar konventionen. sammanvägning av olika hänsyn så ska vad som är barnets intresse ges avsevärd tyngd. Under FN-arbetet att utforma konventionen markerades att denna artikel skulle ses som en portalpargraf. Den återspeglar den vision och barnsyn som finns invävd i konventionen och har därför kommit att betraktas som en allmän tolkningsprincip. Avsikten är att den – förutom att vara en rättighet i sig – ska bistå tolkningen av konventionen som helhet. Det innebär följande: Principen om barnets bästa skall vara vägledande vid tolkningen av konventionens övriga artiklar. Detta gäller även – och blir särskilt relevant – när olika artiklar kan verka oförenliga eller rent av direkt motstridiga i vissa konkreta situationer. Artikeln anger också en principiell hållning till konkreta problem som inte är direkt nämnda i konventionstexten men likafullt kan påverka barns situation. Detta kan vara relevant vid samhällsförändringar som berör barn men som ännu inte blivit föremål för precis normbildning. Barnets bästa som ett dynamiskt begrepp Formuleringarna i artikel 3.1 kräver närmare tolkning för att bli meningsfulla för strävandena att säkerställa att den tillämpas på avsett sätt. Huvudbudskapet är dock tydligt: vad som bedöms vara barnets bästa ska väga tungt i beslutsfattandet. Detta ska gälla såväl i enskilda fall som i situationer som berör många barn. Bedömningen av vad som faktiskt är bäst för barn i olika situationer blir därmed särskilt viktigt. Konventionen ger av förståeliga skäl ingen generell definition av ett sådant tillstånd. Uppenbart är emellertid att respekten för övriga rättigheter i konventionen blir högst relevant vid en sådan bedömning, inklusive att barn själva blir hörda om vad som är bäst för dem. påpekar I sin Allmänna kommentar om våld mot barn 3 att en vuxen persons subjektiva bedömning av barnets bästa inte kan få företräde framför respekten för rättigheterna i konventionen.4 Operationaliseringen och förverkligandet av principen om barnets bästa har varit föremål för ingående diskussioner såväl under möten inom FN:s ram när texten utformades som av efter det att den antagits. Resultatet har blivit en betoning av att beslutsprocesserna måste anpassas så att barnets bästa beaktas på ett meningsfullt sätt i frågor som berör barn. Det ska inte stanna vid en tom retorik. I Allmänna kommentar om principen om barnets bästa 5 understryks att barnets bästa är ett dynamiskt koncept som kräver att bedömningarna anpassas till det specifika sammanhanget. Beslutsprocessen ska innehålla en seriös bedömning av konsekvenserna för barnet eller barnen i fråga. Den prövningen ska vara rättssäker och själva beslutsmotiveringarna ska visa att uttrycklig hänsyn faktiskt tagits till barnets bästa. Bevisbördan ligger på beslutsfattarna. Konventionens vidareutveckling av begreppet barnets bästa Begreppet barnets bästa hade etablerats redan innan hade utarbetats. Den var inkluderad FN-deklaration om barns rättigheter med följande lydelse (princip 2): ”Barnet skall åtnjuta särskilt skydd och skall genom lagstiftningeller med andra medel beredasmöjligheter attfysiskt, psykiskt, moraliskt, andligen och socialt 3För att underlätta konventionsstaternas tolkning av normerna i konventionen har låtit sammanställa Allmänna kommentarer (General ) till flera av artiklarna. Kommentarerna har ingen folkrättslig status men bygger på såväl en analys av förhandlingarna under utarbetandet av konventionstexten som kommitténs egna slutsatser av konventionsstaternas periodiska rapporter. 4Allmän kommentar nr 13 (2011) om rätten till skydd mot alla former av våld, punkt 61. 5Allmän kommentar nr 14 (2013) om barnets rätt att få sitt bästa satt i främsta rummet (art. 3, para.1). Denna kommentar finns i svensk översättning (bifogas). utvecklas på ett suntoch normalt sätt ochunder fria och värdiga betingelser. Vid lagstiftning i detta syfte skall barnets bästa vara av helt avgörande betydelse”. Formuleringen om att barnets bästa skulle vara av ”helt avgörande betydelse” (i den engelska originalversionen: ”the best interests of the child shall be the consideration”) framstår som förhållandevis långtgående. Även om deklarationen inte var folkrättsligt bindande fick den påtaglig betydelse och bidrog till att begreppet barnets bästa introducerades i den nationella lagstiftningen i ett antal länder. Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor som antogs 1979 tar upp begreppet i två artiklar som handlar om barns uppfostran och utveckling respektive om frågor kring äktenskap och familjeförhållande. Formuleringarna är här starka, barnets bästa ska alltid komma i första hand. Även om principen inte nämns specifikt i Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheterfrån 1966 så nämner dess övervakningskommitté i två Allmänna kommentarer att barnets bästa ska sättas ”främst” (i den engelska originalversionen: ””) i fall som handlar om föräldrars separation eller skilsmässa.6 Konventionen om barnets rättigheter bygger vidare på dessa tidigare beslut; den breddar begreppet och öppnar för en anpassning till konkreta beslutssituationer. Medan tidigare referenser till barnets bästa i huvudsak var kopplade till familje- och vårdnadsfrågor så täcker konventionens definition i princip alla relevanta situationer som berör barn. Av påtaglig betydelse är att konventionen inte enbart refererar till enskilda fall. Principen gäller barn i pluralis – grupper av barn eller alla barn. Därmed blir begreppet mer intressant och relevant i bredare politiska sammanhang. Denna tolkning har ifrågasatts på sina håll men gör klart i sin Allmänna kommentar att ordet ”barn” i första meningen av artikel 3 (”Vid alla åtgärder som rör barn…”) ska tolkas i pluralform. 6 och politiska rättigheter, Allmänna kommentaren 17 om artikel 24 och 19 och Allmänna kommentaren 19 om artikel 23 i konventionen. En annan avgörande utvidgning av begreppets räckvidd är att den i konventionen även inkluderar beslut och ageranden av privata institutioner. Eftersom normer om mänskliga rättigheter normalt riktas till staternas representanter, d.v.s. regeringarna, är det ovanligt med referenser till den privata sektorns roll och ansvar. Avsikten i detta fall är att markera att statsmakterna har ett ansvar för att säkerställa att barnets rättigheter respekteras även av strukturer inom den sektorn, exempelvis inom vårdinrättningar som drivs av fristående företag eller genom andra privata initiativ. Formuleringen om avvägningen mellan barnets bästa och andra intressen När konventionen utarbetades gavs således begreppet barnets bästa en betydligt större räckvidd än i tidigare sammanhang (t.ex. deklaration). Därmed bedömdes det nödvändigt med en mer ingående förhandling om den formulering som skulle indikera hur tungt bedömningen av barnets bästa skulle väga jämfört med konkurrerande intressen. Medan deklarationen hade använt formuleringen ”helt avgörande betydelse” 7 så blev skrivningen i konventionen ”i främstarummet”. Bägge signalerar hög prioritet men den förra formuleringen har förstås mer tyngd. Men då bör alltså beaktas att barnets bästa i konventionen täcker långt fler situationer. Skillnaden framkommer tydligt vid en analys av den engelska versionen av förberedelsearbetet. I ett skede diskuterades huruvida barnets bästa skulle vara ”the primary consideration” eller ”a primary consideration”. Det blev den senare, något öppnare, formuleringen som antogs. Därmed markerades att det kunde finnas situationer när barnintresset inte ensamt kunde styra det aktuella beslutet, utan att andra hänsyn i vissa situationer kunde väga ännu tyngre. Desto viktigare blev därmed att barnets bästa fick en seriös prövning i själva beslutsprocessen. 7 Den engelska originalversionens formulering är ”consideration”. För att undvika en försvagning av begreppet barnets bästa vid de konkreta situationer där barnintresset hade getts avgörande tyngd i tidigare folkrättsliga skrivningar så har konventionens författare kompletterat artikel 3.1 med flera andra artiklar som getts en starkare formulering. I artikel 21 om adoption står att staten ”skall säkerställa att barnets bästa främst beaktas” (i den engelska texten: ”shall ensure that the best interests of the child shall be the consideration”). I artikel 18 om föräldrars ansvar är formuleringen att ”[b]arnets bästa skall för dem komma i främsta rummet” (den engelska versionen lyder: ”The best interests of the child will be their basic concern”). Barnets bästa betonas särskilt dessutom i artiklarna 9-10, 20, 37 och 40 liksom i de fakultativa protokollen om sexuella övergrepp respektive om en klagomekanism. Bedömningen om vad som är barnets bästa Att bedöma vad som faktiskt ligger i barnets eller barnens bästa intresse är inte alltid självklart. Ett första steg kan vara att granska i vilken mån konventionens principer och artiklar i övrigt respekteras. Varje avvikelse i åtnjutandet av rättigheterna bör uppmärksammas. Även andra internationella fördrag där barns rättigheter definieras kan vara relevanta – t.ex. om rättigheter för personer med funktionsnedsättning eller de internationella flyktingkonventionerna. Barns egna åsikter om deras situation och vilka beslut de skulle föredra är självklart viktiga för bedömningen. Artikel 12.1 i konventionen är högst relevant också i detta sammanhang: ”Konventionsstaterna skall tillförsäkra detbarn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad”. Ett seriöst förverkligande av denna rättighet kräver att beslutsfattare är lyhörda för betydelsen av en miljö och ett bemötande som underlättar för barn att ge uttryckt för sina åsikter. måste stå klart att artikeln inte innebär att barn på något vis ska pressas att uttrycka sin åsikt. Rätten att avstå från att ta ställning eller överhuvudtaget säga något i det sammanhanget är en viktig dimension av denna rättighet. Mindre barn kan ha bestämda åsikter även när de har svårt att artikulera dem. Beslutsfattares – eller deras professionella medarbetares – kompetens att uppfatta relevanta signaler kan i sådana lägen vara avgörande för kloka beslut. Viktigt är också att barn som befinner sig i en utsatt situation, på grund av t.ex. funktionsnedsättning eller tillhörighet till en minoritetsgrupp, får en reell möjlighet att framföra sina åsikter och bli hörda. Vid mer ingående analyser kan professionell expertis inte sällan ge värdefullt stöd i beslutsfattandet. är de aktuella problemen helt unika; forskning kring barns situation och experters beprövade erfarenhet är därför ofta relevanta och kan göra bedömningen av vad som är barnets bästa mer säker. Barnet, familjen och myndigheterna Under utarbetandet av konventionstexten fördes ingående diskussioner om relationen mellan föräldrar/vårdnadshavare och det officiella samhället när det gäller ansvaret för att skydda barnets rättigheter. I normalfallet ligger ansvaret på dem som har vårdnaden. är det uppenbart att det finns aspekter av barns rättigheter som inte kan säkerställas av enskilda föräldrar eller vårdnadshavare utan kräver samhälleliga insatser som exempelvis skydd mot trafikolyckor och luftföroreningar. Tillgång till lekplatser och organiserad skolgång kräver normalt också en politisk och administrativ förankring. De konkreta fall som aktualiserat frågan om vad som är barnets bästa har inte sällan handlat om situationer i familjesammanhang, t.ex. vid en vårdnadstvist efter en skilsmässa eller när ett barn av olika skäl separerats från sina föräldrar eller vårdnadshavare. Den generella hållningen är att det är bäst för barn att växa upp tillsammans med sina föräldrar eller vårdnadshavare. Men undantag kan vara nödvändiga och bli resultatet av en individuell rättighetsbaserad bedömning. Konventionens artikel 9 föreskriver att ett barn inte ska skiljas från sina föräldrar utom när detta är ”nödvändigt för barnets bästa”. I fall när enskilda familjer inte förmår eller vill skydda barnet, eller till och med utgör ett direkt hot mot dess utveckling, har samhället ett direkt ansvar att reagera för barnets bästa. Artikel 3.2 klargör att samhället har en aktiv skyldighet att säkerställa barns välbefinnande och i detta ta hänsyn till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer föräldrar och andra som har lagligt ansvar för barnet. Beslut om huruvida sådana svåra situationer bör lösas genom att barnet separeras från den negativa miljön eller genom ”lämpligt bistånd till föräldrar och vårdnadshavare” (artikel 18.2) kräver en seriös process – en konsekvensanalys - för att bedöma barnets bästa. I det sammanhanget betonar konventionen vikten av att de institutioner som etablerats för att ge alternativ omvårdnad – till exempel familjehem, särskilda ungdomshem, sjukvårdsinrättningar och förläggningar för unga migranter – får tydliga riktlinjer och utsätts för övervakning i konventionens anda (artikel 3.3). Detta gäller också institutioner som drivs i privat regi. Stöd till en dysfunktionell familj kan vara en bättre lösning för barnet än att placera det i en annan vårdform. Å andra sidan kan inte ambitionen att främja familjens sammanhållning automatiskt övertrumfa indikationer om att barnet utsätts för eller riskerar direkt vanvård eller våldshandlingar. Vid vårdnadstvister efter föräldrars separation uppstår ibland en konflikt mellan barnets bästa och ena förälderns umgängesrätt. Även om denna föräldrarätt kan samstämma med barnets rätt att hålla kontakt med båda föräldrarna kan det vara motiverat att skydda barnet från en sådan relation – om det bedöms finnas påtaglig risk för övergrepp, olagligt bortrövande eller kvarhållande. I sådana och liknande situationer blir inte sällan slutsatsen att barnets behov av trygga och stabila förhållanden och psykiska hälsa måste väga tyngre än andras önskan om Klart är att sådana beslut – som för den enskilde får långvariga konsekvenser – kräver en mycket seriös analys med stor hänsyn till barnets egna åsikter. nämner specifikt i sin Allmänna kommentar vikten av att beakta barnets bästa i situationer när barn separerats från sina föräldrar i samband med migration. Detta är relevant för politiken och de enskilda besluten om familjeåterförening då den övriga familjen ansöker om att få förena sig med den familjemedlem som har uppehållstillstånd här i landet. Situationer har uppstått när migrerande föräldrar förverkat sin rätt att stanna i landet men att en utvisning skulle vara till uppenbar skada för barnet. I sådana fall är det särskilt viktigt att principen om barnets bästa väger tungt. markerar också sin uppfattning att gemensamt föräldraansvar i allmänhet är det bästa för barnet men påpekar att en individuell prövning kan leda till en annan slutsats. Den påpekar att lagen inte automatiskt bör tilldela föräldraansvaret till den ena föräldern. Vidare nämner den att beslutsfattare måste beakta barnets rätt att bevara sin relation till båda föräldrarna och att undantag endast kan motiveras av vad som är barnets bästa. Den konkreta innebörden av vad som är bäst för barn måste avgöras från fall till fall. Det är nödvändigt att arbetet att bedöma barnets bästa präglas av flexibilitet och öppenhet för anpassning. Vad som faktiskt ligger i barnets intresse kan förstås också ändras över tiden. Viktigt är att barnets konkreta situation i det enskilda fallet bedöms individuellt och med hänsyn till hens personliga behov. Vid beslut om en grupp av barn – t.ex. vid lagstiftning eller politiska beslut – gäller det likaså att definiera deras bästa med utgångspunkt från gruppens speciella situation. I sin Allmänna kommentar varnar för risken att flexibiliteten kan komma att missbrukas i manipulativt syfte eller ses som en ursäkt för att helt ignorera kravet att fastställa barnets bästa.