sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — 92Statistiken omfattar aktiebolag, ekonomiska föreningar samt handelsbolag med en eller flera juridiska personer som delägare. Företag med finansiell verksamhet ingår inte. 93Det bör framhållas att har använt gränsnivåerna 173 miljoner kro- nor respektive jämfört med de i lagen föreslagna respektive . Skillnaden torde emellertid sakna avgörande betydelse. även övriga ”större företag” – enligt definitionen i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen – har normalt en stark finansiell ställ- ning och deras ekonomiska förhållanden avviker starkt från vad som gäller för det typiska småföretaget. Den brottsavhållande verkan av företagsbotssystemet får därför, såvitt gäller samtliga större företag, antas vara mindre, eller betydligt mindre, än den verkan systemet har på de mindre företagen. Det finns därför ett behov av att låta samt- liga större företag, enligt definitionen i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen, omfattas av bestämmelserna om förhöjd före- tagsbot. Uppgifterna hos den juridiska person eller enskilda näringsidkare som talan om företagsbot riktas mot bör ligga till grund för bedömningen Om det företag i vars verksamhet brottet har begåtts utgör en juri- disk person, bör det vara medelantalet anställda, balansomslutningen och den redovisade nettoomsättningen hos den juridiska personen som sådan som avgör om en förhöjd företagsbot ska bestämmas. Det innebär t.ex. att om den juridiska personens verksamhet är upp- delad på filialer och brottsligheten har skett inom ramen för en viss filial, så bör det likväl vara den juridiska personens förhållanden som avgör om en förhöjd företagsbot bör kunna komma i fråga. Detta framstår som naturligt med hänsyn till att filialen enbart är en del av den juridiska personen och aldrig själv kan vara föremål för en talan om företagsbot. Och om den juridiska personen ingår i en koncern, bör det – av motsvarande skäl – vara den juridiska per- sonens förhållanden, och inte koncernens förhållanden, som läggs till grund för bedömningen av om en förhöjd företagsbot ska be- stämmas. En nackdel med en sådan lösning är visserligen att verksamhetens struktur kan få större betydelse än vad som kan synas vara befogat. I ett fall kan en verksamhet med flera rörelsegrenar bedrivas inom en och samma juridiska person. I ett annat fall kan en till art och om- fattning snarlik verksamhet vara uppdelad på flera bolag inom en koncernstruktur. Effekten kan bli att verksamheten i det första fallet, men inte i det andra, blir att bedöma enligt reglerna för ”större företag”. Bestämmelsen måste emellertid vara lätt att tillämpa. En lösning som utgår från koncernens storlek skulle göra det nödvän- digt att beräkna bl.a. koncernens omsättning, en beräkning som kan bli resurskrävande om moderföretaget i koncernen – såsom ofta är fallet – inte behöver upprätta någon koncernredovisning. Bedömningen av om ett företag är att anse som ett större företag bör ske på grundval av företagets två senaste årsredovisningar Av 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen framgår att det är uppgifter från som ska ligga till grund för bedömningen av om ett företag under ett visst räkenskapsår är att bedöma som ett större företag. I praktiken blir det uppgifterna i årsredovisningarna som blir bestämmande. Det är natur- ligt att detsamma bör gälla i detta sammanhang. En särskild fråga är dock om beräkningen ska ske med utgångspunkt från gärnings- tillfället (och således de senast upprättade års- redovisningarna) eller med utgångspunkt från tidpunkten för dom respektive strafföreläggande. En nackdel med att knyta bedömningen till det år som brotts- ligheten begicks är att brottsligheten kan ligga förhållandevis långt tillbaka i tiden. Bedömningen kan då komma att grundas på uppgifter som är mycket gamla. Enligt vår mening är det inte lämpligt att an- vända gamla siffror vid bedömningen, eftersom de i allmänhet torde ge en föråldrad bild av företagets förhållanden. Vi anser att frågan om ett företag är att bedöma som större i företagsbotsregleringens mening i stället bör avgöras på grundval av uppgifter som vid tid- punkten för dom/strafföreläggande är så aktuella som möjligt. Detta torde vara den enklaste ordningen – eftersom den avgörande tid- punkten är lätt att fastställa – och den leder dessutom till att be- dömningen kommer att grundas på förhållandevis aktuella siffror. En nackdel med att låta de vid domstillfället senaste tillgängliga uppgifterna ligga till grund för bedömningen kan i och för sig synas vara att företag som är eller riskerar att bli föremål för en talan om företagsbot därmed får ett intresse av att manipulera sin årsredovis- ning för att på så vis åstadkomma t.ex. en lägre nettoomsättning. Vi bedömer emellertid att manipulationsrisken är mycket liten; för de allra flesta företag som är att bedöma som större företag i årsredo- visningslagens mening torde det regelmässigt finnas andra aspekter än risken för att drabbas av en förhöjd företagsbot att beakta i sam- band med företagets redovisning. Det här innebär att det är uppgifterna i de, för domen eller utfärdande av strafföreläggande, två senaste upprättade årsredovisningarna som bör ligga till grund för bedömningen. Även denna lösning innebär att bedömningen kommer att grunda sig på uppgifter som är gamla. För aktiebolag gäller att någon årsredovisning inte behöver vara upprättad förrän från räkenskapsårets utgång. En bedömning som en domstol gör kommer därför vanligen att grundas på uppgifterna i årsredo- visningarna för . Om det inte finns några tillgängliga årsredovisningar, bör det i princip ankomma på åklagaren att visa att förutsättningarna för att ålägga en förhöjd företagsbot ändå är uppfyllda. I de företag som det här är fråga om torde dock i realiteten aldrig saknas årsredovis- ningar. Samma bedömning har gjorts av de åklagare vid Ekobrotts- myndigheten som vi har talat med.94 Som framgår ovan är ”noterade företag” alltid att anse som större företag. När det gäller frågan om ett företag är att bedöma som ett större företag med anledning av att det är noterat bör förhållandena för domen eller utfärdande av strafföreläggandet vara avgörande. Bedömningen av i vilken omfattning som företagsboten ska höjas bör främst grundas på storleken av företagets egna kapital Syftet med den nu föreslagna lagändringen är att höja företags- boten till en nivå som gör den tillräckligt ingripande även i förhållan- de till företag med särskilt goda ekonomiska förhållanden. Utgångs- punkten bör vara att en företagsbot, som åläggs med anledning av att särskilt klandervärd brottslighet har begåtts i utövningen av ett företags verksamhet, ska drabba lika hårt vare sig företaget har en mycket stark finansiell ställning eller enbart har mer begränsade ekonomiska resurser. Storleken på företagsboten bör därför i dessa fall bestämmas så att den blir högre ju starkare företagets finansiella ställning kan antas vara. Innan den förhöjda företagsboten bestäms, måste därför en utredning om företagets finansiella ställning genom- föras. 94 Uppgiften är lämnad av åklagare vid i samband med möte mellan utredningens sekretariat och i . Ett fåtal länder har infört dagsbotssystem för juridiska personer. I de flesta rättssystem finns emellertid endast allmänt hållna regler om att ett företags ekonomiska förhållanden ska ha betydelse för sanktionens storlek. Så är exempelvis fallet i , och , där det har överlämnats till rättstillämpningen att lösa de frågor som kan uppkomma (jfr bilaga 4). Även befintliga svenska be- stämmelser om hur ett företags ekonomiska förhållanden kan påverka storleken på administrativa sanktionsavgifter är allmänt hållna. Enligt vår mening innebär emellertid de högt ställda kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet såvitt avser företagsbot att det genom lagtexten och tillhörande förarbeten måste gå att bilda sig en upp- fattning om hur stor höjning som kan komma i fråga. Redan av lag- texten bör det därför framgå att företagsboten ska bestämmas till det högre belopp som är befogat med hänsyn till företagets finansiella ställning och att företagsboten högst får bestämmas till ett belopp som motsvarar tio gånger sanktionsvärdet. Som har nämnts kan ett företags finansiella ställning beskrivas som förhållandet mellan dess tillgångar, skulder och eget kapital i balansräkningen. Storleken på det egna kapitalet är därmed ett bra mått på företagets finansiella ställning och bör kunna ligga till grund för bedömningen av i vilken omfattning som företagsboten ska höjas. Det utesluter inte att man i enskilda fall väger in också andra faktorer. Vid sidan av storleken på det egna kapitalet bör det sålunda tas hänsyn till andra omständigheter som direkt eller indirekt speglar företagets finansiella ställning, t.ex. verksam- hetens resultat och soliditet. I någon mån bör det också kunna be- aktas om en stor del av företagets tillgångar är låsta i icke-realiserbara tillgångar eller om företaget måste ha ett särskilt stort eget kapital med anledning av bestämmelser om kapitalkrav. Bedömningen av företagets finansiella ställning bör grundas på förhållandena för domen eller utfärdandet av strafföre- läggande. Liksom vid bedömningen av om ett företag är att bedöma som större bör därför de senast tillgängliga uppgifterna ligga till grund för bedömningen. Bedömningen av den finansiella ställningen kan normalt ske med ledning av uppgifter i företagets senaste årsredo- visning. kan det, för att bedömningen inte ska bli miss- visande, vara motiverat att se även till förhållandena under tidigare räkenskapsår. Så kan vara fallet om företaget gör det sannolikt att storleken på det egna kapitalet för närmast föregående räkenskapsår enbart berodde på tillfälliga omständigheter. Vidare kan undantags- vis företagets finansiella ställning ha förändrats väsentligt i tiden efter den senast tillgängliga årsredovisningen. I sådana fall bör det ankomma på den som påstår att uppgifterna i ett företags årsredovis- ning är oriktiga eller inaktuella att lägga fram utredning som visar att företagets faktiska finansiella ställning är en annan än den som framgår av årsredovisningen. Om det inte finns några tillgängliga årsredovisningar bör det vara möjligt att lägga även annan utredning till grund för bedömningen. Vi återkommer till bestämmelsens när- mare innebörd i författningskommentaren. För staten, kommuner och landsting bör företagsboten inte kunna bestämmas till ett högre belopp än sanktionsvärdet. Däremot bör en förhöjd företagsbot kunna åläggas verksamheter som staten, en kommun eller ett landsting bedriver i bolagsform (jfr avsnitt 10.11). 10.12.5Steg 3; jämknings- och eftergiftsbestämmelsen bör inte ändras med anledning av de föreslagna ändringarna i sättet att bestämma företagsbotens storlek Bedömning: Det föreslagna sättet att bestämma företagsbotens storlek ger i sig inte anledning att ändra de nuvarande jämk- nings- och eftergiftsbestämmelserna i 36 kap. 10 § . Skälen för vår bedömning De bedömningar som vi har gjort i bl.a. avsnitt 10.11 och det för- slag som vi lämnar i avsnitt 10.12.4 innebär att ett företags finansiella ställning i vissa fall kommer att ha stor betydelse för bestämmandet av företagsbotens storlek. Enligt den nuvarande regleringen ska näringsidkarens betalningsförmåga endast undantagsvis ges betydelse i fråga om jämkning och eftergift. Frågan är då om det mot bak- grund av de föreslagna ändringarna finns skäl att öka möjligheterna att tillmäta företagens betalningsförmåga betydelse för frågan om jämkning och eftergift? Vi bedömer att det endast är i ett förhållandevis litet antal fall som förhöjd företagsbot överhuvudtaget kommer att kunna komma i fråga. I dessa fall ska företagsboten bestämmas bl.a. med utgångs- punkt i företagets finansiella ställning. Detta ger enligt vår mening tillräckliga möjligheter att komma fram till en med hänsyn till före- tagets ekonomiska förhållanden rimlig företagsbot. Något behov av ytterligare jämknings- eller eftergiftsmöjligheter torde därför inte uppstå. Det bör tilläggas att de allmänna jämkningsgrunderna i 36 kap. 10 § första stycket kan få viss betydelse också när det gäller förhöjd företagsbot. Vi återkommer till detta i författnings- kommentaren till 36 kap. 10 § första stycket 5 i vårt lagförslag. 10.13Det bör inte införas ett dagsbotsystem för företag Bedömning: Det finns inte skäl att införa ett dagsbotssystem för företag. Skälen för vår bedömning Ett alternativ till den i avsnitt 10.12 föreslagna lösningen är att införa ett traditionellt dagsbotssystem där antalet dagsböter bestäms efter brottslighetens ”sanktionsvärde” och storleken på dagsboten efter företagets betalningsförmåga eller finansiella ställning. En sådan lösning skulle emellertid innebära att det alltid – även i fråga om mindre företag – måste företas fullständiga utredningar om före- tagets ekonomi. Sådana utredningar kan vara såväl omfattande som komplicerade och resurskrävande. Vi bedömer därför att den av oss föreslagna lösningen är att föredra framför ett traditionellt dags- botssystem. 11Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Vid utformningen och tillämpningen av bestämmelserna om före- tagsbot uppkommer frågor om i vilken omfattning och på vilket sätt som företagsbot och individuellt straffansvar ska samordnas, dvs. frågor om s.k. sanktionskumulation. Av utredningsdirektiven framgår att vi ska se över förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret och ta ställ- ning till hur frågor om sanktionskumulation bör lösas. Ett brott kan föranleda flera offentligrättsliga sanktioner. Brottet föranleder vanligen en straffrättslig påföljd, t.ex. ett fängelsestraff, dagsböter eller en villkorlig dom. Det kan även föranleda något slag av särskild rättsverkan av brott, t.ex. företagsbot eller förverkande. Andra exempel på offentligrättsliga sanktioner som kan följa på brott är näringsförbud, skattetillägg, körkortsåterkallelse, återkal- lelse av serveringstillstånd och skiljande från uppdrag enligt 20 kap. 4 § . regler om påföljdsbestämning bygger på princi- perna om proportionalitet, ekvivalens, humanitet och förutsebarhet. Utgångspunkten för påföljdsbestämningen är hur allvarlig eller klandervärd den brottslighet som den tilltalade döms för är. För att påföljdssystemet ska vara trovärdigt anses det att ett brott bör mötas av en reaktion som står i proportion till brottets allvar. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret bör emellertid inte vara mer ingripande än nödvändigt. Därvid bör inte bara brottspåföljden utan även andra sanktioner som den dömde åläggs beaktas. Lagstiftningen innehåller olika bestämmelser som syftar till att undvika att den samlade reaktionen på ett brott blir oproportioner- ligt sträng vid samtidigt bruk av mer än en sanktion. Vissa sådana bestämmelser finns i 29 kap. 5 § första stycket 6 och 7 . En mera allmän bestämmelse om sanktionskumulation finns i 29 kap. 5 § första stycket 8 . Enligt denna ska rätten vid straff- mätningen i skälig omfattning beakta om ett straff, utmätt efter brottets straffvärde, skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet. En sammanjämkning av en straffrättslig påföljd och en annan sanktion kan i princip ske på två olika sätt; antingen jämkas påföljden eller så sätts den andra sanktionen ned. Det förra gäller t.ex. som utgångspunkt när den andra sanktionen är utvisning eller någon för- valtningsrättslig sanktion som indragning av tillstånd eller disciplin- påföljd av offentligrättslig natur. I dessa fall jämkas påföljden nedåt, om den samlade reaktionen annars skulle bli för sträng. Som vi åter- kommer till i det följande har lagstiftarens samma utgångspunkt, när den andra sanktionen är företagsbot. I andra fall, t.ex. när den andra sanktionen är förverkande, är utgångspunkten i stället den mot- satta; det blir då den andra sanktionen, och inte påföljden, som sätts ned. Man kan också uttrycka detta så att behovet av sanktionskumu- lation i de förra fallen hanteras vid påföljdsbestämningen och i de senare fallen vid bestämmandet av den andra sanktionen. I ytter- ligare andra fall beaktas behovet av sanktionskumulation antingen vid påföljdsbestämningen eller i anslutning till att den andra sank- tionen beslutas, beroende på i vilken ordning besluten meddelas. Så var t.ex. fallet med skattetillägg före tillkomsten av lagen (2015:632) om talan om skattetillägg i vissa fall. Principerna för sanktionskumulation vid åläggande av företagsbot Reglerna om företagsbot utformades ursprungligen () så att den straffrättsliga påföljden gavs visst företräde framför företags- boten. Det skedde lagtekniskt genom en bestämmelse som gav möj- lighet att jämka företagsboten om en straffrättslig påföljd hade dömts Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret ut för näringsidkaren eller en företrädare för denne. Samordningen av påföljd och företagsbot skulle därmed ske vid bestämmandet av företagsboten. Genom lagändringar slopades denna särskilda jämknings- grund. infördes en särskild åtalsprövningsregel (se 36 kap. 10 a § ). Regeln innebär att ett brott som kan föranleda talan om företagsbot och som har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter får åtalas av åklagare en- dast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Därmed kom företags- bot att utgöra den primära sanktionen för brott i näringsverksamhet av lindrigare slag. Några bestämmelser som, direkt eller indirekt, reglerade förhållandet mellan påföljd och företagsbot vid brottslig- het av allvarligare slag infördes inte. Det förutsattes i propositionen att såväl individuellt straffansvar som företagsbot fortfarande kunde utkrävas för mer allvarliga överträdelser. uttalade rege- ringen att frågor om sanktionskumulation, trots upphävandet av den särskilda jämkningsbestämmelsen, ändå borde beaktas. Regeringen hänvisade härvid till bl.a. möjligheterna att sätta ned en påföljd med stöd av 29 kap. 5 § och tillade att om det i ett enskilt fall inte är möjligt att uppnå rimliga resultat på det sättet kan den generella jämkningsgrunden i 36 kap. 10 § första stycket 4 brotts- balken användas (dvs. möjligheten till jämkning ”om det annars finns särskilda skäl för jämkning”, se närmare avsnitt 11.3).1 Som en följd av reform ska alltså behovet av sanktions- kumulation numera, som utgångspunkt, beaktas när påföljden bestäms och hanteras genom att denna sätts ned. Rättsläget reform har dock kommit att påverkas av Högsta domstolens avgörande i rättsfallet NJA 2012 s. 826. Det fallet gällde bl.a. just frågan om samordningen mellan företagsbot och påföljd. Domstolen konstaterade att utgångspunkten reform visserligen är att sanktionskumulation normalt ska hanteras när påföljden bestäms. Enligt domstolen borde emellertid påföljden kunna ges företräde när det brott som ligger till grund för ett be- slut om företagsbot har begåtts av en enskild näringsidkare och för- anleder fängelse. Trots reform och rättsfall kvarstår viss oklar- het om hur samordningen av företagsbot och straffrättsliga påföljder 1 Se prop. 2005/06:59 s. 38 f. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Såsom vi återkommer till i det följande finns det också anledning att ifrågasätta om 2006 års reform har gett i alla avseen- den lämpliga effekter. Som ovan har framgått har lagstiftaren ansett att samordningen mellan straffpåföljd och företagsbot kan hanteras på i huvudsak tre sätt, dels genom tillämpning av den särskilda åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § , dels genom bestämmelserna om straff- mätning i 29 kap. 5 § och dels genom bestämmelserna om jämkning och eftergift av företagsbot i 36 kap. 10 § . Av förarbetena till lagändringar synes framgå att lagstif- taren har avsett att de tre metoderna ska tillämpas i den angivna ordningen och att möjligheten att jämka eller efterge företagsboten normalt ska tillgripas först i sista hand. Av 36 kap. 10 a § framgår att ett brott som kan föranleda talan om företagsbot och har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter, får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Åtal kan vara påkallat från allmän synpunkt när brottslighetens straffvärde ligger nära gränsen för när annan påföljd än böter kan komma i fråga. Andra exempel är vid brott som har begåtts genom medveten oaktsamhet, på ett mer systematiskt sätt eller vid upp- repade tillfällen. Även vid brott som innebär särskilt allvarliga ris- ker i förhållande till straffbudets skyddsändamål anses det kunna vara påkallat från allmän synpunkt att åtala gärningsmannen. Så kan också vara fallet i situationer där det på förhand står klart att en talan om företagsbot inte kan komma att föras eller verkställas mot näringsidkaren. Det kan t.ex. gälla utländska rättssubjekt eller om företaget är försatt i konkurs eller på annat sätt har upphört som ett subjekt mot vilket en dom om företagsbot kan verkställas.2 En tillämpning av bestämmelserna i 29 kap. 5 § gör det möjligt att sätta ned påföljden för brottet. Av första stycket 8 framgår att rätten vid straffmätningen i skälig om- fattning ska beakta om ett straff, utmätt efter brottets straffvärde, 2 Se prop. 2005/06:59 s. 63 f. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet. Av andra stycket följer att rätten i sådana situationer får döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet under förutsättning att särskilda skäl påkallar det. Företagsbot är en sådan sanktion som kan beaktas vid straff- mätningen och som kan föranleda att rätten dömer till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Jämkning eller eftergift av företagsboten. Enligt 36 kap. 10 § brotts- balken får företagsboten sättas lägre än vad som borde ha skett med tillämpning av 9 § – eller, om det är särskilt påkallat, efterges – om 1.brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rätts- verkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brotts- ligheten skulle bli oproportionerligt sträng, 2.näringsidkaren efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, 3.näringsidkaren frivilligt angett brottet, eller 4.det annars finns särskilda skäl för jämkning. Genom lagändringar utmönstrades en särskild bestämmel- se om jämkning eller eftergift när påföljd ådömts näringsidkaren eller företrädare för denne. Såsom ovan har redovisats ger emeller- tid förarbetena ett visst utrymme för att i den situationen likväl jämka eller efterge företagsboten, då närmast genom en tillämpning av punkten 4.3 11.4Bakgrunden till den nuvarande regleringen När företagsbotsregleringen infördes, uttalades i förarbetena att pro- blemet med att enskilda näringsidkare åläggs såväl individuellt straff- ansvar som företagsbot borde lösas så att företagsboten jämkades eller eftergavs, om det var påkallat med hänsyn till att individuellt ansvar ådömdes näringsidkaren eller en företrädare för denne. En sådan jämkningsbestämmelse bedömdes skapa underlag 3 Se prop. 2005/06:59 s. 39. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret för en likformig behandling av skilda företagsformer och förhindra omotiverat hårda ingripanden i de enskilda fallen.4 Bestämmelsen togs in i 36 kap. 10 § . Brottspåföljden kom därför att bli den primära straffrättsliga sanktionen. I lagrådsremissen uttalades att det för eftergift borde krävas att den individuella påföljden i sig framstod som fullt tillräcklig. Som jämkningsexempel nämndes att företagsboten borde kunna sättas ned till åtminstone hälften om näringsidkaren döms till ett inte allt- för kort fängelsestraff.