sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Medierna och demokratin. : , 205–232. Giddens A (2006) Sociology. och (2004) . Nyhetsvanor i ett förändrat medielandskap Lowrey W (2011) Institutionalism, . Journalism Studies, 12(1): 64–79. McQuail D (2010) McQuail’s Theory. Thousand Oaks: . Mediebarometern 2014 (2015) : Nordicom. Nerone J (2013) Journalism. I: P , J Peck, och (red.) The Handbook of Communication History. : Routledge, 196–208. (2005) Skilda medievärldar: lokal offentlighet och lokala medier i . Prior M (2007) Post-Broadcast Democracy. How Media Choise Increases Inequality in Political Involvment and Polarizes Elections. Prior M (2009) Audience: Assessing Bias in Exposure. Public Opinion Quarterly, 73(1): 130–143. Reinemann C, Stanyer J, Scherr S och Legnante G (2011) and : A Review of Concepts, Operationalizations and . Journalism, 13(2): 221–239. Report 2015 (2015) : , . Shehata A och Wadbring I (2012) Allt fler står utanför nyhetsvärlden. I: , och (red.) I framtidens skugga. : , 373–386. SOU 1965:22 Dagstidningarnas ekonomiska villkor. Betänkande av pressutredningen. SOU 1968:48 Dagspressens situation. Betänkande avgivet av pressutredning. SOU 1975:78 Pressens funktioner i samhället. En forskningsrapport års pressutredning. SOU 2013:66 Översyn av det statliga stödet till dagspressen. Slutbetänkande av presstödskommittén. Strömbäck J (2000) Makt och medier: En bok om samspelet mellan medborgarna, medierna och de politiska makthavarna. Nyhetsvanor i ett förändrat medielandskap Strömbäck J, och A (2013) Interest and News Media Consumption: A Longitudinal Perspective. , 25(4): 414–435. (2013) Media Audiences. Effects, Users, Institutions and . Taneja H, , Malthouse E C och Ksiazek T B (2012) Media Consumption Across Platforms: Identifying User- Defined Repertoires. , 14(6): 951–968. (2015) Norsk mediebarometer 2014. : Statistisk sentralbyrå. Vittadini N, Siibak A, Reifová I och Bilandzic H (2014) Genera- tions and Media: The Social Construction of Generational Identity and Differences. I: Carpentier N, Schrøder K C och (red.) Shifting Audience Positions in . , NY: Routledge, 65–81. Von (2014) Pizzerian brinner igen! Skillnader och likheter mellan läsning av lokala nyheter på papper och nät. : DEMICOM vid . Wadbring I och (2005) i ett femtioårs- perspektiv. I , Wadbring I och (red.) med svenska dagstidningsläsare. : JMG, , 239–260. Wadbring I (2007) The Role of Free Dailies in a . Nordicom-Review, 28 (Jubilee Issue):135–147. Wadbring I (2012a) Medierna och den svårfångade publiken. I: Nord L och Strömbäck J (red.) Medierna och demokratin. : , 291–316. Wadbring I (2012b) Presstödet och tidningsläsningen. I: , och (red.) I framtidens skugga. : , 435–446. Wadbring I och (2015) A Print Crisis or a Local Crisis? Use over Three Decades. Nyhetsvanor i ett förändrat medielandskap Wadbring I och Ödmark S (2015) From to Racism: News Sharing and in Social Media. Paper presented at the Nordmedia conference in , 2015. , Phalen P F och Lichty L W (2006) Ratings Analysis. The Theory and Practice of . Mahwah: Law- rence Erlbaum. (1985) Structural Factors in Media Gratifications Re- search. I: , Wenner L och Palmgreen Ph (red. : , 123–147. och (2010) Four Decades of European Newspapers: Structure and Content. I: Gripsrud J och (red.) Media, Markets & Public Spheres. European Media at the Crossroads. , , : Intellect Books, 39–70. (2013) What Happens with the Swedish Political Press? Political Perspectives on the Erosion of the Swedish Newspaper Readership. I: , och L (red.) Research on Political Representation, Voting Behavior and Quality of Government. : vid , 95–128. (2014) Medieförtroende i nytt medielandskap. I: och (red.) Mittfåra & marginal. : , 119–136. och I (2014) Massmedier. Nya villkor för press, radio och tv i det nya medielandskapet. : Ekerlids förlag. och J (2014) Media Life of the . 22 (1): 21–41. och (2013) Generation, life course and news media use in –2011. Northern Lights 11 (1): 147–173. Zukin C, Keeter S, , och X (2006). A New Engagement? Political Participation, Civic Life, and the Changing American Citizen. , NY: . Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra , professor, , Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Varje gång nya medier dyker upp i medielandskapet diskuteras vilken betydelse de kommer att ha för publikens användning av dem i förhål- lande till redan befintliga medier på marknaden. Ofta vädras farhågor. Exempel på medieformer som oroat är tv- och datorspel, video och annan film, det vill säga innehåll som riktat sig till unga och ibland har haft ett våldsamt innehåll. Men diskussioner har också gällt det allmänna medieutbudet. har nyhetsflödet, men framför allt underhåll- ningsflödet, ökat radikalt i medielandskapet som helhet vilket gjort att valmöjligheterna för publiken totalt sett ökat. Allmänna föränd- ringar på mediemarknaden kan uppfattas som mer eller mindre alar- mistiska. Studier som gjordes – i samband med att antalet tv-kanaler ökade – visade att några dramatiska förändringar inte skedde, men att en specialisering i användningen av medier kunde ses och att underhållningsintresset hos allmänheten förstärktes. konstaterades att de studier som gjordes var kortsiktiga och att man inte riktigt visste vad de långsiktiga konsekvenserna skulle bli (och , 1989). Långsiktiga konsekvenser har emellertid studerats senare av andra forskare (t.ex. Prior, 2007) och det är tydligt att det finns sådana långsiktiga konsekvenser av ett förändrat medielandskap. Det är dessa långsiktiga förändringar som är intressanta i föreliggande kapitel. Parallellt med de långsiktiga för- ändringarna i sig, är de de människor som i lägre utsträckning än andra tar del av nyheter som står i fokus. Dessa är ett fenomen som blivit förvånansvärt omdiskuterat både i den allmänna samhällsdebatten och inom forskarvärlden, och även i delbetän- kande Medieborgarna & medierna (2015). Begreppet nyhetsundvikare har blivit ett begrepp som vissa omfamnar, andra häcklar. De sist- nämnda är kanske mest högljudda, och ger flest träffar när begreppet googlas. En debatt om fenomenet nyhetsundvikare, eller människor som i lägre utsträckning än andra tar del av nyheter, är både bra och dålig: bra därför att vi bör diskutera hur nyhetskonsumtionen eller bristen därpå ser ut och vilka konsekvenser det kan ha – men dålig därför att debatten ibland tenderar att baseras på felaktiga eller oklara Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra En debatt bör baseras på annat än svepande formuleringar och anekdotisk evidens. ses exempel på det sistnämnda. Det här kapitlet handlar således sammantaget om de långa för- ändringslinjerna bland dem som i lägre utsträckning än andra tar del av nyheter. Jag har valt att i stället för begreppet nyhetsundvikare – som annars är det gängse inom forskningen – använda begreppet sällankonsumenter av nyheter. Det finns två skäl till detta val. Det ena skälet är att begreppet nyhetsundvikare har blivit så stigmatiserat att en riskerar att fastna i begreppet och inte komma vidare i en diskus- sion. Det andra skälet är att det de facto inte handlar om människor som aldrig tar del av nyheter, utan om människor som gör det i lägre utsträckning än andra. Det torde vara omöjligt att helt stå utanför nyhetsflödet i ett samhälle som det svenska . Det finns en hel del forskning inom området, och i det här kapitlet kommer jag först att redogöra för ett urval studier om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra och vilka konsekvenser forskningen visar att det får. Dessa studier är i huvudsak inte svenska, utan internationella. Därefter studeras de svenska sällankonsumen- terna empiriskt . Jag vill redan här nämna att den empiriska studien handlar om såväl traditionella nyheter som nyare former av nyhetsförmedling, inklusive sociala medier. Avslutningsvis återfinns en diskussion kring översikten och resultaten. En utgångspunkt i princip alla studier inom området är att det finns en självklart positiv relation mellan demokrati och journalistik. Syftet med journalistik uttrycks ofta som att förse medborgare med den infor- mation de behöver för att självständigt kunna fatta genomtänkta beslut. Det finns emellertid olika syn på vilken slags journalistik som anses vara”bra”journalistik.Genomgåendeärdocksynenattnyhetsjourna- listiken ska ge faktamässigt korrekt information och basinformation om hur samhället och de politiska processerna fungerar (Strömbäck, 2005). Eftersom politiken i stor utsträckning är medialiserad , är medierna en viktig källa till kunskap. Det finns också ett normativt kontrakt, om än mindre uttalat, på individnivå: en medborgerlig plikt att ta del av journalistik och hålla sig à jour med vad som händer i samhället, det som brukar kallas Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra civic duty på engelska (t.ex. et al., 2012). Även om ovanstående utgångpunkt är given i snart sagt alla studier, så är det en normativ utgångspunkt, och det som är normativt kan ifrågasätta. Det finns samhällen som fungerat utan journalistik, och samhällen med jour- nalistik som inte fungerat (Schudson, 2008; jfr Woodstock, 2013). Här är förvisso inte platsen att utveckla en kritik mot den normativa utgångspunkt som gäller för studier på området, men ändå värt att nämna. Utgångspunkten är helt enkelt väldigt mediecentrerad. Valmöjligheter och dess konsekvenser Den oro som historiska studier redovisar handlar ofta om tv:s ex- pansion. handlar oron mer om internet än om tv. Nätet började spridas omkring 1995, men det var först som det stora genombrottet kom i samband med att över hälften av befolkningen fick tillgång till bredband. Traditionella medier finns online och den fortsatta utvecklingen av smarta mobiler och sociala medier har gjort att den digitala världen förändrats radikalt – med ökade valmöjligheter som följd. Det innebär att människor måste välja och välja bort, precis som när medielandskapet också omvandlades. De riktigt långsiktiga konsekvenserna av internets utbredning känner vi ännu inte till, men studier på temat ger oss ett så långt perspektiv som är möjligt. Studier om dem som är sällankonsumenter av nyheter Forskning kring hur människor väljer och väljer bort medier återfinns framför allt inom två olika vetenskapliga fält: politisk kommunika- tion och användningsforskningen. Inom politisk kommunikation är forskarna intresserade av människors val och bortval av nyheter eftersom mediedieten antas ha konsekvenser för människors bete- enden, kunskaper och deltagande på det politiska området. Inom användningsforskningen är intresset mer allmänt; att studera hur människor navigerar i ett alltmer komplext medielandskap. I detta avsnitt redovisas hur studier görs om dem som i lägre utsträckning än Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra andra tar del av nyheter, medan nästa avsnitt tar upp frågan om kun- skapsgap och det därefter kommande behandlar selektiv exponering. De studier som görs om sällankonsumenter runt om i världen är väldigt olikartade till sin karaktär. Det finns bland annat metodmässi- ga skillnader, skillnader i fråga om det är aktiv eller passiv exponering som är i fokus, skillnader i fråga om vilka begrepp som används – och inte minst, en mycket stor skillnad i fråga om hur stor gruppen bedöms vara. I studierna är det ofta begreppet nyhetsundvikare – eller news avoiders – som används. Motsatsen är nyhetssökare, eller på engel- ska news seekers (t.ex. Ksiazek et al., 2010; Strömbäck et al., 2013). Alternativa begrepp är news junkies och entertainment fans för samma fenomen (Prior, 2007), eller news seekers respektive entertainment- seekers (Aalberg et al., 2013). Det finns också studier kring nyhets- motståndare (news resisters), som innebär ett aktivt avståndstagande gentemot nyheter på ett på ett väldigt uttalat sätt (Woodstock, 2013). I fråga om metod är det vanligast att använda sig av surveyfrågor när sällankonsumenter av nyheter studeras. Frågorna bygger på hur ofta människor tar del av nyhetsmedier och utifrån svaren byggs antingen index över alla medieformer eller så jämförs användningen av olika medieformer (et al, 2013; Ksiazek et al, 2010; och , 2014; Strömbäck et al., 2013; Trilling och Schoenbach, 2012). Andra studier bygger på både innehållsanalyser av medieinnehåll och surveystudier (Curran et al., 2009), paneldata (Strömbäck, 2015), experiment (och , 2011) eller tekniska mätningar (Barberá et al., 2015; Colleoni et al., 2014; , 2014). Det finns också exempel på intervjustudier (Woodstock, 2013). Huruvida exponeringen för medier är aktiv eller passiv är en annan fråga som skiljer sig åt i studierna. De flesta studier fokuserar män niskors aktiva nyhetsanvändning; vad de säger sig ta del av en vanlig dag (t.ex. Ksiazek et al, 2010; Strömbäck et al., 2013) medan andra är mer intresserade av den exponering för nyheter som kan ske omed- vetet, det vill säga när en egentligen söker något annat men får sig nyheter till livs på vägen (t.ex. Prior, 2007; Trilling och Schoenbach, 2012). Hur stor gruppen sällankonsumenter är – eller nyhetsundvikare, som är den term som används i forskningen – intresserar också fors- karna. Svaret skiljer sig emellertid radikalt åt beroende både på vilket land som undersökts, hur definitionen gjorts och det sätt studien är Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra En studie definierar av befolkningen i som nyhetsundvikare (och , 2014). I finns det studier som menar att hälften av befolkningen är nyhetsundvikare (Ksiazek et al., 2010), och i har forskare identifiera drygt tio procents nyhetsundvikare (Trilling och Schoenbach, 2012). Detta är bara tre exempel, men visar tydligt att det är väldigt svårt att jämföra studier med varandra och hur olika definitionerna måste vara för att få dessa olikartade resultat. Ofta är dock inte mängden nyhetsundvikare/ sällankonsumenter i fokus, utan det handlar snarare om jämförelser mellan dem som tar del av mycket respektive lite nyheter, eller jämfö- relser i ett och samma land. Utgångspunkten är att det finns ett gap mellan grupperna, ett gap som har konsekvenser. Teorin om kunskapsgap har på nacken; den formulerades . Olika slags studier visade att ett ökat nyhetsflöde om specifika ämnen ledde till större kunskap bland de välutbildade i ett samhälle (Tichenor et al., 1970). Vi fick därmed ett kunskapsgap. finns två diametralt motsatta sätt att se på den digitala medieutvecklingen och dess påverkan på samhället (t.ex. et al., 2013; Ksiazek et al., 2010; Trilling och Schoenbach, 2012; , 2014). Antingen ses utvecklingen som en viktig potential för det demokratiska samtalet eftersom det är enkelt att få tillgång till all slags information som vem som helst kan publicera sig. Eller så ses utvecklingen som skadligt för demokratin eftersom det stora utbudet gör det möjligt för människor att välja bort det som anses viktigt och därmed tenderar att leda till selektiv exponering i bemärkelsen att människor bara tar del av det som de redan vet att de är intresserade av. Studier har visat att ju större utbud som finns rent strukturellt, desto större betydelse får individfaktorer då valen ska förklaras. Med andra ord, valmöjligheterna utökas och människor utnyttjar dem (Aalberg et al., 2013; Prior, 2007, Strömbäck et al., 2013; Taneja et al., 2012). Frågan är då hur människor utnyttjar valen. Vi ska återgå något , för att få en pendang till dagens utveckling. Kortsiktiga effekter av kabel-tv-utvecklingen, då mängden kanaler ökade kraftigt, Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra gick då inte att finna (Schoenbach och , 1989), men vad hände med de långsiktiga effekterna? När tv kom, suddades gränserna ut mellan dem som var duktiga på att läsa och dem som inte var det; alla kunde titta på tv, alla gjorde det oavsett vilket program om sändes, och alla blev också mer kunniga i samhällsfrågor. Även om tittarna inte aktivt valde att titta på nyheter, så ingick nyheter i dagens flöde; tittandet på dem blev en bieffekt av att titta på tv. När kabel-tv kom började klyftorna mellan vilken slags program människor tog del av öka igen; det fanns alltid under- hållningsprogram att välja i stället för nyhetsprogram. På samma sätt gäller att människor online väljer och väljer bort, och på nätet är möj- ligheterna till val outsinliga (Prior, 2007; jfr , 2014). Det finns tydliga skillnader mellan befolkningens nyhetskon- sumtion i olika länder. Amerikaner tar generellt del av nyheter i betydligt lägre utsträckning än européer, och en förklaring är att det amerikanska mediesystemet är mycket mer marknadsstyrt än det europeiska. finns stora skillnader också inom (Aalberg et al., 2013 Curran et al., 2009; et al., 2012; Shehata och Strömbäck, 2011). Men inte bara mediesystemet spelar roll för hur mycket nyheter medborgarna tar del av, utan det gör också traditio- nella socioekonomiska faktorer: unga, lågutbildade, de som föredrar underhållning framför fakta, inte är intresserade av politik och inte har någon känsla av medborgerlig plikt att hålla sig informerade, tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra (och , 2014; Trilling och Schoenbach, 2012; och , 2011). Den genom- snittliga nyhetskonsumtionen är ungefär densamma , men gapet i befolkningen har ökat genom att en del av befolkningen ökat sin nyhetskonsumtion och en annan minskat sin (Prior, 2007; jfr et al, 2013 och Strömbäck et al., 2013). Att det finns skillnader i nyhetskonsumtion mellan olika grupper kan vi således slå fast. Det är inte orimligt att tala om nyhetssökare och nyhetsundvikare, eller stor- respektive sällankonsument. Nästa fråga är då vilka konsekvenser det har hur mycket nyheter människor tar del av. Det står klart att graden av nyhetskonsumtion spelar roll för människors politiska engagemang vad gäller kunskap, mobilisering och genom att fungera som underlag för samtal kring politik (Ksiazek et al., 2010; et al., 2013 och , 2013). På motsatt sätt finns det negativa samband mellan att ta del av underhållning online Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra och politiskt engagemang (et al., 2013). Det finns också svenska studier som visar att olika medier ger olika kunskapseffekter; public service är mer betydelsefull än kommersiell tv (Strömbäck, 2015). Men frågan handlar inte bara om kunskap, utan också den känsla av samhörighet med samhället som medier, och då framför allt lokala medier, kan ge. De som tar del av lokala medier i lägre utsträckning än andra, känner också samhörighet med lokalsamhället i lägre grad (Skogerbø och Winswold, 2011). Det går alltså att fastslå olika slags effekter som är beroende av vilka medier människor tar del av utifrån många olika studier. bör en förhålla sig kritisk till studierna (jfr , 2014). Hur stora är till exempel kunskapseffekterna? Ofta ganska små, om än signifikanta. En annan relevant fråga att ställa är vilken typ av kunskap det är som efterfrågas i studierna? Ett genomgående drag är att det handlar om så kallade hårda nyheter, det vill säga konkret kunskap i politiska frågor. Det är de frågor som, av naturliga skäl, intresseratforskareinomområdetpolitiskkommunikation.Studierna är också ofta gjorda i anslutning till politiska val. Direkt kritik som kan riktas mot studierna är att de ensidigt fokuserar på traditionella nyhetsmedier. Även talkshows, magasin och andra så kallade mjukare nyhetsformat spelar roll för människors åsikter. Traditionella nyheter i traditionella medier är bara en liten del av människors mediediet (, 2014). Dessutom kan det förstås vara så att en del männi skors förmåga att ta till sig nyheter och därmed öka sin kunskapsbas är begränsad. Enstaka studier finns också om människor som väldigt aktivt väl- jer bort medier, på goda grunder. Att ta del av medier skapar en känsla av maktlöshet för dessa människor, och deras avståndstagande börjar med en kritisk syn på journalistiken. De kan emellertid vara enga- gerade medborgare på många olika sätt; även om de är kritiska mot nyheter, kan de vara engagerade i samtal och debatter (Woodstock, 2013). Nyhetskonsumtion i traditionella medier är uppenbart inte enda källan till information och således inte den enda förutsättningen för ett politiskt engagemang. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra Selektiv exponering online? Något som också bör nämnas i detta sammanhang handlar om selektiv exponering (, 2014). I takt med att allt fler ägnar alltmer tid åt internet – och inte minst sociala medier – så uppstår alltmer personifierade nyhetsflöden. Algoritmerna styr i allt större utsträckning vad som kommer i våra flöden, och de flesta människor vi känner tenderar att vara relativt likadana som vi själva. Frågan är då i vilken utsträckning vi egentligen själva väljer vad vi tar del av. Finns det en risk att vi i våra flöden på sociala medier bara får se sådant som bekräftar vår världsbild? Det tycks inte så, i alla fall inte i huvudsak och för den stora majoriteten. Vänskapen i sociala medier skär åtminstone delvis över ideologiska gränser, eftersom vi där mixar vänner, skolkamrater, arbetskamrater och människor vi lärt känna via sociala aktiviteter (Bakshy et al., 2015 och , 2014). En amerikansk studie av Facebook visade att ungefär hälften av de delade, ”hårda” nyheterna gick över ideologiska gränser. Också algoritmerna styrde ungefär hälften av nyheterna över ideologiska gränser, medan det som människor sedan valde att klicka på inte gjorde det i samma utsträck- ning, men ändå till en viss del (Bakshy et al., 2015). Det finns emellertid studier som säger motsatsen också, att det finns klara tendenser att bara följa dem som har samma ideologiska övertygelse som en själv (Colleoni et al., 2014). En amerikanske analys av inlägg på Twitter visade att informationsutbytet vid val i huvudsak gjordes mellan människor med samma ideologiska preferenser, men däremot inte vid andra typer av större händelser (Barberá et al., 2015). Att twittersfären är internt politiskt segementerad i samband med val visar också en svensk studie (, 2015). Kanske är det så att den stora skiljelinjen går mellan politiska val och andra, mer vardagliga, händelser? Generellt är ett kritiskt förhållningssätt nödvändigt i fråga om denna typ av studier, precis som för alla andra typer av studier. De bygger i stor utsträckning på analyser av flöden i sociala nätverk, ibland kombinerat med surveyfrågor, ibland genom helt tekniska analyser. Att analysera så kallade big data från Twitter ger absolut inte en bild av hur allmänheten beter sig, utan bara hur mycket speciella grupper av människor beter sig (jfr , 2015). Att de flesta av studierna är amerikanska spelar också roll. Om dem som tar del av nyheter i lägre utsträckning än andra samma slags polariserade politiska värld i , och heller inte samma slags differentierad nyhetskonsumtion. är det uppenbart att det finns enklaver som skapar sina egna mötesplatser på nätet, exempelvis nationalistiska sajter. De som finns på dessa sajter brukar dock också ta del av andra, mer traditio- nella medier – även om de föraktar dem (, 2014). Ovanstående har gett en översiktlig bild över tidigare studier och resonemang på området. Det är nu dags att vända blickarna mot och studera hur förändringen ser ut här i fråga om sällankonsumtion av nyheter. Fyra generationer nya medier i Som vi sett finns det många sätt att undersöka sällankonsumenter eller nyhetsundvikare på. Få har gjort det över , men undan- tag finns (t.ex. Strömbäck et al, 2013). Medielandskapet har förändrats radikalt, och det måste tas hänsyn till i analysen. Oavsett hur en analys görs, stöter en på problem. Först redovisas här därför ganska detaljerat hur studien över svenska sällankonsumenter har gjorts, så att det är möjligt att förhålla sig till och bedöma resultaten. Att mäta låg nyhetskonsumtion En rimlig utgångspunkt är att använda sig av aktivitetsgrad för att definiera och därmed mäta dem som tar del av nyheter i lägre ut- sträckning än andra.