sou · H3B397 · 2016-01-01 00:00:00 — En sådan lösning bygger på en central styrning av antalet utbild- ningsplatser inom nationella program och inriktningar, samt förut- sätter att det är möjligt att träffsäkert förutsäga arbetsmarknadens behov. Lösningen innebär också att elevernas egna val och intressen underordnas prognoser av vad arbetsmarknaden behöver. Dagens system bygger på att elevernas efterfrågan i första hand ska tillgodoses, utifrån det utbildningsutbud som finns i hemkom- munen. förespråkar inte en central- styrd dimensionering av gymnasieskolan efter arbetsmarknadens efterfrågan. Utredningen har inte heller funnit något politiskt in- tresse för en sådan drastisk förändring av synen på ungdomars möj- lighet att välja utbildning efter eget intresse, eller en önskan att centralisera såväl antagningssystem som beslut om det lokala ut- budet av program och inriktningar. I debatten kan man ibland höra att ”ungdomar väljer fel” eller att de ”utbildar sig direkt till arbetslöshet” och att detta skulle vara ett skäl att överväga en dimensionering av antalet utbildningsplat- ser inom yrkesprogrammen. Utredningen har inte funnit stöd för att elever väljer yrkesprogram som i sig leder till arbetslöshet. De elever som väljer ett yrkesprogram, och som slutför utbildningen, har generellt sett mycket goda möjligheter att få arbete. Inte heller Arbetsförmedlingens prognoser ger stöd för tanken om en över- utbildning inom gymnasieskolans yrkesprogram. Tvärtom är många framtida bristyrken sådana som kräver gymnasial yrkesutbildning. Utredningen har i sitt delbetänkande lagt förslag kring hur de nationella inriktningarna inom naturbruksprogrammet kan få en mer arbetsmarknadsanpassad profil.1 Övriga mindre för- slag på justeringar av nationella inriktningar inom gymnasieskolan har utredningen fört vidare till utredningen attraktiv gymnasie- skola för alla (U 2015:01). Andelen elever som väljer yrkesprogram har gått ner det senaste år- tiondet, och det är en trend i hela OECD-området. Knappt 30 pro- cent av en årskull studerar på ett yrkesprogram i gymnasieskolan. I har denna nedgång blivit extra kännbar räknat i antal elever eftersom ungdomskullarna varit ovanligt små.2 Alla elever som tar gymnasieexamen från ett högskoleförbere- dande program fortsätter inte till högskolan. Av de elever som tagit examen från samhällsvetenskapsprogrammet var av kvinnorna och av männen inte högskolestuderande efter avslutad gymnasieutbildning.3 Inträdet på arbetsmarknaden går långsammare för de som gått ett högskoleförberedande program utan att fortsätta till högskolan jämfört med för de som gått ett yrkesprogram. Det största match- ningsproblem som utredningen identifierat är att många elever väljer ett högskoleförberedande program utan att sedan fortsätta till högskolan. Att minska matchningsproblematiken bland unga måste med andra ord handla om att öka yrkesutbildningarnas attraktivitet. En yrkesinriktning inom teknikprogrammet. 2Antalet elever som gått ut gymnasieskolan har minskat 2010–2015 och förväntas fortsätta minska . Trender och prognoser 2014, s. 91. Etablering på arbetsmarknaden efter gymnasieskolan. 2.2Att öka yrkesutbildningens attraktivitet Det finns många sätt att beskriva attraktivitet. Tchibozo beskriver yrkesutbildningars attraktivitet som att människor är intresserade av yrkesutbildning. De känner till den, är nyfikna på den och ser den som en del av det reguljära utbildningssystemet och har en positiv syn på såväl utbildningen som dess elever.4 En modell för att mäta yrkesutbildningens attraktivitet är föl- jande, baserat på tre indikatorer:5 Yrkesutbildningens image i landet. Den relativa värderingen av yrkesutbildningen i landet. Andelen elever som studerar en yrkesutbildning. Utifrån dessa tre indikatorer har en lång väg att gå för att få en attraktiv yrkesutbildning. Europeiska kommissionen lät 2011 göra en attitydundersökning om bland annat synen på yrkesutbild- ning i respektive EU-land.6 Den allmänna bilden av yrkesutbild- ningar i är, i ett EU-perspektiv, låg. När det gäller frågan ”Skulle du rekommendera en elev att välja ett yrkesprogram?” ham- nade på en bottenplats.7 Endast i och har yrkesutbildningar en lägre relativ värdering än i . Forskaren djupintervjuer med 20 skånska elever om deras utbildningsval erbjuder en illustration av attityder- na bakom statistiken.8 Så här uttrycker sig två ungdomar om yrkes- program i gymnasieskolan: Jag har hört att om man väljer yrkesprogram så är det liksom bara det, det blir inte mer efter det i livet. Jag vet inte mycket om yrkesprogram men jag är inte intresserad av dessa heller, det är utbildningar för de som inte vill plugga. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 31. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 81. 6Europeiska kommissionen 2011. Attitudes towards Vocational Education and Training. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 72–73. Väljer unga fel? – grundskoleelevers attityder till gymnasieskolan. Panicans slutsats är att elever som tänkte välja ett högskoleförbere- dande program genomgående hade en negativ syn på yrkesprogram- men men att detta också gällde de elever som själva tänkte välja ett yrkesprogram. I studien finns dock även exempel på elever som är mer positivt inställda till yrkesutbildningar: Ja, jag vet att min syster fick en teoretisk utbildning, hon blev ingenting på den, typ samhällslinjen. Och jag kan själv tycka att det var förlorad tid, jag skulle aldrig själv välja den, jag vill komma ut i arbetslivet när jag har gått ut mitt gymnasium och därför väljer jag yrkesförberedande utbildning. 2.3Åtgärder för att öka attraktiviteten I en genomgång av EU-ländernas nationella insatser för att öka yrkesutbildningens attraktivitet utkristalliseras fyra kategorier av insatser:9 Förbättra kunskapen inför valet. Förbättrad studie- och yrkes- vägledning, informationskampanjer och andra insatser som ex- empelvis yrkestävlingar. Öka tillgången till yrkesutbildning. Förbättra möjligheten för olika grupper att ta del av yrkesutbildning (inklusive livslångt lärande). Förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen. Detta kan åstadkom- mas genom ökad samverkan mellan skola och arbetsliv, såväl centralt som lokalt, samt genom att utveckla lärlingssystem och arbetsplatsförlagt lärande. Andra sätt är förbättrad lärarutbild- ning och kompletterande utbildningar för lärare. Skapa bred behörighet för elever att läsa vidare och förenkla för elever att byta mellan olika utbildningsvägar. Utredningen har i sitt arbete utgått från de kategorier av insatser som nämnts ovan. Vissa av dessa insatser ingår dock inte i utred- ningens uppdrag. Frågan om behörighet till vidare studier och övriga frågor som berör gymnasieprogrammens uppbyggnad behandlas av utredningen attraktiv skola för alla (U 2015:01). Lärarutbild- ningen ingår inte heller i uppdrag. 9 Cedefop 2014. Attractiveness of Initial Vocational Education and Training: Identifying what matters, s. 112–113. 2.3.1Elever behöver bättre kunskaper inför gymnasievalet En av utredningens mest vägledande utgångspunkter är att eleverna måste få ett bättre beslutsunderlag inför sitt gymnasieval. Kunska- pen om de yrken som finns och vad som efterfrågas på arbetsmark- naden är låg bland svenska ungdomar. I Panicans tidigare nämnda intervjustudie ifrågasatte intervjupersonerna vad arbetsmarknaden hade med deras utbildningsval att göra – den kändes mycket avläg- sen för dem. Utredningen har besökt projektet ”Jobba i ”. Projektet har bett såväl 10-åringar som 19-åringar att uppge alla yrken de kunnat komma på. Resultatet i båda grupperna har varit ett tjugotal yrken, och skillnaderna i typen av yrken dem emellan har varit liten. Utifrån ett sådant resultat är det inte svårt att begripa varför så få elever väljer något av de mindre yrkesprogrammen, som VVS- och fastighetsprogrammet eller det industritekniska programmet. Eleverna vet helt enkelt inte vad de väljer bort. Undersökningar visar att elever som väljer ett yrkesprogram har god kunskap om de högskoleförberedande programmen. Bland elever som väljer ett högskoleförberedande program är däremot kun- skapen om yrkesprogrammen låg. Valet för dessa elever står i stället mellan de olika högskoleförberedande programmen och yrkespro- grammen väljs bort i klump. Utredningen kan konstatera att arbetsmarknadskunskap är otydligt reglerat i kursplanerna för . En del av den arbetsmarknadskunskap som eleverna tillägnar sig på högstadiet sker i form av praktisk arbetslivsorientering (prao). Upplägget på praon varierar eftersom praon inte är reglerad i lag eller förordning. Därmed finns det inte heller någon regelbunden upp- följning av hur många elever som erbjuds prao eller hur den prao som erbjuds organiseras. Dock har utredningen fått mycket starka signaler från såväl huvudmän som branscher om att allt fler skolor drar ner eller helt slutar med prao för sina högstadieelever. Eftersom praon är ett av de få tillfällen i då eleven kan få en inblick i vilka arbeten som finns och hur en arbetsplats fungerar är detta en bekymmersam utveckling. En av de orsaker som nämnts som förklaring till att man tagit bort praon har varit oron för arbetsmiljön för eleverna eller att inte alla elever har kun- nat erbjudas en praoplats. 2.3.2Tillgången till yrkesutbildning behöver förbättras Geografisk närhet till yrkesutbildning är en viktig del i attraktivi- teten. Många elever i har ett begränsat utbildningsutbud i sitt närområde att välja mellan. Yrkesutbildningar mot små yrkes- områden kan vara särskilt svåra att erbjuda inom gymnasieskolan eftersom huvudmannen behöver ett visst antal elever för att få ihop en tillräckligt stor undervisningsgrupp. Riksrekryterande yrkes- utbildningar är ett sätt att försöka skapa tillräckligt stora elev- grupper för smala yrkesutbildningar. Sådana utbildningar har dock haft svårt att attrahera elever, antagligen för att elever värde- sätter att ha nära mellan hem och skola. Diskussioner med branschorganisationer som representerar små yrkesområden har lett fram till utredningens förslag om en för- söksverksamhet med så kallade branschskolor. Många av de yrkes- utgångar som kan vara aktuella för försöksverksamheten har fört en tynande tillvaro i skolsystemet, ofta som en mindre yrkesutgång inom en bredare nationell inriktning. Branschskolor kan bidra till samordningsvinster inom gymnasieskolan, och göra smala yrkes- utbildningar tillgängliga för fler elever. En annan aspekt av förbättrad tillgång till yrkesutbildning är att se till att den är inkluderande och välkomnande för alla elever. Vid utredningens skolbesök har vi slagits av det kränkande klotter och de intoleranta attityder som förekommer i elevernas studiemiljö. Det är i vissa avseenden en miljö som vuxna inte skulle acceptera på sin arbetsplats. För att få en inblick i hur situationen kan vara för unga som har gjort ett könsbrytande utbildningsval sammankallade utredningen en fokusgrupp med sådana elever. Deras berättelser visar på hur svårt det är att avvika från på ett yrkes- program, och att det finns påtagliga hinder mot att välja otraditio- nellt. Utredningen konstaterar att om yrkesprogrammen i högre utsträckning ska kunna attrahera nya grupper av elever och upp- muntra till mindre könsstereotypa utbildningsval krävs att skolorna blir medvetna om vikten av ett aktivt värdegrundsarbete för att förebygga trakasserier och kränkande behandling. Gymnasiereformen 2011 lade stor vikt vid att gymnasieskolan är en viktig del av kompetensförsörjningen. Och det är förvisso sant – yrkesprogrammen i gymnasieskolan är ingången för många till jobb. Men det finns anledning att nyansera påståendet. en minoritet av alla studerande i gymnasieskolan, knappt 30 pro- cent, som väljer yrkesprogram. En del av dessa kommer efter av- slutad utbildning inte att arbeta inom målyrket. Många av dem som i sin tur studerar ett högskoleförberedande program kommer sedan inte att fortsätta till högskolan, utan i stället börja arbeta. Arbetsmarknaden har förändrats, liksom synen på arbete och karriär. Val av yrke sker allt senare i livet. På något sätt fungerar arbetsmarknaden ändå, om än med olika svårigheter. Utbildningar inom den kommunala vuxenutbildningen, på folkhögskolor, inom , utbildning och praktik via Arbetsförmedlingen, rent privatfinansierade utbildningar och en stor mängd företags- förlagd utbildning svarar också för kompetensförsörjning till den svenska arbetsmarknaden. För att komma tillrätta med matchnings- problematiken krävs förändringar av såväl gymnasieskolans yrkes- program som de utbildningar som kommer efter gymnasieskolan. Det går inte att lösa matchningsproblematiken eller ungdoms- arbetslösheten utan att också inkludera utbildning för vuxna. Yrken som är okända för yngre kan vara mer välkända bland vuxna. Andra yrken kanske har en sådan karaktär att man behöver större mognad för att se charmen eller det meningsfulla i arbetet. För dessa yrkesområden kommer gymnasieskolan inte att vara lös- ningen på kompetensbristen. Även om vi får en stärkt studie- och yrkesvägledning, fler elever som praoar, och ökad information från branschorganisationer så kommer inte antalet sökande elever till vissa bristyrken att räcka till. finns återvändsgränder i utbild- ningssystemet som försvårar för de vuxna som behöver läsa en yrkesutbildning för att få ett jobb. Vuxenutbildningen har i första hand varit behörighets- givande kurser i till exempel matematik och engelska. Yrkeskurser är generellt sett dyrare, både att starta upp och att införskaffa rätt mate- rial eller hitta lämpliga lokaler till. Resultatet har blivit ett relativt litet utbud av yrkeskurser i flertalet av landets kommuner. pekar Arbetsförmedlingen på att många av framtidens bristyrken kommer att finnas bland de gymnasiala yrkesprogrammens yrkesutgångar. För att uppmuntra kommuner att erbjuda fler yrkeskurser – och i synnerhet kurser som efterfrågas på arbetsmarknaden – inom den kommunala vuxenutbildningen infördes ett statsbidrag 2008. Utredningen konstaterar att yrkesvux har en rad bekym- mer, inte minst när det gäller hur de sökande ska prioriteras vid Sökande som tidigare läst ett högskoleförberedande program är lågt prioriterade och har därmed svårt att byta yrke. Regeringens förslag i budgetpropositionen om ökat an- tal platser inom bland annat yrkesvux är något som utredningen ser mycket positivt på, utifrån de behov som utredningen sett. Beskriv- ningen i budgetpropositionen om att ”yrkesvux har därför kommit att bli en viktig komponent för arbetslivets kompetensförsörj- ning”10 öppnar upp för en bredare översyn av rollen för yrkesvux inom utbildningssystemet. Eftersom budgeten presenterades i nära anslutning till utredningens redovisningsdatum har utredningen inte tagit fram sådana förslag utan endast gjort en genomgång av de utmaningar som finns. Utredningens förslag om yrkesvux rör i stället fördelningen av ut- bildningsplatser mellan olika yrkesområden. En bärande tanke bakom satsningen på yrkesvux var att fler kommuner skulle få ett bredare utbud av olika yrkeskurser – som var bättre matchade till den lokala arbetsmarknadens behov. uppföljning av yrkesvux visar att en stor andel av de yrkeskurser som erbjuds är kurser inom vård- och omsorg. Övriga yrkesområden har fått mindre andelar av det totala antalet platser. Kommunerna måste bli bättre på att planera ut- bildning för vuxna med utgångspunkt i hela arbetsmarknadens behov. expanderar snabbt och har blivit en viktig aktör för att ge arbetsmarknaden den kompetens som efterfrågas. Yrkes- högskolan ger också vuxna människor en möjlighet att fördjupa sina yrkeskunskaper för att avancera eller byta arbete. IFAU:s studie ”– vilka söker, vem tar examen och hur går det sedan?”11 visar att de flesta studerande vid har fått ett nytt arbete eller ny befattning efter avslutade studier. För vuxna med ”fel” utbildningsbakgrund kan det dock vara svårt att bli antagen till vissa av kurser. Allt fler av utbildningar kräver nämligen att den studerande gått ett visst program eller till och med en viss inriktning i gym- nasieskolan. I kombination med att få yrkeskurser ges inom vuxen- utbildningen inom vissa yrkesområden blir detta en reell återvänds- gränd för många vuxna. För branscher som har svårt att rekrytera elever till sina gymnasiala yrkesprogram blir detta ännu en svårighet. 2015/2016:1, utgiftsområde 16, s. 193. – vilka söker, vem tar examen och hur går det sedan? genom stärkt samverkan med arbetsmarknaden Att den gymnasiala yrkesutbildningen håller hög kvalitet är viktigt för att öka utbildningens attraktivitet. Samverkan mellan utbild- ningssystemet och arbetsmarknadens parter är avgörande för att yrkesutbildningen ska ha ett relevant yrkesinnehåll som leder till anställningsbarhet. Det finns olika sorters samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildningssystemet kring gymnasie- skolans yrkesprogram. Det finns samverkan som är reglerad i lag, som den som sker inom de nationella och lokala programråden. Det finns även oreglerad samverkan som har uppstått i frivilligt samarbete mellan skolhuvudmän och branschorganisationer, som Teknikcollege och Vård- och omsorgscollege samt andra samver- kansmodeller som certifiering av skolor och elever, validering eller yrkesprov. Yrkescollege och andra samverkansmodeller är ett sätt för branschorganisationer att påverka eller hjälpa till så att en utbildning får en högre kvalitet än vad utbildningsanordnaren ensam kunnat ordna. Det kan även handla om att höja kraven i jämförelse med skolans styrdokument. Som exempel kan nämnas Teknikcollege, som rekommenderar de gymnasieskolor som ingår att erbjuda eleverna minst 2 800 gymnasiepoäng, eller Vård- och omsorgs- college, som kräver att de studerande uppnått minst E i ett antal utpekade kurser för att få ett diplom. Utredningen har undersökt vilka olika samverkansmodeller som finns, och inom vilka nationella program och inriktningar som så- dana modeller förekommer. Inom i princip alla yrkesprogram finns någon modell för samverkan. Hur de är organiserade verkar höra ihop med hur respektive bransch ser ut – stora arbetsgivare, små arbetsgivare, historiskt starka branschorganisationer eller helt nya, och så vidare. Den variation som finns gör det svårt för staten att peka ut det optimala sättet att samverka för respektive bransch. Dagens samverkan har tillkommit underifrån, ur ett gemensamt intresse mellan branschernas parter och gymnasieskolans huvud- män. Det finns ett fåtal nationella inriktningar som helt saknar syste- matisk kvalitetssäkring från en nationell branschorganisation. En förklaring kan vara att det inte finns någon branschorganisation som ser utbildningen som en tillräckligt viktig rekryteringsbas för att engagera sig i utbildningen. Utredningen ser denna brist på samverkan som en indikation på att inriktningarna inte fungerar optimalt. Inriktningen kanske ligger på fel nivå i utbildningssyste- met, eller ger kompetenser som branschen inte till fullo efterfrågar. Förutom en överblick över de modeller som finns utgör utred- ningens kartläggning av samverkansmodeller något att utgå från för en branschorganisation som funderar på att starta en egen samver- kansmodell eller utveckla den man har. Det är ett betydande arbete som har lagts ner från utredningen på denna kartläggning, och den kommer förhoppningsvis att underlätta arbetet för de branscher som vill utveckla sina koncept. En annan typ av samverkan sker genom de nationella och lokala programråden. Samverkan på nationell nivå och samverkan på lokal nivå är lagreglerad. För att kommunikationen ska fungera optimalt mellan den nationella och den lokala nivån behövs ofta en regional funktion som kan fungera som en brygga mellan det natio- nella, långsiktiga perspektiven och det lokala, verksamhetsnära per- spektivet. Den regionala nivån är också ofta mest strategisk för att hantera frågor som kompetensförsörjning och utbildningsutbud. Den svenska strukturen för samverkan saknar en reglerad regional nivå. De regionala funktioner som finns utgörs av bran- schernas egna organisationer i olika former, exempelvis college- regioner, regionala samordnare eller . Bransch- organisationernas regionala struktur ser olika ut. Skillnaden kan till exempel bero på branschernas näringslivsstruktur och geografiska spridning. Vissa branscher har inga sådana regionala funktioner över huvud taget, och andra mer fläckvis. Det här medför svårig- heter att samordna samverkan på lokal nivå, både inom ramen för de lokala programråden och i frivilliga samverkansmodeller som yrkescollege. I utveckling av den gymnasiala yrkesutbildningen är samverkan med representanter från arbetsmarknadens branschorga- nisationer avgörande. Detta samarbete sker via de nationella programråden som inrättades i samband med gymnasiereformen 2011. Av de undersökningar som gjorts framgår att de inblandade aktörerna i princip är nöjda, men att det finns förbättringsområden. Frågan om lärlingssystem är också starkt kopplad till samverkan och ökad kvalitet på yrkesprogrammen. I de samtal som utred- ningen haft med de branschorganisationer som är engagerade i den gymnasiala yrkesutbildningen har utredningen inte funnit stöd för framtagandet av ett nytt system för lärlingsutbildningar. Bilden som branschorganisationerna ger är att frågan om lär- lingsutbildning är komplicerad och att alltför liten tid har lagts på att diskutera branschernas behov. Utredningen har tagit till sig av detta och i stället tagit fasta på vad branschorganisationerna upp- lever som problemen med dagens gymnasiala yrkesutbildning och vad man skulle vilja göra åt dessa. Utredningens förslag om bransch- skolor utgår från dessa diskussioner. En slutsats är att många arbets- givare gärna tar emot lärlingar eller elever på praktik, men att de flesta små arbetsgivare inte har tid eller kompetens att lära upp en elev från grunden. De önskar att eleven har fått en viss utbildning i yrkesämnena först. När detta skrivs har utredningen fått intresseanmälningar från ett tiotal branscher om att starta branschskolor. Utredningen hop- pas och tror att branschskolorna kommer att förbättra vissa små yrkens kompetensförsörjning – men också utgöra en modell för framtida satsningar på ökad branschmedverkan och ett ökat inslag av arbetsplatsförlagt lärande i det svenska utbildningssystemet. 3Bättre förutsättningar för medvetna studie- och yrkesval Att välja program till gymnasieskolan är ett viktigt steg i livet för en ung person. I och med gymnasievalet väljer eleven själv inriktning på sina studier och påbörjar sin väg mot ett framtida yrkesliv. För många elever medför gymnasievalet därför en känsla av stress och osäkerhet. Osäkerheten beror ofta på att eleven inte har tillräcklig kunskap om de olika utbildningsalter- nativen och vad de leder till efter avslutade studier, och att eleven är rädd för att välja fel.1 Kunskapsbristen hanterar eleven genom att stödja sig mot den kunskap som finns tillgänglig – uppfattningar och fördomar om vilken typ av elever som väljer vad, föreställningar om vilka alter- nativ som är ”säkra” respektive ”osäkra”, och föräldrars och andra närståendes utbildningserfarenheter. Detta kan t.ex. leda till att yrkesprogram väljs bort till förmån för högskoleförberedande pro- gram eftersom de högskoleförberedande programmen tolkas som mer säkra och öppna val. Det kan också leda till en social själv- sortering som reproducerar sociala, kulturella och könsmässiga skillnader. I vissa fall kan eleven i efterhand uppleva sitt val som felaktigt. I dessa fall talas det om olika former av ”felval”. Felvalen kan leda till programbyten och studieavbrott som försenar indivi- dens inträde på arbetsmarknaden och orsakar stora kostnader för samhället och individen på grund av förlängd utbildningstid. Med mer välgrundade och medvetna studieval minskar risken för felval och studieavbrott.