sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — I övrigt skulle det inte vara nödvändigt att göra någon bedömning av måls- ägandens behov av målsägandebiträde vid förordnandet.60 Några remissinstanser, däribland och Nationellt centrum för kvinnofrid, ansåg att det skulle vara obligatoriskt att förordna målsägandebiträde vid alla sexualbrott. 58SOU 2007:6 s. 20. 59SOU 2007:6 s. 234 ff. 60SOU 2007:6 s. 262 ff. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Utredningen om målsägandebiträde lämnade också ett förslag som innebar en skärpning av kompetensen hos den som utses till målsägandebiträde. Enligt förslaget skulle målsägandebiträde som huvudregel vara advokat och endast en erfaren och kvalificerad jurist kunna förordnas till målsägandebiträde. Skälet för det var bl.a. att det var önskvärt att likvärdiga behörighetskrav ställdes på målsägandebiträden och offentliga försvarare. I syfte att få till stånd en kvalitetshöjning av uppdraget som målsägandebiträde föreslog Utredningen om målsägandebiträde att advokater som huvudregel skulle utses till målsägandebiträden. Förslaget innebar också att det skulle införas ett särskilt lämplighetskrav för målsägandebiträden i lagen.61 avstyrkte i sitt remissvar förslaget bl.a. av det skälet att det ansågs finnas biträdande jurister på advokatbyråer som var både engagerade och hade tillräckliga kunskaper för att kunna tillvarata målsägandens intressen. angav också att det vid t.ex. viss lagstiftning som rör tvångsvård av unga och missbrukare inte fanns krav på att biträdet skulle vara advokat. För att målsägandebiträdet i större utsträckning skulle kunna medverka vid förhör under förundersökningen föreslog Utredningen om målsägandebiträde att det skulle etableras ett särskilt jour- system för de advokater som var intresserade av att ta uppdrag som målsägandebiträde. Utredningen om målsägandebiträde föreslog att joursystemet skulle upprättas och hanteras av advokaterna själva.62 avstyrkte även det förslaget i remissvaret. Inget av de förslag som Utredningen om målsägandebiträde före- slog har genomförts. Våld i nära relationer – en folkhälsofråga – Förslag för ett effektivare arbete I sammanhanget bör även betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga – Förslag för ett effektivare arbete63 nämnas. Det läm- nades till regeringen av den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. I betänkandet lämnades flera förslag till hur 61SOU 2007:6 s. 245 ff. 62SOU 2007:6 s. 255 f. 63SOU 2014:49 Våld i nära relationer – en folkhälsofråga – Förslag för ett effektivare arbete. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen ett effektivare arbete mot våld i nära relationer skulle kunna be- drivas. Den nationella samordnaren föreslog bl.a. att det i lagen om målsägandebiträde skulle införas ett krav på att endast den som på grund av sina kunskaper, erfarenheter och personliga egenskaper är särskilt lämpad för uppdrag som målsägandebiträde skulle kunna förordnas i mål som rör brott i nära relationer. Vidare föreslogs att målsägandebiträden inte skulle ha möjlighet att sätta ett annat om- bud i sitt ställe genom substitution. Förslaget motiverades med att en vuxen eller ett barn som utsatts för våld i en nära relation inte kunde jämföras med en målsägande som utsatts för annat brott eftersom det råder speciella omständig- heter i de ärendena. Som jämförelse angavs att endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egen- skaper är särskilt lämplig får förordnas till särskild företrädare för barn.64 I betänkandet Rättvisans pris lämnade förslag som innebar vissa inskränkningar i rätten till målsägande- biträde. De föreslagna inskränkningarna skulle emellertid inte gälla för den som utsatts för sexualbrott. Förslaget innebar att det för förordnande av målsägandebiträde vid brott mot liv, hälsa, frihet och frid (3 och 4 kap. ) skulle krävas att det på grund av särskilda omständigheter kunde antas att målsäganden hade behov av biträde. Inskränkningen skulle enligt förslaget inte gälla när målsäganden hade en personlig relation till den misstänkte. För andra brott (förordnande av målsägande- biträde enligt 1 § första stycket tredje punkten) skulle det krävas att det förelåg särskilda omständigheter i det enskilda fallet för att förordnande av målsägandebiträde skulle kunna ske. förordade att endast advokater skulle förordnas som målsägandebiträden i ärenden som gällde sexualbrott eftersom det ansågs angeläget att sådana uppdrag en- bart lämnades till särskilt erfarna personer. 64 5 § lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen emellertid inte något förslag om att lagen skulle ändras så att detta blev ett uttalat krav.65 Ett annat förslag som lämnade inne- bar att rätten till målsägandebiträde i högre instans skulle inskrän- kas. Målsägandebiträdets förordnande skulle enligt förslaget som huvudregel upphöra efter att tiden för att överklaga underinstansens dom hade löpt ut. Målsägandebiträdet skulle dock kunna förordnas i högre rätt efter begäran från målsäganden eller när det annars fanns anledning till det. Vid behovsprövningen skulle det särskilt beaktas om det fanns behov av målsägandebiträde med hänsyn till att måls- äganden skulle höras, vad som skulle prövas i fråga om enskilt an- språk eller av något annat särskilt skäl. föreslog också att det skulle införas en särskild bestämmelse om att ett målsägandebiträde inte utan rättens medgivande skulle få sätta någon annan i sitt ställe vid huvudförhandling. Förslaget motiverades med att uppdraget som målsägandebiträde, på samma sätt som uppdraget att vara offentlig försvarare, är av personlig natur. Det ansågs också angeläget att målsägandebiträdet kände till de frågor som skulle kunna upp- komma så att förhandlingen kunde genomföras på det för måls- äganden bästa sättet. För att säkerställa detta menade att det, på samma sätt som för offentliga försvarare, borde krävas rättens tillstånd för substituton vid huvudförhandling. Om en sådan bestämmelse infördes skulle rätten i det enskilda fallet även kunna göra en bedömning av om det var lämpligt med substitution med ett ombud som inte var advokat. Det skulle dock vara en given utgångspunkt att brottsoffret vid huvudförhandlingen skulle biträdas av en advokat.66 I sammanhanget tog också upp att det från vissa håll gjorts gällande att det var ett problem att en del advokater åtog sig så många uppdrag som målsägandebiträde att det redan från början var en förutsättning att substitution skulle ske för att uppdragen skulle kunna genomföras. Den substitution som då ofta skedde innebar att en biträdande jurist på samma advokat- byrå fullgjorde uppdraget i stället för den advokat som ursprung- ligen hade förordnats. I syfte att säkerställa att den person som 65SOU 2014:86 s. 173. 66SOU 2014:86 s. 203. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen förordnas som målsägandebiträde, och som därmed bedömts lämp- lig för uppdraget, också är den som företräder målsäganden genom hela rättsprocessen, skulle möjligheten till substitution begränsas. menade att det var av vikt för förtro- endet för rättsväsendet att målsäganden, som kanske särskilt begärt ett visst biträde, så långt möjligt företräds av det förordnande biträdet genom hela rättsprocessen.67 uppehöll sig också en del vid det förhållandet att utvecklingen går mot allt större och mer komplice- rade mål, vilket medför att det, när det gäller sådana större mål, kan vara svårt för såväl domstolen som den offentliga försvararen och målsägandebiträdet att överblicka och planera tidsåtgång, förhand- lingsdagar och liknande. Detta kan i sin tur kräva att domstolarna intar en mer generös inställning till substitution. Biträdeskostnads- utredningen underströk dock att när substitution blir aktuell, bör utgångspunkten vara att substitutionen sker med någon som är lika kvalificerad och lämplig som det förordnade målsägandebiträdet.68 förslag har hitintills inte genom- förts. 6.3.1Förordnande av offentlig försvarare Det finns anledning att, vid behandling av frågan om målsägande- biträde, jämföra med de bestämmelser som finns för förordnande av offentlig försvarare. Av 21 kap. 3 § följer att den som är misstänkt för brott alltid har rätt att anlita en försvarare. Det finns två typer av försvarare, nämligen privat försvarare och offentlig försvarare. En privat försvarare anlitas och bekostas av den misstänkte själv. En offentlig försvarare kan utses för att säkerställa den misstänktes rättstrygghet i de fall där personen inte har anlitat privat försvarare. Offentlig försvarare förordnas av domstol och bekostas helt eller delvis av staten. Rätten till offentlig försvarare är knuten till den 67SOU 2014:86 s. 203 f. 68SOU 2014:86 s. 204. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen tidpunkt när den misstänkte i enlighet med 12 § förundersöknings- kungörelsen underrättas om att det finns misstanke om brott. Förutsättningarna för att en offentlig försvarare ska förordnas regleras i 21 kap. 3 a § . Ett förordnande av offent- lig försvarare är i praktiken obligatoriskt när en person är anhållen, häktad eller misstänkt för ett brott där det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i sex månader.69 Därutöver kan offentlig försvarare utses om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. Även utredningen om brottet kan göra att den misstänkte är i behov av försvarare. Om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till det som målet rör ska också en offentlig försvarare förordnas. Om en misstänkt inte har fyllt ska offentlig försvarare förord- nas oavsett vilket brott det är fråga om såvida det inte är uppenbart att den unge saknar behov av försvarare (24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Det finns inte några formkrav för hur en begäran om förord- nande av offentlig försvarare ska göras. En sådan begäran kan alltså framställas såväl muntligen som skriftligen. Frågan om förordnande av en offentlig försvarare kan aktualiseras när som helst under för- undersökningen eller domstolsprocessen. Enligt 21 kap. 4 § rätte- gångsbalken ska rätten ta upp frågan om förordnande av en offent- lig försvarare så snart någon gör en framställan om det eller då rätten själv finner anledning att förordna försvarare. Åklagaren ska enligt 23 kap. 5 § vidarebefordra den misstänktes begäran om försvarare till rätten. I ett uttalande har JO påtalat att åklagaren inte ska pröva om en begäran om offentlig försvarare är befogad eller inte innan begäran överlämnas till domstolen som ska pröva saken.70 1983/84:23, s. 15 och Fitger m.fl., (version (t.o.m. supplement 78, Zeteo), kommentaren till 21 kap. 3 a § . 70Justitieombudsmannen, dnr 1172-1998, Redogörelse /03:J01. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen 6.3.2Kompetenskrav för offentlig försvarare I 21 kap. 5 § anges vem som får förordnas till offentlig försvarare. Till offentlig försvarare ska förordnas en advokat som är lämplig för uppdraget. Om det finns särskilda skäl, får till sådan försvarare utses någon annan lämplig person som har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domaranställning. Företrädesvis bör det förordnas någon som brukar förekomma som rättegångsombud vid domstolen. Har den misstänkte till offentlig försvarare föreslagit någon som är behörig för uppdraget, ska denne förordnas, om det inte finns sär- skilda skäl mot det. Huvudregeln är alltså att en advokat ska förordnas som offentlig försvarare. Om det finns särskilda skäl kan annan lämplig person som har ”avlagt föreskrivna kunskapsprov för domarämbetet” för- ordnas. Det innebär formellt att en person som har avlagt jurist- examen kan komma i fråga som offentlig försvarare. I praktiken krävs dock att personen i fråga är en jurist som har särskild kun- skap i den fråga som målet gäller. Möjligheten att utse någon annan än en advokat som offentlig försvarare tillkom 1973. I förarbetena nämndes som exempel på särskilda skäl att det rådde brist på advo- kater i vissa domkretsar eller att den tilltalade vänt sig till en jurist som inte var advokat men som den tilltalade hyste förtroende för.71 Den misstänkte ska tillfrågas om det finns ett önskemål om att en särskild person utses till offentlig försvarare. Den misstänktes önskemål ska som huvudregel godtas under förutsättning att den som föreslås uppfyller kvalifikationskraven. 6.3.3Återkallelse av förordnande och substitution I 21 kap. 6 § finns regler för när ett uppdrag som offentlig försvarare kan återkallas och när en offentlig försvarare kan sätta annan i sitt ställe genom substitution. Om behovet av försvarare har upphört, försvararen har åsidosatt sina plikter som försvarare eller den misstänkte har anlitat en privat försvarare efter det att en offentlig försvarare har förordnats, kan 1972:4, s. 264. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen rätten återkalla ett förordnande som offentlig försvarare. Detsamma gäller om målet har flyttats över till en annan domstol där den misstänkte har en annan försvarare eller målet har lagts samman med ett annat mål där annan offentlig försvarare redan har förord- nats. Den misstänkte och försvararen bör få tillfälle att yttra sig innan ett beslut om återkallelse av förordnandet meddelas. Ett byte av offentlig försvarare kan godkännas av rätten endast om det finns giltiga skäl för bytet. I praxis har hänsyn tagits till vikten av ett förtroendefullt samarbete mellan klienten och för- svararen och den påstådda brottslighetens straffvärde.72 En offentlig försvarare får inte utan rättens tillstånd sätta annan i sitt ställe, s.k. substitution. Detta grundar sig framför allt på att uppdraget som offentlig försvarare är av personlig natur. Om en offentlig försvarare är förhindrad att fullgöra uppdraget ska det anmälas till rätten som får pröva frågan om vem som ska sättas i försvararens ställe. Även den som anlitas som sub- stitut måste uppfylla kvalifikationskravet i 5 §. Det innebär att även ersättaren som huvudregel ska vara advokat. Ett medgivande till substitution kan inte vara generellt utan måste avse viss namngiven person. Rättens tillstånd till substitution krävs under hela den tid som uppdraget pågår, dvs. såväl under förundersökningen som under rättegången. Substitutionsfrågan måste dock hållas isär från den möjlighet som en offentlig försvarare har att låta sig biträdas av annan, t.ex. en biträdande jurist eller annan kollega, för vissa åtgärder. Att en sådan möjlighet finns följer bl.a. av praxis, se NJA 1967 s. 385 och RH 1989:81 samt beslut i mål Ö 1268-15. Av dessa mål följer att även om uppdraget som offent- lig försvarare är av personlig natur innebär detta inte att försvararen själv måste utföra allt som hör till uppdraget. Vissa uppgifter har denne rätt att utan rättens medgivande låta ett biträde utföra. Biträdet agerar då inte självständigt utan enligt den förordnade försvararens instruktioner och under dennes tillsyn och ansvar. Vilka uppgifter som försvararen kan överlåta till ett biträde avgörs av försvararen själv. Biträdets insats bör dock vara begränsad och inte gälla upp- gifter som typiskt sätt kräver den offentliga försvararens personliga 72 Fitger m.fl. kommentaren till 21 kap. 6 § . Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Det kan knappast uteslutas att en offentlig försvarare kan låta sig biträdas av annan vid polisförhör, beroende på vad som ska avhandlas vid förhöret i fråga. I vart fall borde det finnas utrymme för en sådan ordning när det gäller närvaro vid polisförhör som är av mer formell art eller annars av mindre vikt. 6.4Särskild företrädare för barn 6.4.1Förordnande av särskild företrädare för barn Även de bestämmelser som finns rörande förordnande av särskild företrädare för barn är intressanta för frågan om förordnande av målsägandebiträde. Barn som befaras ha utsatts för brott som kan leda till fängelse har rätt att få en särskild företrädare förordnad för sig om en vårdnadshavare kan misstänkas för brottet eller det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta tillvara barnets rätt. Det framgår av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn (hänvisningar i avsnittet görs till denna lag om inget annat anges). Den som utses till särskild företrädare ska, i stället för barnets vård- nadshavare, ta tillvara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. En ansökan om förordnande av särskild företrädare för barn ska göras av åklagare till tingsrätten (eller om en förundersökning har återupptagits till den domstol som ska pröva målet; 4 §). 6.4.2Kompetenskrav för särskild företrädare för barn Av 5 § framgår att en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan får förordnas till särskild företrädare för barn. Förutom det formella kravet framgår av bestämmelsen att endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt person- liga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget får förordnas. Vid införandet av lagen om särskild företrädare för barn angavs att de särskilda företrädarna i praktiken skulle utföra delvis samma uppgifter som ett målsägandebiträde. Den krets av personer som förordnades som målsägandebiträde skulle därmed kunna vara väl Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen lämpade att ta till vara underårigas intressen enligt den nya lagen om särskild företrädare för barn.73 De formella kraven för att förordnas som särskild företrädare för barn är alltså desamma som för t.ex. målsägandebiträden. Där- utöver ställs också krav på särskild lämplighet när det gäller de personliga egenskaper som en sådan person bör ha. Förordnande av målsägandebiträde och särskild företrädare för barn skiljer sig också i ett viktigt hänseende, nämligen genom att den särskilda företrädaren tar över vårdnadshavarnas befogenheter att ta tillvara en underårigs rätt under förundersökning och rättegång. Den särskilda företrädaren har därmed befogenhet att verka på egen hand utan fullmakt från huvudmannen, vilket inte är fallet för målsägandebiträdet. Av lag- ens förarbeten framgår att det ska ställas stora krav på den särskilda företrädarens förmåga att sätta sig in i barnets situation, att kom- municera med barnet och att vinna dess förtroende. Kraven gäller också förmågan att hantera känsliga situationer som kan innefatta komplexa intressekonflikter. Den som utses bör ha stor integritet, kunna vinna förtroende både hos personal på daghem och skola, tjänstemännen inom , och – i möjligaste mån – hos vårdnadshavarna. I förarbetena betonas att den särskilda företräda- ren måste stå fri i förhållande till polis och åklagare men också i förhållande till en vårdnadshavare som inte berörs av misstankarna om brott.74 Det är viktigt att den som förordnas som särskild företrädare för barn har erfarenhet av förundersökning och rättegång i brottmål. I lagstiftningsärendet framhölls därför att det företrädesvis borde vara personer som har erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde i ärenden av liknande karaktär och som har utfört de uppdragen på ett tillfredsställande sätt som skulle kunna anlitas för uppdrag som särskild företrädare för barn.75 I lagrådsremissen föreslogs att kompetenskraven för den som kunde komma ifråga för förordnanden som särskild företrädare för barn skulle vara desamma som för målsägandebiträden. I lagen skulle detta uttryckas på så sätt att en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget 1998/99:133 s. 19. 1998/99:133 s. 45. 1998/99:133 s. 34. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen skulle kunna förordnas. Mot bakgrund av att Lagrådet i sitt ytt- rande ansåg att lagtexten borde förtydligas i fråga om kompetens- kravet, föreslogs den lydelse som sedan kom att föras in i lagen.76 Det ansågs inte meningsfullt att i lagtexten ange mer specifika kriterier för kraven på lämplighet. Regeringen ansåg det inte heller lämpligt att begränsa gruppen av lämpliga personer till att endast avse advokater. Kravet på erfarenhet ansågs i och för sig innebära att det i de allra flesta fallen skulle vara advokater som utsågs till särskild företrädare för barn, men om det direkt i lagtext infördes en sådan begränsning riskerade man att andra i och för sig lämpliga personer skulle hindras från att ta sådana uppdrag. Ett absolut krav på att den särskilda företrädaren var advokat ansågs inte heller inne- bära en garanti för att alla sådana biträden skulle vara särskilt lämp- liga. Mot den bakgrunden menade regeringen att det framstod som mest ändamålsenligt att ställa upp allmänt formulerade krav på sär- skild lämplighet i lagtexten.77 6.4.3Byte, substitution och entledigande Bestämmelsen om byte av särskild företrädare är identisk med vad som gäller för målsägandebiträde (8 §). Av lagen framgår också att en särskild företrädare får entledigas om det inte längre behövs någon särskild företrädare för barnet (9 §). Däremot finns det enligt lagen ingen möjlighet för den som är särskild företrädare att sätta annan i sitt ställe. En sådan möjlighet fanns enligt den lagrådsremiss som Lagrådet yttrade sig över, men möjligheten togs bort på inrådan av Lagrådet. Skälen för Lagrådets invändning var de betydande krav som skulle ställas på bl.a. kun- skaper, erfarenheter och mer personliga förutsättningar för uppdra- get som särskild företrädare. Lagrådet menade därmed – och med hänsyn till barnets särskilda intresse av förtroende och kontinuitet – att det inte framstod som lämpligt att ge en särskild företrädare möjlighet att tillfälligt sätta annan i sitt ställe på det sätt som tillåts för rättshjälps- och målsägandebiträden.78 1998/99:133 s. 58. 1998/99:133 s. 34. 1998/99:133 s. 59. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen I praktiken verkar det dock som att det förekommer att även särskilda företrädare sätter annat ombud i sitt ställe vid kortare för- hinder efter att rätten lämnat tillåtelse till det.79 6.5Överväganden om ändringar i lagen om målsägandebiträde 6.5.1Frågan om förordnande av målsägandebiträde ska prövas Vårt förslag: När en förundersökning om brott enligt 6 kap. har inletts eller återupptagits ska frågan om för- ordnande av målsägandebiträde prövas. Utredningar av misstänkta sexualbrott är förknippade med sär- skilda svårigheter och det bör därför ställas extra höga krav på så- dana brottsutredningar (se mer om kommitténs granskning av rätts- väsendets hantering av sexualbrott i kapitel 7). En faktor som bör lyftas fram som problematisk är att sexual- brott ofta är förknippade med stora skam- och skuldkänslor hos brottsoffret, vilket kan leda till att många väljer att inte anmäla brott. Det finns ett stort mörkertal av brott som inte anmäls.80 För att få dessa brottsoffer att träda fram krävs det stöd från samhällets sida. Att brotten normalt sker i slutna rum och det inte sällan saknas vittnen och teknisk bevisning innebär att det ställs höga krav på målsägandens egna uppgifter som bevismedel för att kunna klara upp brott. En övervägande del av alla sexualbrott begås dessutom av en person som är närstående eller bekant med offret. Det kan därmed finnas lojaliteter och känslomässiga bindningar som gör brottsoffer och vittnen särskilt känsliga för påverkan när det gäller medverkan i förundersökning och rättegång. Ett målsägandebiträde har här en viktig roll när det gäller att stödja målsäganden under brottsutredningen och förbereda målsäganden inför en eventuellt kommande rättegång. 79Se t.ex. mål B 1809-14, mål B 1602-14 och Hovrätten för mål B 559-13. 80Brå rapport 2016:01, Nationella trygghetsundersökningen 2015 – Om utsatthet, otrygghet och förtroende (NTU), s. 34. Enligt respondenterna i NTU inträffade 96 000 händelser som mot- svarar våldtäkt eller sexuellt tvång . anmäldes 6 624 våldtäkter under enligt den officiella kriminalstatistiken.