sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — Det gemensamma för dessa fall är att det enligt inte går att fastställa de tilltänkta föräldrarna som barnets rättsliga föräldrar. Det kan därför också anses oklart hur man ska tillämpa reglerna om erkännande av utländska fastställelser i IFL. hovrätt i sina avgöranden ovan kommit till samma utgång om ingen av männen haft en genetisk koppling till barnet? Vilka bedöm- ningar hade domstolen gjort om den utländska domen i stället av- sett fastställande av moderskap eller föräldraskap för två kvinnor? I avsaknad av vägledande avgöranden är det inte möjligt att ge något tydligt svar på dessa frågor. Om det inte går att få till stånd en i giltig fastställelse av föräldraskapet, krävs det en adoption för att de tilltänkta föräld- rarna ska bli barnets rättsliga föräldrar. Utrymmet för att erkänna ett utländskt avgörande om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet verkar vara begränsat. Detsamma gäller för en svensk dom- stols möjligheter att pröva en ansökan om adoption innan barnet kommer till . Om barnet har kommit hit, finns det däremot inga hinder mot att en svensk domstol prövar frågan om adoption. Domstolen ska i ett sådant fall tillämpa svensk lag. När det gäller förutsättningarna för att ett barn ska kunna resa till , och bosätta sig här, hänvisar vi till det som har angetts ovan. Det bör tilläggas att det, såvitt känt, inte finns några vägledande avgöranden i frågor som rör adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Även på detta område måste rättsläget därför betraktas som oklart. Internationella surrogatarrangemang kan innebära problem av olika slag och omfattning. Till de mer allvarliga problemen hör haltande föräldraskap och statslöshet för barnet. Problemen är ett resultat av att länder har olika uppfattningar och regler om surrogatarrangemang samt av att tilltänkta föräldrar och surrogat- vänliga länder inte respekterar dessa olikheter. Det måste tilläggas att har varit förskonat från mer allvarliga problem i dessa sammanhang. De problem som uppkommit här har framför allt avsett myndigheternas handläggning efter barnets an- komst till . Det finns förespråkare som menar att vi med hänsyn till principen om barnets bästa ändå behöver genomföra omfattande förändringar på området. De menar bl.a. att vi i – oavsett om vi här tillåter surrogatmoderskap eller inte – måste fokusera på det nyfödda barnet och vidta alla tänkbara åtgärder för att de till- tänkta föräldrarna ska kunna ta med sig barnet hit. En sådan ordning är dock svårförenlig med de ställningstaganden som vi har gjort tidi- gare och som innebär dels att surrogatmoderskap inte bör tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård, dels att kommersiella surrogat- arrangemang i utlandet bör motverkas på olika sätt. Vi kan knappast anses motverka förekomsten av kommersiella surrogatarrangemang om vi alltid godtar konsekvenserna av sådana arrangemang. Vi har därför kommit fram till följande. Principen om barnets bästa kan inte anses kräva att vi i genomför omfattande författningsändringar på området eller att vi vidtar andra ingripande åtgärder för att lösa alla problem som kan uppkomma när personer från får barn genom ett surrogat- arrangemang i utlandet. Principen får däremot anses kräva att vi i har en bra reglering för de barn som finns här, och för de barn i utlandet som är svenska medborgare. Vidare måste principen naturligtvis beaktas i olika sammanhang som rör ett barn, t.ex. vid författningsändringar. Vår uppfattning är således att det kan behöva införas särskilda regler för att åtgärda de problem som har uppkommit i efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det kan också behöva införas sådana regler för att motverka uppkomsten av andra problem. Det måste tilläggas följande. I direktiven anges det att över- vägandena i denna del ska ta sin utgångspunkt i ställningstagandet om surrogatmoderskap ska tillåtas i , och att en reglering ska syfta till att motverka ett kringgående av förbud mot eller begräns- ningar av surrogatmoderskap i . Vi har som sagt kommit fram till att surrogatmoderskap inte ska tillåtas inom svensk hälso- och sjukvård och att kommersiella surrogatarrangemang i utlandet bör motverkas på olika sätt. I denna del handlar det därför till stor del om att å ena sidan försöka lösa de problem som måste lösas, och att å andra sidan motverka att per- soner i genomgår surrogatarrangemang – oftast kommer- siella sådana – i utlandet. Vi kommer således inte att föreslå att det införs regler om överförande av föräldraskap efter ett surrogat- arrangemang i utlandet eller regler om erkännande av sådana över- föringar. Regler av detta slag kan nämligen inte anses behövliga för att lösa uppmärksammade problem utan innebär bara att fler perso- ner kan genomgå surrogatarrangemang i utlandet. Vi kommer inte heller att föreslå några ändringar i de materiella reglerna om moder- skap, faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB, eller i reg- lerna om svenskt medborgarskap och krav för inresa i . Det bör tilläggas att de senare reglerna fyller viktiga funktioner i sam- hället. En sådan är att motverka handel med barn och annan gräns- överskridande brottslighet. Det förhållandet att vi inte föreslår några ändringar i de svenska materiella reglerna om föräldraskapet för ett barn innebär att det i aktuella fall bara kommer att finnas en grupp av tilltänkta föräldrar i som kan fastställas som barnets rättsliga föräldrar, och det är de genetiska fäderna. Vi måste som regel nämligen godta att ett barns genetiska far kan fastställas som barnets rättsliga far. Det förhållandet att vi måste godta detta innebär i sin tur att förfaran- det för detta bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. En annan ordning kan innebära negativa konsekvenser för involverade aktörer, och särskilt för barnet. Föräldraskap för andra tilltänkta föräldrar än de genetiska fäderna bör i aktuella fall även fortsättningsvis förutsätta en närstående- adoption eller en vanlig adoption. Det finns inte skäl att nu göra ändringar i reglerna om adoption efter ett surrogatarrangemang i utlandet. Det finns däremot skäl att genomföra informationsinsatser på området. Vi återkommer till detta och övriga överväganden i nästa avsnitt. Utgångspunkten bör enligt vår mening vara att vi i erkän- ner sådana utländska fastställelser av föräldraskapet genom dom eller bekräftelse som har grundats på en omständighet som kan utgöra grund för en motsvarande fastställelse enligt svensk rätt. En annan utgångspunkt bör vara att vi som regel inte erkänner andra fastställelser. Det nu anförda innebär följande. En utländsk fastställelse av moderskap bör kunna godtas i om den grundas på att den fastställda modern har burit och fött barnet. En utländsk fastställelse av faderskap bör godtas om den grundas på en faderskapspresumtion eller en genetisk koppling mellan barnet och den fastställda fadern. En utländsk fastställelse av fader- skap bör också, på samma sätt som en utländsk fastställelse av föräldraskap, godtas om den grundas på att den fastställda personen har samtyckt till att personens make, registrerade partner eller sam- bo genomgår en assisterad befruktning. har, som tidigare nämnts, meddelat två avgöranden som avviker från det som angetts. Domstolen har i dessa avgör- anden nämligen godtagit en utländsk fastställelse av faderskapet för en man som enligt svensk lag inte hade kunnat fastställas som barnets rättsliga far. Förekomsten av dessa avgöranden föranleder införan- det av en ny vägransgrund i IFL. Enligt den nya vägransgrunden ska en utländsk fastställelse av faderskapet inte gälla i om barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, behandlingen har utförts på en annan person än den fast- ställda faderns make eller sambo, och behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Om en utländsk fastställelse av faderskap avser två män och en av dem också är barnets genetiska far, ska det som anges i vägransgrunden bara gälla för den andra mannen. Den del av fastställelsen som avser barnets genetiska far behöver alltså inte vara ogiltig. Vi har tidigare kommit fram till att vi som regel måste godta att ett barns genetiska far kan fastställas som barnets rättsliga far, och att förfarandet för detta bör vara så enkelt och effektivt som möjligt. Vi föreslår därför att man utökar svenska socialnämnders och domstolars behörighet att fastställa faderskap efter ett surrogat- arrangemang i utlandet. Förslaget innebär att faderskap ska kunna fastställas vid en svensk socialnämnd eller domstol, och enligt svensk lag, om barnet har hemvist i ett annat land, fastställelsen avser en man med hemvist i , grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registre- rade partner eller sambo. Förslagen i denna del föranleder vissa ändringar i IFL och en del följdändringar i samma lag. Vi kan däremot inte se att det behöver göras andra författningsändringar för att komma till rätta med upp- märksammade problem. Vi kan inte heller se att det behöver införas några sådana särskilda övergångsregler som anges i direktiven. Det behöver däremot genomföras informationsinsatser om surrogat- arrangemang i utlandet. Vår uppfattning är att regeringen bör ge Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd i uppdrag att, i samverkan med andra berörda myndigheter och organisationer, genomföra dessa informationsinsatser. Föräldraskapet vid assisterad befruktning i egen regi eller i utlandet Den nuvarande regleringen i innebär att samtycke kan utgöra grund för faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB vid en assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. I fråga om olikkönade par gäller samma regel när paret har genom- fört en s.k. heminsemination eller när de har genomgått en behand- ling i utlandet. Faderskap kan alltså även i sådana fall grundas på ett samtycke. Vårt uppdrag är att ta ställning till om de senare reglerna också bör gälla för kvinnliga samkönade par. blir det möjligt för ensamstående kvinnor att genomgå en insemination eller befruktning utanför kroppen inom svensk hälso- och sjukvård. Denna förändring inne- bär att våra överväganden i denna del också innefattar ensamstå- ende kvinnor. En viktig utgångspunkt för att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB bör vara att det blivande barnet har en rätt till information om sitt genetiska ur- sprung. Regleringen bör därför vara handlingsdirigerande och upp- muntra potentiella föräldrar att välja de assisterade befruktningar som ger barnet en sådan rätt. En annan viktig utgångspunkt för att samtycke ska kunna utgöra grund för faderskap eller föräldraskap bör vara att det finns rimliga möjligheter till insyn och kontroll från samhällets sida. Den tredje och sista utgångspunkten är att olik- könade och samkönade par i dessa fall bör behandlas lika så långt det är möjligt. Mot bakgrund av de nu angivna utgångspunkterna finns det skäl att låta övervägandena omfatta både olikkönade och sam- könade par. Det finns även skäl att föreslå en reglering som innebär följande. Samtycke bör inte längre kunna utgöra grund för faderskap vid en heminsemination. Det bör inte heller kunna utgöra grund för föräldraskap vid en sådan insemination. en person som inte har burit och fött barnet bör i dessa fall alltså förutsätta en närståendeadoption. Samtycke bör även fortsättningsvis kunna utgöra grund för fader- skap vid assisterade befruktningar inom utländsk hälso- och sjuk- vård. Det bör krävas att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet, och att den person som till- kommit genom behandlingen har en rätt till information om dona- torns identitet. Detsamma bör gälla i fråga om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Regleringen blir således även här densamma för olik- könade par och kvinnliga samkönade par. Den regel i 1 kap. 3 § andra stycket FB som träder i kraft , och som innebär att faderskap eller föräldraskap inte ska fastställas när en ensamstående kvinna har genomgått en assiste- rad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård, bör inte gälla vid heminseminationer. I dessa fall bör det alltså även fortsättningsvis fastställas ett faderskap eller föräldraskap för barnet. Det bör där- emot vara möjligt för en ensamstående kvinna att bli ensam förälder genom en assisterad befruktning inom utländsk hälso- och sjuk- vård. Det krävs dock att behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet, och att den person som tillkommit genom behandlingen har en rätt till information om donatorns identi- tet. Våra överväganden föranleder vissa ändringar i 1 kap. FB. De föranleder däremot inga ändringar i andra författningar. Föräldraskapet vid ändrad könstillhörighet krävdes det att personer som ändrade könstillhörighet från man till kvinna (), eller från kvinna till man (KtM), var sterili- serade eller att de av annan orsak saknade fortplantningsförmåga. Detta s.k. steriliseringskrav avskaffades , och är det t.ex. möjligt för en KtM att föda barn. Det är också möjligt för en MtK att bidra med spermier till skapandet av ett barn. Vid avskaffandet av steriliseringskravet angav regeringen att den föräldraskapsrättsliga regleringen kan tillämpas analogt i sådana fall där en person har ändrat könstillhörighet. Detsamma skulle enligt regeringen gälla för andra relevanta författningar. höll vikten av att man noga följer rättstillämpningen på området. Vårt uppdrag är att ta ställning till om det avskaffade steriliserings- kravet och förbudet mot bibehållen fortplantningsförmåga vid ändrad könstillhörighet kan medföra problem vid tillämpningen av den för- äldraskapsrättsliga lagstiftningen. Vi ska också ta ställning till om det finns behov av ändringar i nu nämnda lagstiftning eller i annan lagstiftning. Våra undersökningar, vilka bl.a. innefattat kontakter med Riksför- bundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) samt , har visat att det slopade sterili- seringskravet har gett upphov till vissa tillämpningsproblem i folk- bokföringsverksamheten. Som exempel på tillämpningsproblem kan nämnas att har registrerat en födande KtM som bar- nets mor. Det finns därför skäl att överväga ändringar i den för- äldraskapsrättsliga regleringen. Vår bedömning är att föräldraskapet i dessa fall bör betecknas och registreras på ett sätt som avspeglar en förälders rättsliga köns- tillhörighet. En KtM som föder barn bör således betecknas och registreras som barnets rättsliga far. Vidare bör föräldrar som har ändrat könstillhörighet ha samma rättigheter, förmåner och skyldig- heter som de hade haft om de inte hade ändrat könstillhörighet. En KtM som föder barn bör ha samma rättigheter, förmåner och skyl- digheter som en rättslig mor. Om en KtM är ogift vid barnets födelse, bör han således ha ensam vårdnad om barnet (jfr 6 kap. 3 § FB). Mot denna bakgrund föreslår vi att det i 1 kap. FB införs en reglering som innebär följande. En KtM som föder ett barn ska per automatik anses som barnets far. Personen ska omfattas av det som i andra kapitel balken och i andra författningar anges om en mor eller moderskap. Det förhållandet att faderskapet i dessa fall ska följa per automatik innebär att det inte behöver fastställas genom bekräftelse eller dom. Föräldraskapet för den person som inte har fött barnet ska däremot fastställas på vanligt sätt. Undantag gäller i de fall där en KtM har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående och enligt reglerna i 3 § andra eller tredje stycket. I ett sådant fall ska en KtM nämligen kunna bli barnets enda rättsliga förälder. Den förälder som inte har fött barnet bör i dessa fall alltid anses som far, om han är en KtM eller en man som inte har ändrat köns- tillhörighet, eller som mor, om det är fråga om en MtK eller en kvinna som inte har ändrat könstillhörighet. Föräldraskapet ska som ovan nämnts fastställas genom bekräftelse eller dom. Regleringen om föräldraskapet för den som inte har fött barnet bör således innebära följande. En KtM som har samtyckt till att hans make, registrerade partner eller sambo genomgår en assisterad befruktning enligt 9 § ska anses som barnets far. Om barnet har fötts av en KtM, gäller detsamma för en sådan man som inte har ändrat könstillhörighet och som upp- fyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §. Mannen ska med andra ord ha bidragit med spermier till skapandet av barnet enligt 5 § första stycket eller lämnat ett samtycke till att hans make eller sambo genomgår en assisterad be- fruktning enligt 8 §. En MtK som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 § (jfr det som angetts) ska an- ses som barnets mor. Om barnet har fötts av en KtM, gäller det- samma för en sådan kvinna som inte har ändrat könstillhörighet och som har samtyckt till att hennes make, registrerade partner eller sambo genomgår en assisterad befruktning enligt 9 §. En person som anses som mor enligt detta stycke ska omfattas av det som i andra kapitel balken och i andra författningar anges om en far eller faderskap. Det senare innebär bl.a. att reglerna i 2 kap. FB blir tillämpliga vid utredningen om moderskap i dessa fall. Det förhållandet att en KtM i dessa fall ska omfattas av reglerna om mor och moderskap, och att det motsatta ska gälla för en MtK, innebär att den ändrade könstillhörigheten kan behöva avslöjas i så- dana fall där personen vill göra gällande en viss rättighet, förmån eller skyldighet. Enligt vår mening måste det vara den enskilda indi- viden som bestämmer om den ändrade könstillhörigheten ska avslöjas eller inte, och vem eller vilka den i så fall ska avslöjas för. En KtM som har fött ett barn och som vill göra gällande en mors rättigheter måste alltså själv avslöja för den berörda myndigheten eller aktören att han ändrat könstillhörighet. Övervägandena i denna del föranleder inga följdändringar i för- äldrabalken eller i andra författningar. Det har också förekommit vissa problem inom hälso- och sjuk- vården och som bl.a. beror på att man inte känt till att en gravid KtM har samma rättigheter som en gravid kvinna. Vi anser att det handlar om kunskapsproblem, som inte föranleder några författ- ningsändringar. Det kan däremot behöva genomföras informations- insatser för att komma till rätta med problemen. Våra överväganden bedöms innebära vissa kostnadsökningar för hälso- och sjukvården, läkemedelsförmånerna och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd. Kostnadsökningarna är framför allt ett resultat av förslaget om att tillåta behandlingar med enbart donerade könsceller inom svensk hälso- och sjukvård och förslaget om att genomföra informationsinsatser om surrogatarrangemang i utlandet. Kostnadsökningarna för hälso- och sjukvården uppskattas till sammanlagt 7–. Det måste, på samma sätt som vid tidigare förändringar på området, bli upp till varje landsting att, utifrån de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som har ställt sig bakom, bedöma hur tillgängliga resur- ser ska fördelas. Det måste med andra ord bli upp till varje lands- ting att bestämma om möjligheten att få assisterad befruktning kan ske inom den befintliga verksamheten eller om denna typ av be- handlingar ska avgiftsbeläggas för patienterna. Förslagen bedöms därför varken ensamma eller tillsammans påverka det kommunala självstyret, eller aktualisera en tillämpning av finansieringsprincipen. Kostnadsökningen för läkemedelsförmånerna, vilken uppskattas till ca , bedöms kunna hanteras inom ramen för ut- giftsområdet, och kostnadsökningen för Myndigheten för familje- rätt och föräldraskapsstöd, vilken uppskattas till ca , bör kunna finansieras inom befintliga anslagsramar för de områden som berörs av uppdraget. Övervägandena bedöms bara få begränsade konsekvenser för . De bedöms därför inte påverka det kommunala själv- styret eller aktualisera en tillämpning av finansieringsprincipen. som angetts om konsekvenserna för gäller också för konsekvenserna för , , andra berörda myndigheter och domstolarna. Eventuella kostnadsökningar bör så- ledes kunna hanteras inom befintliga ramar. Our overall remit has been to consider different ways to increase the possibilities for involuntarily childless people to become parents. This remit includes: •presenting proposals giving single women a possibility of assisted fertilisation corresponding to the possibilities for married and cohabiting couples; •considering whether to require a genetic link between the child and the prospective parent or parents in the case of assisted fertilisation; •considering whether to permit surrogacy in on the basis that it shall, in that case, be altruistic; •considering whether special rules are needed for children born through surrogacy abroad; •considering whether the abolition of the sterilisation require- ment and of the ban on retained reproductive capacity in cases of gender change can result in problems when, for example, applying legislation concerning parenthood; and •proposing the consequential amendments needed to the regu- lations concerning parenthood and other legislation. We reported on the part of our remit relating to the possibility for single women to undergo assisted fertilisation and necessary con- sequential amendments in our interim report Assisted fertilisation for single women (Assisterad befruktning för ensamstående kvinnor) (SOU 2014:29) on 16 2014. In this final report we deal with the other parts of our remit. To begin with, we will say something about the ethical and other starting points that should apply when considering matters to do with permitting new forms of assisted fertilisation in health care in , and that we build on in our deliberations about abolishing the genetic link requirement and permitting surrogacy. Our starting points in the other parts of the inquiry are set out in the context of relevant part. Ethical standpoints in matters concerning assisted fertilisation must always be based on a humanistic view of human beings as free and responsible creatures with human dignity. This humanistic view of human beings means that humans have to be viewed as some- thing other and a great deal more than their biological or economic value. In this context it is usual to talk about human dignity, and this leads us to the principle of human dignity. According to this principle, which is of central importance in this area, all human beings have the same worth and the same right to have their rights satisfied. This also means that no person may be viewed or treated solely as a means to an end. However, this principle cannot be held to mean that it is a human right to, at any cost, either give birth to one’s own child or become the parent of a child in some other way. Decisions on matters to do with assisted fertilisation must also take account of the starting points of (or equal care on equal terms), non-discrimination and self-determination (or autonomy). The starting points of and non-discrimination mean, for instance, that cases of the same kind have to be treated in the same way and that it is immoral to give a group special treatment unless there are ethically relevant differences between that group and other groups. The starting points of integrity and self-determi- nation mean that everyone has the right to have their values, opinions and wishes respected. A person who is incapable of defending their dignity by exercising their right to self-determination must have their dignity safeguarded by some other party, society for instance. The right to self-determination is of importance for another starting point, that of informed consent. The main import of that starting point is that a person must be given sufficient information and understand the information before, for instance, giving their consent to assisted fertilisation.