sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Vissa felaktiga budskap till någon, t.ex. falska dödsbud eller upp- gifter om att någons bostad har brunnit ned, kan ruska om mottag- arens uppfattning om sina livsbetingelser. Sådana meddelanden kan redan enligt den tidigare lydelsen bedömas som ofredande. Det- samma kan gälla vissa enstaka yttranden av sexuell natur. I fall det är fråga om en grov sexuell kommentar som är ägnad att kränka mottagarens sexuella integritet men där det inte är visat att uttal- andet hade en sexuell inriktning eller ett sexuellt syfte – och ansvar för sexuellt ofredande därför inte blir aktuellt – kunde redan enligt den tidigare lydelsen ibland och under vissa förhållanden straffas som ofredande och det bör gälla även enligt den nya lydelsen av bestämmelsen. Även i vissa andra fall kan ett meddelande – även om det är ett enstaka yttrande – utgöra ett angrepp på den fredade privata sfären och vara sådant att det stör mottagarens frid och sinnesro. I de fall då de kan sägas vara ägnade att kränka den angripnes frid på ett kännbart sätt, kan de omfattas av straffansvar enligt den nya lydelsen av bestämmelsen. Vad som kan bli aktuellt är yttranden som ligger nära hot eller som annars allvarligt kränker människovärdet eller rubbar trygg- heten och tilliten till andra människor. Avgörande för om ett enstaka yttrande kan utgöra en tillräckligt allvarlig fridskränkning för att vara straffbar, är dess innehåll, sammanhanget och sättet på vilket det framförs. Att t.ex. framföra till någon att man önskar att denne ska dö, kan i vissa fall skaka mottagarens grundläggande tillit och därigenom vara ägnat att kränka dennes frid på ett kännbart Om yttrandet fälls under en hetsig ordväxling kan bedömningen bli annorlunda. I de fall uttalandet riktar sig till någon som befinner sig i underläge eller en beroendeställning, t.ex. ett barn till den som gör uttalandet, kan det omfattas av straffansvar enligt den nya lydelsen. Att i starka ordalag och med ingående beskrivningar uttala att någon borde bli dödad, skadad eller våldtagen kan också – beroende på omständigheterna – vara ägnat att på ett kännbart sätt kränka friden hos den angripne. Om uttalandet sker opåkallat och över- raskande – dvs. inte som en del av en ömsesidig ordväxling – kan detta vara ägnat att förstärka fridsstörningen och därför innebära att uttalandet bör vara straffbart. En uppmaning till någon att ta livet av sig kan även i vissa fall – beroende på omständigheterna – vara ägnad att kränka friden hos den angripne på ett kännbart sätt. Om uttalandet riktar sig mot den som är typiskt sett sårbar – t.ex. en ung person som är utsatt för trakasserier och mobbning i skolan – kan det falla inom det straff- bara området. En fridsstörning kan i vissa fall anses värre genom att även andra tar del av ett uttalande som är riktat till någon annan, t.ex. en upp- maning att begå självmord eller en ingående beskrivning om hur någon borde bli våldtagen. Att sådant uttalas ”publikt”, t.ex. på ett forum på internet som många har tillgång till, kan alltså vara ägnat att öka känslan av kränkning hos den enskilde och därför kunna tillmätas betydelse vid frågan om det utgör ett straffbart ofredande. Om sådana yttrande framförs i ett öppet forum på internet kan också andra komma att ansluta sig, och det kan bildas en mobb mot en enskild. Den som initierar och skapar en sådan händelsekedja, t.ex. genom att skapa en s.k. hatsida som kan bli ett forum för andra som vill hetsa och uttala sig nedsättande om någon utpekad person, bör i vissa fall – förutsatt att övriga förutsättningar är upp- fyllda – anses ha gjort sig skyldig till ett straffbart ofredande. Att någon redan har angripits av många andra – t.ex. genom ett eller flera olika forum på internet – kan innebära att denne typiskt sett måste anses mer sårbar för ytterligare verbala angrepp. Huruvida t.ex. en uppmaning till någon att ta livet av sig eller en önskan att någon borde dödas är ägnad att kränka friden hos mottagaren på ett kännbart sätt, kan alltså även bero på sådana omständigheter. Angrepp på någons frid, harmoni och sinnestillstånd kan också ske uteslutande genom handlande. Den som t.ex. följer efter någon, återkommande står utanför någons bostad eller på annat sätt kart- lägger någon, kan agera mot den andre på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Det förutsätts för att brottet ska fullbordas att förföljandet eller bevakandet uppfattas av den som förföljs. Angreppet måste givetvis också omfattas av gärn- ingspersonens uppsåt, dvs. han eller hon måste ha uppsåt till att förföljandet ska uppfattas av den förföljde. Den personliga sfären kan även i andra fall angripas genom ager- anden som tvingar någon till handlingar för att undvika olägenheter eller att denne annars måste tåla sådana olägenheter. Det kan ske genom att gärningspersonen genom sitt handlande försvårar en annan människas liv och möjligheter att själv göra prioriteringar och livsval. Rent konkret kan det handla om rättshandlingar som inte alltid orsakar ekonomiskt skada men i vart fall betydande olägenhet och merarbete. Det kan gälla sådant som att beställa varor i någon annans namn, säga upp ett abonnemang som någon har eller på annat sätt utföra rättshandlingar som den andre inte önskat eller efterfrågat. Genom sådana handlingar kan den utsatte tvingas att vidta handlingar för att undvika de olägenheter som kan upp- komma, t.ex. bestrida fakturor för varor som beställts i dennes namn. I de fall dessa konsekvenser är tydliga kan ett sådant hand- lande anses vara ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Att sådana gärningar kan bedömas som ofredande är också i enlighet med hur bestämmelsen tillämpats enligt dess tidigare lydelse. Om uttalanden eller andra hänsynslösa ageranden inte bedöms vara så allvarliga att de kan anses kränka någon annans frid på ett kännbart sätt, blir det inte fråga om ett ofredande. Beroende på hur meddelandet är utformat eller hur agerandet sker, kan det i vissa fall bli fråga om ansvar för förolämpning. Enligt den bestämmelsen döms den som genom beskyllning, nedsättande uttalande eller för- ödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet.3 3 Enligt den nya lydelse som föreslås, se kommentaren till 5 kap. 3 §. Hemfridsbrott eller olaga intrång som inte är grovt, kränkande foto- grafering eller förberedelse till sådant brott, olaga integritetsintrång, olovlig avlyssning som inte förövats på allmän plats eller förberedelse till sådant brott, ofredande som inte förövats på allmän plats eller intrång i förvar får åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Detsamma gäller olaga tvång genom hot att åtala eller ange annan för brott eller att om annan lämna menligt meddelande samt försök eller förberedelse till sådant brott. I paragrafen anges vissa begränsningar för åklagarens åtalsrätt gällande några särskilt angivna bestämmelser i 4 kap. Paragrafen ändras genom att den föreskrivna begränsningen i åtalsrätten utvidgas till att omfatta även olaga integritetsintrång enligt 6 b §. Ändringen behandlas i avsnitt 10.6.7. Den som lämnar uppgift om att någon är brottslig eller en annan ned- sättande uppgift om någon döms, om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser, för förtal till böter. Om han eller hon var skyldig att uttala sig eller om det annars med hän- syn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgiften, och visar han eller hon att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den, ska det inte dömas till ansvar. I paragrafen behandlas förtal. Bestämmelsen ändras i några avse- enden. Genom ändringen moderniseras bestämmelsen och utformas i linje med hur den kommit att tillämpas. Ändringarna behandlas i avsnitt 13.6. I första stycket föreskrivs enligt den nya lydelsen att den som lämnar uppgift om att någon är brottslig eller annan nedsättande uppgift om någon, döms för förtal om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. I likhet med den tidigare lydelsen av bestämmelsen förutsätts att en uppgift har lämnats. Praxis har utvecklats på så sätt att det ställs låga krav på vilken bestämdhet som krävs för att något ska anses utgöra en uppgift. Någon ändring gällande detta är inte åsyftad. avsnitt 13.5.3 analyseras detta närmare. värdeomdömen omfattas inte av begreppet uppgift. I praktiken krävs det inte för straffansvar att det är fråga om en konkret uppgift som det går att föra sanningsbevisning om. Uppgiften måste dock ta sikte på – eller i vart fall antyda – något som den utpekade har gjort, gör eller möjligen kan tänkas göra. Ett uttalande som uteslutande beskriver hur någon är eller uppfattas, bör anses som ett renodlat värde- omdöme som inte omfattas av förtalsansvar. I likhet med den tidigare lydelsen kan en uppgift om att någon är brottslig utgöra förtal. Enligt den tidigare lydelsen kunde den som utpekar någon som klandervärd i sitt levnadssätt dömas för förtal. Denna exemplifier- ing har utmönstrats i den nya lydelsen. I stället anges att – utöver uppgift om att någon är brottslig – det kan leda till ansvar för förtal att lämna någon annan nedsättande uppgift om någon. Uppgifter om någons levnadssätt, levnadsvanor, beteende eller liknande omstän- digheter kan i likhet med många andra slag av uppgifter i vissa fall anses vara nedsättande. Avgörande för straffansvar är om lämnandet av uppgiften – typiskt sett – kunde leda till vissa negativa konsekvenser för den utpekade. I den tidigare lydelsen angavs att uppgiften skulle vara ägnad att utsätta den utpekade för andra missaktning. Avgörande för straffansvar enligt den nya lydelsen är att uppgiften ska ha varit ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Det räcker alltså inte med att en uppgift utpekar någon som brottslig eller att det annars är fråga om en nedsättande uppgift, utan det måste dessutom vara en uppgift som är ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Den nya lydelsen syftar till att modernisera bestämmelsen och göra den språkligt mer lättillgänglig. Någon saklig skillnad i förhåll- ande till den tidigare lydelsen är inte åsyftad. Genom den nya orda- lydelsen understryks dock – på det sätt som också utvecklats i praxis – att betoningen ska ligga just på detta senare led vid bedöm- ningen av straffansvar, inte på att uppgiften ska ha någon större bestämdhet och konkretion. Det avgörande ska alltså vara om någons anseende kan skadas. Med det avses bl.a. att andra människor kan få en mer negativ uppfattning om, och inställning till, den utpekade och att detta i sin tur kan leda till olika former av sociala skadeverkningar. Med sociala skadeverkningar avses sådant som utfrysning, mobbning eller att den utpekade på något sätt kan ute- slutas från en gruppgemenskap eller annars får sina livsförhållanden försvårade, genom att andra människor syn på, och inställning till, den utpekade personen förändras i negativ riktning. I likhet med vad som gällt tidigare är det tillräckligt om den utpekades anseende inom den egna samhällsgruppen eller personkretsen skadas. Att anseendet i den vidare samhällsgemenskapen skadas är – i likhet med vad som gällt enligt den tidigare lydelsen – alltid tillräckligt för straffansvar. Precis som enligt den tidigare lydelsen ska uppgiften vara ägnad att skada anseendet hos den utpekade. Det är alltså fråga om vad som typiskt sett kan ha en sådan verkan. Avgörande för vad som kan vara ägnat att skada anseende är till stor del beroende av råd- ande samhällsvärderingar, både i stort och framför allt inom den personkrets som är av relevans för bedömningen. Någon ändring i förhållande till gällande rätt är inte åsyftad. Denna fråga behandlas och analyseras närmare i avsnitt 13.5.2. I 4 kap. 6 b § finns en ny bestämmelse om olaga integritets- intrång (se kommentaren till den bestämmelsen). Genom denna bestämmelse får förtalsbrottet ett snävare tillämpningsområde i ett visst avseende. Bestämmelsen om olaga integritetsintrång tar sikte på intrång i integriteten genom spridning av typiskt sett integritets- kränkande uppgifter eller bilder, t.ex. uppgifter om sexualliv och hälsa eller bilder där någons nakna kropp exponeras. Enligt praxis har spridning av en del sådana uppgifter i vissa fall bedömts som förtal. Om det skyddsintresse som angrips i första hand är den pers- onliga integriteten och privatlivet, ska bestämmelsen om olaga integritetsintrång vinna företräde och förtalsbrottet alltså konsum- eras. I andra fall kan spridning av t.ex. bilder och skriftliga uppgifter innebära både ett angrepp på den utpekades personliga integritet och på dennes anseende. I sådana fall ska båda straffbestämmelserna bli tillämpliga, dvs. det ska dömas i brottskonkurrens. integritetsintrång gäller inte inom det grundlagsskyddade området, dvs. olika slag av tryckta skrifter, traditionella ljudradio- och tv-sändningar, webbsändningar eller andra databasöverföringar som omfattas av TF eller YGL. Om förtalsbrott begås genom ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott kommer det därför inte att uppstå någon konkurrenssituation i förhållande till olaga integritets- intrång. I sådana fall kommer även fortsättningsvis en gärning – enligt tidigare praxis – att lagföras som förtal (även om det skydds- intresse som angrips i första hand är den personliga integriteten och privatlivet). I andra stycket görs endast några mindre språkliga justeringar. I 5 kap. 4 § finns en särskild bestämmelse om förtal av avliden. Genom att den hänvisar till denna bestämmelse kommer de änd- ringar som införs här även bli tillämpliga gällande förtal av avliden. Är brott som avses i 1 § grovt döms för grovt förtal till böter eller fängelse i högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen med hänsyn till uppgiftens innehåll eller sättet för och omfatt- ningen av spridningen var ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften avser. I paragrafen behandlas grovt förtal. Genom den nya lydelsen moderniseras paragrafen språkligt och det förtydligas att frågan om en uppgifts spridning ska bedömas på ett nyanserat sätt. Ändringarna behandlas i avsnitt 13.6.2. I första stycket görs endast några språkliga justeringar. I andra stycket föreskrivs det, enligt den nya lydelsen, att det vid bedömningen av om brottet är grovt, särskilt ska beaktas om gärn- ingen med hänsyn till uppgiftens innehåll och sättet för och om- fattningen av spridningen har varit ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften avser. I likhet med den tidigare lydelsen ska det ske en samlad bedöm- ning, om gärningen genom uppgiftens innehåll och den spridning som uppgiften fått, har varit ägnad att medföra allvarlig skada. I den nya lydelsen tydliggörs hur spridningen ska beaktas vid denna samlade bedömning, att det blir frågan om en bedömning utifrån både uppgiftens innehåll och spridningen. Att uppgiften fått en stor spridning innebär att uppgiften har tillgängliggjorts för ett stort antal personer. Det behöver alltså inte visas att ett stort antal personer verkligen tagit del av en uppgift för att den ska anses ha fått stor spridning. I den nya lydelsen anges att, förutom omfattningen av sprid- ningen, även sättet för spridningen ska tillmätas betydelse. Detta kunde beaktas redan enligt den tidigare lydelsen och den nya ut- formningen av bestämmelsen är ett sätt att förtydliga att detta ska göras och att det därigenom ska ske en nyanserad bedömning av hur spridningen ska påverka rubricering och straffvärde. Det kan t.ex. beaktas om spridningen skett på ett sätt som syftat till att ett stort antal personer verkligen skulle ta del av uppgifterna. Detta kan ofta vara särskilt aktuellt att beakta i de fall en uppgift tillgängliggjorts genom att laddas upp på en webbsida eller på annat sätt spritts via internet. Om t.ex. en bild eller någon annan uppgift läggs ut på en webbsida som är välkänd och har ett stort antal besökare eller om publiceringen i sig görs på ett sätt som är ägnad att bli uppmärksammad, ska det alltså särskilt beaktas. Vidare kan det beaktas om spridningen skett på ett sådant sätt att personer som är närstående eller bekanta till den som berörs skulle ta del av uppgifterna. Det kan gälla sådana fall då uppgift- spridningen skett på ett mycket ”riktat sätt”, i syfte att omfatta den utpekade personens närstående eller nära bekanta. Det kan t.ex. handla om att någon mailar integritetskränkande bilder till den personens släktingar eller till hans eller hennes arbetsplats och arbetskamrater. Ett annat fall kan vara att spridningen sker genom ett socialt medium som används av den utpekades familj eller bekantskapskrets. Utöver detta kan beaktas om spridningen skett på sådant sätt att den utpekade med stor lätthet kan identifieras och återfinnas för den som söker information om den personen. Att någon pekas ut utgör ju en förutsättning för att förtalsansvar överhuvudtaget ska komma i fråga. Det innebär att den utpekade måste vara möjlig att identifiera för andra, för att ett förtalsbrott ska anses begånget. Den som pekar ut någon kan dock i olika hög grad möjliggöra att många personer kan identifiera den person som uppgiften avser. Det kan ske genom att ett flertal identitetsuppgifter lämnas ut, t.ex. namn, adress och personnummer. På det sättet kan den som lämnar en uppgift också främja att den som söker information om den ut- pekade personen via sökmotorer på internet lättare kan återfinna och ta del av den nedsättande uppgiften. Utöver dessa omständig- heter kan – beroende på omständigheterna och den teknik som använts – andra sätt på vilka en spridning skett beaktas vid bedöm- ningen av om ett förtalsbrott ska anses som grovt. Den som genom beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet döms, om gärningen inte är belagd med straff enligt 1 eller 2 §, för förolämpning till böter. Är brottet grovt, döms till böter eller fängelse . Paragrafen behandlar förolämpning. Bestämmelsens tillämpnings- område ändras i vissa avseenden. Det tydliggörs genom den nya lydelsen att endast gärningar som kan kränka någons självkänsla eller värdighet omfattas av straffansvar. Beskrivningen av vilka gärningar som kan innebära en förolämpning moderniseras. Ändringarna behandlas i avsnitt 14.6. I första stycket anges enligt den nya lydelsen att den som genom beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet döms för förolämpning till böter, om gärningen inte är straffbelagd som förtal eller grovt förtal. Genom den nya lydelsen har den tidigare beskrivningen av det brottsliga handlandet (kränkande tillmäle, beskyllning eller annat skymfligt beteende) delvis utgått och ersatts med uttrycken beskyll- ning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende. Någon ändring i sak är inte avsedd. Både genom ord och genom olika former av beteenden (t.ex. tecken, gester, imitationer och andra handlingar) kan någon ge uttryck för ett budskap som kan utgöra en förolämpning. Enligt den nya lydelsen förutsätts för straffansvar att någon agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet. Vad som utgått enligt den nya lydelsen är att någon ”smädar annan”. Redan den tidigare orda- lydelsen torde ha förutsatt att någon form av värdering måste göras av vad det innebär att ”smäda annan”, för att avgöra om gärningen utgör en straffbar förolämpning. Enligt den nya lydelsen tydliggörs att ett uttalande inte omfattas av straffansvar endast om det kan förarga eller reta upp någon. Det avgörande ska vara om uttalandet eller handlingen kunde kränka någons självkänsla eller värdighet. Så kan vara fallet om det är fråga om t.ex. djupt kränkande uttalanden som anspelar på någons etniska ursprung, sexuella läggning, köns- tillhörighet eller på något funktionshinder eller särpräglat drag i Uttalandet måste alltså på ett mer personligt plan kunna träffa den angripne, inte bara vara något som enligt en social norm rent allmänt kan anses som förargande och därför olämpligt att säga till andra. Uttalandet eller beteendet ska vara ägnat att kränka den angripnes självkänsla eller värdighet. Det innebär att åklagaren i det enskilda fallet inte behöver visa att agerandet innebar att den angripnes självkänsla eller värdighet blev kränkt. I stället ska åklagaren visa att agerandet typiskt sett var sådant att målsägandens självkänsla eller värdighet skulle kunna kränkas. Bestämmelsen har alltså utformats som ett s.k. abstrakt farebrott. För straffansvar förutsätts inte att det är visat att någon effekt uppstod, dvs. att målsägandes självkänsla eller värdighet blev kränkt. I stället ska prövningen ta sikte på om agerandet typiskt sett var sådant att den angripnes känslotillstånd kunde påverkas på ett sådant sätt, att det skulle kunna beskrivas som att självkänslan eller värdigheten blev kränkt. Bedömningen ska utgå från de faktiska förhållandena. Om- ständigheterna i det enskilda fallet är av betydelse. Bedömningen blir i den meningen inte abstrakt utan ska göras med hänsyn till den verkliga målsäganden. Om det fälls ett nedsättande uttalande kan självkänslan eller värdigheten i första hand kränkas om det kan träffa den angripne på ett personligt plan. Att håna någon med nedsättande uttalanden om dennes funktionshinder kan alltså vara straffbart, men knappast att gentemot vem som helst använda ett funktionshinder som ett – låt vara mycket olämpligt – skällsord. Bedömningen ska också göras utifrån den konkreta situationen. Det bör alltså beaktas sådant som parternas normala språkbruk till varandra och om ett kränkande uttalande framstod som ett opå- kallat angrepp på mottagaren och inte endast som ett led i en upp- trappad ordväxling. Utifrån den kunskap domstolen har om hur människor uppfattar och reagerar på den typen av uttalanden, ska det göras en bedömning av om agerandet typiskt sett var sådant att det var ägnat att kränka den angripnes självkänsla eller värdighet. Målsägandens uppgifter om hur han eller hon upplevde situa- tionen kan tjäna som viktiga bevisfakta för vad som typiskt sett hade räckt till för att kränka självkänslan eller värdigheten. Det innebär att målsägandens upplevelse inte blir utslagsgivande, om dennes reaktion framstår som avvikande i förhållande till hur dom- stolen bedömer att en genomsnittlig person – i den givna situationen – skulle ha reagerat och bedömt situationen. Den som agerar mot någon annan genom uttalanden eller beteenden kan i vissa fall – beroende bl.a. på sättet det sker och intensiteten i angreppet – handla på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. I fråga om sådana hänsynslösa ageranden ska i stället dömas för ofredande (se kommentaren till 4 kap. 7 §). 21.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor Om en användare sänder in ett meddelande till en elektronisk anslags- tavla ska den som tillhandahåller tjänsten ta bort meddelandet från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet, om 1.meddelandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bestäm- melserna i 4 kap. 5 § om olaga hot, 4 kap. 6 b § om olaga integritetsintrång, 16 kap. 5 § om uppvigling, 16 kap. 8 § om hets mot folkgrupp, 16 kap. 10 a § om barn- pornografibrott eller 16 kap. 10 c § om olaga våldsskildring, eller 2.det är uppenbart att användaren har gjort intrång i upphovsrätt eller irättighet som skyddas genom föreskrift i 5 kap. lagen (1960:729) om upp- hovsrätt till litterära och konstnärliga verk genom att sända in meddelandet. För att kunna fullgöra sin skyldighet enligt första stycket har den som tillhandahåller tjänsten rätt att ta del av meddelanden som förekommer i tjänsten.