sou · H4B387 · 2016-12-15 00:00:00 — Besluten är också slutliga på det sättet att de inte kan överklagas till en högre admini- strativ instans. Nämndens beslut kan dock prövas av domstol. Nämnden kan i beslut antingen fastslå att den anmälde inte har handlat i strid med lagen eller fastställa gottgörelse om den klag- ande får rätt och på arbetslivsområdet i vissa fall även underkänna ett avskedande. Nämnden kan däremot inte döma ut böter eller ändra ett avgörande från en annan administrativ myndighet eller från en domstol. I de fall då klaganden har framgång med sin talan kan nämnden besluta om gottgörelse/ersättning. Nämnden beslutar om storleken på beloppet med utgångspunkt i praxis och en bedömning av karak- tären av och allvaret i det som hänt. Nämndens beslut finns publi- cerade på hemsidan i avidentifierat skick. Om nämnden har beslutat om en ersättning, men motparten inte betalar den så kan klaganden be sekretariatet att föra ärendet till domstol. Nämndens sekretariat är då skyldigt att göra det. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder tariatet skickar som huvudregel saken till Kammeradvokaten42. Om den enskilde inte har möjlighet att få fri process eller har en rätts- hjälpsförsäkring som täcker kostnaderna är det nämnden som ska täcka kostnaderna för rättegången. Som sagts ovan kan nämndens beslut prövas av domstol. Även den part som har förlorat i nämn- den kan föra ärendet till domstol. Om klaganden inte har haft fram- gång i nämnden och önskar föra ärendet till domstol får han eller hon själv stå kostnaderna för rättegången. Motparten får dock alltid själv stå kostnaderna för rättegången. Något om handläggningen i siffror inkom 358 ärenden till nämnden som avgjorde 225 ärenden. Sekretariatet avvisade 75 ärenden. Av avgjorda (av nämn- den) ärenden rörde 107 ärenden grunden kön, 37 ärenden etnicitet, 45 ärenden ålder, 26 ärenden funktionsnedsättning och 10 ärenden annat (inkluderat multipla grunder). Av de beslut som gällde kön vann klaganden bifall och fick gottgörelse i 32 ärenden och vann bifall utan att gottgörelse fastställdes i 15 ärenden. Nämn- den fastslog att lagen inte hade överträtts i 48 ärenden och 12 ären- den avvisades då nämnden ansåg att det krävdes parts- och vittnes- förhör. Detta kan jämföras med ålder som var den näst vanligaste grunden. 18 klagomål vann bifall och klaganden fick gottgörelse medan endast ett fick bifall utan gottgörelse. I 23 ärenden fastslog nämnden att lagen inte hade överträtts och 3 ärenden avvisades då nämnden ansåg att det krävdes parts- och vittnesförhör. Flest av- visade ärenden på grund av att muntlig bevisning krävdes avsåg grunden etnicitet, av 37 avgöranden gällde 14 avvisning. När det gäller grunden funktionshinder avvisades 5 ärenden på grund av att nämnden ansåg att det krävdes parts- och vittnesförhör. inkom 317 ärenden till nämnden som avgjorde 237 ären- den. Det kan också nämnas att sekretariatet avgjorde 75 ärenden och 61 ärenden . 42 Kammeradvokaten är statens fasta advokat. Kammeradvokaten är inte en statlig institution utan en privat advokatfirma som genom har ett avtal med staten om att leverera juridiska tjänster till centraladministrationen. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder Av nämndens årsredovisning framgår att Högsta dom- stolen prövade två fall som tidigare hade prövats i nämn- den, ”Hotellmålet” och ”Hårfrisörsmålet”. Domarna ledde till stort medieuppbåd precis som de ursprungliga besluten från nämnden hade gjort och nämndens kompetens debatterades åter livligt. Lika- behandlingsministern och arbetsmarknadsministern tog initiativ till att undersöka hur nämndens kompetens skulle kunna ändras så att den inte ägnade sin tid åt s.k. bagatellärenden. utarbetade ett lagförslag som inne- bar en förändring av lagen om Ligebehandlingsnævnet. Förslaget föll dock när det utlystes val i . Det innehöll inte någon regel rörande bagatellärenden. trädde däremot tre viktiga ändringar i lagen om Ligebehandlingsnævnet i kraft.43 Dessa har beskrivits i texten ovan och är begränsningen i klagorätten – att det krävs ett faktiskt och konkret intresse i saken – IMR:s möjlighet att föra ärenden inför nämnden samt möjligheten att avgöra vissa ärenden genom ord- förandebeslut. Skyddet mot diskriminering regleras i diskrimineringslagen och lagen om jämställdhet mellan könen (jämställdhetslagen). I finns Diskrimineringsombudmannen, Jämställd- hetsombudsmannen och , som utövar tillsyn över dessa lagar. Samtliga är självständiga och oberoende myndigheter inom ansvarsområde. När det gäller diskriminering i arbetslivet finns vissa särskilda regler. Där är det arbetarskyddsmyndigheterna som ansvarar för tillsynen av att diskrimineringslagen efterlevs i enskilda fall, medan diskrimineringsombudsmannen har hand om mera generellt inriktade främjande uppgifter, uppföljningsuppgifter och medlingsuppgifter som rör arbetslivet.44 43LBK nr 1570 av 15.12.2015. 444 kap. 1 och 22 §§ diskrimineringslagen. Se även regeringens proposition 19/2014 rd, s. 40. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder () uppgifter regleras i diskrimi- neringslagen (1325/2014) och lagen om diskrimineringsombuds- mannen (1326/2014). Regeringen (statsrådet) utnämner diskrimi- neringsombudsmannen för högst i taget. DO ska övervaka att diskrimineringslagen efterlevs samt allmänt främja likabehandling och förebygga diskriminering. DO:s uppdrag omfattar inte arbetslivet. Där ligger ansvaret i stället på arbetar- skyddsmyndigheterna. Diskrimineringslagen täcker grunderna ålder, ursprung, nationalitet, språk, religion, övertygelse, åsikt, politisk verksamhet, fackföreningsverksamhet, familjeförhållanden, hälsotill- stånd, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller någon annan omständighet som gäller den enskilde som person (8 §). Dessutom ska ombudsmannen vara nationell rapportör om människohandel. DO kan bistå enskilda som har utsatts för diskriminering när deras klagomål om diskriminering prövas, bistå vid planeringen av olika främjandeåtgärder, ge allmänna rekommendationer om hur diskriminering kan förebyggas och likabehandling främjas samt vidta åtgärder för att åstadkomma förlikning i ett ärende (19 § DL). Enligt lagen om diskrimineringsombudsmannen har DO även i uppgift att sammanställa och låta genomföra utredningar, offentlig- göra rapporter och ta initiativ, ge råd och utlåtanden samt främja informationsverksamhet, fostran och utbildning. Vidare ska DO delta i europeiskt och internationellt samarbete, inom sitt ansvars- område bevaka hur uppfyller sina internationella människo- rättsförpliktelser och ge akt på hur verkningsfull den nationella lagstiftningen är samt bevaka fenomen som har samband med män- niskohandel.45 I anslutning till DO finns Delegationen för likabehandlings- ärenden. Delegationen är ett forum för utbyte av information mellan aktörer och myndigheter som är betydelsefulla för det all- männa främjandet av likabehandling och för förebyggande av diskri- minering samt för behandling av frågor som gäller likabehandling. Delegationen ska tillsättas av regeringen i taget.46 Dele- gationen har ännu inte påbörjat sin verksamhet.47 453 § lagen om diskrimineringsombudsmannen. 4610 § lagen om diskrimineringsombudsmannen. 47Enligt uppgift på DO:s hemsida, , . Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder uppgifter regleras i lagen om jämställd- het mellan kvinnor och män (609/1986) och lagen om jämställdhets- ombudsmannen (1328/2014). Regeringen utnämner jämställdhets- ombudsmannen för högst i taget. Syftet med jämställdhetslagen är att förebygga diskriminering på grund av kön och främja jämställdheten mellan kvinnor och män samt att i det syftet förbättra kvinnans ställning särskilt i arbets- livet. Lagen syftar också till att förebygga diskriminering på grund av könsidentitet eller könsuttryck. har i uppgift att övervaka att jäm- ställdhetslagen följs och i synnerhet att förbuden mot diskrimi- nering och diskriminerande annonsering iakttas. Jämställdhets- ombudsmannen ska vidare genom initiativ, råd och anvisningar främja syftet med jämställdhetslagen, informera om jämställdhets- lagstiftningen och hur den tillämpas samt kontrollera att jämställd- het uppnås på samhällslivets alla områden.48 Jämställdhetsombuds- mannen har även möjlighet att bistå den som blivit utsatt för diskri- minering i syfte att trygga den diskriminerades rättigheter och vid behov bistå honom eller henne i rättegång som gäller ersättning eller annan gottgörelse om ombudsmannen anser att ärendet är av avsevärd betydelse för tillämpning av lag.49 (nämnden) är ett själv- ständigt och oberoende rättsskyddsorgan. Nämnden övervakar att diskriminerings- och jämställdhetslagarna följs. På arbetslivets om- råde omfattar nämndens tillsyn jämställdhetsfrågor men inte diskri- minering. 482 § lagen om jämställdhetsombudsmannen. 493 § lagen om jämställdhetsombudsmannen. 50Myndighetens hemsida finns på Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder Nämndens organisation och uppgifter regleras i lagen om diskrimi- nerings- och jämställdhetsnämnden (1327/2014). Nämnden har en ordförande som kan ha uppgiften som huvud- syssla och minst tretton andra ledamöter med uppgiften som bi- syssla. Ordföranden och minst sju av de andra ledamöterna ska vara lagfarna. Med undantag för ordföranden ska varje ledamot ha en personlig ersättare. Regeringen utnämner ordföranden samt nämn- dens övriga ledamöter och deras ersättare i taget. Regeringen förordnar en av de lagfarna ledamöterna till vice ord- förande. I nämnden ska det finnas en jämn representation av kvinnor och män. Som behörighetsvillkor gäller att samtliga ledamöter ska ha god förtrogenhet med nämndens ansvarsområde. För ordföranden gäller vidare att han eller hon ska ha en i praktiken visad ledarförmåga och vara behörig för domartjänst. De övriga lagfarna ledamöterna och deras ersättare ska ha högre högskoleexamen i juridik eller juridisk påbyggnadsexamen.51 Nämnden har även en generalsekreterare och kan dessutom ha föredragande och andra anställda. Generalsekreteraren och före- dragandena ska ha avlagt någon annan högre högskoleexamen i juridik än magisterexamen i internationell och komparativ rätt och ha god förtrogenhet med nämndens ansvarsområde. Justitiedeparte- mentet utnämner generalsekreteraren och nämndens övriga anställda.52 Nämnden prövar ärenden om överträdelser av diskrimineringslagen och jämställdhetslagen. Nämnden kan vidare på begäran av en dom- stol, DO eller en annan myndighet eller av en sammanslutning som främjar likabehandling ge utlåtanden i ärenden som är av betydelse för tolkningen av diskrimineringslagen. Även arbetarskydds- myndigheterna kan begära utlåtande av nämnden i frågor om tolk- ning och tillämpning av diskrimineringslagen. När det gäller jäm- ställdhetslagen kan en domstol begära ett utlåtande från nämnden 512–4 §§ lagen om diskriminerings- och jämställdhetsnämnden. 525 § lagen om diskriminerings- och jämställdhetsnämnden. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder rörande tillämpningen av vissa bestämmelser i den lagen i ärenden som är av betydelse med tanke på syftet med jämställdhetslagen. Nämnden kan även på begäran av DO pröva ärenden som gäller myndigheters eller utbildningsanordnares skyldighet enligt diskrimi- neringslagen att göra upp planer för de åtgärder som behövs för att främja likabehandling. Den kan vidare på begäran av jämställdhets- ombudsmannen pröva ärenden som gäller läroanstalters eller arbets- givares skyldighet att göra upp planer för åtgärder som främjar jäm- ställdhet. Inga avgifter tas ut för utredning och handläggning av ärenden i nämnden. Ett ärende inleds skriftligen. Ansökan ska bl.a. innehålla uppgift om sökandens yrkande, de grunder och faktauppgifter yrkandet baseras på samt uppgift om huruvida ärendet har avgjorts eller in- letts i domstol eller hos någon annan myndighet, om sökanden känner till det.53 Om så är fallet ska ärendet avvisas.54 Den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för rep- ressalier får föra ärendet till nämnden. Ärendet kan också föras till nämnden av DO eller en sammanslutning som främjar likabehand- ling. Om parterna har träffat en förlikning i ett ärende som gäller överträdelse av förbudet mot diskriminering eller förbudet mot repressalier kan parterna tillsammans eller, med parternas sam- tycke, DO ansöka om fastställelse av förlikningen hos nämnden. Ärenden som gäller diskriminering i arbetslivet och som omfattas av tillämpningsområdet för diskrimineringslagen behandlas av arbetarskyddsmyndigheterna. Nämnden är inte behörig att behandla dessa ärenden. Enbart jämställdhetsombudsmannen eller en arbets- marknadscentralorganisation kan föra ett ärende till nämnden med stöd av jämställdhetslagen.55 Ärendena avgörs i nämnden efter föredragning. Föredragande är nämndens generalsekreterare eller en föredragande vid nämnden. 5310 § lagen om diskriminerings- och jämställdhetsnämnden. 5411 § lagen om diskriminerings- och jämställdhetsnämnden. 5520 § jämställdhetslagen. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder När ärendet behandlas i nämnden får parterna i regel ta del av alla handlingar som gäller ärendet. Vilka beslut kan nämnden fatta? Nämnden har rätt att få den information från myndigheter, arbets- givare, utbildningsanordnare m.fl. som nämnden behöver för att kunna avgöra ett ärende och få de redogörelser den behöver för att kunna fullgöra sitt tillsynsuppdrag. Nämnden kan förena skyldig- heten att ge information och lämna redogörelser med vite. Nämnden kan förbjuda en aktör att fortsätta eller upprepa diskriminering eller repressalier och kan även förelägga aktören att inom en skälig tid vidta åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter enligt diskrimineringslagen.56 Ett sådant beslut kan förenas med vite och nämnden har rätt att döma ut vitet. På motsvarande sätt kan nämnden förbjuda den som har handlat i strid med jämställd- hetslagen att fortsätta eller upprepa förfarandet. Förbudet kan vid behov meddelas vid vite. Nämnden kan också förelägga en utbild- ningsanordnare eller en arbetsgivare att inom utsatt tid göra upp en jämställdhetsplan, när så inte har skett. Även ett sådant förelägg- ande kan förenas med vite.57 Nämnden kan inte besluta att gott- görelse eller annan ersättning ska betalas. Nämnden kan fastställa en förlikning mellan parterna i ärenden som gäller diskriminering eller repressalier, om inte förlikningen stri- der mot lag, är uppenbart oskälig eller kränker en utomståendes rätt. En förlikning som har fastställts av nämnden får verkställas så som en lagakraftvunnen dom. Den som är missnöjd med nämndens beslut kan överklaga detta till förvaltningsdomstol. Ett beslut om förbud eller föreläggande får verkställas även om någon part har begärt ändring av beslutet, om inte nämnden eller förvaltningsdomstolen bestämmer något annat.58 5620 § tredje stycket diskrimineringslagen. 5721 § jämställdhetslagen. 5813 § lagen om diskriminerings- och jämställdhetsnämnden. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder I består diskrimineringslagstiftningen av flera olika lagar med regler om förbud mot diskriminering. Diskriminering är förbjudet enligt artikel 1 i grundlagen. Nederländska diskrimi- neringslagar utvecklar sedan denna norm och förbjuder ojämlik behandling inom utpekade områden och på ett antal grunder. Det är förbjudet att diskriminera någon på grund av religion eller över- tygelse, ursprung, sexuell läggning, kön, hudfärg, ras, civilstånd, funktionsnedsättning eller kronisk sjukdom samt ålder. Lagstift- ningen mot diskriminering bygger i stor utsträckning på EU-direk- tiv. Det finns två olika typer av organ som arbetar med diskrimi- neringsfrågor. Ett är det domstolsliknande organet College voor de Rechten van de Mens, för mänskliga rättig- heter (NIHR). Den andra typen är de s.k. antidiskrimineringsbyrå- erna (antidiscriminatievoorziening) som arbetar lokalt och regionalt. Det finns ytterligare en organisation som arbetar mot diskrimi- nering och som är officiellt erkänd som ett likabehandlingsorgan. Organisationen heter ”Art. 1” och är en del av civilsamhället (en icke-statlig organisation). Art. 1 ger anpassat stöd till statliga insti- tutioner (lokala, nationella och internationella), företag och andra organisationer i arbetet med att förebygga och bekämpa diskrimi- nering och främja jämställdhet. Organisationen ger även stöd till de lokala antidiskrimineringsbyråerna, bl.a. genom utbildning. NIHR, antidiskrimineringsbyråerna och Art. 1 har olika upp- gifter som är nära besläktade, men inte överlappande. Såväl Art.1 som lokala antidiskrimineringsbyråer har rätt att väcka talan i dom- stol till förmån för enskilda i ärenden av allmänt intresse och i mål om grupptalan. En enskild som upplever sig ha blivit utsatt för diskriminering kan välja att vända sig antingen till en antidiskrimineringsbyrå, till NIHR eller direkt till en civil domstol eller en förvaltningsdomstol. Om NIHR har lämnat ett yttrande i ett ärende är domstolen skyl- dig att i sitt beslut ta hänsyn till slutsatserna i yttrandet. 59 Uppgifterna i detta avsnitt är i huvudsak hämtade från Equinets, Nederländska regeringens och NIHR:s hemsidor, , och samt från NIHR:s årsredovisning 2014. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder Det finns en antidiskrimineringslag enligt vilken alla kommuner är skyldiga att ha en antidiskrimineringsbyrå. Staten ger kommunerna en viss summa pengar per invånare för detta syfte. Bakgrunden är att alla ska ha möjlighet att rapportera upplevd diskriminering lokalt. Antidiskrimineringsbyråernas verksamhet framgår av lag och i denna regleras byråernas självständighet, vilken kompetens de ska ha och vad de har att följa när de ger information och stöd till dem som upplever sig utsatta för diskriminering. Byråernas huvudupp- gift är att stödja enskilda som utsatts för diskriminering. Byråerna samarbetar i en förening som heter Landelijke Vereniging ADB’s. Att byråerna är självständiga innebär att varken staten eller den kommun de verkar i lägger sig i byråernas uppdrag. Antidiskrimineringsbyråerna anses fylla en viktig funktion genom att de för många fall inför NIHR eller domstolarna. NIHR etablerades som för mänskliga rättig- heter . Institutet är uppbyggt i enlighet med Paris- principerna och åtnjuter A-status. Det innebär att organisationen till fullo uppfyller kraven i Parisprinciperna60. NIHR har 12 ledamöter, varav en ordförande och två vice ordförande. Ordföranden och de två vice ordförandena måste upp- fylla de krav som ställs på en domare. Till NIHR är knutet ett in- synsråd.61 består av den Nationella ombudsmannen, chefen för , ordföranden i Rådet för dom- stolsväsendet och minst fyra och maximalt åtta ytterligare leda- möter. De senare hämtas dels från organisationer inom det civila samhället som arbetar med att skydda en eller flera mänskliga rättigheter, dels från arbetslivsorganisationer samt från . Myndigheten har omkring 60 anställda. Det är en oberoende myndighet som är självständig i sitt arbete och rapporterar till 60Se avsnitt 5.1.1. 61Establishment of , chapter 3, section 14 and 15. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder NIHR:s huvuduppgift är att skydda mänskliga rättigheter inkluderat rätten till likabehandling, att öka medvetenheten om dessa rättigheter och främja efterlev- naden. Arbetet sker genom forskning, rådgivning, informations- kampanjer och genom prövning av enskilda ärenden rörande diskri- minering. fanns det en i som hade bedrivit verksamhet . Likabehandlings- kommissionen var en självständig administrativ myndighet som skapades för att ge enskilda som upplevde sig ha blivit utsatta för diskriminering tillgång till ett enkelt förfarande separerat från den myndighet som utövade tillsyn över lagstiftningen. Den verksam- het som bedrevs av kommissionen har i princip oförändrad tagits över av NIHR och hanteras där av en separat enhet. Uppdraget att pröva enskilda ärenden gäller endast diskriminering och inte mänsk- liga rättigheter i övrigt. Att NIHR prövar enskilda ärenden innebär att man främjar och övervakar efterlevnaden av diskriminerings- lagar och bedömer om diskriminering har skett i det enskilda fallet inom arbetslivsområdet, utbildningsområdet eller konsumentområdet (bostad, restaurang och handel, sport eller underhållning). NIHR har alltså till uppgift att utreda enskilda ärenden om diskriminering. Att stödja enskilda som utsatts för diskriminering är däremot inte en uppgift för NIHR och var det inte heller för kommissionen. Rollen att stödja enskilda anses nämligen vara oför- enlig med rollen att göra oberoende rättsliga uttalanden i diskrimi- neringsärenden.62 Den som upplever att han eller hon har blivit utsatt för diskri- minering kan inleda ett ärende genom att ge in ett skriftligt klago- mål. NIHR tar emot klagomålet och avgör om det kan tas upp. Om NIHR tar upp ärendet inleder man en utredning. När utredningen är klar håller NIHR ett sammanträde. NIHR har mandat att avgöra om diskrimineringslagarna har överträtts. 62 Landsrapport report on measures to combat discrimination, Directives 2000/43/EC and 2000/78/EC, Country report 2013, The , State of affairs up to 1st January 2014. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder NIHR:s yttranden är inte rättsligt bindande, men i praktiken följs de oftast. Av yttrandet framgår huruvida NIHR anser att diskri- minering har ägt rum. I yttrandet kan NIHR också göra uttalanden om hur man ska förebygga diskriminering i fortsättningen. Det finns inga specifika rättsliga konsekvenser knutna till NIHR:s yttranden. Det är myndighetens auktoritet och expertis som avgör vad som händer med de yttranden som ges. Yttrandena kan inte överklagas men ett ärende kan alltid föras till domstol i syfte att få ett rättsligt bindande beslut. NIHR:s yttrande skickas till den en- skilde efter det att ärendet har inletts. Processen i NIHR är relativt informell och kostnadsfri. Kost- nader för ett eventuellt ombud står den enskilde dock själv för. NIHR:s rätt att meddela yttranden innebär en extra möjlighet att se till att diskrimineringslagstiftningen följs. Det främsta syftet med att man gett en myndighet rätt att pröva ärenden om diskrimi- nering var att få parterna i en tvist att närma sig varandra genom att tillhandahålla auktoritativa råd av experter. Möjligheten att gå till domstol utnyttjas inte NIHR har befogenhet att vända sig till domstol för att få ett bind- ande beslut om huruvida ett handlande strider mot diskriminerings- lagstiftningen. Motsvarande rätt hade . Den utnyttjades dock aldrig och inte heller NIHR verkar ha ut- nyttjat rätten att vända sig till domstol. Detta beror på att man anser att ett utnyttjande av befogenheten skulle stå i konflikt med myndighetens egna kvasi-judiciella funktion. Art. 1 och de lokala antidiskrimineringsbyråerna anses dock fylla denna roll på ett effek- tivt sätt.63 NIHR:s yttranden följs dessutom i stor utsträckning. följdes t.ex. av yttrandena som gällde kön, 83 pro- cent av yttrandena som gällde ras, som gällde funktions- nedsättning och som gällde ålder. 63 A.a. s. 124. Likabehandlingsorgan i andra europeiska länder Något om handläggningen i siffror tog NIHR emot 463 skriftliga klagomål. Mer än hälften av ärendena () gällde arbetslivsområdet. Vanligaste diskrimi- neringsgrunden var ras () följt av ålder () och kön (). NIHR utfärdade yttranden i 179 ärenden . Flest yttranden utfärdades rörande diskriminering på grund av kön, inklusive graviditetsfrågor (21 st). Vanligast var att yttrandena rörde arbetslivsområdet, särskilt anställning och urval. Om ett yttrande från NIHR har pekat ut en viss praxis eller ett visst beteende som diskriminerande kan svaranden givetvis frivilligt (eller hans eller hennes företag/organisation) vidta åtgärder för att det diskriminerande beteendet ska upphöra eller för att förebygga att det inte upprepas. När NIHR har uttalat att lagen har åsidosatts i ett visst fall övervakar man om åtgärder vidtas som svar på ytt- randet och i så fall vilka. Sådana åtgärder kan vara antingen indi- viduella eller strukturella.