sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — Vidare ska typ av taxeringsenhet och taxeringsvärde bestämmas för varje taxeringsenhet, förutom för vissa fastigheter som är skatte- och avgiftspliktsfria. Allmän fastighets- taxering av elproduktionsenheter sker på samma sätt som för andra slags taxeringsenheter enligt en i fastighetstaxerings- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. lagen föreskriven tidplan. Enligt tidplanen har allmän fastighets- taxering av elproduktionsenheter skett åren 2007 (AFT 07) och 2013 (AFT 13) och nästa sådan fastighetstaxering ska ske . Vid särskild fastighetstaxering fastställs det föregående årets fastig- hetstaxering oförändrad om ny taxering inte ska ske enligt 16 kap. 2–5 §§ FTL. En ny taxering sker förenklat uttryckt om fastigheten varit föremål för vissa i lagen närmare angivna förändringar. Vid värderingen delar 15 kap. 1 § FTL upp elproduktionsenhet- erna i två huvudkategorier, vattenkraftverk och värmekraftverk. Till vattenkraftverk räknas förutom vattenkraftverken även fallrätt samt taxeringsenhet vars värde till övervägande del utgörs av rätt till andels- eller ersättningskraft. Till värmekraftverken hör kärnkraft, kraftvärme, kondenskraft och vindkraft. Värderingen sker enligt olika metoder för respektive huvudkategori av kraftverk. Det totala antalet här aktuella fastighetstaxerade värderingsen- heter är, efter den särskilda fastighetstaxeringen (SFT 15), 7 764 enheter, fördelade på 1 602 ”vattenkraftenheter” och 6 162 ”värmekraftenheter”. Totalt taxeringsvärde (kraftverksbyggnader och tillhörande tomt- mark) är efter SFT , fördelat på 197 miljar- der kronor för vattenkraften och för värme- kraften. Byggnader delas enligt 2 kap. 1 och 2 §§ FTL in i byggnadstyper, bl.a. kraftverksbyggnad. Med kraftverksbyggnad avses byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Även byggnad för vattenreglering, för lagring av bränsle och annan byggnad för produktionen utgör kraftverksbyggnad. Byggnadstypen ska bestämmas med hänsyn till det ändamål som byggnaden till över- vägande del är inrättad för och det sätt som byggnaden till överväg- ande del används på (2 kap. 3 § första stycket FTL). Byggnad, som kan indelas både som småhus, hyreshus, kraftverksbyggnad, indu- stribyggnad eller övrig byggnad och som specialbyggnad, ska indelas som specialbyggnad (andra stycket i samma paragraf). Med bygg- nad kan även förstås byggnadskonstruktioner som inte har formen av ett hus, såsom t.ex. cisterner, silos och vindkraftverk, dvs. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. Är en byggnadskropp uppdelad genom vertikalt genom- gående väggar i två eller flera självständigt fungerande enheter, ska varje del av byggnadskroppen indelas som en särskild byggnad (1 § föreskrifter SKVFS, 2015:5). För en schematisk bild över de i utredningen förekommande byggnadstyperna se figur 3.1. Figur 3.1 Aktuella byggnadstyper inom utredningen 1Värderas efter normalårsproduktion (kWh) och riktvärdeangivelsen uttrycks i kr/kWh, /kWh vid AFT 13. 2Värderas efter installerad effekt (kW) och riktvärdeangivelsen uttrycks i kr/kW. Vid AFT 13 var den för kärnkraft /kW, kraftvärme /kW och vindkraft /kW. Byggnad som är lös egendom Enligt 1 kap. 4 § FTL tillämpas bestämmelserna i lagen även i fråga om byggnad som är lös egendom, dvs. även sådana byggnader fastig- hetstaxeras. Bland elproduktionsenheterna är det mycket vanligt att vindkraftverk är byggnader på så kallad ofri grund. indelas på motsvarande sätt som byggnader enligt 2 kap. 4 § FTL i ägoslag. När det gäller indelningen i ägoslag är nu av intresse ägoslaget tomtmark. Med tomtmark avses mark som upptas av små- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. hus, ägarlägenheter, hyreshus, kraftverksbyggnad, industribyggnad, specialbyggnad eller övrig byggnad. Även obebyggd mark kan i vissa fall indelas som tomtmark. Normalt utgör varje fastighet en egen taxeringsenhet (4 kap. 1 § FTL). Då varje taxeringsenhet ska omfatta byggnadstyper och ägo- slag i vissa givna kombinationer (4 kap. 5 § FTL) förekommer det att en fastighet kan bestå av flera taxeringsenheter. Har en fastighet skilda ägarförhållanden ska den delas upp i olika taxeringsenheter enligt ägarförhållandena (4 kap. 2 § FTL). Fastigheter kan även enligt sistnämnda paragraf, under vissa förutsättningar, samtaxeras och ut- göra en taxeringsenhet. Elproduktionsenhet är en typ av taxeringsenhet som innehåller en eller flera av följande: kraftverksbyggnad, tomtmark till kraftverks- byggnad och fallrätt samt taxeringsenhet vars värde till övervägande del utgörs av rätt till andels- eller ersättningskraft (4 kap. 5 § FTL). Varje småhus, ägarlägenhet, hyreshus, kraftverksbyggnad, industri- byggnad och övrig byggnad med värde av ska, med vissa undantag, utgöra en värderingsenhet (6 kap. 2 § FTL) och varje tomt ska utgöra en värderingsenhet (6 kap. 7 § FTL). Ett vattenkraftverk ska utgöra en värderingsenhet. I en sådan värderingsenhet ska de andelar i regleringsanläggningar som hör till kraftverket ingå. som hör till ett vattenkraftverk ska utgöra en värderingsenhet tillsammans med mark som tas upp av de mark- anläggningar som hör till kraftverket. I en sådan värderingsenhet ska därutöver fallrätt som hör till kraftverket ingå. I värderingsen- heten ska också ingå andelar i de regleringsanläggningar som hör till kraftverket till den del de avser markanläggning. (6 kap. 13 § FTL). Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. För värmekraftverken ska det för varje aggregat för produktion av elkraft bildas en värderingsenhet som avser byggnad och en vär- deringsenhet som avser mark (6 kap. 14 § FTL). Riktvärde är det värde för varje tomtmark och varje byggnad som är baserat på de genomsnittliga värdeförhållanden som bestämts för värdeområdet som helhet. Riktvärde ska bestämmas för värderingsenhet. För olika slag av värderingsenheter ska riktvärden finnas för skilda förhållanden be- träffande de i 8–15 kap. FTL föreskrivna värdefaktorerna. Riktvär- dena ska bestämmas med utgångspunkt i de riktvärdeangivelser som anges för värdeområdet. Taxeringsvärde är summan av beräknade rikt- värden. Riktvärdeangivelser är namnet på de uppgifter om värdenivån som behövs inom varje värdeområde för att kunna bestämma rikt- värde för värderingsenheter avseende mark och byggnader. För el- produktionsenheter har riket varit ett värdeområde. Föreligger värdefaktorer, som inte särskilt har beaktats vid riktvär- dets bestämmande och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet, ska riktvärdet justeras. Detta kallas justering för säregna förhållan- den (7 kap. 5 § FTL). Påtaglig inverkan anses föreligga när säregna förhållanden föranleder att värdet justeras (höjs eller sänks) med , dock . Justeringens storlek ska motsvara av skillnaden i marknadsvärde taxeringsen- heten skulle ha med säregna förhållanden och värdet utan sådana för- hållanden. Utgångspunkten vid bedömningen av vad som är säreget för- hållande för den aktuella taxeringsenheten är hur dess förhållanden skiljer sig jämfört med vad som har beaktats vid riktvärdets bestäm- mande. För elproduktionsenheter anges ett antal säregna förhållanden i allmänna råd SKV A 2012:9. Vanliga säregna förhåll- anden för vattenkraftverk och kraftvärmeverk är eftersatt underhåll Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. och värdepåverkan av elcertifikat. För vattenkraftverk är värdepåver- kan av andels- eller ersättningskraft ett annat vanligt säreget förhåll- ande. För vindkraftverk är avvikande drifttid ett mycket vanligt sär- eget förhållande. Dock har inte tilldelning av elcertifikat taxerats som ett säreget förhållande för vindkraftverken då inverkan av elcertifikat har beaktats redan i riktvärdeangivelsen (se vidare avsnitten 6.5.2 och 8.5). Reglerna om värdering av vattenkraftverk och värmekraftverk åter- finns sedan 1988 års fastighetstaxering i 15 kap. fastighetstaxerings- lagen, som avser värdering av elproduktionsenheter vilka tillkom . ingick sådana enheter i gruppen indu- strienheter och värderades enligt reglerna för dem i 11 kap. FTL. tillkom byggnadstypen kraftverksbyggnad som ett led i ändringarna. De ändringar i värderingsreglerna beträffande vattenkraftverken och värmekraftverken som gjorts inför de allmänna fastighetstaxeringarna har syftat dels till att förbättra och enhetlig- göra värderingsmetodiken, dels till att vid ändrade förhållanden eller andra förutsättningar korrigera och förbättra inverkan av olika värdefaktorer i värderingsmetodiken. Nuvarande bestämmelser om fastighetstaxering av elproduktionsenheter tillkom i stor utsträck- ning års allmänna fastighetstaxering (AFT 00). Som nämns i avsnitt 3.2 delas elproduktionsenheterna vid värde- ringen av dem in i vattenkraftverk respektive värmekraftverk enligt 15 kap. fastighetstaxeringslagen. Det finns i huvudsak två typer av värderingsmodeller som tillämpas vid värderingen av elproduktionsenheter. fastighetstaxe- ringslagen tillämpades första gången vid allmänna fastig- hetstaxering har värderingen av vattenkraftverk skett enligt en avkast- ningsmetod (15 kap. 2–9 §§ FTL) Avkastningsmetoden innebär att marknadsvärdet bestäms med utgångspunkt i en avkastningskalkyl, Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. intäkterna minus kostnaderna (driftnettot) nuvärdesberäknas med ledning av en i 1 kap. 4 § fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), förkortad FTF, författningsreglerad kalkylränta. Inför AFT 00 ändrades metoden på så sätt att värderingen ska utgå från verkets normalårsproduktion i kilowattimmar (energi- metoden) i stället för som tidigare från installerad effekt (effekt- metoden). Värderingsmodellen utgår vidare från värdet av produk- tionen från ett s.k. normkraftverk i stället för som tidigare från produktionen i ett nybyggt vattenkraftverk. Även den sedan tidi- gare omfattande regleringen i fastighetstaxeringsförordningen av värderingen av vattenkraftverken reviderades i stor utsträckning. Främst regleras metodiken för den avkastningsberäkning som tilläm- pas vid värderingen och då främst de värdefaktorer – normalårs- produktion, utnyttjandetid, flerårsreglering, belägenhet och ålder – som ska tillämpas vid taxeringen av vattenkraftverken. Värdefak- torernas inverkan på värdet beaktas genom föreskrivna riktvärde- och beräkningsformler samt korrektioner. För värmekraftverken återfinns värderingsreglerna i 15 kap. 10– 15 §§ FTL. Lagtexten föreskriver värdering med ledning av en produktionskostnadsberäkning. Med hänsyn till den generella regeln i 5 kap. 2 § FTL att taxeringen ska resultera i ett taxeringsvärde som motsvarar av marknadsvärdet, ska produktionskost- nadsvärdet om möjligt relateras till ortspriser. Produktionskost- nadsberäkning innebär att marknadsvärdet fastställs med utgångs- punkt i det tekniska nuvärdet, dvs. återanskaffningskostnaden för byggnad eller markanläggning, multipliceras med en nedräknings- faktor som tar hänsyn till ålder och bruk. Med återanskaffnings- kostnad för byggnad avses kostnaden för att före taxeringsåret (nivååret) uppföra en motsvarande anläggning. Kost- naden kan bestämmas antingen genom en beräkning grundad på erfarenheter om byggnadskostnadernas storlek detta år, eller genom en omräkning av den faktiska byggkostnaden med en omräknings- faktor. För värmekraftverken stadgas att en jämkning av värdet ska ske med hänsyn till lönsamheten av elproduktionen i landet. Värmekraftverkens värderingsmodell i fastighetstaxeringslagen kompletteras med bestämmelserna i 1 kap. 34 och 35 §§ FTF. Dessa innehåller riktvärdeformler, definition m.m. av installerad effekt samt regler om nedräknings- och omräkningsfaktorer med tabeller. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. gare innehöll fastighetstaxeringsförordningen inte någon reglering av hur jämkning med hänsyn till lönsamheten skulle ske. Jämk- ningen skedde därför individuellt för varje värmekraftverk utifrån en avkastningskalkyl som inte reglerades vare sig i fastighetstaxe- ringslagen eller i fastighetstaxeringsförordningen. Svårigheter vid tillämpningen av dessa regler samt ett antal rättstvister medförde att man inför AFT 07 gjorde ett antal preciseringar av värderings- modellen för både vattenkraftverken och värmekraftverken. I fastig- hetstaxeringsförordningen föreskrevs närmare bestämt att till grund för nämnda avkastningsberäkningar ska bl.a. ligga uppgifter från den nordiska elbörsen . Genom elmarknadsreform och den nya ellagstiftningen öppnades marknader för konkurrens när det gäller produktion av och handel med el. Vidare övergick den norska elbörsen till att vara en svensk-norsk elbörs, , ägd till hälften var av och Statnett i . tillkom finska och danska delägare vilket skapade en gemensam nordisk elmarknad. Därefter har de baltiska länderna tillkommit. Se avsnitt 4 för utför- ligare beskrivning av elmarknaden. Inför AFT 07 kunde, till skillnad från mot vad som gällde vid AFT 00, således erfarenheter och uppgifter som kommit fram ge- nom elmarknadsreformen utnyttjas. Denna reform möjliggjorde en genomlysning av intäkter och kostnader m.m. för elproduktionen. Uppgifter om produktion och kostnader m.m. framgick även mera utförligt än tidigare i de officiella redovisningar som kraftbolagen lämnar. Tillgången till dessa uppgifter förbättrade förutsättningarna för de avkastningsberäkningar som ska göras vid taxeringen av el- produktionsenheter enligt 15 kap. 6 § FTL. Bestämmelserna om att uppgifter från den nordiska elbörsen ska ligga till grund för nämnda avkastningsberäkningar togs därför in i 1 kap. 25 a § och 1 kap. 34 § FTF. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. Ett ytterligare förtydligande av värderingsmodellen för elproduk- tionsenheterna inför AFT 07 var hur värdepåverkan av elcertifikat skulle beaktas vid fastighetstaxeringen. Värdeinverkan av elcertifikat beaktades inte i värderingsmodellen för vattenkraftverken och värmekraftverken fram till AFT 07. Åtgärder i det energipolitiska programmet har omfattat bl.a. åtgärder för att öka tillförseln av el producerad med förnybara energikällor. Stöd och subventioner ersattes dock i allt väsentligt fr.o.m. med ett elcertifikatsystem (lagen [2011:1200] om elcertifikat). Handeln med dessa certifikat påverkar värdet av de kraftanläggningar som produ- cerar förnybar el. Värdepåverkan av elcertifikat sker fr.o.m. AFT 07 genom justering för säregna förhållanden, vilket för vattenkrafts- verkens del framgår av 1 kap. 25 a § FTF och för kraftvärmens del framgår av 1 kap. 34 c § FTF. För vindkraftverken beaktas dock elcertifikatens värde genom tillämpbar värderingsmodell, vilket fram- går av 1 kap. 34 f § FTF. Förändringar vid AFT 13 Inför AFT 13 gjordes vissa förändringar i fastighetstaxeringslagen gällande elproduktionsenheter. gäller att även kraftverks- byggnader ska ha ett taxerat värde av för att bilda en värderingsenhet (6 kap. 2 § FTL). Gasturbiner blev special- enhet, distributionsbyggnad, och därmed inte längre skattepliktiga. Detta eftersom de enbart elproducerande gasturbinerna i huvudsak ingår i Svenska kraftnäts störningsreserv, där de används vid stör- ningar i elförsörjningen, och därutöver som effektreserv för att upprätthålla balansen i elsystemet. Kondenskraftverk ingår fortfar- ande bland värmekraftverken, men ska inte längre åsättas något taxe- ringsvärde. Dessa ansågs drivas utan lönsamhet, inte minst med hänsyn till höga underhållskostnader när de inte är i drift och fungerar mestadels som reservaggregat, framför allt . Åtta kondenskraftverk finns redovisade i fastighetstaxeringsregistret. För vattenkraftverken ändrades utnyttjandetiden till 4 500 tim- mar från att tidigare ha varit . De utredningar som företogs under förberedelsearbetet inför AFT 13 visade nämligen att den genomsnittliga utnyttjandetiden för elproduktionen vid Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. vattenkraftverken var det lägre timtalet. Även sättet att bestämma utnyttjandefaktorn ändrades. Den nya metoden utgår från hur pro- duktionen i praktiken har tidsanpassats och vilka elpriser som då varit möjliga att uppnå. Beräkningen görs i tre steg (1 kap. 31 § FTF). Formeln för storleksfaktorn ändrades också (1 kap. 32 a § FTF). Belägenhetsfaktorn förändrades till att den nu ska beakta skill- nader i kostnader för inmatning på stamnätet, vilka utgörs av avgif- terna vid inmatningen på stamnätet. gällde att den skulle ut- göras av kostnaderna för överföring till stamnätet och avgifterna vid inmatningen på stamnätet (1 kap. 32 c § FTF). Gällande särskild fastighetstaxering tillkom en regel som säger att om värde av andels- eller ersättningskraft ska påföras mottag- ande värderingsenhet vid särskild fastighetstaxering, ska det före- gående årets fastighetstaxering i övrigt lämnas oförändrad (16 kap. 1 § FTL). Inför AFT 13 tillkom även en möjlighet till förtida uppgiftsinsam- ling (FUI) för elproduktionsenheter (se vidare avsnitt 3.4). Riktvärdet för ett vattenkraftverk bestäms för skilda förhållanden för en eller flera av följande värdefaktorer: normalårsproduktion, ut- nyttjandetid, flerårsreglering, belägenhet och ålder (15 kap. 4 § FTL). I en riktvärdeangivelse ska enligt 7 kap. 3 § FTL värden per kilo- wattimme anges för ett normkraftverk och för mark till ett sådant verk. Med ett normkraftverk avses ett kraftverk som har tagits i drift , som har en normalårsproduktion på 500 miljo- ner kilowattimmar, som har en genomsnittlig utnyttjandetid på och som saknar möjlighet till flerårsreglering samt levererar sin elproduktion till stamnätet i inmatningspunkt Forsse-Hjälta (15 kap. 3 § FTL). För normkraftverket ska värdet i en rikt- värdeangivelse bestämmas med utgångspunkt i elproduktionens lönsamhet och med beaktande av priserna vid köp av likartade vatten- kraftverk eller delar därav. Värdet av marken till normkraftverket ska, i en riktvärdeangivelse, bestämmas med hänsyn till hur stor del av det för normkraftverket angivna värdet som med ledning av främst Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. kostnaderna att uppföra ett nytt kraftverk kan anses belöpa på marken (15 kap. 6 § FTL). Värderingsmodellen för vattenkraftverk är sådan att endast vattenkraftverk med normalårsproduktion över får ett markvärde (1 kap. 32 d § FTF). Riktvärdet för ett vattenkraftverk beräknas som produkten av verkets normalårsproduktion i kilowattimmar och dess värde i kronor . Det senare värdet bestäms genom att det i rikt- värdeangivelsen för normkraftverket angivna värdet per kilo- wattimme, om det behövs, korrigeras för den inverkan som beror på att kraftverket avviker från normkraftverket beträffande normal- årsproduktion, utnyttjandetid, flerårsreglering, belägenhet eller ålder. Riktvärdet för mark beräknas som produkten av kraftverkets normalårsproduktion i kilowattimmar och markens värde per kilo- wattimme. Det senare värdet bestäms genom att det i riktvärde- angivelsen för mark angivna värdet , om det be- hövs, korrigeras för den inverkan som beror på att kraftverket av- viker från normkraftverket beträffande normalårsproduktion, ut- nyttjandetid, flerårsreglering eller belägenhet (15 kap. 7 § FTL). Schema för taxering av vattenkraftverk 1.Fastigheten indelas i taxeringsenheter. 2.För varje taxeringsenhet bestäms kraftverkstyp. 3.För taxeringsenheter gällande vattenkraftverken bestäms två vär- deringsenheter. En värderingsenhet bestäms för vattenkraftver- ket i sin helhet inklusive andelar i vattenregleringar och en vär- deringsenhet bestäms för tomtmarken. Totalvärdet bestäms med utgångspunkt från värdet av normalårsproduktionen för ett så kallat normkraftverk (definition av normkraftverk, se andra stycket i detta avsnitt). Skillnaden mellan vattenkraftverkets totalvärde och markvärdet utgör värdet av kraftverkets byggnader. 4.Riktvärdet bestäms för ett vattenkraftverk för skilda förhållan- den för en eller flera av följande värdefaktorer: normalårspro- duktionen, utnyttjandetiden, flerårsreglering, belägenhet och ålder. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. 5.Riktvärdet kan korrigeras om ett vattenkraftverk avviker från normkraftverket ifråga om någon av värdefaktorerna normal- årsproduktion, utnyttjandetid och belägenhet. Detta sker främst genom regleringar i fastighetstaxeringsförordningen. 6.Riktvärden för varje värderingsenhet mark respektive byggnad beräknas enligt formler i fastighetstaxeringsförordningen, där en av parametrarna är riktvärdeangivelsen. 7.Slutligen sker eventuellt justering för säregna förhållanden. 8.Därefter summeras värdena för värderingsenheterna inom taxe- ringsenheten. Dessa utgör tillsammans enhetens taxeringsvärde. Andels- och ersättningskraft samt outbyggd fallrätt Värdet av andelskraft, för vilken mottagaren helt eller i allt väsent- ligt ska betala sin andel av uttagskostnaderna, ska bestämmas till så stor del av det levererande kraftverkets mark- och byggnadsvärden som motsvarar andelen. För det kraftverk som belastas av andels- kraft ska mark- och byggnadsvärdena minskas med ett belopp som är lika stort som det belopp som läggs till den mottagande taxe- ringsenheten. Värdet av ersättningskraft, för vilken mottagaren helt eller i allt väsentligt ska betala uttagskostnaden, ska behandlas som andelskraft. Ersättningskraften ska anges i procent av det levererande kraftverkets taxeringsvärde. Andels- och ersättningskraft, för vilka mottagaren inte eller en- dast till begränsad del betalar uttagskostnader, ska anges i det antal kilowattimmar som i genomsnitt tas ut . För den taxeringsenhet som lämnar kraft ska värdet per kilo- wattimme bestämmas efter det för kraftverket gällande värdet förhöjt . För den mottagande taxeringsenheten ska värdet per kilo- wattimme bestämmas utifrån det värde andels- eller ersättnings- kraften har för denna taxeringsenhet. Belastningen av andels- och ersättningskraft, för vilka mottaga- ren inte betalar uttagskostnader, ska i första hand dras av från det levererande kraftverkets markvärde och i andra hand från dess bygg- nadsvärde. Förmånen av sådan kraft ska läggas till markvärdet av den taxeringsenhet till vilken förmånen hör (15 kap. 8 och 9 §§ FTL). Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. För outbyggd fallrätt åsätts inte något taxeringsvärde. Totalvärdet för ett värmekraftverk i nybyggt skick bestäms för skilda förhållanden för följande värdefaktorer: effekt och typ av värme- kraftverk (15 kap. 12 § FTL). För ett nybyggt värmekraftverk ska värdet per kilowatt instal- lerad effekt i en riktvärdeangivelse bestämmas med utgångspunkt i återanskaffningskostnaden för kraftverk som hör till de olika klas- serna av värdefaktorn typ av värmekraftverk och jämkas med hän- syn till lönsamheten för den totala elproduktionen i landet (15 kap. 13§ FTL). Totalvärdet av ett nybyggt värmekraftverk bestäms som produkten av kraftverkets installerade effekt i kilowatt och ett värde per kilo- watt installerad effekt (15 kap. 14 § FTL). Riktvärdet för en värderingsenhet avseende mark till ett värme- kraftverk ska beräknas till av kraftverkets värde i ny- byggt skick. Riktvärdet för en värderingsenhet som avser kraftverksbyggnad till ett värmekraftverk beräknas genom att av kraft- verkets värde i nybyggt skick multipliceras med en nedskrivnings- faktor som beaktar den värdeminskning som har uppkommit mellan det år då anläggningen kunde tas i bruk (idrifttagningsåret) och andra året före det år då allmän fastighetstaxering sker (15 kap. 15 § FTL). Summerar man procenttalen gällande mark- och byggnadsvärdet erhålls , vilket motsvarar den nivå som taxeringsvärdet ska förhålla sig till gentemot marknadsvärdet. Schema för taxeringen av värmekraftverk 1.Fastigheten indelas i taxeringsenheter. 2.För varje taxeringsenhet bestäms kraftverkstyp (endast en kraft- verkstyp för varje taxeringsenhet). Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. 3.För taxeringsenheter gällande värmekraftverken utgör varje aggre- gat en värderingsenhet. För dessa värderingsenheter bestäms värdefaktorerna typ av värmekraftverk, installerad effekt och värdeår (idrifttagningsår). 4.För varje värderingsenhet bestäms den nedskrivningsfaktor som svarar mot värdeåret (idrifttagningsåret).