sou · H4B352 · 2016-08-22 00:00:00 — 17 § Om överträdelse sker av beslut om alternativ till häktning eller av sådant villkor som ett beslut har förenats med, ska den misstänkte anhållas eller häktas om det inte är uppenbart att skäl för det saknas. 18 § Det som gäller för häktad och för beslut om häktning i 45 kap. 4 och 14 §§, 46 kap. 11 §, 47 kap. 9 och 22 §§, 51 kap. 4, 5, 8 och 15 §§, 52 kap. 1 och 7 §§, 53 kap. 2 §, 54 kap. 6 §, 55 kap. 3, 4 och 8 §§ och 56 kap. 1 § ska i tillämpliga delar gälla även för den som har hemarrest eller områdesarrest. 1.Denna lag träder i kraft , med undantag för bestämmelserna i 25 kap. som träder i kraft . 2.För häktningar som vid lagens ikraftträdande har pågått än bestämmelserna om tidsbegränsning i 24 kap. 4 a § och 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare tillåter ska åklagarens begäran om förlängning av häktningstiden ha inkommit den dag som lagen träder i kraft. Rätten ska därefter pröva begäran om förlängning vid den förhandling i häktningsfrågan som ska hållas i enlighet med vad som följer av 24 kap. 18 § tredje stycket. lag om ändring i häkteslagen (2010:611) fråga om häkteslagen (2010:611) att 1 kap. 2 § och 6 kap. 1 § ska ha följande lydelse. Denna lag gäller den som är 1.häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott, 2.häktad av annan anledning än misstanke om brott, 3.intagen i ett häkte eller en polisarrest i avvaktan på att han eller hon ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt eller ett särskilt ungdomshem, 4.tillfälligt placerad i ett häkte med stöd av fängelselagen (2010:610), eller 5.omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket iavvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft. Första stycket 1 gäller inte den som är gripen enligt 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Lagen gäller även den som är häktad och förvaras på särskilt ungdomshem enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Lagen gäller dock inte den som är gripen enligt 35 § samma lag. En intagen som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott får åläggas inskränkningar i sin rätt till kontakt med omvärlden (restriktioner), om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning. För den som är häktad får restriktioner enligt första stycket meddelas endast om han eller hon får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . För den som är häktad får restriktioner enligt första stycket meddelas endast om han eller hon får underkastas restriktioner enligt 24 kap. 5 a eller 5 b § . Den som är häktad ska, oavsett vad som föreskrivs i första och andra stycket, alltid ha rätt till minst två timmars vistelse tillsammans med annan . Den som inte har fyllt och är häktad alternativt anhållen men placerad på häkte ska, oavsett vad som föreskrivs i första och andra stycket, alltid ha rätt till minst fyra timmars vistelse tillsammans med annan . Denna lag träder i kraft . Undersökningsledaren eller åklagaren får, för tillämpning av 6 kap. 1 § häkteslagen (2010:611), uppdra åt en anställd vid , ,, eller som myndigheten har utsett att verkställa sådan granskning som avses i 3 kap. 8 § samma lag. förordning om ändring i häktesförordningen (2010:2011) Härigenom föreskrivs att 25 § häktesförordningen (2010:2011) ska ha följande lydelse. 25 §10 Undersökningsledaren eller åklagaren får, för tillämpning av 6 kap. 1 § häkteslagen (2010:611), uppdra åt en anställd vid , Säkerhetspolisen eller som myndigheten har utsett att verkställa sådan granskning som avses i 3 kap. 8 § samma lag. Denna förordning träder i kraft . 10 Senaste lydelse 2015:39. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare dels att 23 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 23 a § och 23 b §, med följande lydelse. Den som inte har fyllt arton Den som inte har fyllt arton år får häktas endast om det finns år får anhållas och häktas endast om det finns synnerliga skäl. Häktning av den som vid tiden för verkställigheten av häktningsbeslutet inte fyllt får pågå fram till dess att åtal har väckts. Häktning får pågå om det är absolut nödvändigt. Den som är gripen eller anhållen och inte har fyllt får förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt. Häktad som vid tiden för verkställigheten av häktningsbeslutet inte har fyllt ska förvaras på sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) 11 Senaste lydelse 1994:1760. med särskilda bestämmelser om vård av unga. Om det finns mycket starka skäl mot förvaring på särskilt ungdomshem får åklagaren i stället besluta om förvaring i häkte. Åklagaren ska löpande ompröva ett sådant beslut. Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han eller hon är misstänkt för, förvaras på en annan plats än som anges i första eller andra stycket, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till särskilt ungdomshem eller häkte. Rätten eller åklagaren får även besluta att den häktade, sedan han eller hon förts till särskilt ungdomshem eller häkte, ska föras till en plats utom det särskilda ungdomshemmet eller häktet för förhör eller annan åtgärd. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För häktningar som vid lagens ikraftträdande har pågått än bestämmelserna om tidsbegränsning i 23 § andra stycket tillåter ska åklagarens begäran om förlängning av häktningstiden ha inkommit den dag som lagen träder i kraft. Rätten ska därefter pröva begäran om förlängning vid den förhandling i häktningsfrågan som ska hållas i enlighet med vad som följer av 24 kap. 18 § tredje stycket . lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) att det, närmast efter , ska införas en ny paragraf, 26 kap. 7 a §, med följande lydelse. Sekretessen enligt 1 § hindrar inte att uppgift om en enskild lämnas från en myndighet inom till åklagarmyndighet eller polismyndighet, om det behövs för beslut om placering eller restriktioner för en häktad. Denna lag träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1964:740) med föreskrifter för åklagare i vissa brottmål Härigenom föreskrivs att 3 § förordningen med föreskrifter för åklagare i vissa brottmål ska ha följande lydelse. Har åklagare enligt 48 kap. 4 § utfärdat ett 4 § utfärdat ett strafföreläggande som avser vill- strafföreläggande som avser vill- korlig dom eller sådan påföljd i korlig dom eller sådan påföljd i förening med böter, bör åklaga- förening med böter, bör åklaga- ren underrätta den misstänkte ren underrätta den misstänkte om beslutet vid ett personligt om beslutet vid ett personligt sammanträffande eller, om det finns särskilda skäl för det, över lämnas av en annan åklagare än videolänk eller telefon. den som utfärdat föreläggandet. är lämpligare, får underrättelsen lämnas av en annan åklagare än den som utfärdat föreläggandet. Bestämmelser om underrättelse om sådana strafförelägganden som avses i första stycket och som har utfärdats innan den misstänkte fyllt finns i förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Denna förordning träder i kraft . 12 Senaste lydelse 1996:1464. 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade om utredningens direktiv (dir. 2015:80). Direktiven bifogas betänkandet som bilaga 1. Utredningen har haft i uppdrag att lämna förslag som syftar till att minska användningen av häktning och restriktioner. I uppdraget har ingått att bland annat överväga och om det bedöms lämpligt föreslå nya former av straffprocessuella tvångsmedel som alternativ till häktning, överväga och om det bedöms lämpligt föreslå tidsfrister för användningen av häktning och restriktioner, identifiera och föreslå åtgärder för att begränsa restriktionsanvändningen och motverka isoleringen av häktade, och särskilt fokusera på åtgärder för att begränsa användningen av häktning och restriktioner för barn och andra unga lagöverträdare. I uppdraget har även ingått att kartlägga i vilken utsträckning och i vilka situationer befintliga alternativ till häktning används, i vilken utsträckning och i vilka situationer det förekommer mycket långa häktningstider, i vilken utsträckning och i vilka situationer det hålls kombinerade häktnings- och huvudförhandlingar och för vilka brott och i vilka situationer barn mellan häktas och hur eventuella restriktioner används och utformas i dessa fall. Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har bedrivit sitt arbete i nära samarbete med experterna. Utredningen har hållit fyra endagssammanträden och ett tvådagarssammanträde i internatform med experterna. Utredningen har samrått med och inhämtat upplysningar från , och . Samråd med och inhämtande av uppgifter från Kriminalvården, , domstolar och har skett genom utredningens experter. Utredningen har härutöver haft visst samråd med riksåklagaren. Utredaren och sekreteraren har gjort studiebesök på Statens institutionsstyrelses ungdomshem Bärby utanför och på Häktet . Sekreteraren har gjort studiebesök på Häktet . Utredaren och sekreteraren har träffat dels åklagare vid City åklagarkammare i för diskussion om användandet av kombinerade häktnings- och huvudförhandlingar, dels personal vid för diskussion om elektronisk övervakning. Utredaren har deltagit och sekreteraren närvarat vid av Kriminalvården anordnat seminarium Hur bryter vi isolering i svenska häkten? Utredningen har studerat restriktionsanvändningen i , och . Utredningen har inhämtat statistik från och , se bilaga 2, samt från Häktet och Häktet . 2.3Betänkandets disposition och utformning Betänkandet är indelat i nio kapitel. I kapitel 3 görs en övergripande beskrivning av gällande rätt och rådande förhållanden. Kapitel 4 innehåller en redogörelse för reformbehovet. I kapitel 5 finns en nordisk utblick. Därefter följer utredningens överväganden och förslag i kapitel 6. Frågor om ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 7. De konsekvenser som förslagen kan förväntas medföra framgår av kapitel 8. I kapitel 9 finns författningskommentaren. I bilaga 2 till betänkan- Utredningens uppdrag och arbete det återfinns en redogörelse för resultatet av utredningens kartläggningsuppdrag. När vi i betänkandet skriver barn avser vi personer . Detta är i enlighet med den definition av barn som finns i FN:s konvention om barnets rättigheter (), artikel 1. 3Gällande rätt och rådande förhållanden 3.1Häktning – ett stort intrång för den enskilde För att en förundersökning ska kunna utföras effektivt är det ibland nödvändigt att den som är misstänkt hindras från att ha kontakt med medmisstänkta, målsägande och vittnen eller från att på annat sätt påverka eller förstöra bevis. Det kan även finnas behov av att hindra den misstänkte från att begå nya brott eller från att hålla sig undan lagföring. Att låsa in någon och begränsa dennes möjligheter till kontakt med omvärlden innebär ett stort intrång i den enskildes grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Enligt regeringsformen är därför var och en gentemot det allmänna skyddad mot såväl frihetsberövanden som andra påtvingade ingrepp, till exempel undersökning av brev och avlyssning av telefonsamtal. En enskild persons fri- och rättigheter får dock, under särskilt angivna förhållanden och för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, begränsas genom lag (2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen). Sådana lagregler finns i , och häkteslagen och avser brottspåföljder samt, såvitt här är av intresse, tvångsåtgärder vid brottsmisstanke. Rätten till frihet och säkerhet är även reglerad i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). gäller som svensk lag. har också ratificerat FN:s konvention om barnets rättigheter (), som bland annat reglerar unga lagöverträdares rättigheter. Ett förslag om lag om inkorporering av i svensk rätt lämnades av och föreslås träda i kraft (SOU 2016:19). Gällande rätt och rådande förhållanden 3.2Grundläggande regler för häktning Reglerna om häktning finns i 24 kap. . På åklagarens begäran får den person häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Dessutom krävs att det – med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet – finns risk för att han eller hon beter sig på något av följande tre sätt (1 § första stycket). 1.Det finns en risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara). Med detta menas att den misstänkte antingen lämnar sin bostads- eller vistelseort eller håller sig undan, utan att lämna orten, i avsikt att undgå lagföring eller straff. 2.Det finns en risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Med detta avses att den misstänkte gör sig av med spår efter brottet eller förstör eller gömmer föremål som åtkommits genom brottet eller annars har betydelse för utredningen. Det kan även handla om att den misstänkte påverkar någon som kan lämna upplysningar i saken, till exempel ett vittne, på ett sätt som är till nackdel för utredningen. 3.Det finns en risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). För att sådan risk ska anses föreligga ska det röra sig om risk för återfall inom en ganska kort tidsrymd, det vill säga innan han eller hon har hunnit lagföras för det första brottet. Det ska dessutom avse återfall i brott som är besläktade med eller har samband med det häktningsgrundade brottet. Särskilt ska beaktas om det finns risk för återfall i brott som riktar sig mot eller medför fara för annans liv, hälsa eller egendom eller i övrigt allvarligt kränker annans personliga integritet. Risken för att den misstänkte beter sig på något av de tre nu angivna sätten ska framstå som konkret med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Risken ska även vara beaktansvärd. Såväl flyktfara som kollusionsfara anses i regel vara större vid Gällande rätt och rådande förhållanden grövre brott än vid lindrigare och flyktfaran större i fråga om en misstänkt som saknar stadig hemvist. Om det kan antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får häktning inte ske (1 § fjärde stycket). Om det däremot för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse föreligger det i stället en presumtion för häktning (1 § andra stycket). Denna presumtion kallas för tvåårsregeln och innebär att häktning ska ske om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. Bakgrunden till tvåårsregeln är bland annat uppfattningen att det finns en risk för flykt, kollusion eller nya brott vid allvarligare brottslighet. För att undvika häktning måste det därför finnas omständigheter som visar att det är uppenbart att det saknas skäl till häktning. har emellertid uttalat särskilt att det även när tvåårsregeln aktualiseras är erforderligt att pröva om det föreligger förutsättningar för häktning i det enskilda fallet (NJA 1985 s. 868). Häktning får endast ske om skälen för detta uppväger det intrång eller men i övrigt som häktning innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (1 § tredje stycket). Denna regel kallas för proportionalitetsprincipen och ger enligt förarbetena uttryck för att minsta möjliga tvång ska användas för att nå det avsedda syftet med frihetsberövandet. Regeln innebär att häktning endast får användas om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Sådana mindre ingripande alternativ till häktning är reseförbud, anmälningsskyldighet och övervakning, se nedan avsnitt 3.5. Proportionalitetsprincipen medför alltså att häktningsskälens tyngd i varje enskilt fall måste vägas mot det intrång eller men som frihetsberövandet innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Även indirekta verkningar ska således beaktas. Om inte häktningsskälen är tillräckligt starka för att motivera intrånget ska häktningsyrkandet avslås. I proportionalitetsbedömningen ingår även att pröva om längden på frihetsberövandet är rimligt i förhållande till vad som står att vinna med åtgärden. I praxis innebär detta bland annat att ett frihetsberövande vanligtvis inte får fortsätta än vad som rimligen kan svara mot verkställighet av det fängelsestraff som kan komma att dömas ut. Gällande rätt och rådande förhållanden Om en person som på sannolika skäl är misstänkt för brott är okänd och vägrar att uppge sitt namn och hemvist eller om hans eller hennes uppgift om detta kan antas vara osann får personen häktas oberoende av brottets beskaffenhet (2 §). Samma sak gäller om det föreligger kvalificerad flyktfara, det vill säga när den misstänkte saknar hemvist i riket och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff. Även den som endast är skäligen misstänkt för brott kan häktas (3 §). Skälig misstanke utgör en lägre misstankegrad än sannolika skäl. För att sådan häktning ska få ske krävs, utöver att förutsättningarna för häktning i övrigt är uppfyllda, att det bedöms vara av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Detta kallas utredningshäktning och får inte pågå än . För att fortsatt häktning i tiden därefter ska vara tillåten krävs att misstankegraden når upp till sannolika skäl. Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (4 §). Detsamma gäller för nyförlöst kvinna om häktning kan befaras medföra allvarligt men för barnet. Med rekvisitet annan liknande omständighet avses bland annat grav funktionsnedsättning. Även kvinnor strax före eller efter en förlossning faller in under det rekvisitet. När det finns anledning att anta att häktning skulle medföra allvarligt men ska åklagaren försöka ordna nödvändig övervakning. Se mer om övervakning under avsnitt 3.5.3. 3.2.2Särskilda häktningsregler för den som är Som redovisats får häktning, under vissa förhållanden, endast ske om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (4 §). Ett sådant förhållande föreligger om det med hänsyn till den misstänktes ålder kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte. I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) föreskrivs det dessutom att den som inte har fyllt får häktas endast om det finns synnerliga skäl för det (23 §). Gällande rätt och rådande förhållanden att den som är får häktas endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas och det dessutom föreligger synnerliga skäl för häktning. har uttalat att prövningen av en häktningsframställning avseende någon inte endast ska bestå i huruvida det faktiskt har ordnats med betryggande övervakning. Domstolen har dessutom att pröva de skäl som åberopas för att det inte skulle finnas möjlighet att anordna betryggande övervakning (NJA 2008 s. 81). När det gäller att anhålla och gripa någon saknas i lagen motsvarande krav om att det måste föreligga synnerliga skäl. I riksåklagarens riktlinjer för handläggning av ungdomsärenden (RåR 2006:3) föreskrivs dock samma stränga krav för gripande och anhållande som för häktning. Av samma riktlinjer följer att bedömningen av om det föreligger synnerliga skäl ska göras utifrån en samlad bedömning av samtliga omständigheter. Vid den bedömningen anges det finnas betydligt större utrymme för frihetsberövanden som kan förväntas bli kortvariga än för sådana som förväntas bli långvariga. Vidare finns det större skäl att häkta en person om det föreligger kollusionsfara än om det föreligger andra särskilda häktningsskäl eftersom åklagaren saknar möjlighet att ålägga en person som inte är anhållen eller häktad restriktioner. Övriga häktningsskäl väger dessutom i regel inte heller lika tungt som kollusionsrisken. Tvåårsregeln, som innebär en presumtion för häktning om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , kan inte, enligt riktlinjerna, tillämpas direkt på unga lagöverträdare. Tvåårsregeln måste först anpassas till de strafflättnader som gäller för dem. Det finns därför ett relativt stort utrymme för att inte häkta en misstänkt under trots att minimistraffet för en vuxen är fängelse . 3.2.3Häktningsframställning och domstolens prövning Om det finns skäl att häkta en misstänkt får åklagaren besluta om anhållande (6 §). Det är dock endast rätten som, efter gjord häktningsframställning från åklagaren, får fatta beslut om häktning. ska rätten, om åklagaren begär det, pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Gällande rätt och rådande förhållanden en sådan begäran får åklagaren tillstånd att meddela restriktioner. Se mer om restriktioner under avsnitt 3.2.4. En häktningsframställning ska göras utan dröjsmål och senast den tredje dagen efter anhållningsbeslutet eller, om beslutet meddelades i den misstänktes frånvaro, efter det att beslutet verkställdes (12 §). Häktningsförhandlingen ska hållas från det att den misstänkte greps eller anhållningsbeslutet verkställdes (13 §). Vid häktningsförhandlingen ska åklagaren ange de omständigheter som ligger till grund för häktningsyrkandet och för begäran om tillstånd att meddela restriktioner (14 §). Om rätten beslutar om häktning ska den i beslutet även ange inom vilken tid, högst , som åtal ska väckas (18 § första stycket).1 Tiden får inte bestämmas längre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Om den utsatta tiden visar sig vara otillräcklig får rätten medge förlängning om åklagaren begär det (18 § andra stycket). Innan rätten fattar beslut om åtalsförlängning ska den misstänkte och dennes försvarare om möjligt beredas tillfälle att yttra sig. Om åtal inte väcks ska rätten, med högst , hålla ny förhandling i häktningsfrågan (18 § tredje stycket). Rätten ska särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Syftet med en så kallad omhäktningsförhandling är att rätten ska kunna utöva viss kontroll över hur förundersökningen bedrivs och göra en förnyad prövning av häktningen och ett eventuellt tillstånd att meddela restriktioner. Om det är uppenbart att det skulle vara utan betydelse med en omhäktningsförhandling inom den föreskrivna tiden får rätten bestämma längre tids mellanrum. har emellertid uttalat att förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum än är mycket begränsade (NJA 1997 s. 368). Vidare konstaterade att betydelsen av att rätten kontrollerar att utredningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar allteftersom tiden går. Det finns ingen lagstadgad tidsgräns för hur en person får vara häktad. Rätten ska dock häva ett häktningsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Vidare ska ett häktningsbeslut hävas när åklagaren inte i rätt tid har väckt åtal 1 Vid utredningshäktning gäller kortare tidsgränser, se avsnitt 3.2.1. Gällande rätt och rådande förhållanden eller begärt förlängning av tiden för att väcka åtal (20 §). Innan åtal har väckts får ett häktningsbeslut även hävas av åklagaren. Ett häktningsbeslut kan överklagas utan inskränkning till . När åtal har väckts mot en häktad ska huvudförhandling som huvudregel påbörjas och senast . Vid mer okomplicerade förundersökningar förekommer det att tingsrätten håller kombinerade häktnings- och huvudförhandlingar. En sådan förhandling måste hållas inom samma tidsramar som gäller för häktningsförhandlingar, det vill säga från det att den misstänkte greps eller anhållningsbeslutet verkställdes.