sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — 2158–2172; Pelkonen m.fl. (2010), Perinatal outcome of children born after frozen and fresh embryo trans- fer: the Finnish cohort study 1995–2006. Human Reproduction Vol. 25, nr 4, s. 914–923; och (2010), Låg risk för ohälsa hos barn födda efter in vitrofertilisering. 107, nr 42, s. 2554–2559; Maheshwari m.fl. (2012), Obstetric and perinatal outcomes in singleton pregnancies resulting from the transfer of frozen thawed versus fresh embryos generated through in vitro fertilization treatment: a systematic review and meta-analysis. Fertility and Sterility Vol. 98, nr 2, s. 368–377; Rouge m.fl. (2013), Fresh embryo transfer versus frozen embryo transfer in in vitro fertilization cycles: a systematic review and meta- analysis. Fertility and Sterility Vol. 99, nr 1, s. 156–162; och Wirleitner m.fl. (2013), The time aspect in storing vitrified blastocysts: its impact on survival rate, implantation potential and babies born. Human Reproduction Vol. 28, nr 11, s. 2950–2957. Behandlingar med enbart donerade könsceller Kommuner och Landsting har föreslagit att ett pars befruktade ägg bör få hållas nedfrysta så länge behandlingar kan vara aktuella för paret.21 Vår uppfattning är att befruktade ägg bör få förvaras i fryst tillstånd . Den svenska regleringen överensstämmer då med motsvarande reglering i bl.a. och . En sådan reglering är också väl förenlig med den reglering som gäller i () och de överväganden som Det Etiska Råd i har gjort (förslag ). Till det nu sagda kommer att en frysförvaringstid bedöms vara tillräcklig för att tillgodose behovet av donerade befruktade ägg. De flesta par eller ensamstående kvinnor bör då hinna bli klara med sin egen familjebildning, överväga en donation av överblivna befruktade ägg till andra personers befruktningar utanför kroppen och dessutom genomföra en sådan donation. Den mottagare som tar emot de donerade befruktade äggen, vanligtvis en sjukvårdsinrättning, bör också hinna använda de donerade befruktade äggen. Vi föreslår således att befruktade ägg ska kunna förvaras i fryst tillstånd , eller under den som har bestämt enligt 5 kap. 6 § lagen. Förslaget föranleder vissa ändringar i 5 kap. 4 § första stycket lagen. Dispensreglerna i 5 kap. 6 § lagen behöver inte ändras. I 6 kap. lagen finns det bestämmelser om insemination med en makes eller sambos spermier, eller med donerade spermier. Våra förslag till ändringar i 7 kap. lagen föranleder en del följdändringar i 6 kap. lagen. Den första typen av ändringar är av språklig karaktär och innebär bl.a. att begreppen givare och spermiegivare ersätts med donator och att uttrycket ”spermier från en man som kvinnan inte är gift eller sambo med” ersätts med uttrycket donerade sper- mier (1 a, 2, 4 och 5 §§ lagen). Den andra typen av ändringar för- anleds av de nya reglerna i 7 kap. 7–7 b §§ lagen. Vi föreslår näm- ligen att motsvarande regler tas in i 6 kap. 5–5 b §§ lagen. Reglerna innebär följande. En person som har tillkommit genom en insemi- nation med donerade spermier kan skriftligen samtycka till att eventuella donatorsyskon får tillgång till information om honom 21 Kommuner och Landstings , uppföljningsrapport med definitioner, rekommendationer och utvecklingsområden – , version 2, s. 12 och 13, och uppgifter från . Behandlingar med enbart donerade könsceller Samtycket och informationen ska tas in i den särskilda journal som innehåller uppgifter om spermiedonatorn. Personen har också rätt till information om de donatorsyskon som har läm- nat ett motsvarande samtycke. En person som inte vet att han eller hon har tillkommit genom en insemination med donerade spermier men som har anledning att anta att så är fallet, kan begära social- nämndens hjälp i sökandet efter information om eventuella donator- syskon. Våra förslag: Om en kvinna föder ett barn som har tillkommit genom en befruktning utanför kroppen med enbart donerade könsceller, ska hon anses som barnets mor. En person som har samtyckt till att hans eller hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en sådan behandling som anges i första stycket, ska anses som barnets far respektive förälder under förutsättningarna att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen och att behandlingen, om den har genomgåtts av ett samkönat par, har utförts enligt 7 kap. lagen om genetisk inte- gritet m.m. Faderskap kan inte fastställas genom dom för en man som enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. Syftet med de nya behandlingarna är detsamma som vid andra assi- sterade befruktningar, nämligen att det behandlade paret eller den behandlade kvinnan ska bli föräldrar respektive förälder till ett barn. Reglerna om föräldraskap efter en behandling inom svensk hälso- och sjukvård bör därför överensstämma med de regler som gäller i liknande fall. Det senare innebär följande. Den kvinna som bär och föder barnet bör anses som barnets rättsliga mor. Om behandlingen har utförts med samtycke av kvin- nans make, registrerade partner eller sambo, bör han eller hon anses som barnets far respektive förälder under förutsättningarna att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen och att behandlingen, om den har Behandlingar med enbart donerade könsceller genomgåtts av ett samkönat par, har utförts enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Vi återkommer i kapitel 15 till vad som framöver ska gälla vid behandlingar i utlandet och s.k. heminsemi- nationer. Faderskap och föräldraskap bör, på samma sätt som i andra fall, fastställas genom bekräftelse eller dom. Undantag gäller om det finns en faderskapspresumtion och kvinnans make således per auto- matik ska anses som barnets far (1 kap. 1 § FB). Undantag gäller också om det är en ensamstående kvinna som har genomgått be- handlingen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom densamma. I det senare fallet bör samma regel gälla som när en ensamstående kvinna genom- går en behandling med donerade spermier, dvs. faderskap eller föräldraskap ska då inte fastställas (1 kap. 3 § andra stycket FB). Det bör, på samma sätt som i andra fall, inte vara möjligt att genom dom fastställa faderskapet för en man som har donerat sper- mier enligt 7 kap. lagen om genetisk integritet m.m. Det bör inte heller vara möjligt att genom dom fastställa faderskapet för en man som enligt samma kapitel har bidragit med spermier till skapandet av ett donerat befruktat ägg. Reglerna om socialnämndens medverkan vid fastställande av faderskap och föräldraskap i 2 kap. FB bör också gälla i dessa fall. Även reglerna i 3 kap. FB bör gälla i dessa fall. De senare reglerna avser rättegången i mål om faderskap eller föräldraskap. Det som angetts ovan förutsätter ändringar i 1 kap. 5 § andra stycket och 9 § första stycket FB. Vi föreslår att man dessutom flyttar innehållet i 1 kap. 6 § FB till 1 kap. 8 § FB, att man upphäver det förstnämnda lagrummet samt att man förenklar och förtydligar innehållet i 1 kap. 7–9 §§ FB. Regleringen kommer då att innebära följande. I 1 kap. 7 § FB finns det bestämmelser om moderskap vid en befruktning utanför kroppen med ett donerat ägg eller ett donerat befruktat ägg. Enligt bestämmelserna ska en kvinna anses som barnets mor om hon föder ett barn som tillkommit genom en sådan be- handling. Uttrycket befruktning utanför kroppen har här samma innebörd som i lagen om genetisk integritet m.m. Detsamma gäller för uttrycken ett donerat ägg och ett donerat befruktat ägg. I 1 kap. 8 och 9 §§ FB finns det bestämmelser om faderskap respektive föräldraskap efter en assisterad befruktning. Behandlingar med enbart donerade könsceller melserna i 8 § ska en man anses som barnets far vid tillämpningen av 2–5 §§ om han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen, och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Det saknar betydelse om be- handlingen har utförts med parets egna könsceller eller donerade könsceller, eller med ett donerat befruktat ägg. Bestämmelserna i 9 § första stycket utformas på ett liknande sätt. Enligt dessa be- stämmelser ska en kvinna anses som barnets förälder om hon har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen, be- handlingen har utförts enligt 6 eller 7 kap. lagen om genetisk inte- gritet m.m. och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Vi åter- kommer som sagt i kapitel 15 till vad som framöver ska gälla när ett barn har tillkommit genom en behandling i utlandet eller genom en s.k. heminsemination. Våra förslag föranleder inte några andra ändringar i föräldra- balken. De föranleder inte heller några ändringar i andra lagar eller förordningar. De föranleder däremot ändringar i gällande föreskrif- ter och allmänna råd på området. Vi utgår från att Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd22 gör de ändringar som behövs. 22 Myndigheten har övertagit uppgifter som central förvaltningsmyndighet på det föräldraskapsrättsliga området (se bl.a. prop. 2015/16:1 utgiftsområde 9). Surrogatmoderskap (även kallat bl.a. värdmoderskap) innebär att en kvinna upplåter sin kropp och blir gravid med den uttalade av- sikten att efter födseln lämna över barnet till ett par eller en person som inte själv kan eller vill bära fram ett barn.1 Surrogatmoderskap kan vara antingen partiellt eller fullständigt. Vid partiellt surrogat- moderskap befruktas surrogatmoderns eget ägg med spermier från en av de tilltänkta föräldrarna eller en donator. Surrogatmodern har i dessa fall en genetisk och biologisk koppling till barnet. I littera- turen används bl.a. begreppet genetic surrogacy (genetiskt surrogat- moderskap) för att beskriva detta slags surrogatmoderskap. Vid full- ständigt surrogatmoderskap förs ett befruktat ägg in i surrogatmoderns livmoder och utvecklas där. Olika kombinationer av genetiskt sam- band mellan barnet och den eller de tilltänkta föräldrarna är möj- liga. Både ägg och spermier kan komma från de tilltänkta föräld- rarna, men det är också möjligt att donerade ägg eller spermier, eller uteslutande donerade könsceller används vid befruktningen. Surrogatmodern kan i dessa fall sägas ha en biologisk men inte en genetisk koppling till barnet. Detta slags surrogatmoderskap be- nämns i litteraturen ofta IVF-surrogacy (IVF-surrogatmoderskap), eller gestational surrogacy (kan närmast översättas med graviditets- surrogatmoderskap). I direktiven till utredningen anges det att ett surrogatmoderskap kan vara altruistiskt eller kommersiellt. Där anges det också följ- ande. Vid ett altruistiskt surrogatmoderskap finns det inga vinst- 1 I debatten har det framförts synpunkter på ordet surrogatmoderskap och önskemål om att något annat ord ska användas för att beskriva företeelsen. Surrogatmoderskap är emellertid det begrepp som oftast används i bl.a. forskningssammanhang och vi har därför valt att genom- gående använda det. motiv för surrogatmodern och hon får alltså inte någon särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor. Däremot kan olika kostnader relaterade till graviditeten, t.ex. sjukhusbesök och för- lorad arbetsinkomst, ersättas. Om det är fråga om ett kommersiellt surrogatmoderskap, får surrogatmodern en särskild ersättning för att hon agerar som surrogatmor. De olika formerna av surrogat- moderskap kan även förenas med andra villkor, t.ex. att surrogat- modern ska vara närstående till den eller de tilltänkta föräldrarna, att surrogatmodern ska ha uppnått en viss ålder, att hon ska ha genomgått minst en graviditet eller att hon ska ha minst ett levande barn. Vid våra diskussioner håller vi oss i huvudsak till de definitioner av altruistiskt respektive kommersiellt surrogatmoderskap som finns i direktiven. bör det redan nu framhållas att det i prak- tiken kan finnas både altruistiska och kommersiella motiv för en kvinna att delta i ett surrogatarrangemang. Att hon får en ersätt- ning som går utöver ren kostnadstäckning utesluter alltså inte att kvinnan också har altruistiska motiv. Detta har framgått av redo- görelsen om forskningen i kapitel 10. Vi har i uppdrag att ta ställning till om surrogatmoderskap ska tillåtas i . Utgångspunkten är enligt direktiven att surrogat- moderskap, om det tillåts, ska vara altruistiskt. Det innebär, som vi förstår direktiven, inte något absolut hinder mot att vi föreslår en ordning med surrogatmoderskap som inte bygger på altruism, om det föreligger tillräckligt starka skäl för det. Vi kommer således i detta kapitel att allsidigt analysera och belysa frågor om surrogat- moderskap i . Om vi kommer fram till att surrogatmoder- skap ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, ska vi också ta ställning till i vilka fall och under vilka förutsättningar det ska kunna genomföras. Vi ska då också klargöra vilka rättigheter barnet ska ha, klargöra vilka rättigheter och skyldigheter surrogatmodern och de tilltänkta föräldrarna ska ha samt föreslå hur en heltäckande reg- lering av surrogatmoderskap ska utformas. Surrogatmoderskap i olika former är tillåtet i vissa länder, såväl inom som utanför EU. Det förekommer att personer som bor i får barn med hjälp av en surrogatmor i utlandet. Vi åter- kommer i kapitel 14 till frågan om det behövs särskilda regler för barn som kommer till genom sådana arrangemang. tas alltså inte upp här annat än i den mån de har relevans för över- vägandena om surrogatmoderskap i . I detta kapitel avhandlar vi alltså enbart frågor om surrogat- moderskap i . Vi börjar med en kortfattad beskrivning av gällande rätt (avsnitt 13.2) och redogör därefter i avsnitt 13.3 för frågans tidigare behandling. Därefter följer våra överväganden. I avsnitt 13.4 redogör vi för vilka aktörer som i huvudsak berörs av surrogatmoderskap. I avsnitt 13.5 redovisar vi våra överväganden om kommersiellt surrogatmoderskap och i avsnitt 13.6 övervägan- dena om altruistiskt surrogatmoderskap. Vi diskuterar i avsnitt 13.7 kortfattat behovet av kriminalisering av ytterligare handlingar i samband med surrogatarrangemang. När vi i kapitlet talar om en surrogatmor avser vi den kvinna som åtar sig att bära ett barn för någon annans räkning. Den eller de personer som avses ta emot barnet och uppfostra det kallas för till- tänkta föräldrar. Om det inte finns någon risk för missförstånd an- vänds ordet föräldrar. För enkelhets skull skriver vi oftast ”de till- tänkta föräldrarna”, även om det också skulle kunna handla om en ensamstående person och således om ”en tilltänkt förälder”. Barnet som kommer till inom ramen för surrogatarrangemanget kallas som regel för det blivande eller tillkomna barnet, eller om ingen otydlig- het kan uppstå, bara för barnet. Surrogatarrangemang får inte ske inom hälso- och sjukvården Det finns i svensk rätt inte något uttryckligt förbud mot surrogat- moderskap. Däremot anses det följa av regleringen om assisterad befruktning att det inte är tillåtet att utföra assisterad befruktning inom den svenska hälso- och sjukvården i syfte att genomföra ett surrogatarrangemang. Bestämmelser om assisterad befruktning finns främst i 6 och 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Syftet med bestämmelserna om assisterad befruktning är att skapa en möjlighet för barnlösa par (makar, registrerade partner och sambor) att bli föräldrar. Genom lagändringar som träder i kraft får även ensamstående kvinnor tillgång till assisterad befruktning (prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Be- stämmelserna om assisterad befruktning syftar alltså inte till att möj- I konsekvens med detta ska hälso- och sjukvården inte utföra en assisterad befruktning, om det är fråga om ett surrogatarrangemang. Enligt bestämmelser i lagen om gene- tisk integritet m.m. är det dessutom förbjudet att utföra en assi- sterad befruktning med både donerade spermier och donerade ägg (7 kap. 4 §), vilket innebär att s.k. fullständigt surrogatmoderskap, eller IVF-surrogatmoderskap som det också kallas, inte är möjligt. Ett ytterligare hinder mot fullständiga surrogatarrangemang är att befruktning utanför kroppen med donerade könsceller bara får ut- föras inom hälso- och sjukvården och dessutom bara vid vissa vård- inrättningar (7 kap. 4 § andra stycket lagen om genetisk integritet m.m.). Vidare står surrogatarrangemang i dålig samklang med den gällande principen om att den kvinna som föder ett barn anses som barnets mor (den s.k. mater est-regeln). Principen har lagfästs för fall då barnet har kommit till genom en befruktning utanför kroppen med användning av ett donerat ägg (se 1 kap. 7 § , FB), men gäller även i andra fall utan lagstöd. In- förandet av en särskild lagregel var bl.a. ett uttryck för lagstiftarens avståndstagande till surrogatmoderskap (se prop. 2001/02:89 s. 55). Vad gäller om det ändå föds ett barn genom surrogatarrangemang? Även om reglerna således innebär att surrogatarrangemang inte får äga rum med hälso- och sjukvårdens hjälp, kan det inte helt uteslutas att enskilda i sällsynta fall lyckas vilseleda vårdpersonalen och där- igenom får till stånd ett sådant arrangemang. Det kan inte heller uteslutas att enskilda anlitar en svensk surrogatmor som genomgår själva behandlingen i något land där det är möjligt. Det kan vidare förekomma att partiella surrogatarrangemang, dvs. arrangemang där ägget är surrogatmoderns eget, äger rum utan vårdens inblandning. Det finns ju inga rättsliga hinder mot att en kvinna har samlag med en man eller gör en heminsemination med spermier från en man i av- sikten att genomföra ett surrogatararrangemang. Det kan alltså födas barn i som har kommit till genom ett partiellt eller fullstän- digt surrogatarrangemang. Om ett surrogatarrangemang kommer till stånd, med eller utan assisterad befruktning, gäller i huvudsak följande om föräldraskapet. En man kan fastställas som far men en kvinna måste alltid adoptera En man vars spermier har använts vid befruktningen kan i vissa fall fastställas som barnets rättsliga far. Han behöver då inte adoptera barnet för att etablera sitt faderskap. För moderskapet gäller däremot mater est-regeln, dvs. att den kvinna som föder ett barn alltid är dess rättsliga mor. Regeln leder till att en kvinna som ensam eller till- sammans med sin partner har anlitat en surrogatmor, bara kan bli barnets rättsliga mor genom en adoption. Det gäller oavsett vems ägg och spermier som har använts vid befruktningen. En kvinna måste alltså alltid adoptera barnet för att bli dess förälder. Om de tilltänkta föräldrarna är gifta eller registrerade partner Av reglerna om adoption följer att bara makar och registrerade partner får adoptera gemensamt. Två sambor kan alltså inte adop- tera ett barn tillsammans. Dessutom gäller att den som är gift eller registrerad partner normalt bara får adoptera tillsammans med sin make eller partner. Undantag gäller om adoptionen avser den andra makens eller partnerns barn (s.k. närståendeadoption). Om ingen av de tilltänkta föräldrarna kan fastställas som barnets rättsliga far måste de båda adoptera barnet genom en vanlig adop- tion. Ett exempel är om två kvinnor är gifta med varandra och får ett barn med hjälp av en surrogatmor. Vid en vanlig adoption kapas det rättsliga bandet mellan barnet och båda de ursprungliga föräld- rarna. I stället blir adoptivföräldrarna barnets föräldrar. Om en av de tilltänkta föräldrarna har fastställts som barnets far enligt bestämmelserna om faderskap, behöver han naturligtvis inte adoptera barnet. Det måste däremot hans make, maka eller partner. Det kan ske genom en s.k. närståendeadoption. Vid en sådan adop- tion kapas barnets rättsliga band till surrogatmodern men inte till den andra föräldern. Makar och registrerade partner kan på så sätt uppnå ett gemensamt föräldraskap till den ena makens barn. Om de tilltänkta föräldrarna är ett ogift par Om de tilltänkta föräldrarna är ett ogift par kan de inte uppnå ett gemensamt föräldraskap till barnet, oavsett om en av dem är barnets rättsliga far. Detta följer av att närståendeadoption bara står öppen för makar och registrerade partner, och att bara makar och regi- strerade partner kan adoptera gemensamt.2 Om den tilltänkta föräldern är en ensamstående person Det kan också vara så att den tilltänkta föräldern är en ensam- stående person. Om det rör sig om en ensamstående man kan han i vissa fall fastställas som barnets rättsliga far. Det torde i så fall inte vara möjligt för mannen att adoptera sitt eget barn med verkan att moderskapet för surrogatmodern upphävs. Surrogatmodern får alltså i ett sådant fall räkna med att vara barnets rättsliga mor och den tilltänkta fadern får räkna med att dela det rättsliga föräldraskapet med henne. Detta innebär inte att hon också måste vara barnets vårdnadshavare, även om hon enligt regler kommer att vara det när barnet föds. Dock följer andra viktiga rättsverk- ningar med det rättsliga föräldraskapet. Exempelvis kan barnet mot surrogatmodern ställa krav på underhåll enligt regler. Vidare finns det enligt bestämmelser en rätt för barnet att ärva surrogatmodern och tvärtom. Barnet skulle kunna göra gällande en rätt till umgänge med surrogatmodern. Om däremot den tilltänkta föräldern är en ensamstående kvinna kan hon, om förutsättningar för det föreligger i övrigt, adoptera ett barn som har fötts av en surrogatmor. Adoptionen får då till följd att barnets rättsliga band till surrogatmodern upphör. 2 I betänkandet Modernare adoptionsregler (SOU 2009:61) föreslår adoptionsutred- ning en möjlighet för sambor att prövas som adoptivföräldrar på samma sätt som gifta par och registrerade partner. Förslaget har inte lett till lagstiftning. De närmare kraven för en adoption Beslut om tillstånd till adoption fattas av en allmän domstol, dvs. tingsrätten i första instans (4 kap. 1 § FB). Rätten ska pröva om det är lämpligt att adoptionen äger rum. Tillstånd får ges endast om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptionen (4 kap. 6 § första stycket FB). Den som inte har fyllt får inte adopteras utan föräldrarnas samtycke. Moderns samtycke ska ha lämnats sedan hon har återhämtat sig till- räckligt efter nedkomsten. Samtycke enligt vad som sagts be- hövs dock inte av den som lider av en allvarlig psykisk störning, är utan del i vårdnaden eller befinner sig på okänd ort (4 kap. 5 a § FB). En närståendeadoption kräver makens samtycke (4 kap. 3 § FB). Givetvis gäller kravet i 4 kap. 5 a § på samtycke från båda barnets föräldrar även i sådana fall. Vid ett surrogatarrangemang innebär det att surrogatmoderns samtycke krävs, om hon är vårdnadshavare. Av det sagda framgår det att den som ingår ett surrogatarrange- mang och som inte anses som barnets rättsliga far, inte utan vidare kan räkna med att få bli barnets förälder genom en adoption. An- sökningen kan komma att avslås på olika grunder, t.ex. att den önska- de adoptionen inte anses vara till barnets bästa. Sökanden måste också räkna med att surrogatmodern eller barnets far ångrar sig och vägrar lämna samtycke till adoptionen. Om så sker ska rätten avslå ansökningen. I rättsfallet NJA 2006 s. 505 hade olikkönade makar genomfört ett surrogatarrangemang i . Parets egna köns- celler hade använts och mannens syster hade varit surrogatmor. Efter det att barnet fötts, men innan det fanns ett lagakraftvunnet beslut om adoption, återtog både mannen och surrogatmodern sitt samtycke till att kvinnan i paret skulle få adoptera barnet. () kom fram till att adoptionsansökningen skulle avslås och hänvisade till att det är en grundläggande princip att ett nödvändigt samtycke ska föreligga när adoptions- ansökningen prövas.