sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Redo- görelsen avser främst den materiella rätten. Vi återkommer till de brottsbekämpande myndigheternas arbete mot bl.a. människohandel i avsnitt 3.4 och till relevant praxis i avsnitt 3.5. 32 Plattformen Civila mot människohandel Statistik 2010−2015 Civilsamhällets kontakter med utsatta för människohandel sammanställt () Straffbestämmelsen om människohandel återfinns i 4 kap. 1 a § BrB. Den svenska straffbestämmelsen bygger på de kriminaliserings- åtaganden som följer av Palermoprotokollet och EU:s rambeslut om bekämpande av människohandel. Som angetts ovan har ram- beslutet ersatts av Människohandelsdirektivet (2011/36/EU), se avsnitt 3.2.2. Bestämmelsens första stycke anger att den som, i annat fall än som avses i 4 kap. 1 § BrB, genom olaga tvång, vilseledande, utnytt- jande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbör- ligt medel rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ända- mål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verk- samhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för människohandel till fängelse i lägst två och högst . I bestämmelsen andra stycke anges att den som begår en gärning som avses i första stycket mot en person som inte har fyllt döms för människohandel även om inte något sådant otillbörligt medel som anges där har använts. Bestämmelsens tredje och sista stycke stadgar att om ett brott som avses i första eller andra stycket är mindre grovt, döms till fängelse i högst . Brottet människohandel är, som anges genom hänvisningen i paragrafen till 1 § BrB, subsidiärt till brottet människorov. Av be- stämmelsen om olaga frihetsberövande följer att det brottet ska vara subsidiärt till bl.a. brottet människohandel (4 kap. 2 § BrB). Bestämmelsen omfattar människohandelsförfaranden, oberoende av om de innefattar ett gränsöverskridande eller inte.33 Människohandel omfattar tre huvudsakliga element; 1) handels- åtgärd, 2) otillbörligt medel och 3) syfte att exploatera offret. Ele- menten, som redovisas i paragrafens första stycke, måste föreligga för att ansvar för människohandel med vuxna personer ska komma i fråga. Nedan följer inledningsvis en beskrivning av de olika ele- menten och därefter följer en redogörelse för några andra relevanta frågor som rör människohandelsbrottet. 2003/04:111 s. 53 f. De tre huvudsakliga elementen De handelsåtgärder som omfattas av straffbestämmelsen är rekry- tera, transportera, överföra, inhysa eller ta emot en person.34 Med rekrytera avses olika förfaranden för att värva eller anskaffa en person. Rekryteringen kan gå till på olika sätt. Med transportera avses både organisering av resa och själva framförandet av transport- medlet. Transporten kan ske såväl inom ett land som från ett land till ett annat. Rekvisitet överföra avser olika förfaranden som utgör ett led i en förflyttning eller en överföring av en person. Ett exem- pel är när gärningsmannen förmår offret att själv bege sig någon- stans. Ett annat exempel är när gärningsmannen överlåter offret till en annan person. Med inhysa avses att gärningsmannen ger till- fälligt eller permanent boende åt offret. Rekvisitet ta emot inne- fattar både ett faktiskt mottagande och ett övertagande av offret. Det förutsätts inte att handelsåtgärderna, om det förekommer flera, sker i en viss ordning. Inte heller förutsätts att det är en per- son som genomför samtliga aktuella handelsåtgärder. För straffansvar krävs att handelsåtgärderna vidtas genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel. Det måste alltså föreligga ett orsaks- samband mellan användandet av det otillbörliga medlet och handels- åtgärden.35 Med olaga tvång avses detsamma som i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § BrB, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig någon åtgärd. Rekvisitet vilseledande innebär förmedlande av en oriktig upp- fattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 § BrB. Inte sällan tror offren att de ska utföra ett riktigt arbete under relativt bra förhållanden. I andra fall kan 2009/10:152 s. 60. offren vara införstådda med att det är fråga om t.ex. prostitution, men blir lurade beträffande de villkor de ska arbeta under. Med utnyttjande av någons utsatta belägenhet avses olika situa- tioner där gärningsmannen utnyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, t.ex. till följd av ett eko- nomiskt skuldförhållande eller ett anställnings- eller lydnadsför- hållande. Andra exempel är situationer där gärningsmannen ut- nyttjar att offret lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap, befinner sig i vanmakt, lider av förståndshandikapp eller någon sjukdom, eller är beroende av narkotika. Vid en hel- hetsbedömning ska omständigheterna ha varit sådana att offret inte har haft något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att under- kasta sig handelsåtgärden. Med annat sådant otillbörligt medel har avsetts situationer där gärningsmannen på andra sätt bemästrar offrets fria och verkliga vilja. Det bör här särskilt framhållas att kravet på otillbörliga medel medför att ett samtycke till den efterföljande exploateringen inte är ansvarsbefriande.36 Före lagändringen , som redovisas nedan i avsnitt 3.3.3, ingick ett s.k. kontrollrekvisit i bestämmelsen om människohandel. För straffansvar krävdes då att handelsåtgärderna skulle leda till kon- troll över offret. Kontrollrekvisitet togs bort . Enligt för- arbetena skedde detta på grund av att kontrollrekvisitet hade lett till tillämpningssvårigheter, eftersom rekvisiten otillbörliga medel och kontrollrekvisitet i praktiken tog sikte på samma omständig- heter.37 Syftet att exploatera offret För straffansvar krävs vidare att gärningsmannen har vidtagit han- delsåtgärderna i syfte att exploatera offret.38 Med exploatering avses ett otillbörligt användande av offret. Uttrycket i syfte innebär att det krävs ett avsiktsuppsåt (tidigare kallat direkt uppsåt) i förhåll- ande till exploateringen. Det är dock inte nödvändigt att exploa- 36Se t.ex. prop. 2003/04:111 s. 60 ff. och prop. 2009/10:152 s. 25 ff. 2009/10:152 s. 18 f. teringen har kommit till stånd för att brottet ska anses fullbordat. Offrets eventuella samtycke till den åsyftade exploateringen saknar, som ovan nämnts, betydelse för den straffrättsliga bedömningen. Handelsåtgärderna ska ha vidtagits i syfte att exploatera offret för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte.39 Med exploatering för sexuella ändamål avses att offret ska ut- sättas för sexualbrott eller utnyttjas för tillfälliga sexuella förbind- elser, dvs. Vidare avses ett otillbörligt användande av offret för medverkan vid framställning av pornografiska alster eller medverkan i pornografisk föreställning. Med begreppet annan verksamhet i en situation som innebär nöd- läge för den utsatte avses någon form av åtgärd som offret ska utföra eller underkasta sig. Med nödläge avses situationer där offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Gemensamt för situationer som innebär nödläge är att offret be- finner sig i en verkligt svår situation som inte är helt tillfällig eller övergående. Ett exempel på en verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte är när en person – även utan att det är fråga om tvångsarbete – förmås att arbeta under synnerligen svåra förhållanden till en mycket låg lön. Andra exempel är när en person förmås att tigga eller stjäla. Ytterligare ett exempel är när en person förmås att avlägsna annat biologiskt material än organ, t.ex. vävnad såsom hud och brosk. Brottsoffer under arton år I fråga om människohandelsbrott mot personer krävs det för straffansvar inte i något fall att gärningsmannen har genomfört handeln med användande av något otillbörligt medel (4 kap. 1 a § andra stycket BrB). Unga personer får redan genom sin ålder anses befinna sig i en sårbar situation. För straffansvar är det därför tillräckligt att relevanta handelsåtgärder vidtas med ett barn i syfte att barnet ska utnyttjas för ett sådant ändamål som 39 A.a. s. 60 f. avses i bestämmelsen.40 Jfr dock formuleringen i tidigare förarbeten där frågan tidigare behandlats och där det stadgas att det för straff- ansvar alltid (dvs. även när offret är ) krävs någon form av påverkan från gärningsmannens sida även om detta inte behöver vara förenad med användande av något otillbörligt medel.41 Se vidare härom i avsnitt 3.7.6. Av 4 kap. 1 a § tredje stycket BrB följer att en mindre sträng straff- skala, fängelse i högst , ska användas vid mindre grova fall. Exempel på mindre grova fall kan vara fall då risken för att ett utnyttjande faktiskt skulle komma att ske varit liten.42 Förutom detta måste även arten av det åsyftade utnyttjandet och det åsyftade utnyttjandets omfattning beaktas, samt i vad mån intrånget i annans frihet har inneburit fysiskt eller psykiskt lidande eller kränkning.43 Som subjektivt rekvisit förutsätts uppsåt som täcker de objektiva rekvisiten. Därtill krävs ett visst subjektivt överskott innebärande att det endast behöver finnas en avsikt till att människohandels- offret ska utnyttjas för ett visst ändamål. Brottet är alltså fullbordat även innan något utnyttjande verkligen sker. Att det endast krävs ett avsiktsuppsåt till utnyttjandet klargörs genom uttrycket i syfte att i människohandelsbestämmelsen. Människohandelsbrottet är till sin konstruktion sådant att det i stor utsträckning innefattar handlingar som även är kriminaliserade som andra brott. I samband med de flesta förfaranden som utgör människohandel kan därmed uppkomma frågor om konkurrens. 2003/04:111 s. 59 f. 2001/02:124 s. 37. 2001/02:124 s. 37. Som ovan angetts anges i bestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § BrB uttryckligen att den ska vara subsidiär till brottet människorov i 4 kap. 1 § BrB. Av bestämmelsen om olaga frihets- berövande i 4 kap. 2 § framgår, som också ovan nämnts, att detta brott ska vara subsidiärt till brottet människohandel. I enlighet med vad som konstaterats i förarbetena till bestäm- melsen i 4 kap. 1 a § BrB bör inte avgränsnings- och konkurrens- problematiken vålla några större problem, utan den bör i stället kunna lösas med tillämpning av sedvanliga konkurrens- och bedömnings- principer.44 Detta innebär normalt att när det är fråga om kon- kurrens mellan brottet människohandel och ett annat brott med samma skyddsintresse men med en strängare straffskala ska dom- stolen döma för det senare brottet. Bestämmelsen om människohandel omfattar många skilda för- faranden. Detta innebär att domstolen får göra en prövning av omständigheterna i varje enskilt fall i förhållande till konkurrerande straffbestämmelser. Om t.ex. ett förfarande uppfyller förutsätt- ningarna för straffbarhet både enligt 4 kap. 1 a § BrB och olaga tvång i 4 kap. 4 § BrB, ska endast 4 kap. 1 a § BrB tillämpas.45 Om en gärningsman t.ex. däremot även gjort sig skyldig till annan all- varlig brottslighet, exempelvis våldtäkt, bör domstolen döma för båda brotten. Detsamma gäller för andra konkurrerande brott med olika skyddsobjekt. Den som gjort sig skyldig till människohandel kan alltså även göra sig skyldig till människosmuggling enligt 20 kap. 8 § UtlL. Vidare bör den som gör sig skyldig till människohandel som syftar till organhandel kunna dömas för grov misshandel enligt 3 kap. 6 § BrB och den som gör sig skyldig till människohandel som syftar till tvångsarbete kunna dömas för grovt olaga tvång en- ligt 4 kap. 4 § BrB.46 De konkurrerande bestämmelser som ofta aktualiseras när det gäller människohandel för sexuella ändamål är, som ovan nämnts, bestämmelserna om människorov (4 kap. 1 § BrB), olaga frihets- berövande i (4 kap. 2 § BrB) och människosmuggling (20 kap. 8 § UtlL), men även koppleri och grovt koppleri (6 kap. 12 § BrB). Av betydelse i sammanhanget är att bestämmelsen om människohandel 44Ds 2003:45 s. 181. 45Berggren m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 4 kap. 1 a § BrB. 46SOU 2008:41 s. 125. inte endast omfattar utnyttjande och främjande av någon annans prostitution (vilket är fallet för koppleribestämmelserna) utan också andra former av sexuell exploatering. Till detta kommer att prosti- tution eller annan form av utnyttjande för sexuella ändamål inte behöver ha förverkligats för att straffansvar för människohandel ska föreligga. Om rekvisiten för bestämmelsen är uppfyllda har det ansetts att det bör dömas enligt bestämmelsen om människohandel även om gärningen i och för sig också kunnat rubriceras som kopp- leri eller grovt koppleri.47 3.3.3Bakgrund till nuvarande lagstiftning Människohandel för sexuella ändamål –2004 infördes ett nytt brott i rubricerat människohandel för sexuella ändamål (4 kap. 1 a § , BrB).48 Brottet tog sikte på sådana gränsöverskridande handelsåtgärder med människor som syftade till att dessa skulle utsättas för vissa sexualbrott, utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål. Införandet av straffbestäm- melsen utgjorde ett första steg i riktning mot att åstadkomma en kriminalisering av alla former av människohandel och byggde på ett förslag betänkande Sexualbrotten – Ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (SOU 2001:14). Brottet tog avstamp i den allmänt accepterade definitionen av människohandel som finns i Palermoprotokollet (se avsnitt 3.2.2), även om den svenska regleringen endast omfattade människohandel för sexuella ändamål.49 Brottet människohandel för sexuella ända- mål krävde att en åtgärd vidtagits med användning av ett visst medel i syfte att en person skulle utsättas för vissa brott eller sexuellt utnyttjande. Liksom i Palermoprotokollet förutsatte inte straffansvar att något utnyttjande verkligen kommit till stånd.50 I förarbetena till bestämmelsen angavs att människohandelsbrottet 47Berggren m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 4 kap. 1 a § BrB och prop. 2001/02:124 s. 37 f. 2001/02:124. mer borde ta sikte på angreppet på offrets frihet än det tilltänkta utnyttjandet som sådant.51 Vidare angavs att det inte krävdes att något utnyttjande verkligen hade kommit till stånd för att brottet skulle ha fullbordats. Av detta följde också, enligt förarbetena, att det saknades betydelse om det skulle visa sig att offret sedermera frivilligt underkastat sig utnyttjandet.52 Ett efterföljande utnytt- jande kunde dock innebära ytterligare brott. Eftersom brottet för fullbordan krävde gränsöverskridande utgjorde ankomsten till desti- nationslandet fullbordanspunkten. En förutsättning för straffansvar för människohandel för sexu- ella ändamål var att olaga tvång, vilseledande eller något annat så- dant otillbörligt medel använts för att genomföra handelsåtgärden. Detta gällde dock inte om brottet riktade sig mot en person . Om handeln avsåg en person krävdes inte för straffansvar att något otillbörligt medel använts. Vad gäller otillbörliga medel instämde regeringen förslag att som exempel på otillbörliga medel särskilt borde anges olaga tvång och vilseledande, men ansåg även att andra otillbörliga medel såsom att missbruka att en person befinner sig i en särskilt utsatt position och därför är särskilt sårbar borde omfattas.53 Som exempel på personer som befann sig isärskilt utsatta positioner angavs personer som befann sig i ett ekonomiskt skuldförhållande eller tjänste- eller anställningsförhållande till gärningsmannen, levde under ekonomiskt svåra förhållanden, i flyktingskap eller led av förståndshandikapp eller någon sjukdom.54 För att straffbarhet skulle inträda borde emellertid enligt reger- ingen omständigheterna alltid vara sådana att offret inte har något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att underkasta sig miss- bruket.55 Regeringen konstaterade även att ett sådant synsätt också är vad som uttrycks i tolkningsförklaringarna till tilläggsprotokollet till FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslig- het om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn. I propositionen uttalades att det som var gemensamt för de olika situationerna där otillbörliga medel används är att offrets sårbara situation på ett eller annat sätt utnyttjas i något eller flera av handelns olika led och att handlaren utnyttjar att offret befinner sig i eller försätts i en sårbar situation av sådan art att offret inte har något annat reellt val än att underkasta sig utnyttjandet.56 Gemen- samt för de otillbörliga medlen är enligt propositionen att de på olika sätt syftar till att bemästra offrets fria och verkliga vilja.57 För att det i lagtexten tydligare skulle framgå att de övriga otill- börliga medel som avsågs till sin art var jämförbara med de otill- börliga medlen olaga tvång och vilseledande, ansågs att rekvisitet borde utformas som annat sådant otillbörligt medel. Enligt reger- ingens mening framgick det härigenom tydligare att gemensamt för de olika otillbörliga medlen var att de på olika sätt syftade till att bemästra offrets fria och verkliga vilja.58 Lagrådet hade synpunkter på rekvisitet otillbörligt medel (prop. 2003/04:111 s. 99). Straffet var fängelse i lägst och högst eller, om brottet var mindre grovt, fängelse i högst . Vidare straff- belades försök, förberedelse och stämpling till brottet liksom under- låtenhet att avslöja sådant brott. Människohandelsbrottet gjordes subsidiärt till brottet människorov. utvidgades straffansvaret och brottet rubricerades människohandel.59 Bestämmelsen kom att omfatta även människo- handel som inte var gränsöverskridande samt människohandel som syftade till andra former av utnyttjande än för sexuella ändamål, t.ex. tvångsarbete. Vidare utvidgades straffansvaret till att avse ytterligare handelsåtgärder. Straffansvaret kom att omfatta även den som rekryterade, transporterade, inhyste, tog emot eller vidtog någon annan sådan åtgärd med en person, och därigenom tog kontroll över personen. Straffansvaret kom också att avse handels- 2003/04:111. åtgärder som kunde förekomma när kontroll över offret redan förelåg. I propositionen uttalades när det gällde gränsöverskridande att även om människohandel som fenomen betraktat i regel är av gränsöverskridande natur kan det naturligtvis också förekomma enskilda fall av människohandel inom ett land.60 Som exempel an- gavs att människohandlare kan utnyttja en utsatt situation hos människor som kommit till under andra omständigheter än som offer för människohandel.61 En sådan reglering låg också i linje med bestämmelserna i mot gränsöverskridande organiserande brottslighet och FN-protokollet om handel med människor. Eftersom gränspassagen togs bort som människohandelsbrottets fullbordanspunkt krävdes något som skulle ersätta detta. I denna del uttalades i propositionen följande.62 De internationella instrumenten kan inte rimligen förstås så att varje tillfällig, ofarlig eller missriktad kontakt med en person, om än i ett utnyttjandesyfte, skall omfattas av människohandelsbrottet. Den rim- liga avgränsningen av det straffbara området måste i stället sökas i in- strumentens syfte och i definitionernas konstruktion. Förslaget blev att lyfta fram begränsningen av brottsoffrets fria vilja eller otillbörligt inflytande över dennes vilja. Det resulterade i ett krav på kontroll som fullbordanstidpunkt. För straffansvar för fullbordad människohandel krävdes således att åtgärden inneburit att kontroll över offret uppnåtts. I propositionen uttalas följande.63 Det typiska tillvägagångssättet för människohandelns genomförande kommer till uttryck i FN-protokollets och rambeslutets definitioner, där de aktuella handelsåtgärderna – rekrytering, transport, inhysning och mottagande – räknas upp i en tänkt kronologisk följd. Defini- tionerna beskriver härvid i huvudsak en kedja av hanteringar, i vilken offret oftast förflyttas och rent fysiskt förs över mellan de olika länk- arna i kedjan. I såväl FN-protokollet som rambeslutet ingår också kontroll över offret som ett moment i de förfaranden som beskrivs. Av definitionen av människohandel framgår vidare att det skall röra sig om vad som, i en överförd bemärkelse, kan sägas utgöra en ”över- låtelse” av offret eller av kontrollen över offret mellan olika personer. En utvidgad kriminalisering av människohandel bör i huvudsak ta sikte på fall där gärningsmannen på något sätt tvingar eller lurar offret eller missbrukar eller drar fördel av offrets utsatthet eller sårbarhet och – i syfte att offret senare skall utnyttjas på något sätt i en situation som offret har svårt att ta sig ur – förfar på ett sätt som typiskt sett är ägnat att försätta offret i sådan situation. Det är fråga om handelsåtgärder som ingår som ett led i att åstadkomma det åsyftade utnyttjandet. En förutsättning för det efterföljande utnyttjandet är någon slags kontroll över offret. Den svenska straffbestämmelsen bör därför bygga på ett krav på att kontroll över offret uppnås eller att en sådan redan upp- nådd kontroll överförs. Det bör krävas ett orsakssamband mellan åt- gärden och uppkomsten av kontroll över offret. Den sålunda nödvän- diga kontrollsituationen åstadkoms i människohandeln genom sådana befattningar med offret som resulterar i eller innefattar ett skapande, vidmakthållande eller en överföring av kontroll över offret. En sådan tolkning överensstämmer med själva handelsbegreppet och ligger väl i linje med de syften som bär upp FN-protokollet och rambeslutet. Det är vidare just denna kontrollsituation som gör att brottet har ett så högt straffvärde och har kommit att kallas den moderna tidens slav- handel. Ur en sådan tolkning kan också en rimlig avgränsning av det kriminaliserade området göras. Utan kravet på kontroll skulle avgräns- ningen av brottet bli otydligare och det kriminaliserade området svårt att överblicka. De otillbörliga medel, varmed handelsåtgärderna genom- förs, är just sådana som syftar till att ta kontroll över offret och sålunda beskära offrets reella valmöjligheter. I den mån åtgärderna inte består i en överföring till annan av en redan befintlig kontroll över offret eller ett mottagande från annan av kontrollen över offret (se mer härom nedan) bör det därför vara fråga om sådana åtgärder som – direkt eller i ett senare led i människohandelskedjan – leder till att kontroll över offret uppnås. Det bör i lagtexten komma till uttryck genom ett krav på att åtgärderna innebär att kontroll över offret uppnås. Regeringen ansåg att kravet på kontroll inte borde ställas alltför högt utan att det borde vara tillräckligt att kontrollen var av faktisk art, även om den också kunde ha sin bakgrund i en kontroll av rättslig art.64 Regeringen uttalade vidare att den kontroll eller, med andra ord, det maktförhållande som här avsågs, också borde kunna vara av ett mer begränsat slag.65 Det borde dock enligt regeringen krävas att offret skulle stå under ett tryck som var av allvarlig be- tydelse för henne eller honom och det alltså borde röra sig om sådana situationer av påtagligt underläge som typiskt sett krävs för ett förverkligande av brottsplanen.66 Lagrådet hade synpunkter på rekvisitet tar kontroll. Lag- rådet pekade på att detta rekvisit var oprecist och kunde ge upphov till tillämpningsproblem.