sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Vidare har vi framhållit att åtaganden enligt att åstadkomma ett integritetsskydd måste tolkas i ljuset av den starka ställning yttrandefriheten åtnjuter hos oss och att det även finns en bedömningsmarginal som innebär att hänsyn till yttrandefriheten kan och ska tas. Trots detta finner vi att en reglering som ute- slutande tar sikte på vissa slag av uppgifter inte är lämplig. Vår slutsats blir att regleringen i första hand bör ta sikte på de slag av uppgifter som vi diskuterat tidigare i detta avsnitt, men att det därutöver bör finnas en öppning för andra uppgifter om någons privatliv som inte inryms under de exempel som särskilt anges i lagtexten men som har ett liknande innehåll. De särskilt angivna exemplen blir då dels tydliga anvisningar för rättstillämpningen och dels kan de användas som ”jämförelsenorm” vid bedömningen av andra uppgifter som inte inryms i uppräkningen. Förutom bilder på den som utsatts för brott kan det vara frågan om bilder på den som utsatts för någon form av angrepp där inte alla förutsättningar är uppfyllda för att angreppet ska anses utgöra ett brott. Vid sidan av uppgifter om hälsotillstånd kan liknande uppgifter handla om andra medicinska behandlingar eller ingrepp som inte är betingade av någons hälsotillstånd. Utöver bilder som exponerar någons nakna kropp kan andra bilder omfattas om de är explicita och till sin karaktär ut- lämnande. I författningskommentaren berör vi ytterligare vad som ska för- stås med liknande bilder eller uppgifter om någons privatliv. Intrång i integriteten genom spridning som är ägnad att medföra kännbar skada blir straffbar En straffbestämmelse som under alla förhållanden förbjuder intrång i integriteten genom spridning av vissa angivna slag av uppgifter skulle bli för vidsträckt. För att ett förbud ska vara tillräckligt motiverat och en godtagbar inskränkning av yttrandefriheten måste tillämpnings- området avgränsas ytterligare. Det innebär att det intrång i privatlivet som ligger i spridning av de uppgifter som anges i straffbestämmelsen måste kvalificeras på något sätt. Uppgifter om sexualliv bör kunna vara förbjudna att sprida om de rör något personligt och känsligt, exempelvis stillbilder eller rörliga bilder när någon har sexuellt umgänge eller detaljerade uppgifter om någons sexuella preferenser eller sexuella kontakter. Spridning av andra uppgifter som är kopplade till sexualitet – som t.ex. att någon väntar barn – kan dock knappast omfattas av ett straffansvar. Beträffande hälsouppgifter bör tillämpningsområdet kunna gälla uppgifter om att någon lider av en könssjukdom eller sekretessbelagda och ingående sjukjournaler, men inte uppgifter om att någon har influensa. På samma sätt kan man resonera gällande bilder och andra uppgifter om att någon utsatts för brott. Bilder som tagits av kamrater till den som misshandlar någon, innebär typiskt sett ett integritetsintrång att sprida. Detsamma får anses gälla för exempelvis sekretessbelagda uppgifter om målsägandens identitet i ett sexualbrottsmål. Uppgifter om att någon utsatts för ett villa- inbrott kan å andra sidan knappast omfattas av ett spridnings- förbud. Vad gäller bilder på den nakna kroppen bör förbudet gälla bilder med sådant innehåll att exponeringen genom en spridning innebär ett verkligt integritetsintrång. Det kan gälla exempelvis explicita och utlämnande bilder på någon som duschar, byter om eller besöker toaletten. Av betydelse kan även vara att det är fråga om bilder som tagits utan samtycke från den avbildade eller bilder av privat natur som den avbildade uppenbarligen inte avsett skulle spridas till någon vidare krets. Det som ska bli straffbart att sprida bör alltså endast gälla bilder eller andra uppgifter där innehållet är sådant att spridningen kan orsaka skada. Med skada avser vi skada på privatlivet och den per- sonliga integriteten. Genom att privata uppgifter sprids till andra mot någons vilja (eller i vart fall utan dennes giltiga samtycke) sker det ett intrång i den personliga integriteten hos den person som uppgiften rör. Det kan beskrivas som en personlig förlust; något som var en del av den enskildes privata sfär går förlorat och blir till- gängligt för andra utom den enskildes kontroll. Graden av förlust beror på hur privat uppgiften var, t.ex. hur nära den var sam- manlänkad med den utsattes personlighet och hur starkt intresset var att behålla uppgiften utom andras räckhåll. Hur stort intrånget är beror därutöver på uppgiftens spridning; ju större ofrivillig exponering av uppgiften, desto större intrång i privatlivet. Att upp- gifter sprids till personer i den utsattes närhet och vänskapskrets kan då – bland många andra omständigheter – öka känslan av intrång i privatlivet. För att bestämmelsen ska avgränsas till mer uppenbara situat- ioner bör det vara fråga om en kännbar skada. I praktiken ska det för straffansvar handla om situationer där ett intrång i integriteten genom spridning av uppgifter kan leda till psykiskt lidande och andra allvarliga negativa personliga konsekvenser för den enskilde. Våra fortsatta överväganden gäller hur detta bör utformas. I av- snitt 9.2 diskuterar vi – på ett övergripande plan – om straffbestäm- melserna till skydd för den personliga integriteten bör utformas som handlingsbrott, effektbrott eller farebrott. Vi konstaterar där att konstruktionen med abstrakta farebrott (att något är ”ägnat att”) i vissa fall kan innebära tolkningsproblem. En sådan konstruktion innebär dock att det uppställs ett väl avvägt krav på vilka omständigheter som ska bevisas, i förhållande till vad som skulle gälla för ett effektbrott. Dessutom utgör en sådan konstruktion en rimlig avgränsning av det straffbara området för brott mot den personliga integriteten. Genom en avgränsning till typiska effekter av att privata upp- gifter sprids, så undantas spridning av uppgifter som visserligen är av privat natur men som den enskilde rimligen ska kunna tåla och som därför inte bör omfattas av straffansvar. Å andra sidan upp- rätthålls på så sätt en norm gällande vilken uppgiftsspridning som verkligen bör anses utgöra oacceptabla angrepp på någons person- liga integritet och privatliv. kan knappast ett brott mot den personliga integriteten beskrivas, förstås eller bedömas straffvärdemässigt på ett rimligt sätt, om inte viss hänsyn tas till situationen och till målsäganden. Av betydelse kan vara det sociala sammanhang som den utsatte befinner sig i och vilken spridning uppgifterna fått bland män- niskor som ingår detta sammanhang. Vidare kan det tillmätas betydelse vid bedömningen av om spridningen av uppgifterna var ägnad att orsaka skada, om den som uppgifterna avser själv tidigare spritt samma eller liknande slag av uppgifter. Vi bedömer mot denna bakgrund att ett nytt spridningsbrott bör utformas som ett abstrakt farebrott; att spridningen ska vara straffbelagd om den är ägnad att medföra kännbar skada. I författ- ningskommentaren behandlar vi ytterligare hur bestämmelsen bör förstås i detta avseende. Straffskyddet ska gälla den som uppgiften rör Vad man därefter bör överväga är vems skada som ska tillmätas relevans vid bedömningen av om en spridning ska vara straffbar. Frågan blir alltså avgörande för i vilka fall ett brott ska ha begåtts, eftersom det för straffansvar ska förutsättas att spridningen varit ägnad att medföra kännbar skada hos någon person. Rekvisitet bör givetvis vara uppfyllt om intrånget i integriteten genom spridning av uppgifterna är ägnad att medföra skada för den som uppgiften verkligen avser, exempelvis den person som är avbildad på en integritetskränkande bild eller den person som utförliga patientjournaler handlar om. är om skadeverkningar ägnade att uppkomma även hos någon annan bör kunna beaktas vid bedömningen av om ett brott har begåtts. Detta ställs på sin spets om uppgifterna rör en avliden person och kanske även om de gäller ett mycket litet barn. Frågan är om den skada som är ägnad att uppkomma hos närstående till den som uppgiften verkligen avser ska kunna tillmätas betydelse vid bedöm- ningen av om brott har begåtts. Möjligen kan en förebild vara det sätt på vilket skaderekvisiten i sekretesslagstiftningen är uppbyggda. I OSL föreskrivs i många bestämmelser att sekretess gäller även om närstående till den som uppgiften avser kan lida men av att en uppgift röjs. I det integrit- etsskyddsbrott som skisserade användes den konstruktionen.95 Beträffande uppgifter om avlidna, kan en jämförelse också göras med bestämmelsen om förtal av avliden i 5 kap. 4 § BrB. Förtal av avliden ska medföra ansvar, om gärningen är sårande för de efter- levande eller den eljest, med beaktande av den tid som förflutit 95 Se avsnitt 10.3.3. sedan den avlidne var i livet samt omständigheterna i övrigt, kan anses kränka den frid som bör tillkomma den avlidne. Att generellt kunna beakta skada för anhöriga till den som upp- giften avser, bedömer vi skulle bli en alltför omfattande och svår- överblickbar kriminalisering. Det skulle dessutom bli en för långt- gående kriminalisering att – med förtal av avliden som förebild – på något sätt generellt kriminalisera intrång i privatlivet hos en avliden person. Bestämmelsen bör alltså som huvudregel bli tillämplig i fråga om information som sprids om en levande person och skydda den person som uppgiften verkligen avser. I vissa mycket speciella undantagsfall kan det dock bli fråga om ett intrång i integriteten hos någon, trots att den uppgift som sprids avser någon annan person än den som i dessa fall får sin integritet angripen genom spridningen. I en persons privata sfär ingår normalt sett endast personen själv men i vissa speciella fall kan också andra vara så nära förknippade med personen att även uppgifter om dem kan anses ingå i den privata sfären. Barn har en egen privat sfär men kan också innan de når vuxen ålder anses ingå i föräldrarnas eller andra vårdnadshavares privata sfär. Det innebär att uppgifter som rör barnet i vissa speciella fall också kan anses röra föräldrarnas – eller andra vårdnadshavares – privatliv när det är fråga om mycket integritetskränkande och utlämnande uppgifter. Om sådana uppgifter sprids kan det anses innebära ett intrång i föräldrarnas eller vårdnadshavarnas privatliv. Om exempelvis någon sprider obduktionsbilder av ett avlidet barn, kan det anses ha skett ett intrång i föräldrarnas privatliv. I bestämmelsen bör därför anges att spridningen ska vara ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften rör, med vilket alltså menas den som uppgiften verkligen avser och i speciella undantagssituationer föräldrarna (eller vårdnadshavarna) till ett barn som uppgiften avser. 10.6.2Spridning av uppgifter om sexualliv bör inte ges någon särställning i BrB Bedömning: Spridning av uppgifter om sexualliv bör inte ges någon särställning i genom att sådana gärningar behandlas som ett sexualbrott enligt 6 kap. . Det skulle kunna övervägas om spridning av bilder och andra upp- gifter med ett sexuellt innehåll bör ges en särställning i förhållande till spridning av andra slag av uppgifter med ett integritets- kränkande innehåll. Vad vi då har diskuterat är om sådana intrång i privatlivet bör ses som ett sexualbrott och placeras i 6 kap. BrB. Det kan då bl.a. handla om det som ofta benämns som hämndporr, att sprida mycket explicita bilder med sexuellt innehåll på internet i trakasserande syfte och ibland på särskilda webbsidor. Som redo- visas i avsnitt 10.4.6 finns det numera i och en särskild lagstiftning mot spridning av bilder med sexuellt innehåll – just med sikte på s.k. hämndporr. Liknande särskild lagstiftning finns bl.a. i flera delstater i och i . Att notera är dock att övriga nordiska länder reglerar spridning av uppgifter med sexuellt innehåll inom ramen för ett generellt integritetsbrott.96 Som skäl för att särreglera spridning av uppgifter med sexuellt innehåll, kan anföras att en exponering av sådana bilder i första hand kan upplevas som en kränkning av den sexuella integriteten. Det skulle därför möjligen vara mer naturligt att reglera sådana handlingar som ett sexualbrott i 6 kap. BrB. Av bl.a. några opublic- erade rättsfall framgår dessutom att det kan förekomma reella kopplingar med fysiska sexuella övergrepp, att sådana dokumenteras på film och sedan sprids på internet. Dessutom kan sexuella över- grepp som sker genom internet följas av att filmer på övergreppet sprids. Det finns dock enligt vår mening starka skäl som talar mot att föreslå att spridning av sådana bilder eller uppgifter regleras som ett sexualbrott i 6 kap. BrB i stället för ett intrång i integriteten enligt 4 kap. BrB. För det första kan framhållas att en sådan reglering skulle ha en helt annan utgångspunkt och inriktning i förhållande till det som anges i våra direktiv. Att föreslå ett nytt sexualbrott leder till ett flertal överväganden om gränsdragningar och sam- stämmighet med andra brott i 6 kap. BrB; frågor som ligger helt utanför det område vi har att behandla. I sammanhanget kan näm- nas att regeringen har gett i uppdrag åt en parlamentariskt samman- satt kommitté (sexualbrottskommitté) att se över sexual- brottslagstiftningen i flera väsentliga avseenden.97 Uppdraget ska 96Se avsnitt 10.4.3, 10.4.4 och 10.4.5. 2014:123, 2014:144 och 2015:5. Att en annan utredning – utan att det kan sägas följa av direktiven – då skulle överväga ytterligare reformer på sexualbrottsområdet framstår som olämpligt. Vår ut- redning har samrått om denna fråga med sexualbrotts- kommitté. Utöver detta finns det även andra skäl som talar emot att ge spridning av uppgifter om sexualliv en särställning i BrB. En sär- skild ordning för integritetskränkande spridning av vissa uppgifter skulle göra att lagstiftningen blir mer komplicerad och det torde oundvikligen uppkomma gränsdragningsfrågor. I vissa fall kan en uppgiftsspridning gälla både ett avslöjande av någons sexualliv och andra känsliga uppgifter. Det finns också starka skäl som talar för att hålla det straffrättsliga integritetsskyddet samlat. Att det är fråga om uppgifter om någons sexualliv kan beaktas vid straff- värdebedömningen även inom ramen för en generell bestämmelse, varvid man kan väga in att spridningen inneburit ett särskilt känn- bart integritetsintrång. Vår samlade slutsats blir därför att skälen för en enhetlig reglering i 4 kap. BrB väger över. 10.6.3Vad ska det innebära att sprida uppgifter? Förslag: En uppgift ska anses spridd om den är tillgängliggjord för flera än ett fåtal personer. Straffansvaret för integritetsintrång genom spridning av bilder eller uppgifter ska vara oberoende av vilken teknik för spridningen som har använts. Det integritetsintrång som bör omfattas av straffansvar sker genom att bilder eller andra uppgifter sprids. En fråga blir då vad ”spridning” bör innebära som rekvisit för det brott vi föreslår. Dels kan man fråga sig om det räcker med att något tillgängliggjorts för att ett brott ska vara fullbordat, eller om det ska förutsättas att uppgiften även faktiskt har nått andra. kan man överväga vilken krets av personer som uppgiften ska ha tillgängliggjorts för eller nått; en enda, ett fåtal eller ett stort antal? Det kan finnas anledning att jämföra med hur förtalsregeln är utformad. Förtalsbrottet fullbordas när uppgiften har kommit till åtminstone en tredje mans kännedom. Det räcker alltså inte med att uppgiften har gjorts tillgänglig för andra människor. Det förut- sätts dock inte att fler än en person tagit del av en nedsättande uppgift för att ett förtalsbrott ska vara fullbordat. Ett annat synsätt skulle kunna vara att anamma regleringen i bestämmelsen om hets mot folkgrupp i 16 kap. 8 § BrB, där just rekvisitet ”sprids” används. För att ett meddelande ska anses spritt, fordras att det har nått ut till fler än ett fåtal personer. En åsikt som uttrycks i en mindre sluten krets är alltså inte att bedöma som hets mot folkgrupp. Spridning förutsätter dock inte att en större grupp av personer faktiskt tagit del av meddelandet, utan det är tillräckligt att det har kunnat ske eller att meddelandet gjorts tillgängligt för gruppen.98 Det kan även här finnas anledning att se hur frågan har reglerats i övriga nordiska länder.99 I förutsätts för straffansvar att yttranden har gjorts offentliga. Det avgörande är om yttrandet framställts på ett sätt som är ägnat att nås av ett större antal per- soner. I följer det av själva lagtexten att det för straffansvar förutsätts att uppgifter ska ha gjorts tillgängliga för ett stort antal människor. I kräver bestämmelsen en vidarebefordran. Det räcker inte med en förevisning av bilder, om de inte har karakt- ären av en vidarebefordran av ett meddelande. Vidarebefordran kan ske på vilket sätt som helst och kan enligt dansk praxis vara för handen om uppgifter läggs ut på internet. Det är tillräckligt att uppgifterna gjorts tillgängliga för fler än ett fåtal personer Enligt vår mening innebär begreppet ”spridning” rent språkligt knappast att en uppgift kan ha lämnats eller tillgängliggjorts endast till någon eller några enstaka personer. Att straffbelägga sådana handlingar framstår dessutom som långt mindre angeläget, än 98Se Ulväng m.fl., Brotten mot allmänheten och staten, 2011, s. 177. 99Se utförligt om denna reglering i avsnitt 10.4.3, 10.4.4 och 10.4.5. handlingar som innebär att känsliga uppgifter får en större sprid- ning. Vårt uppdrag tar till stor del sikte på integritetskränkande publiceringar på internet. Redan den inriktningen talar för att kriminaliseringen bör avse spridning till fler än något fåtal. Vad som bör undvikas är alltså en kriminalisering av uppgiftslämning som kan ske inom det som kan anses utgöra en helt privat krets. Å andra sidan framstår det som ett omotiverat krav att det ska visas att uppgifterna verkligen nått ett stort antal personer. Något sådant krav gäller inte för det motsvarande rekvisit som finns i be- stämmelsen om hets mot folkgrupp. Att uppställa ett sådant bevis- krav skulle sannolikt helt undergräva bestämmelsens effektivitet, dvs. de möjligheter som finns att styrka brott. Det bör därför räcka med att uppgifterna har tillgängliggjorts för fler än ett fåtal per- soner. I författningskommentaren anger vi närmare hur bestämmelsen bör tillämpas i dessa avseenden. Bestämmelsen ska vara teknikneutral Det finns också skäl att överväga om spridning i alla dess former ska omfattas av regleringen, dvs. om den ska vara teknikneutral. Det kan påpekas att den reglering som finns i och inte utesluter muntligt spridda uppgifter. Man kan överväga om det för vår del finns skäl att göra en annan avgränsning. Regleringen i BrB skulle bli mer enhetlig om alla former av spridning omfattas. Flera gränsdragningsproblem skulle då und- vikas. Spridning av känsliga uppgifter kan enligt vår mening rim- ligen utgöra ett integritetsintrång, oavsett i vilken form sprid- ningen sker. Det skydd för privatlivet som föreskrivs i artikel 8 i begränsas inte heller till spridning av upp- gifter på visst sätt. Å andra sidan kan det finnas skäl att utesluta muntliga upp- gifter, dvs. att spridning av uppgifter på muntligt sätt inte ska omfattas av bestämmelsen. Vad som varit i fokus för vårt uppdrag är främst kränkande bilder eller andra uppgifter som får en stor och ibland obegränsad spridning genom internet. Uppenbarligen är det detta som initierat utredningen i denna del och det som beskrivits som det reella problemet. Om man utesluter spridning av uppgifter som sker muntligt, exkluderas mycket av det som kan beskrivas som ”skvaller” och dylikt, sådant som visserligen kan vara klandervärt men inte nöd- vändigtvis bör vara straffbart. Genom att uppställa ett krav på att uppgiften ska ha tillgängliggjorts för fler än ett fåtal personer, undantas dock redan på den grunden uppgiftslämnande i små och privata kretsar. Mot den bakgrunden framstår det som lämpligast att bestämmelsen är teknikneutral och omfattar spridning genom olika former av teknik och då även muntligen. Den enda begräns- ningen blir då att uppgifter som sprids i grundlagsskyddade medier inte omfattas. Förslag: Undantag från straffansvar ska göras om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. Även om den reglering vi föreslår tar sikte på tydliga och uppen- bara fall av intrång i integriteten genom spridning av uppgifter, bör det göras undantag för straffansvar i särskilda situationer. Sådana undantag finns i bestämmelserna om förtal (5 kap. 1 § BrB) och om kränkande fotografering (4 kap. 6 a § BrB). I bestämmelsen om förtal föreskrivs följande. Var den som lämnat uppgiften skyldig att uttala sig eller var det eljest med hän- syn till omständigheterna försvarligt att lämna uppgift i saken, och visar han att uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den, skall ej dömas till ansvar. I bestämmelsen om kränkande foto- grafering föreskrivs att det inte ska dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarlig. Den avgränsning av kriminaliseringen som vi föreslår i detta av- snitt gäller sådana intrång i privatlivet genom spridning av upp- gifter som vi i och för sig anser bör omfattas av straffskyddet för den personliga integriteten. Det måste dock finnas möjlighet – bl.a. med hänsyn till kravet på proportionalitet vid inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter enligt RF och Europakonvent- ionen – att i det enskilda fallet inte döma till ansvar. Vid bedöm- ningen av vilka begränsningar som kan accepteras när det gäller inskränkningar som görs i yttrandefriheten måste särskilt beaktas informations- och yttrandefriheten i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (2 kap. 23 § andra stycket RF). Även om kriminaliseringen genom vårt förslag begränsas till sådan spridning som är ägnad att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör, kan det finnas vissa situationer där den som sprider uppgifter ändå kan anses ha haft ett berättigat intresse som motiverat hans eller hennes handlande. Det bör därför enligt vår mening införas ett undantag från straffansvaret för gärningar som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarliga. På det sättet finns det också möjlighet att göra en riktig avvägning mellan skyddet för privatlivet och skyddet av yttrandefriheten. Vid prövningen av om gärningen är försvarlig får en helhets- bedömning göras i det enskilda fallet. Yttrandefrihetsintresset bör vägas mot den enskildes intresse av skydd för sitt privatliv och sin integritet. Av betydelse är om spridningen av uppgifterna har skett i ett journalistiskt eller opinionsbildande syfte. Det kan i samman- hanget också vara av betydelse om intentionen varit att avslöja övergrepp mot enskilda eller andra oegentligheter såsom missför- hållanden i olika former av verksamheter. Även av andra skäl kan det finnas ett tydligt allmänintresse av att uppgiften sprids. Vidare kan beaktas om spridningen utgjort del av ett vetenskapligt syfte eller kan försvaras utifrån konstnärliga hänsyn. Det kan också vara fråga om en legitim informationsspridning som har ett beaktans- värt allmänintresse. Under vissa omständigheter kan myndigheter ha en skyldighet att röja integritetskränkande uppgifter. Om det då även sker en spridning av uppgifterna som skulle träffas av den straffbestämmelse vi här föreslår och spridningen inte går utöver myndighetens skyldigheter, bör spridningen anses försvarlig. Från straffansvaret ska därför undantas gärningar som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarliga. 10.6.5Endast uppsåtliga gärningar ska omfattas av straffansvar Förslag: Endast uppsåtliga gärningar ska omfattas av straff- ansvar. Enligt 1 kap. 2 § BrB ska en gärning, om inte annat är särskilt före- skrivet, anses som brott endast då den begås uppsåtligen. Att upp- såtliga gärningar ska omfattas av straffansvar enligt den bestäm- melse vi föreslår är självklart.