sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Ledman A-L (2012) Att representera och representeras: Samiska kvinnor i svensk och samisk press 1966–2006. Journalistik, rättvisa och rättigheter Lucassen L (1998) A Blind Spot. Migratory and travelling groups in Western European historiography. Lucassen L et al. (red.) A Socio-Historical Approach. 135–152. McGarry A (2014) as a political identity: Exploring representations of in Europe. Ethnicities 14(6): 756–774. (2008) Dissemination and dialogue in the public sphere: A case for public service media online. Media, 30(3): 319–36. Mouffe C (2013) Agonistics: Thinking the World Politically. Nash K (red.) (2014) Transnationalizing the Public Sphere. (2015) Kommentarsfunktionen stängs – vi öppnar för en ny dialog. Tillgänglig: http:// blogg.mittmedia.se/nordstrom/2015/12/28/1240/ (besökt ). (2013) Foreword. I: , IM Responsibility for . : , ix–xxv. (red.) (2013) Producing the Internet. (2014) Dilemmas of Inclusion. The all-affected principle, the all-subjected principle, and transnational public spheres. I: Nash K (red.) Transnationalizing the Public Sphere. 112–128. Padovani C och Calabrese A (red.) (2014) Communication Rights and Social . Basingstoke: Palgrave. och A (2015) Romregister och brott på topp: Rapportering om romer i och 1995–2014. I: Truedson L (red.) Mediebilden av romer. 10–31. Pollock JC (red.) (2015) Journalism and Human Rights: How Demographics Drive Media Coverage. Pöyhtäri R (2014) Limits of hate speech and freedom of speech on moderated news websites in , , the and the UK. Annales 24(3): 513–524. Journalistik, rättvisa och rättigheter och (red.) (2015) Media Ethics and in the of Globalization. Riegert K, Roosvall A och Widholm A (2015) The political in cultural journalism: Fragmented interpretive communities in the digital age. Journalism Practice 9(6): 773–790. Roosvall A (kommande 2016) Journalism, climate change, and solidarity: Exploring attitudes in editorials in the context of the IPCC reports. I: Kunelius R och (red.) Media and Global Climate Politics. Basingstoke: Palgrave. Roosvall A (2014a) Foreign news: A flagship of the nation in an age of globalization Pultar G (red.) Imagined Identities: Identity Formation in the of Globalization. : , 68–91. Roosvall A (2014b) Beyond dialogue. Exploring solidarity as a mode of communication through a debate on readers’ comments to online news. Northern Lights 1(2014): 49–67. Roosvall A (2005) Utrikesjournalistikens antropologi. Nationalitet, etnicitet och kön i svenska tidningar. Roosvall A och (kommande 2016) Natural ecology meets media ecology: Indigenous climate change activists’ views on nature and media. I: (red.) Communicating Environment: React To Ecological Dangers. : Open Book Publishers. Roosvall A och (2015) Media and the geographies of climate : Indigenous peoples, nature and the geopolitics of climate change. TripleC 1 (2015): 39–54. Roosvall A och (2013) Framing climate change and indigenous peoples: Intermediaries of urgency, spirituality and de-nationalization. Gazette 75(4): 392–409. Sackemark A och (2015) Yttrandefrihet och näthat. Nordicom Information 37(3–4): 99–102. SOU 2015:94 Medieborgarna & medierna. En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar. Journalistik, rättvisa och rättigheter Strömbäck J (2005) In search of a standard: Four models of democracy and their normative implications for journalism. Journalism Studies 6(3): 331–45. 1994:1219 (1994) . Tillgänglig: /sv/Dokument-Lagar/Lagar/ Svenskforfattningssamling/Lag-19941219-om-den-europei_sfs- 1994-1219/ (besökt ). konvention om skydd för och främjande av mångfalden av kulturella yttringar /wp-content/ uploads/2013/09/M%C3%A5ngfaldskonventionen.pdf (besökt ). (1998) . Viscovi D och (2013) Dirty work. Why journalists shun reader comments. (red.) Producing the Internet. : Nordicom, 85–101. Wadbring I (2015) Trollen i nätskogen. Nordicom Information 37(3–4): 65–68. Wadbring I och Mølster R (2015) Introduktion: hets och hat online. Nordicom Information 37(3–4): 5–6. (2005) Philosphical foundations for global journalism ethics. 20(1): 3–21. (2013) Responsibility for . har varit ett invandrarland och har en lång historia av politisk debatt om mediers roll och ansvar i ett samhälle präglat av etnisk, kulturell, religiös och språklig mångfald. Den kritik som har riktats mot nyhetsmedier har främst handlat om att de brister i att skildra mångfalden i samhället, cementerar invanda föreställningar, utestänger delar av befolkningen och att de på så vis bidrar till att påverka människors attityder i negativ riktning. Flera studier har visat att nyhetsinnehållet om migranter och personer med utländsk bakgrund ofta är missvisande, okunnigt, stereotypt och fördomsfullt. Vår självbild formas delvis av andras bilder av oss. Minoritetsgrupper har uttryckt missnöje med vad de uppfattar vara ensidig, irrelevant, negativ och diskriminerande rapportering. För den demokratiska processen är denna under- och missrepresenta- tion ett betydande problem. Debatten har kopplats till krav på att redaktioner och journalister måste ta ett större ansvar för den sam- lade mediebilden. Missnöjet har även handlat om att redaktioner är etniskt, socioekonomiskt och kulturellt homogena reservat. En reaktion mot de etablerade mediernas skildringar har bland annat resulterat i framväxten av alternativa medier som Orten i fokus, Megafonen, Rummet och Svart kvinna, vilka erbjuder medieutrymme till samhällsmedborgare som anser sig uteslutna och ignorerade av traditionella nyhetsmedier. I direktiven till anges att: ”Allmänhetens behov av allsidig information och individens möjlighet att vara demokratiskt delaktig oberoende av bostadsort ska stå i fokus” (dir. 2015:26). delbetänkande betonar även vik- ten av att förstå vilka konsekvenser en ökad andel utrikes födda i får för medielandskapet (SOU 2015:94). Det här kapitlet tar sin utgångspunkt i att betydande delar av befolkning med utländsk bakgrund är frånvarande i och tar inte del av de traditionella nyhetsmedierna samt den utmaning det innebär för en framtida mediepolitik. Strukturomvandlingen inom mediebranschen sätter mångfald inom journalistiken i en utsatt position. har dagstid- ningarnas upplagor, annonsintäkter, läsare och antalet redaktionella tjänster minskat. Samtliga av dessa aspekter fördjupas i andra kapitel i denna bok (se Wadbring, och respektive Wadbring för tidningsläsning, se för annonsintäkter och affär, samt se och för förändringar i journalistkåren). Också de licensfinansierade public service-bolagen1 känner av den hårdnande konkurrensen om publiken (se Nords kapitel). Av de traditionella medierna är det radio och dagstidningar som haft svårast att fånga den unga publiken (Vries, 2014:11). Tv-företagen har lyckats behålla sin publik bättre men också tv-tittandet minskade (MMS, 2015). Inom mediehusen råder det en spänning mellan traditionella publi- ceringsideal och nya affärsmodeller (se också och kapitel), mellan inkluderande principer och marknadsanpassning, mål uttryckta i riktlinjer och hur de omsätts i praktiken. Mångfald i innehåll och bland redaktionella medarbetare riskerar att bli ett värde som inte kan hävda sig i jakten på intäkter och publik. Nya affärs- och publiceringsstrategier riskerar att ge endast den omfattning och de former av mångfald som antas kunna ge ekonomisk avkastning och som kan skydda medieföretagens konkurrenskraft. Ett stort antal satsningar för att öka mångfalden i medieföretagens utbud och sammansättning av medarbetare har inte på något nämn- värt sätt förändrat dessa förhållanden under de senaste 10–15 åren. Journalistikforskaren (2005) visar i sin avhandling medievärldar att det råder stor skillnad i mediekonsumtion och förtroende för medierna mellan olika sociala grupper i samhäl- let. Undersökningen omfattar de sju största nyhetsförmedlarna i . Den tydligaste skillnaden går mellan regelbundna använ- dare och de som endast sporadiskt tar del av medieinnehållet. Lägst förtroende för alla medier har gruppen som invandrat från utomnord- iska länder (2005:256). konstaterar också att utrikes födda eller utländska medborgare utgjorde av befolkningen i vid tiden för undersökningen, men de förekom endast i av nyheterna. Förorterna beskrivs mycket sällan, och när det görs är det mest brott och olika typer av sociala problem som uppmärksammas (2005:192–193). 1 har valt beteckningen offentligt finansierade medier för att ange (), () och Utbildningsradion (UR) (SOU 2015:94). Jag an- vänder i kapitlet dock begreppet public service, vilket är väl etablerat inom medieforskningen och den beteckning som SR, SVT och UR själva brukar. Socioekonomiskt utsatta bostadsområden, som ofta sammanfal- ler med de som har en hög andel invånare med utländsk bakgrund, är inte prioriterade av de ledande nyhetsmedierna. Det är inte där kärn- publiken finns och områdena genererar varken annonsintäkter eller publikandelar. Konkurrensen på mediemarknaden gör det viktigare att vända sig till köpstarka målgrupper. En konsekvens kan bli att stora grupper i befolkningen inte känner igen sig i medieutbudet (Elsrud och Lalander, 2007; Haavisto, 2011; se också Roosvalls kapitel). Invånare som bor i områden i ”medieskugga” riskerar att uppfatta nyhetsmedier med störst räckvidd som irrelevanta på grund av deras underrepresentation och skeva bevakning. Av dessa skäl behöver mångfaldsfrågorna i nyhetsmedierna få ett institutionellt skydd. Kapitlet inleds med en översikt som belyser det internationella och nordiska forskningsfältet. Därefter ges en redogörelse av utveck- lingen i . Kapitlet avslutas med en reflektion över betydelsen av att en framtida statlig mediepolitik utformas med hänsyn till att är ett mångetniskt, mångreligiöst och flerspråkigt land. Slutligen presenteras några förslag till åtgärder avsedda att främja mångfald, tillgänglighet och likabehandling i nyhetsmedier. Mediesociologen använde begreppet symbolisk utplåning för att beskriva hur mediers representationer av kvinnor karaktäriserades av fördömanden, trivialisering eller frånvaro (Tuchman, 1981). Begreppet är också relevant för att beskriva nyhets mediers underrepresentation, förbigående och nedvärderande av etniska minoriteter och personer med utländsk bakgrund. Forskning om journalistik, migration och etniska minoriteter visar en tydlig övervikt av 1) analyser av representationer och gestalt- ningar i traditionella mediers innehåll (Cottle, 2000; Horsti, 2008b). Även om dessa dominerar fältet finns även perspektiv som omfattar 2) redaktionella villkor (, 1999; , 2011), 3) studier av medie- policy och regler (Horsti, och , 2014; McGonagle, 2011) 4) publikstudier och medieanvändning (, 1995; Haavisto, 2011; , 2000; och , 2011) samt 5) minoritetsmedier (Camauër, 2005; Deuze, 2006). Jag kommer i det följande att redogöra för forskning om de tre först nämnda perspektiven i tre separata avsnitt. Det fjärde perspek- tivet berörs kortfattat under redaktionella villkor. Avslutningsvis, i avsnittet medieansvar och mediepolitik, redovisar jag hur några tidigare svenska statliga utredningarna har sett på mediers ansvar vad avser etnisk och kulturell mångfald och vilka mediepolitiska behov de aktualiserar. I detta avsnitt tar jag även upp forskning om minoritetsmedier. Undersökningar gjorda visade att medier gav en missvisande, fördomsfull, konfliktinriktad och ensidig bild av etniska minoriteter (Report of the National Advisory Commission on Civil Disorders, 1968; , och , 1974). Åtskilliga studier har uppvisat en påfallande varaktighet och likhet i sina resultat. Gemensamt pekar även senare forskning på att medierapporteringen av etniska minoriteter och personer med utländsk bakgrund är negativ, stereotyp och ibland rasistisk. Minoritetsgrupper skildras som problem eller hot och förbinds ofta med kriminalitet eller våld. De kommer även till tals mindre ofta och mindre utförligt än majoritetsgrupper (Cottle, 2000; d’Haenens och Mattelart, 2011; van Dijk, 1993). Även nordisk forskning visar på samma tendens och kontinuitet (, 2004; och , 2011; Horsti, 2008c). Studieravrepresentationeravmigranter,minoriteterochdiaspora grupper har framför allt inriktat sig mot traditionella nyhetsmedier som storstadspress, tv och radio. (2014) doktors avhandling är dock ett undantag. I den analyserar och jämför hon hur finska och nederländska tidskrifter skildrar immigration och etnisk mångfald –2006. I de finska magasinen domi- nerade assimilationstanken – för att bli accepterad ska en invand- rare arbeta, kunna språket och dela kulturvanor med finländarna. Immigranter fick mestadels endast uttala sig i personliga frågor. De nederländska magasinen visade visserligen att bredare spektrum av områden som immigranter fick uttala sig om. Å andra sidan fram- ställdes etniska minoriteter som anonyma grupper, vars rätt att ingå i den nederländska nationen ifrågasattes. Speciellt den muslimska minoriteten representerades som potentiellt farlig. Merparten av forskningen som inriktar sig på medieinnehåll har ett nationellt fokus. Ett exempel på en komparativ ansats är analyser av svensk och finländsk nyhetsbevakning av den ”illegala” afrikanska invandringen till utifrån ett europeiskt perspektiv (Horsti, 2008a). Hon visade att rapporteringen främst knöts till nationella intressen och att den konstruerade en motsättning mellan och . Medierepresentationer av islam och muslimer har ägnats betydande uppmärksamhet inom forskningsfältet. Publiceringen av Muhammedkarikatyrerna i den danska tidningen är ett exempel på en transnationell mediehändelse där medierna blev nyckelaktörer i skeendet och nationella nyhetsramar utmanades. var yttrandefrihet det dominerande nyhetsperspektivet i västliga medier, vilket också utestängde andra tolkningsramar (, Kunelius och , 2008:18). har undersökt hur finlandssvensk dagspress rapporterade om karikatyrerna. Hon fann att islam skildrades som en problematisk religion kopplad till våld och terrorism. Rapporteringen karaktäriserades också av att en överlägsen ”västvärld” polariserades mot ”den islamska världen” vilken beskrevs som underutvecklad (Creutz-Kämppi, 2008). har i ett par studier analyserat dansk medie debatt om muslimska kvinnor i . Den ena rör diskussionen om bruket av slöja . fann att medierna ställde muslimska kvinnor mot kvinnor i det danska majoritetssam- hället. De beslöjade knöts till förtryck medan icke-beslöjade kopp- lades till frigjordhet. En ”dansk kultur” sattes i motsatsförhållande till ”islamsk kultur” (, 2013a). Den andra debatten rörde giftasmönster bland muslimska kvinnor i . Rapporteringen dominerades av kritik och fördömande av kvinnorna på grund av att de hade valt att inte gifta sig med etniskt danska män. De anklagades därför att ha hindrat integrationsprocessen. sammanfattar att danska muslimska kvinnor därmed uteslöts från en nationell gemenskap (, 2013b). Studiernas resultat är snarlika tidigare undersökningar som även de har visat att medieskildringar av islam och muslimer förknippas med hot, fundamentalism, terrorism och våld (Ghersetti och , 2002; , 1998). genomfördes en undersökning av representationer av muslimer i svenska nyhetsmedier. Också den visade att merparten av de undersökta artiklarna kopplade samman islam och muslimer med våld, problem och spänningar i samhället (, 2015). Enligt medieforskaren är journalistiken i väst formad efter ett ”vitt” perspektiv som även sätter ramar för journalister med minoritetsbakgrund. Det som betraktas som rätt eller objektivt bestäms utifrån en ”vit” social och kulturell erfarenhetsbakgrund, hävdar han. För att öka mångfalden av röster i medieinnehåll måste därför nyhetsvärdering och redaktionskulturer förändras (, 1999:182). Hans slutsats äger fortfarande giltighet. Som tidigare nämnts har publikstudier visat på migrantgruppers missnöje med etablerade mediers rapportering av såväl de tidigare hemländerna, som stereotypa, negativa och förenklade skildringar av personer med utländsk bakgrund (Haavisto, 2011; , 2000). Kritiken har ibland lett till att de ibland helt avstår från att följa utbudet i traditionella medier (Haavisto, 2011). Även journalister med utländsk bakgrund vid svenska nyhets medieruttryckteliknandeinvändningarmotinnehållocharbetsrutiner (, 2011a). Bland svårigheterna som nämndes var att förändra yrkesrutiner och mönster i rapporteringen. Kritik riktades även mot vad som uppfattades vara brist på handling vid företagen, långsam för- ändringstakt och ojämlika karriärmöjligheter. Redaktionskulturerna upplevdes som hegemoniska – ville man avancera måste man anpassa sig. Journalisterna uttryckte också besvikelse över att företagens principer för mångfald inte efterlevdes. Detta glapp mellan vad som uttrycks i mediepolicy och riktlinjer och vad som görs i praktiken är en aspekt som återkommer i avsnittet Mångfald med förhinder inom svensk journalistik. Kunskapsläget är bristfälligt vad gäller medieanvändning bland utrikes födda, i synnerhet när det gäller nyhetsanvändning. har i en inflytelserik studie visat på hur familjer ur Punjabi- diasporananvändeolikatyperavtv-programisinaidentitetskonstruk- tioner (1995). Hennes forskning har inspirerat flera andra studier som exempelvis och undersökning om hur migranter i använde tv för att lära sig om (2011). Ytterligare forskning behövs dock vad mobila och digitala medier betyder för nyhetsanvändningen i denna grupp (se även SOU 2015:94 s. 128). Åtskilliga internationella konventioner, regler och rekommendatio- ner har formulerats om mediers ansvar i mångkulturella samhällen. så kallade Mångfaldskonvention uppmanar till åtgärder som ger medborgare förutsättningar att ”skapa, framställa, sprida och distribuera sina egna kulturyttringar och ha tillgång till dem” (2010:28,seocksåCarlssonsrespektiveFranckeset.al.kapitel) .Särskilt behoven hos minoriteter ska beaktas. Även Europeiska unionen och har i sina regelverk betonat mediers betydelse för att främja kulturell mångfald. Särskild tonvikt läggs vid de licensfinansie- rade public service-mediernas ansvar (McGonagle, 2011). På nationell svensk nivå har medieföretag, framför allt inom public service, formu- lerat egna principer och riktlinjer för mångfald. Policystudier visar att europeiska och public service-mediers riktlinjer alltmer har inriktats mot att mångfald ska genomsyra allt innehåll. De har därmed övergett tidigare riktlinjer med mångkulturell profil vilka bland annat innefattade nischade program till minoritetsgrupper . har marknadssituationen för dagstidningar hårdnat med vikande upplagor och annonsintäkter, vilket har fått konsekvenser i form av budgetbesparingar och minskade redak- tioner. Kritiker hävdar att utvecklingen också har gjort intrång på journalistikens samhällsansvar. Medieforskaren varnar för en utveckling där mångfald i medieföretagen reduceras till ett ornament. Marknadshänsyn riskerar att inte ge tillräckligt utrymme för alternativa röster och därmed inte svara mot de demokratiska behoven i mångkulturella samhällen (Awad, 2008). Undersökningaravdesvenskaochfinskapublicservice-företagens mångfaldsarbete visar att de balanserar mellan ambitionen att öka mångfalden och att säkra marknadsandelar samt mellan demokratiska åtaganden och immigrationskritiska åsikter (Horsti, 2014; , 2014; Horsti och , 2011). Policydokumenten vid och som rör mångfald är ambitiösa och har de dock inte på något avgörande vis förändrat underrepresentationen av personer med utländsk bakgrund i nyhets innehåll eller i sammansättningen av redaktionella medarbetare. har flera svenska statliga utredningar uppmärksammat relationen journalistik och migration/integration. Mot bakgrund av det som beskrevs som ökade tendenser till fördomar och motsätt- ningar på etnisk grund tillsattes diskrimineringsutredningen . Den resulterade bland annat i rapporten i tystnadsspiralen. Journalisten som verklighetens dramaturg (1985). I den behandlades mediernas roll och ansvar för människors uppfattningar om invand- ring och invandrade. fann bland annat att medierna ofta presenterade invandrade personer i konfliktartade situationer och negativa sammanhang (, 1985:161). På uppdrag av dåvarande Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF)2 kartlade minoritetsmedier och mediepolitiken för dessa (Camauër, 2005). Studien avsåg medier som riktas till och/eller är speciellt avsedda för etniska minoriteter, såväl de fem nationella minoritetsgrupperna som invandrade minoriteter. I kartläggningen betraktar ett samspel mellan majoritets- och minoritetsmedier som en förutsättning för att mångkulturella sam- hällen ska kunna skapa en mångetnisk offentlighet. Förutsättningen för att åstadkomma en sådan kontaktyta är att staten tar ansvar för den etniska mångfalden inom medieområdet (Camauër, 2005:37–38). Delegationen för mänskliga rättigheter i gav jour- nalistikforskaren i uppdrag att granska och analysera hur frågor om mänskliga rättigheter behandlats i svensk dagspress, radio och tv –2006. I rapporten och mänskliga rättigheter i (SOU 2007:102) kom hon bland annat fram till att invånare med utländsk bakgrund är kraftigt under- representerade bland dem som syns i nyhetsmedierna. Hon fann även en fortsatt stigmatisering av bostadsområden med många invånare med utländsk bakgrund. Utredningen om Makt, integration och strukturell diskriminering (SOU 2006:79), ledd av , lämnade sitt slutbetänkande 2 Myndigheten efterträddes av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB). Den publicerade 13 rapporter varav en avsåg medier och strukturell diskriminering, Mediernas vi och dom (SOU 2006:21). Utredningen ansåg att medierna måste ta ett större ansvar för konsekvenserna av den ofta negativa och problemorienterade rapporteringen. Främlingsfienden inom oss (SOU 2012:74) avsåg åtgärder mot främlingsfientlighet och intolerans i samhället men behandlade även den betydelse medier har när det gäller skildringar av invandrade och personer med utländsk bakgrund. Utredaren tog upp mediers ansvar att inte sprida stereotypa, diskriminerande och främlingsfientliga budskap. Han föreslog bland annat inrättandet av en så kallad quick response-funktion, det vill säga en verksamhet som snabbt och kontinuerligt granskar, följer upp och reagerar på medierapporteringen. Forskningsöversikten och de nämnda utredningarna belyser på skilda vis mediers nyckelroll i det offentliga samtalet och dess ansvar att inkludera människor med skilda kulturella och etniska bakgrun- der. Redovisningen visar också på kopplingar mellan medieinnehåll, redaktionella villkor, minoritetsgruppers bristande förtroende för och användning av traditionella nyhetsmedier. Sammantaget visar de också på behovet att mediepolitiska åtgärder som främjar en journa- listik som är tillgänglig och som uppfattas som relevant. Mångfald med förhinder inom svensk journalistik Journalistkåren i kännetecknas av homogenitet och domi- neras av personer med liknande socioekonomisk bakgrund. var av befolkningen i utrikes födda. av landets journalister var födda i ett annat land än . Den andelen har i stort sett varit densamma . Av de cirka 1 500 utrikes födda journalisterna i kom ungefär en tredjedel från europeiska länder utom och knappt en tredjedel från andra nordiska länder förutom . Lite mer än en tredjedel, 600 personer, kom från länder utanför . Det motsvarar en andel på av journalistkåren (Arbetsmarknad, 2015, egen bearbetning av databasen). De svenska public service-bolagen visar en något högre andel utrikes födda bland sina medarbetare men också dessa är mycket En surveyundersökning som genomfördes bland alla anställda i , och Utbildningsradion visade att var födda i ett annat land än och var födda i ett land utanför (vid , SVT och UR. Rapport av förprojektering, 2009). I en enkät bland mångfaldsansvariga vid 103 svenska medieföretag uppgav hälften att andelen anställda med utländsk bakgrund var eller mindre. En fjärdedel uppskattade andelen till mellan . (, 2011b).