sou · H4B352 · 2016-08-22 00:00:00 — När vi använder ordet isolering är det denna definition vi avser. För att en åtgärd ska vara isoleringsbrytande anser vi att åtgärden 8 CPT standards p. 9 ”The statement on the use and effects of solitary confinement” antogs den 10 Torture and other cruel, inhuman or degrading treatment or punishment, Note by the Secretary-General, /66/268 punkt 25–26 och A/63/175 punkt 77. Gällande rätt och rådande förhållanden ska erbjuda en möjlighet såväl till meningsfull mänsklig kontakt som till vistelse utanför cellen. Så kallad samsittning i en cell är isoleringsbrytande även om samsittningen sker i den egna cellen. Vi anser att isolering kan definieras på följande sätt. En frihetsberövad person är isolerad om han eller hon är instängd i sin cell och berövad all meningsfull mänsklig kontakt under 22–. För att en intagen inte ska anses isolerad krävs det att denne om minst erbjuds möjlighet att vistas tillsammans med annan. Vistelsen ska ske utanför den egna cellen, med undantag för så kallad samsittning, som är isoleringsbrytande även om den sker i den egna cellen. Isoleringen på de svenska häktena Kriminalvården arbetar aktivt för att minska de intagnas tid i isolering och för att motverka de skadliga effekterna till följd av isoleringen. Som en del i kriminalvårdarnas arbetsuppgifter ingår att mildra den häktades isolering. En intagen med restriktioner kan därför till exempel spela spel eller motionera ihop med en kriminalvårdare. Det finns dessutom frivårdsinspektörer som har till särskild uppgift att bedriva uppsökande verksamhet genom att besöka de intagna på häktena. Samtliga häkten besöks även regelbundet av representanter för olika organisationer, exempelvis Röda Korset. För att häktade med restriktioner ska få samtala med dessa krävs dock särskilt tillstånd från åklagaren. Kriminalvårdens målsättning är att uppnå minst två timmars så kallad åtgärdstid för de häktade.11 Åtgärdstid är Kriminalvårdens benämning som anses innebära att den intagnes isolering bryts genom mänsklig kontakt och/eller genom ett byte av miljö som ger möjlighet till en annan fysisk miljö än bostadsrummet. Som åtgärdstid räknas till exempel personlig kontakt med andra intagna, personal eller besökare, telefontid på bostadsrummet eller rättegång. Isoleringen anses även brytas vid bland annat träning i motionsrum, studier på bostadsrum och promenad på rastgården. Vid sådana aktiviteter förekommer det dock inte alltid mänsklig kontakt. 11 Kriminalvårdens årsredovisning 2015. Gällande rätt och rådande förhållanden Enligt egna mätningar var den genomsnittliga åtgärdstiden för intagna med restriktioner och . Av var åtgärdstid med mänsklig kontakt. Motsvarande redogörelse saknas i Kriminalvårdens årsredovisning . Däremot redovisas att av de intagna som hade restriktioner 2015 var det som hade en åtgärdstid eller mer. var den siffran . Om man i stället enbart ser till åtgärdstid med mänsklig kontakt för häktade med restriktioner uppfylldes tvåtimmarsgränsen för 2014. För unga häktade, det vill säga häktade som är , har Kriminalvården målsättningen att de ska ha mänsklig kontakt minst . Enligt egna siffror var den genomsnittliga åtgärdstiden för unga intagna med restriktioner och . Av var och åtgärdstid med mänsklig kontakt. Motsvarande redogörelse saknas i Kriminalvårdens årsredovisning . Däremot redovisas att av de unga intagna som hade restriktioner 2015 var det som hade en åtgärdstid eller mer. var den siffran . Om man i stället enbart ser till åtgärdstid med mänsklig kontakt för unga häktade med restriktioner uppfylldes tvåtimmarsgränsen för 2014. Eftersom minsta möjliga tvång ska användas för att nå det avsedda syftet får häktning endast användas om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Sådana mindre ingripande åtgärder som regleras i är reseförbud, anmälningsskyldighet och övervakning. Gällande rätt och rådande förhållanden Reglerna om reseförbud och anmälningsskyldighet återfinns i 25 kap. . Reseförbud innebär ett förbud för den misstänkte att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort (1 §). Vistelseorten kan bestämmas till den misstänktes hemort, den ort där han eller hon har sitt arbete eller annan ort som är lämplig med hänsyn till behovet att ha den misstänkte tillgänglig vid utredningen eller för att kunna övervaka honom eller henne. Reseförbud används framför allt vid brottsutredningar som beräknas ta mycket , som exempelvis vid utredningar av komplicerade ekonomiska brott. Anmälningsskyldighet innebär en skyldighet för den misstänkte att på viss ort och på vissa tider anmäla sig hos . Anmälningsskyldigheten kan användas självständigt och anses då vara ett lindrigare tvångsmedel än reseförbud. Det vanligaste är dock att anmälningsskyldighet ingår som ett särskilt villkor vid reseförbud. Såväl reseförbud som anmälningsskyldighet kan förenas med olika typer av villkor (2 §). Sådana villkor ska ha till syfte att begränsa den misstänktes möjlighet att bryta mot den meddelade säkerhetsåtgärden. Ett reseförbud kan exempelvis förenas med villkoret att lämna ifrån sig pass, biljetter, fordon eller annan egendom som är av betydelse för möjligheten att lämna landet. Ett annat villkor som kan bli aktuellt för såväl reseförbud som för anmälningsskyldighet är att den misstänkte ska vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats vid vissa angivna tider. Villkor som innefattar kroppsliga ingrepp, som att lämna urinprov eller liknande, kan däremot inte meddelas med stöd av denna bestämmelse eftersom det för sådana villkor krävs uttryckligt lagstöd (2 kap. 6 § regeringsformen).12 För reseförbud eller anmälningsskyldighet räcker det att den misstänkte är skäligen misstänkt för ett brott som det finns fängelse i straffskalan för. Därutöver ska det föreligga flyktfara utifrån samma rekvisit som gäller för häktning (1 §). Om det rör sig om kvalificerad flyktrisk, det vill säga om det kan befaras att den miss- 12 Se även JO 2009/10 s. 39. Gällande rätt och rådande förhållanden tänkte undandrar sig lagföring eller straff genom att lämna landet, krävs det inte att det kan följa fängelse på brottet. Reseförbud och anmälningsskyldighet kan även meddelas om det föreligger kollusionsfara eller recidivfara (1 § tredje stycket). Det ska då kunna antas att den misstänkte genom reseförbudet eller anmälningsskyldigheten kommer att avhålla sig från att begå brott eller från att försvåra utredningen. Enligt förarbetena antogs detta kunna vara ett realistiskt alternativ till häktning framför allt när det gällde att avhålla mindre brottsbenägna personer från att begå nya brott. Regeln har dock inte fått något genomslag i praktiken. Reseförbud eller anmälningsskyldighet får endast meddelas om det kan anses försvarbart utifrån en i 25 kap. föreskriven proportionalitetsregel. Vid rena bötesbrott torde det endast finnas ett mycket litet utrymme för reseförbud och anmälningsskyldighet. Förutom brottets svårighetsgrad är det av betydelse ett tvångsmedel har löpt eller kan förväntas löpa. har konstaterat att det förelåg tillräckliga skäl att låta ett meddelat reseförbud bestå under . Domstolen hänvisade vid den bedömningen till att brottsligheten avsåg omfattande och komplicerade skalbolagsaffärer och att det finns ett starkt allmänintresse av att sådan brottslighet utreds och lagförs (NJA 2008 s. 868). Reseförbud och anmälningsskyldighet meddelas vanligtvis av åklagaren och det kan ske såväl före som efter åtals väckande. Under förundersökningsstadiet kan även rätten fatta ett sådant beslut, dels i samband med prövningen av ett häktningsyrkande, dels när åklagaren särskilt har yrkat att rätten ska fatta beslut om saken. Efter att åtal har väckts får rätten självmant ta upp frågan om reseförbud eller anmälningsskyldighet (3 §). Reseförbud och anmälningsskyldighet ska hävas om åklagaren eller rätten anser att det inte längre finns skäl för beslutet. Vidare ska ett sådant beslut hävas när åklagaren inte i rätt tid har väckt åtal eller begärt förlängning av tiden för att väcka åtal (7 §). Om en misstänkt överträder ett reseförbud eller inte fullgör en anmälningsskyldighet ska den misstänkte anhållas eller häktas. Som enda undantag gäller om det är uppenbart att det saknas skäl till det (9 §). Reseförbud och anmälningsskyldighet kan överklagas utan inskränkning till . Gällande rätt och rådande förhållanden Reglerna om övervakning finns i 24 kap. 4 § och 26 § förundersökningskungörelsen. Som redovisats ovan får häktning under vissa förhållanden endast ske om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas. Sådana förhållanden föreligger enligt lagtexten om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte. När det finns anledning för åklagaren att anta att nu nämnda förutsättningar är vid handen ska åklagaren försöka ordna nödvändig övervakning. Övervakning får anordnas i den misstänktes hem, i annat enskilt hem eller på lämplig institution. Den misstänkte kan då åläggas särskilda villkor, som exempelvis en skyldighet att vara tillgänglig vid vissa tider. Om den misstänkte redan är placerad på en institution ska åklagaren överväga om särskild övervakning kan ske där och försöka få till stånd en sådan övervakning. Om den misstänkte är ska socialnämnden underrättas och ta ställning till om det finns förutsättningar för ett omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Om så är fallet kan den misstänkte bli placerad på ett ungdomshem, ett så kallat §12-hem. För att detta ska vara ett möjligt alternativ till anhållande och häktning krävs dock att socialnämnden agerar snabbt. Vid övervakning saknar åklagaren möjlighet att begränsa den misstänktes kontakter med omvärlden. Om det föreligger allvarlig kollusionsfara anses därför övervakning inte alltid utgöra en tillräcklig åtgärd. En grundförutsättning för övervakning är att den misstänkte samtycker till det. Samtycke krävs dock inte vid tvångsvård beslutad av socialnämnden. Om den misstänkte inte vill underkasta sig övervakning ska häktning som huvudregel ske. Även reseförbud eller anmälningsskyldighet kan, med stöd av proportionalitetsprincipen, bli aktuellt. Som tidigare nämnts har såväl internationellt som nationellt fått återkommande kritik för häktnings- och restriktionsanvändningen. Kritiken har bland annat bestått i att restriktionsanvändningen i är alltför omfattande med isolering som följd. Kritiken har särskilt tagit fasta på att isoleringen även drabbar personer . Den internationella kritiken har huvudsakligen framförts av särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT)1, mot tortyr (CAT)2, dess underkommitté (SPT)3, FN:s specialrapportör mot tortyr4 och för barnets rättigheter (barnrättskommittén)5. Kritiken har framför allt handlat om alltför omfattande restriktionsanvändning med isolering som följd, avsaknaden av tidsgränser samt för få alternativ till häktning. Kritiken har också gällt det faktum att även personer isoleras, att riktlinjerna för barn och unga i häkte är otillräckliga samt att tillgången till undervisning för barn och unga skiljer sig åt mellan olika häkten. Den internationella kritiken har även uppmärksammats i och lett till debatt. 1The or Degrading Treatment or Punishment. 2United against Torture. 3Subcommittee on Prevention of Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment. 4The Special Rapporteur on torture and other cruel, inhuman or degrading treatment or punishment. 5United of the Child. 4.2.2Europarådets särskilda kommitté mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT) Den europeiska konventionen för förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (antitortyrkonvention) tillkom 1987 och ratificerades av . Konventionen utgår från artikel 3 i , som har följande lydelse. Ingen får utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. () verkar för att antitortyrkonventionen upprätthålls i medlemsstaterna. CPT har, med stöd av konventionen, rätt att fritt besöka arrestlokaler, häkten, fängelser med mera och att samtala enskilt med frihetsberövade personer i de stater vars regeringar har ratificerat konventionen. Efter sådana besök upprättar CPT en rapport till medlemsstaten med synpunkter och rekommendationer på förbättringar. I CPT standards har kommittén sammanställt vad som framkommit i rapporterna. Av CPT standards framgår bland annat att CPT alltid har ägnat särskild uppmärksamhet åt intagna som är isolerade eftersom isolering kan ha en extremt skadlig påverkan på den mentala, fysiska och sociala hälsan.6 Vidare anförs att isolering enbart ska komma i fråga i exceptionella fall, som en sista utväg och för kortast möjliga tid.7 Genom en hänvisning till CPT:s 18:e allmänna rapport framgår även att CPT är av uppfattningen att varje form av isolering av unga måste betraktas som i högsta grad exceptionell och att den inte får pågå än absolut nödvändigt.8 CPT har besökt sex gånger, och 2015. Besöken åtföljs av en rapport med rekommendationer. Efter varje besök har CPT påpekat att restriktionsanvändningen i är alltför hög och rekommenderat att minimera den. CPT har rekommenderat att vidta åtgärder för att öka de intagnas tid utanför cellen. Ytterligare en återkommande rekommendation är att åklagaren inför rätten ska speci- 8CPT/Inf (2008) 25, punkt 26. ficera vilka enskilda restriktioner som han eller hon har för avsikt att använda sig av. Om det inte är till men för brottsutredningen ska åklagaren dessutom skriftligen motivera varför restriktionerna begärs. har genomfört flera förändringar till den enskildes fördel, inte sällan som en direkt konsekvens av . infördes regeln att åklagaren behöver rättens tillstånd för att meddela restriktioner (24 kap. 5 a § ). infördes regeln att åklagaren muntligen inför rätten måste motivera varför han eller hon ska få tillstånd att meddela restriktioner (24 kap. 14 § ). infördes dessutom möjligheten för den intagne att begära rättens prövning av om en viss restriktion är motiverad eller inte (6 kap. 4 § häkteslagen). är det även möjligt för den enskilde att överklaga det beslutet. Vid CPT:s besök konstaterades dock att det inte, sedan det senaste besöket , hade skett några förändringar i lagstiftningen om restriktionsanvändningen. CPT konstaterade att andelen häktade med restriktioner fortfarande var hög och att mycket återstod att göra för att säkerställa att restriktioner endast används undantagsvis. Som särskilt bekymmersamt påtalades det förhållandet att det var så många unga som fick restriktioner. CPT rekommenderade återigen att ålägga åklagaren en skyldighet att inför rätten ange vilka specifika restriktioner som ska användas, att ange skäl för behovet av var och en av dem samt att även ange för vilken tidsperiod restriktionerna begärs. CPT angav vidare att domstolens beslut om restriktioner, även vid omhäktning, ska vara individuellt utformade och utförligt motiverade. Den häktade ska informeras skriftligen om skälen för restriktionerna och möjligheten att överklaga en enskild restriktion. Domstolen ska dessutom, vid en omhäktningsförhandling, ompröva frågan om restriktioner som en separat fråga och inte enbart som en del i frågan om fortsatt häktning. I rapporten efter besöket var CPT ännu skarpare i sina formuleringar och beklagade att restriktionsanvändningen i , trots den dialog man haft under , fortsatte oförändrat utan några egentliga tecken på förbättringar. CPT framhöll att förhållningssätt till restriktioner behövde ändras fundamentalt och påminde om att CPT standards stipulerade att alla intagna som regel bör tillbringa minst utanför bostadsrummet. CPT underströk även att varje enskild restriktion skulle vara motiverad utifrån utredningsmässiga behov och användas under kortast möjliga period.9 4.2.3FN:s kommitté mot tortyr (CAT) FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (antitortyrkonventionen) tillkom 1984 och reglerar den närmare innebörden av tortyrförbudet. De regeringar som har ratificerat konventionen, bland annat den svenska, har erkänt bland annat följande. I denna konvention avses med begreppet tortyr varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon antingen för sådana syften som att erhålla information eller en bekännelse (…), att straffa (…), att hota eller tvinga honom eller en tredje person eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Tortyr innefattar inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga sanktioner (Artikel 1, antitortyrkonventionen). Konventionsstaterna har åtagit sig att förhindra tortyr inom varje område under deras myndighetsutövning och att säkerställa att tortyr utgör ett brott enligt deras strafflagar. Inga särskilda omständigheter får anföras för att rättfärdiga tortyr. Varje konventionsstat åtar sig även att förhindra andra handlingar som innebär grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning men som inte kan betecknas som tortyr. () och dess underkommitté (SPT) övervakar hur och övriga länder lever upp till antitortyrkonventionen. Förutom att de upprättar årliga rapporter genomför de även besök i länderna. SPT besökte 2008 och 2014. 9 CPT/Inf (2016) 1. Den granskning som genomfördes föranledde SPT att ge i huvudsak följande rekommendationer angående restriktionsanvändningen. Grunderna för att besluta om en enskild restriktion bör uttryckligen anges i lag. Åklagarna ska påminnas om att enbart begära tillstånd till restriktioner när det är absolut nödvändigt och, om så är fallet, precisera vilka restriktioner han eller hon vill ha tillstånd till och ange grunderna för respektive restriktion. Det är domstolen som ska fatta beslut om varje enskild restriktion. Beslut om enskilda restriktioner ska kunna överklagas och den häktade ska informeras skriftligen om vilka restriktioner som har beslutats, grunderna för beslutet samt möjligheten att överklaga. Slutligen ska tydliga riktlinjer och vägledning för en enhetlig och korrekt tillämpning utarbetas för såväl domare som åklagare. Beträffande isoleringen av de häktade rekommenderade SPT att tydligare reglera möjligheten att hos åklagaren begära lättnader i meddelade restriktioner. SPT ansåg även att det borde införas fler möjligheter för häktade att ha kontakt med volontärer, personal och ett begränsat antal andra intagna samt att utomhusanläggningarna för häktade med restriktioner borde utökas och även erbjuda möjlighet till fysisk träning. Slutligen anförde SPT att häktade utan restriktioner skulle hållas avskilda från häktade med restriktioner och att intagna utan restriktioner skulle få röra sig mer fritt. 2014 genomfördes en ny granskning. Av kommitténs slutgiltiga observationer framgår att CAT bland annat riktade kritik mot omfattade restriktionsanvändning med isolering som följd. Särskild kritik riktades mot det faktum att detta även drabbade minderåriga. Kommittén uttalade oro över de självmord och självmordsförsök som hade inträffat i häkten och befarade att dessa var ett resultat av restriktionsanvändning och isoleringsåtgärder. uppmanades att använda restriktioner enbart i undantagsfall när det var nödvändigt av utredningsskäl och att skälen för att tillåta restriktioner skulle regleras i lag. uppmanades även att utarbeta riktlinjer för åklagarnas restriktionsanvändning. uppmanades vidare att avskaffa isolering av minderåriga, att upprätta en särskild rättsordning för minderåriga i enlighet med internationell standard och att utreda huruvida självmorden och självmordsförsöken på häktena kunde kopplas till förhållandena på häktet. Kommittén uttryckte oro över att det saknades en tidsgräns för hur en person kunde vara häktad och över att alternativen till häktning användes i så liten utsträckning. Härutöver var kommittén allvarligt oroad över att det saknades ett tydligt regelverk för behandlingen av minderåriga i såväl häkten som i arrest. Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter () ska samtliga länder som ratificerat , däribland , säkerställa bland annat följande. Konventionsstaterna skall säkerställa att inget barn får utsättas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. (…) frihetsberövande av ett barn skall ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid; varje frihetsberövat barn skall behandlas humant och med respekt för människans inneboende värdighet och på ett sätt som beaktar behoven hos personer i dess ålder. Särskilt skall varje frihetsberövat barn hållas åtskilt från vuxna, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra detta och skall, utom i undantagsfall, ha rätt att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling och besök (Artikel 37 ). har ännu inte inkorporerats i svensk lagstiftning. presenterade emellertid ett förslag om lag om inkorporering av i svensk rätt. Lagen föreslås träda i kraft (SOU 2016:19). övervakar efterlevnaden av i konventionsstaterna. Varje land som har ratificerat ska regelbundet rapportera till om vad som görs för att tillgodose barns rättigheter. Kommittén, som har till uppgift att övervaka att respekteras, sammanställer sedan sina sammanfattande slutsatser och rekommendationer i en särskild rapport. upprättar även allmänna kommentarer som riktar sig till alla konventionsstater samt anordnar allmänna diskussioner i syfte att fördjupa förståelsen för konventionens innehåll. har bland annat betonat att disciplinära åtgärder som strider mot artikel 37 i konven- tionen, inklusive (…) isolering, eller annat slags bestraffning som kan äventyra den psykiska eller fysiska hälsan eller välmåendet för barnet i fråga, ska vara strängt förbjudna.10 I barnrättskommitténs senaste rapport till uttryckte kommittén en allvarlig oro över att frihetsberövade barn fortfarande hålls isolerade och uppmanade att upphöra med isoleringen samt att i lag förbjuda varje isolering av barn.11 Kommittén oroade sig även över att inte ansträngde sig tillräckligt för att finna alternativ till häktning och över att det saknades särskilda rutiner för hanteringen av barn i häkte. Kommittén kritiserade vidare det faktum att saknar en lagstadgad tidsgräns för hur ett barn får vara frihetsberövat före rättegång samt att tillgången till undervisning för barn skiljer sig åt mellan olika häkten. Kommittén uppmanade att säkerställa att barn som frihetsberövas blir informerade om sina rättigheter, anledningen till frihetsberövandet och rätten att informera en anhörig. uppmanades även att framhålla olika alternativ till frihetsberövanden och att säkerställa att frihetsberövande enbart används som en sista utväg och för kortast möjligast tid. uppmanades även att införa en maxgräns för frihetsberövande av barn före rättegång och att säkerställa att alla frihetsberövade barn har samma rätt till utbildning. Förutom den internationella kritik som har riktats mot har det även förekommit omfattande nationell kritik mot såväl de svenska häktningsreglerna som tillämpningen av dem. I Från insidan, barn och ungdomar om tillvaron i arrest och häkte har presenterat resultatet av en granskning av hur de mänskliga rättigheterna respekteras i när barn är misstänkta för brott och frihetsberövade. Enligt visade granskningen på systematiska och mycket långtgående brister i hur frihetsberö- 10Barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 10 (2007) punkt 89. 11Concluding observations on the fifth periodic report of , CRC/C/SWE/CO/5 punkt 25 och 26.