sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Detta innebär att subtila påtryck- ningar som inte kan ledas i bevisning inte heller kan beaktas i en straffrättslig kontext. Som vi tidigare nämnt omfattar inte bestämmelsen om ocker fall där offrens okunskap utnyttjas, vilket enligt vår bedömning gör att det straffrättsliga skyddet bör kompletteras. Däremot bedömer vi att ockerbestämmelsen i större utsträckning än vad som görs skulle kunna tillämpas vid aktuella utnyttjanden där offrens trång- mål eller beroendeställning, vanligtvis till en arbetsgivare, aktuali- seras. Bestämmelsen torde i många fall kunna tillämpas exempelvis 89 RH 2004:70. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel när en person åtar sig att ordna resor, logi och mat åt arbetstagare eller någon annan och sedan kräver orimlig ersättning härför eller när en människosmugglare kräver oskälig ersättning för transport av en flykting. Under förutsättning att ett avtal eller en rättshand- ling är för handen torde bestämmelsen även kunna tillämpas vid krav på oskälig ersättning för exempelvis anställningserbjudanden och arbetstillstånd. Under förutsättning att avtal föreligger, vilket i och för sig torde vara ovanligt, kan bestämmelsen även vara tillämplig när någon kräver ersättning för att anvisa en plats att sitta och tigga på allmän plats. Sammantaget bedömer vi alltså att bestämmelserna om bedrägeri och ocker i många men inte i samtliga fall utgör ett starkt straff- rättsligt skydd mot att utsatta personer utsätts för otillbörliga ekono- miska utnyttjanden. Vid vår praxisgenomgång och våra kontakter med främst de brottsbekämpande myndigheterna har vi visserligen fått intryck att det föreligger en viss ovana inom rättsväsendet att tillämpa ockerbestämmelserna för de aktuella utnyttjandena. Kanske beror detta på att ockerbestämmelsens lydelse är något ålderdom- lig. En modernisering av bestämmelsens lydelse skulle enligt vår be- dömning kunna underlätta tillämpningen till viss del, men med hän- syn till bestämmelsens övriga tillämpningsområden och den civil- rättsliga regleringen av ockerbegreppet anser vi att en sådan över- syn av ockerbestämmelsen i sådana fall bör göras utifrån ett hel- hetsperspektiv i en särskild ordning.90 Betydelsen av att modernisera lydelsen av ockerbestämmelsen ska dock inte överdrivas utifrån ett straffrättsligt perspektiv för de utnyttjanden vi behandlar här. Vi har tidigare konstaterat att be- stämmelsen främst på grund av kravet på avtal eller rättshandling och att bestämmelsen inte tar sikte på utnyttjanden av annans okun- skap inte utgör ett heltäckande skydd på området. För att åstad- komma ett mer adekvat och ändamålsenligt skydd för annans egen- dom vid aktuella utnyttjande bör därför det straffrättsliga skyddet 90 Jfr 31 och 33 §§ lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel i stället kompletteras i vissa fall. Det finns således enligt vår be- dömning behov av en viss utvidgning av det straffbara området. Även och utvecklingscen- trum synes dela denna bedömning, se avsnitt 4.2.2. Enligt myndigheterna föreligger behovet bl.a. eftersom offren ofta accep- terar sin situation och den omständighet att en person befinner sig i en utsatt situation inte behöver vara detsamma som att någon be- gagnar sig av personens trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroende- ställning (jfr ocker). Något särskilt straffansvar för aktuella utnyttjandeformer synes dock inte föreligga i de länder, vars reglering vi granskat i detta perspektiv, dvs. , , , eller Neder- länderna (se avsnitt 4.5). I finns dock en reglering för ocker- liknande diskriminering i arbetslivet. Dessa omständigheter påver- kar dock inte vår bedömning i denna del, särskilt som det kan note- ras att vissa av de andra ländernas bestämmelser om ocker synes ha ett vidare tillämpningsområde än den svenska regleringen. 4.8.2Utformningen av det särskilda straffansvaret Bedömning: Det särskilda straffansvaret för otillbörligt ekono- miskt utnyttjande av annan bör kopplas till situationer där en persons ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller beroende- ställning utnyttjas otillbörligt. Tillräckliga skäl att införa särskilda bestämmelser som rör utnyttjande av barn finns inte. Ett särskilt straffansvar bör, som vi redogjort för, införas för den som på ett otillbörligt sätt utnyttjar en annan person eko- nomiskt. För straffansvar finns alltså ett krav på att en person ut- nyttjas ekonomiskt och att utnyttjandet har skett på ett otillbörligt sätt. Det finns enligt vår uppfattning flera möjliga varianter som kan övervägas vid utformningen av ett sådant skydd. En variant är att utforma ett straffansvar som reglerar samtliga exempel på de otill- börliga ekonomiska utnyttjanden som vi diskuterat i avsnitten ovan. Ett sådant straffrättsligt skydd torde bli både adekvat och ända- målsenligt. finns det en stor risk att överlappande bestäm- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel melser införs i mycket stor utsträckning, vilket inte är önskvärt (jfr bedrägeri och ocker). Beroende på utformningen kan det även finnas en viss risk att ett sådant straffansvar blir alltför snävt i förhållande till eventuella nya utnyttjandeformer framöver. En annan variant är att utforma ett straffansvar utifrån främst behovet av komplettering på området. Som vi redogör för nedan bör i sådana fall straffansvaret vara subsidiärt till åtminstone det straffrättsliga skyddet som finns för vissa utnyttjanden, dvs. till bedrägeri och ocker. Kompletteringen bör ta sikte på ett skydd mot utnyttjande av personer som befinner sig i en utsatt situa- tion, exempelvis på grund av mycket svåra ekonomiska förhållan- den och bristande kunskaper i svenska språket och om svenska för- hållanden. Eftersom många utnyttjande sker av offer som på olika sätt är beroende av gärningsmännen i fråga utan att något avtals- förhållande är för handen, bör även kompletteringen omfatta sådana fall. Skyddet bör därför omfatta utnyttjanden av både en persons ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller beroendeställning. För straffbarhet bör vidare krävas att utnyttjandet är otillbörligt. Dessa avgränsningar medför även att det kompletterande straffansvaret blir tillräckligt tydligt, klart och förutsägbart. Någon särreglering vid utnyttjande av barn bör inte införas När det gäller utnyttjande av olika slag är vanligtvis barn, dvs. per- soner som inte har fyllt , alltid en särskilt utsatt grupp. I vissa fall har det därför ansetts finnas behov av en särskild reglering för att skydda dem. En sådan reglering finns exempelvis för vissa sexualbrott och för människohandel, se avsnitt 3.7.6. Vi föreslår även en sådan reglering för utnyttjande av annans nödläge, se avsnitt 4.7. Utmärkande för de gärningar där en särreglering finns är att de bl.a. avser att skydda utsatta personers frid och frihet. Motsvarande skyddsbehov synes inte finnas för att skydda annans egendom (jfr bl.a. bestämmelserna i 8 och 9 kap. BrB). Även om det är viktigt att det straffrättsliga skyddet är särskilt starkt när det gäller barn anser vi att tillräckliga skäl att införa en särskild reglering vid utnyttjande av barn i aktuella situationer saknas. En reglering som enbart avser att ett barn utnyttjas ekonomiskt, dvs. utan något krav att utnytt- jandet varit otillbörligt, medför även enligt vår bedömning att det Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel straffbara området riskerar att bli alltför vidsträckt. Att offret är ett barn bör däremot kunna påverka straffvärdesbedömningen och be- dömningen om brottet ska betraktas som grovt. Förslag: Ett särskilt straffansvar ska införas för den som genom ett otillbörligt utnyttjande av en persons ekonomiskt svåra för- hållanden, okunskap eller beroendeställning förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gärnings- mannen och skada för den utsatte eller någon i vars ställe denne är. Innebörden av det otillbörliga utnyttjandet Ett särskilt straffansvar bör, som vi redogjort för, införas för den som på ett otillbörligt sätt utnyttjar en annan person eko- nomiskt. För straffansvar finns alltså ett krav på att en person ut- nyttjas ekonomiskt och att utnyttjandet har skett på ett otillbörligt sätt. Den närmare innebörden härav utvecklas i författningskommen- taren. För att avgränsa straffansvaret bör, som vi redogjort för, de otillbörliga tillvägagångssätten som omfattas uttryckligen anges i straffbestämmelsen. De otillbörliga gärningarna som omfattas av bestämmelsen är således olika typer av utnyttjanden, dvs. utnytt- jande av en persons ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller beroendeställning. Begreppen är vidare än motsvarande begrepp i framför allt ockerparagrafen. För att ekonomiskt svåra förhållan- den ska föreligga krävs exempelvis inte att ekonomisk nödställdhet är för handen (jfr trångmål). Begreppet okunskap omfattar bl.a. bristande omdömesförmåga i olika situationer, men även exempel- vis bristande kunskaper om sina egna rättigheter, svenska språket och hur det svenska samhället fungerar (jfr oförstånd). Genom kravet på att utnyttjandet ska vara otillbörligt blir okunskapen kopplad till en persons särskilda utsatthet. Någon ändring av rättsläget för kom- mersiella aktörer är således inte avsedd. Fall där en avtalskontrahent är okunnig om vissa förhållanden och därför inte, lika väl som den Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel andre, kan bedöma en prestations värde omfattas, i likhet med rekvi- sitet oförstånd i ockerbestämmelsen, inte av begreppet. Begreppet beroendeställning avser relationen mellan offret och gärningsmannen, exempelvis i ett anställningsförhållande. Att de otillbörliga sätten preciseras i straffbestämmelsen medför även en naturlig avgränsning av straffansvaret i förhållande till andra straffbestämmelser, främst bedrägeri och ocker. Viss överlappande reglering kan dock trots detta uppkomma, men denna får hanteras genom bestämmelserna om konkurrens, se nedan. Innebörden av det ekonomiska utnyttjandet I det straffansvar vi nu föreslår krävs att någon genom visst utnytt- jande förmår annan till en disposition, dvs. en handling eller en underlåtenhet som innebär förmögenhetsöverföring. Begreppen ska tillämpas och tolkas på samma sätt som exempelvis vid bedrägeri, se 9 kap. 1 § BrB. Detta innebär bl.a. att det i begreppet förmå inte inryms ett krav på att något motstånd ska övervinnas. För ansvar krävs dock att utnyttjandet är kausalt i förhållande till dispositionen. Dispositionen kan utgöras av en rättshandling (exempelvis köp, försäljning eller försträckning), men den kan även utgöras av en annan handling. Dispositionen ska innebära för gärnings- mannen och skada för den utsatte eller någon i vars ställe denne är. I likhet med vad som gäller för bedrägeri behöver skadan och vinningen inte ha samma värde och frågan om någon förmögen- hetsöverföring har skett ska bedömas utifrån de förhållanden som förelåg då dispositionen företogs. En beaktansvärd risk för slutlig skada är dock även här tillräcklig. Att rättshandlingen eventuellt är ogiltig på grund av civilrätts- liga regler saknar betydelse. Även vid detta brott kan kompensationsproblematik aktualiseras. Om någon förmår annan till att göra ett ofördelaktigt köp genom att utnyttja en annan persons ekonomiskt svåra förhållanden bör skadan exempelvis anses vara kompenserad om köparen inte behövt betala mer än vad som motsvarar marknadsvärdet för varan. I affärs- transaktioner måste även normal handelsvinst kompenseras för att skada inte ska föreligga. Det är alltså den motprestation som kom- mit den utnyttjade till godo som värderas. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel I fall någon genom utnyttjanden som vi diskuterar här förmås att betala för något som är kostnadsfritt uppstår en skada för den utnyttjade, då den utnyttjade personen betalat mer för motpresta- tionen än vad som motsvarar marknadsvärdet för densamma. utgörande mellanskillnaden har då även uppkommit för den andra parten. Motsvarande resonemang kan föras vid utnyttjanden där någon betalat ett oskäligt belopp för en motprestation, exempelvis mat och logi, och i fall där personer utnyttjas för att arbeta för en extremt låg lön. Offrets eventuella samtycke till utnyttjandet I likhet med offren vid sådana utnyttjanden som vi behandlat i av- snitt 4.7 inser inte heller offren vid sådana utnyttjanden som vi be- handlar här alltid fullt ut sitt människovärde och sina rättigheter. I vissa fall underlättar även offren själva olika fall av utnyttjanden. Så kan, som vi tidigare nämnt, exempelvis ske genom ett aktivt upp- sökande av en arbetsgivare med förhoppning om att få ett arbete även med extremt låg lön. Utrymmet för ett offer att samtycka till att utnyttjas ekono- miskt begränsas av att utnyttjandet ska ha skett på ett otillbörligt sätt. I likhet med utnyttjande av annans nödläge är det därför inte möjligt att samtycka till aktuella utnyttjanden. Att utnyttjade personer inte själva ser sig som offer saknar även här betydelse för straffansvaret. Detta innebär exempelvis att det för straffansvaret är utan betydelse om en person som förmås att betala en avgift för att sitta och tigga på viss allmän plats, trots av- giften, tjänar ihop mer pengar här än personen kunnat göra i sitt hem- land. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 4.8.4Straffskalor, uppsåt, konkurrensfrågor m.m. Förslag: Straffet för att otillbörligt ekonomiskt utnyttja någon ska vara böter eller fängelse i högst . Är brottet att anse som grovt bör straffet vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfatt- ning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av annan. Bestämmelsen ska vara subsidiär till övriga bestämmelser i 9 kap. . Som vi redogjort för i avsnitt 4.7 måste två grundläggande utgångs- punkter iakttas vid utformningen av straffskalan för det straffansvar vi nu föreslår. Dessa utgångpunkter är dels att svårare brott ska bestraffas strängare än mindre allvarliga brott (proportionalitet), dels att lika allvarliga brott bestraffas lika strängt (ekvivalens). Dessa principer innebär att straffet ska spegla hur allvarligt samhället ser på den brottsliga gärningen, se 29 kap. 1 § BrB. Avgörande för ut- formningen av straffskalan för det brott vi nu föreslår är alltså hur allvarlig och klandervärd gärningen är. Att genom utnyttjande av en persons ekonomiskt svåra förhåll- anden, okunskap eller beroendeställning förmå någon till en disposi- tion som innebär en förmögenhetsöverföring är en allvarlig gär- ning. Vid utnyttjandet förhindras offrets besittningsrätt till viss egen- dom. Utnyttjandet sker även alltid på ett otillbörligt sätt. Dessa omständigheter måste således återspeglas i straffvärdet för brottet. Straffskalan för gärningen bör därför vara så vid att den ger utrym- me för en rimlig straffmätning vid både de allvarligaste utnyttjande- fallen och vid de fall där kränkningen varit mer begränsat. Vi anser därför att straffskalan bör graderas även för detta brott. Som vi utvecklar i avsnittet nedan anser vi att straffbestämmelsen bör placeras i 9 kap. BrB. I likhet med flera brott som finns i 9 kap. BrB anser vi därför att straffskalan bör innehålla ett brott av nor- malgraden (otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan) och ett Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel grovt brott (grovt otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan). Skäl att även införa ett brott som ska anses som ringa saknas dock. När det gäller straffvärdet för de utnyttjandebrott som vi nu föreslår bör detta enligt vår uppfattning motsvara det som gäller för ocker och grovt ocker, vilket är något lägre än exempelvis vad som gäller för bedrägeri. När det gäller grovt brott ska enligt vår upp- fattning särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som be- drivits i större omfattning, medfört betydande eller inne- burit ett hänsynslöst utnyttjande av annan (jfr grovt koppleri och vårt förslag till grovt utnyttjande av annans nödläge). Endast i undantagsfall bör straffvärdet för otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan föranleda ett så ringa straffvärde att böter kan bli aktuellt. Det bör då vara fråga om en gärning med mycket be- gränsad skada och där övriga omständigheter inte talar emot en så- dan bedömning. Straffet för otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan bör enligt vår bedömning vara böter och fängelse i högst och för grovt otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan fängelse lägst sex måna- der och högst . Straffbestämmelsen bör endast omfatta uppsåtliga gärningar. Samt- liga uppsåtsformer avses. Även bestämmelsen om otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan aktualiserar vissa konkurrensfrågor. Avsikten med att införa det straffansvar som är aktuellt är att komplettera det straffrättsliga skyddet mot otillbörliga ekonomiska utnyttjanden. I vissa delar finns det viss risk för att överlappande bestämmelser införs. Det bör där- för enligt vår uppfattning uttryckligen anges att brottet bör vara sub- sidiärt i förhållande till övriga brott i 9 kap. BrB. Övriga konkurrens- frågor får lösas enligt allmänna principer i varje enskilt fall. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 4.8.5Försök, förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja eller förhindra otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan Bedömning: Försök och förberedelse till otillbörligt ekonomisk utnyttjande av annan ska kriminaliseras. Tillräckliga skäl att kriminalisera även stämpling och under- låtenhet att avslöja eller förhindra aktuellt brott saknas. Vid införande av en ny straffbestämmelse krävs, som vi tidigare framhållit, även överväganden om straffansvar även ska följa då brottet inte blivit fullbordat men dess utförande påbörjats (försök till brott) och då brottets utförande inte ens påbörjats men gärningsmannen tagit befattning med hjälpmedel, pengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnader för utförande av ett brott (förberedelse till brott). Detsamma gäller då någon i samråd med någon annan beslutat gärningen, sökt anstifta någon annan eller åtagit sig att utföra den (stämpling till brott) samt vid underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott, se 23 kap. 1, 2 och 6 §§ BrB. Otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan är ett allvarligt brott. Brottet fullbordas i och med att utnyttjandet påbörjas, men kan i vissa fall föregås av en viss organisation och planering. I vissa fall är flera personer inblandade. Vi anser därför att det bör vara möjligt att ingripa och kunna utkräva ett straffansvar redan innan brottet fullbordas. Brottet bör därför vara straffbart redan på för- söks-, planerings- och förberedelsestadierna. Däremot anser vi att tillräckliga skäl inte föreligger för att stämpling till eller underlåten- het att avslöja eller förhindra aktuellt brott ska vara straffbart. Sammanfattningsvis anser vi alltså att försök och förberedelse till otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan enligt vår bedöm- ning leda till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. BrB. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 4.8.6Straffbestämmelsens placering och rubricering Förslag: Den nya straffbestämmelsen ska införas i 9 kap. brotts- balken. Brottet ska benämnas otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan. Eftersom tillämpningsområdet för den straffbestämmelse som vi nu föreslår är närliggande till bestämmelserna om bedrägeri och ocker är det mest naturligt att placera även den nya bestämmelsen i 9 kap. BrB. Bestämmelserna har även motsvarande skyddsintressen. Eftersom syftet med bestämmelsen är att komplettera det straff- rättsliga skyddet mot otillbörligt ekonomiskt utnyttjande bör bestäm- melsen, som angetts ovan, göras subsidiär till de andra brotten i 9 kap. BrB. Placeringen i själva kapitlet bör därför anpassas efter detta. Den bestämmelse som vi här föreslår för att motverka utnyttjande av utsatta personer avser otillbörligt ekonomiskt utnyttjande. De brott vi nu föreslår bör därför benämnas otillbörligt ekonomiskt utnyttjande av annan respektive grovt otillbörligt ekonomiskt utnytt- jande av annan. 5Straffskalorna för människohandel och koppleri Enligt direktiven för utredningen ska vi se över straffskalorna för människohandel, 4 kap. 1 a § BrB och koppleri, 6 kap. 12 § BrB. Syftet med utvärderingen är att överväga behovet av författnings- ändringar. I förevarande avsnitt redogörs för straffskalorna för människo- handel och koppleri. Avsnittet inleds med en redogörelse för straff- skalorna för människohandel och koppleri enligt gällande rätt (av- snitt 5.2). Därefter följer en översiktlig redovisning av praxis vad gäller straff för människohandel och koppleri (avsnitt 5.3). I av- snitt 5.4 gör vi en jämförelse med straffskalor för andra brott. Vi gör sedan en internationell utblick i avsnitt 5.5. Avsnittet avslutas med våra överväganden och förslag hänförliga till ovan angivna fråge- ställningar (avsnitt 5.6). Människohandelsbrottet regleras i 4 kap. 1 a § BrB. Vi har ingående redogjort för förutsättningarna för detta brott i avsnitt 3, varför vi här endast översiktligt redogör för det brottet. Enligt bestämmelsens första stycke döms för människohandel den som, i annat fall än som avses i 4 kap. 1 § BrB, genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, överför, Straffskalorna för människohandel och koppleri inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploa- teras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångs- arbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Straffskalan för brottet är fängelse i lägst två och högst . Av bestämmelsens andra stycke följer att den som begår en gär- ning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt döms för människohandel även om inte något sådant otill- börligt medel som anges där har använts. I bestämmelsens tredje och sista stycke anges att om ett brott som avses i första eller andra stycket är mindre grovt, döms till fängelse i högst . Enligt förarbetena kan mindre grova fall föreligga exempelvis då risken för utnyttjande varit liten. Förutom detta måste även arten av det åsyftade utnyttjandet och det åsyftade ut- nyttjandets omfattning samt vad intrånget i annans frihet har inne- burit i form av fysiskt eller psykiskt lidande eller kränkning beak- tas.1 Av 4 kap. 10 § BrB följer att försök, förberedelse eller stämpling till människohandel är straffbart samt att det för underlåtenhet att avslöja eller förhindra ett sådant brott döms till ansvar enligt 23 kap. BrB. Brottet människohandel är, som anges genom hänvisningen i para- grafen till 4 kap. 1 § BrB, subsidiärt till brottet människorov. Detta brott och dess straffskala behandlas nedan i avsnitt 5.4. Av bestämmelsen om olaga frihetsberövande följer att det brottet ska vara subsidiärt till bl.a. brottet människohandel (4 kap. 2 § BrB). För olaga frihetsberövande döms den som i annat fall än som sägs i 4 kap. 1 eller 1 a § för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten, till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Även detta brott och dess straffskala behandlas nedan i av- snitt 5.4. Ett åtal för människohandel kan, men behöver inte, innefatta även en efterföljande exploatering, t.ex. ett koppleri. Om ett män- niskohandelsförfarande innefattar ett koppleri eller grovt koppleri är hela förfarandet som huvudregel att anse som ett brott. Om så är fallet bör detta påverka gärningens straffvärde. 2001/02:24 s. 29 f. Straffskalorna för människohandel och koppleri Bakgrund till nuvarande lagstiftning