sou · H4B379 · 2016-11-09 00:00:00 — Det anses inte finnas stöd i lag eller förarbeten för att en anmälan om ändrad verksamhet ska leda till en ny granskning av ett handels- bolags företagsnamn med utgångspunkt i den nya verksamheten (RÅ 1997 ref. 29). I handläggningspraxis tillämpas sam- ma ordning även för andra associationsformer än handelsbolag, t.ex. aktiebolag och ekonomiska föreningar. Någon granskning görs inte vid en ansökan om ändrad verksamhet. Näringsidkarens verksamhet kan alltså ändras utan att det sker någon prövning av om det registrerade företagsnamnet kommer att bli förväxlingsbart med någon annans rättighet. Ett företagsnamn riskerar därmed att vara registrerat för en verksamhet trots att det egentligen finns hinder mot registreringen. Att registreringsmyndig- heten inte gör någon prövning kan utgöra nackdelar för en inne- havare av ett äldre kännetecken, vars rättighet skulle ha utgjort ett registreringshinder. Det innebär också att det är oklart i vilken ut- sträckning den ensamrätt som registreringen medför kan göras gäll- ande fullt ut. Enligt utredningens bedömning utgör detta en brist i lagstift- ningen som bör åtgärdas. Det bör ske en granskning av registrerings- hindren även vid en ändring av en näringsidkares verksamhet. En sådan ordning torde inte påverka handläggningstiderna vid registre- ringsmyndigheterna mer än marginellt. Utredningen föreslår därför att en bestämmelse om förnyad granskning förs in i lagen om företagsnamn. Eftersom det är lagen om företagsnamn som innehåller de materiella reglerna om hinder En ny lag om företagsnamn mot registrering av företagsnamn, är det inte nödvändigt att göra motsvarande ändringar också i de associationsrättsliga lagarna. Fråga är vilken domstol som bör överpröva registreringsmyn- dighetens beslut om att vägra registrering av en ändrad verksamhet. Ärendena har ett så nära samband med beslut om registrering av företagsnamn att det framstår som ändamålsenligt att besluten över- klagas till Patent- och . De överväganden som måste göras t.ex. i fråga om förväxlingsrisk är likartade dem som måste göras i ett ärende om registrering av ett företagsnamn. Mot det talar i och för sig att en registrering av en ändrad verk- samhet kan ske i samband med andra associationsrättsliga registre- ringsåtgärder. Exempelvis kan det vara fråga om att ett aktiebolags bolagsordning ändras såvitt gäller både verksamheten och den ort där bolagets styrelse har sitt säte. En sådan ändring av bolagsord- ningen kan endast bifallas eller avslås i sin helhet. Patent- och mark- nadsdomstolen är en särskild domstol för bl.a. immaterialrättsliga mål. Utgångspunkten bör vara att domstolen så långt det är möjligt inte bör pröva associationsrättsliga frågor. Men det är ofrånkomligt att en särskild domstol i vissa situationer får pröva även andra typer av frågor. I den praktiska tillämpningen bedöms antalet ärenden där registreringsmyndigheterna vägrar registrering av en ändrad verk- samhet dessutom vara mycket få till antalet. Endast i rena undan- tagsfall lär det bli så att Patent- och kan komma att överpröva associationsrättsliga registreringsåtgärder. Mot denna bakgrund – och med hänsyn till det nära immaterial- rättsliga sambandet – anser utredningen att övervägande skäl talar för att beslut om registrering av ändrad verksamhet på grund av en prövning enligt lagen om företagsnamn ska överklagas till Patent- och . Beslut som endast avser associationsrätts- liga registreringsåtgärder och inte aktualiserar en prövning enligt lagen om företagsnamn, bör dock fortfarande överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 13.4Följdändringar i andra författningar Den nya lagen om företagsnamn medför ett behov av följdändring- ar i andra författningar som hänvisar till firma och firmalagen. Det handlar inte om ändringar i sak utan om ändringar som blir en följd En ny lag om företagsnamn av den nya författningens namn och paragrafnumrering samt den nya terminologin. Hänvisningar till firmalagen och till de firmarättsliga begreppen finns i ett stort antal lagar, främst den lagstiftning som rör olika for- mer för näringsutövning, t.ex. aktiebolagslagen, lagen om ekono- miska föreningar, lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag och lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Därutöver finns naturligtvis hänvisningar i många förordningar. När en ny författning medför många följdändringar händer det att man i den nya lagen tar in en övergångsbestämmelse som inne- bär att om det i en lag eller någon annan författning hänvisas till en föreskrift som har ersatts med en bestämmelse i den nya lagen, så tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Det relativt stora antalet hänvisningar till firmalagen som helhet skulle kunna tala för en sådan lösning. Men eftersom det inte bara är författningens namn och paragrafnumrering som ändras utan också den firmarättsliga termi- nologin, är en sådan generell övergångsbestämmelse inte lämplig i detta fall. I stället bör ändringar göras direkt i de berörda författ- ningarna, trots att det handlar om många författningar. I betänkandet lämnas författningsförslag på de följdändringar som bedöms motiverade i andra lagar. Det finns ytterligare ett par lagar där begreppet firma används. Utredningen har i dessa fall gjort bedömningen att några följdänd- ringar inte är nödvändiga. Det rör sig om lagstiftning som i prak- tiken inte används eller där det av andra skäl är omotiverat att göra ändringar, t.ex. lagen (1932:540) om erkännande och verk- ställighet av dom som meddelats i . Inte heller i lagar som ska in- föra en ny lag, t.ex. lagen (1987:668) om införande av lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, bör några följdändringar göras. Lagar- na innehåller bara övergångsbestämmelser. Utredningen avstår från att lämna förslag på förordningsändring- ar, eftersom detta skulle onödigt tynga betänkandet. I ett antal lagar förekommer en hänvisning till firma i samband med angivande av uppgifter om t.ex. en sökandes namn. Som exem- pel kan nämnas 2 kap. 1 § varumärkeslagen och 10 kap. 2 § stiftelse- lagen. Bestämmelsen i varumärkeslagen anger att en varumärkes- ansökan ska innehålla uppgifter om sökandens namn eller firma och adress, och bestämmelsen i stiftelselagen anger att en anmälan om registrering av en stiftelse ska innehålla förvaltarens namn eller firma. En ny lag om företagsnamn I fråga om fall av detta slag skulle man kunna överväga att ersätta ”namn eller firma” med ”namn”, som då alltså skulle avse både per- sonnamn och företagsnamn. Eftersom ”namn” i många andra för- fattningar används synonymt med ”personnamn”, skulle det emeller- tid kunna leda till tolkningsproblem. Utredningen föreslår därför att man i sådana fall endast ersätter ”firma” med ”företagsnamn”, vilket innebär att det i lagtexten kommer stå ”namn eller företags- namn”. När det gäller ”firmateckning” är detta en vedertagen associations- rättslig term för befogenheten att vidta rättshandlingar för en juri- disk person, såsom att med bindande verkan underteckna ett avtal. Utredningen anser att ”firmateckning” och ”firmatecknare” bör kunna behållas, fastän begreppet firma annars ersätts med företagsnamn. 14En ny lag om skydd för beteckningar på Förslag: En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruks- produkter m.m. ska införas. I den lagen ska samlas bestämmelser om sanktioner vid intrång i rätten till vissa särskilda beteckning- ar som är skyddade inom EU. EU-rättsligt skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. Inom EU finns det ett antal förordningar som ger skydd för ur- sprungsbeteckningar, geografiska beteckningar, traditionella uttryck för vin och garanterade traditionella specialiteter. Beteckningarna visar det geografiska ursprunget för produkterna eller är på något annat sätt starkt kopplade just till vissa produkter. Skyddet uppstår genom registrering hos Europeiska kommissionen. Huvudregeln är att en beteckning får registreras endast på ansökan av en grupp pro- ducenter. Registrerade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckning- ar har ett starkt skydd. Skyddet gäller mot varje direkt eller indirekt kommersiell användning av beteckningen för produkter som inte omfattas av registreringen, om dessa produkter är jämförbara med de produkter som har registrerats eller om användningen av den re- gistrerade beteckningen innebär att dess anseende utnyttjas. För registrerade traditionella uttryck för vin gäller skyddet mot varje obehörig användning, imitation eller anspelning, även när produk- ternas riktiga ursprung anges eller om den registrerade beteckningen används i översättning eller åtföljs av uttryck som ”liknande”, ”typ”, ”stil”, ”imitation” eller ”smak”. En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. som är registrerade är skyddade mot varje form av missbruk, imi- tation eller anspelning och mot varje annat förfarande som kan vilseleda konsumenterna. Registrering på EU-nivå av en ursprungsbeteckning eller geo- grafisk beteckning kan göras för vin, sprit, aromatiserade viner, jord- bruksprodukter eller livsmedel. Inom EU pågår en diskussion om att utvidga skyddet till att omfatta även andra sorters varor, t.ex. hantverksprodukter. Kommissionen har tagit fram en grönbok om en möjlig utvidgning av skyddet för geografiska beteckningar, KOM (2014) 469. Något förslag till lagstiftning finns ännu inte. Ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar, traditionella uttryck för vin och garanterade traditionella specialiteter kan också vara skyddade i EU enligt en internationell överenskommelse som EU ensamt eller tillsammans med medlemsstaterna är part till (blan- dade avtal). EU har slutit flera avtal som innehåller bestämmelser om skydd för framför allt ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar. Förutom att säkerställa skydd för EU:s ursprungs- beteckningar och geografiska beteckningar i det andra landet ålägger dessa avtal i gengäld EU att ge skydd för vissa av det andra landets beteckningar. Skyddsnivån för beteckningarna definieras närmare i varje avtal. Vilka specifika beteckningar samt vilka produkter som skyddet gäller för brukar framgå av bilagor till avtalen. Det krävs ingen ytterligare registrering av beteckningarna, utan skyddet gäller direkt på grund av avtalen. De avtal som EU ingår binder unionen och medlemsstaterna och gäller som unionsrätt. Bestämmelserna i sådana avtal utgör således en integrerad del av unionens rättsordning (jfr artikel 216.2 i För- draget om Europeiska unionens funktionssätt). Sanktioner vid intrång i rätten till en skyddad beteckning Vid genomförandet av det civilrättsliga sanktionsdirektivet konsta- terades att beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel m.m. som skyddas enligt EU-förordningar är sådana immateriella rättig- heter som måste anses vara omfattade av det direktivet. Eftersom det i svensk rätt inte fanns några sanktions- bestämmelser som var tillämpliga vid intrång i den typen av rättig- heter, var det nödvändigt att införa detta. En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. valdes var att man införde en bestämmelse i varumärkeslagen som föreskriver att lagens civilrättsliga bestämmelser om vitesförbud, in- trångsundersökning, skadestånd och åtgärder med intrångsgörande varor m.m. är tillämpliga även vid intrång i en rätt till en beteckning som följer av de aktuella EU-förordningarna. Regleringen finns i 10 kap. 7 § varumärkeslagen. (Se prop. 2008/09:67 s. Vissa av de avtal som har ingåtts mellan EU och dess medlemsstater å ena sidan och tredje land å andra sidan, och som ger skydd för beteckningar av det diskuterade slaget, innehåller också artiklar om civilrättsliga sanktioner vid intrång i rättigheterna. Detta gäller för frihandelsavtalet med , handelsavtalet med och , associeringsavtalet med , associeringsavtalet med , associeringsavtalet med och associeringsavtalet med . Ytterligare avtal förhandlas . Avtalen med Republiken , och har trätt i kraft fullt ut. Övriga avtal tillämpas än så länge endast pro- visoriskt i avvaktan på samtliga avtalsparters ratifikation och slut- förandet av de övriga förfaranden som är nödvändiga. Provisorisk tillämpning av avtal som ingås av EU och dess medlemsstater gäller som utgångspunkt för de delar av avtalen som inte kräver godkän- nande även av de enskilda medlemsstaterna, dvs. de delar som faller under EU:s exklusiva befogenhet. I samtliga nu aktuella avtal om- fattar den provisoriska tillämpningen handelsavsnitten, där bestäm- melserna om skydd för ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar ingår liksom sanktionsbestämmelserna (som en del av de immaterialrättsliga avsnitten). med tillämpas provisoriskt . Alla medlemsstater utom har rati- ficerat avtalet. I en rådgivande folkomröstning i röstade en majoritet nej till att ratificera avtalet. Det är oklart vad som händer med avtalet om inte ratificerar. Tills vidare torde det rent rättsligt sett vara så att den provisoriska tillämpningen gäller. Saken är dock inte given; tillämp- ningen ska vara ”provisorisk”. Frågan har naturligtvis även en politisk dimension som ska beaktas. Det finns därför anledning att följa utvecklingen framöver. Enligt avtalen ska EU och dess medlemsstater tillhandahålla de civilrättsliga åtgärder, förfaranden och sanktioner som är nödvändiga En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. för att säkerställa skyddet för de beteckningar som omfattas av av- talen. Artiklarna om de sanktioner som ska tillhandahållas är utforma- de på i stort sett samma sätt i avtalen. I bilaga 3 till detta betänkande finns – som ett exempel – de aktuella artiklarna i frihandelsavtalet med . I övrigt hänvisas till prop. 2013/14:166 (och ), prop. 2013/14:167 (), prop. 2013/14:249 (), prop. 2013/14:250 () och prop. 2013/14:251 (). Avtalen finns också publicerade i Euro- peiska unionens officiella tidning (EUT). Som sagt utgör avtalen en integrerad del av unionens rättsordning. När det gäller vilka beteckningar som skyddas enligt avtalen och reg- lerna kring skyddets omfattning ska avtalen tillämpas direkt. Inne- havare till sådana skyddade beteckningar har alltså formellt sett en ensamrätt som gäller här i på grund av avtalen. Sanktionsbestämmelserna i avtalen kan däremot inte anses ha en sådan klar och ovillkorlig utformning att de kan få direkt effekt. Bestämmelserna är riktade till avtalsparterna, dvs. EU och dess med- lemsstater, och utformningen påminner delvis om den form som är bruklig för EU-direktiv: det är resultatet som är bindande medan formen och tillvägagångssättet för att uppnå detta resultat lämnas öppet. Vidare är några av sanktionsbestämmelserna fakultativa, medan andra förutsätter lämplighetsavvägningar utifrån nationell rätt. Utredningens bedömning – att sanktionsbestämmelserna inte har direkt effekt – är i linje med artikel 6 i rådets beslut (EU) 2015/2169 av om ingående av frihandelsavtalet mellan Euro- peiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Republiken å andra sidan. Där anges att avtalet inte ska tolkas så att det ger rättigheter eller ålägger skyldigheter som direkt kan åberopas inför unionens eller medlemsstaternas domstolar. Visserligen kan innehavare till de aktuella beteckningarna göra gällande sin ensamrätt i den utsträckning som det redan finns svensk lagstiftning som kan tillämpas. Det innebär att marknadsrätten och reglerna om vilseledande marknadsföring i och för sig kan tillämpas på sådana beteckningar. Enligt allmänna processrättsliga principer torde det också vara möjligt att begära att domstol vid vite förbju- der en viss åtgärd som innebär intrång i ensamrätten. Men i övrigt finns i svensk rätt inte några sanktionsbestämmelser som är tillämpliga vid intrång i beteckningar som skyddas enligt de inter- nationella handelsavtalen, trots att ensamrätten alltså ska gälla här. En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. Utan ny svensk lagstiftning på området kan de avsedda rättig- heterna därmed inte göras gällande tillräckligt effektivt av enskilda inför domstolar och myndigheter. För att ska leva upp till sina åtaganden bör sådana sanktionsbestämmelser införas. De avtal som EU har ingått med tredje land om skydd för vissa beteckningar måste förstås så att samtliga relevanta sanktioner ska kunna göras gällande. Varumärkeslagens civilrättsliga bestämmelser om vitesförbud, intrångsundersökning, skadestånd och åtgärder med intrångsgörande varor m.m. bör därför vara tillämpliga också vid intrång i en rätt till en beteckning som följer av avtalen. Frågan är då var dessa bestämmelser lagtekniskt bör placeras. Ett sätt är att lägga dem i varumärkeslagen, antingen i 10 kap. 7 § eller i en ny paragraf enligt samma modell. Detta skulle dock onödigt tynga lagen, särskilt som listan över både EU-förordningar och internatio- nella avtal troligtvis kommer att utvidgas . Utredningen anser i stället att det är mer ändamålsenligt att samla samtliga bestäm- melser om sanktioner vid intrång i dessa beteckningar i en egen ny lag. Det innebär alltså att också den nuvarande regleringen i 10 kap. 7 § varumärkeslagen bör föras över till den nya lagen. Det ska tilläggas att inte alla internationella avtal av detta slag innehåller bestämmelser om sanktioner. Det finns en rad avtal om skydd för geografiska beteckningar och andra beteckningar på jordbruksprodukter och liknande som EU har ingått med tredje land utan några sanktionsbestämmelser. Det kan finnas olika skäl till att avtalen har utformats på detta sätt. I vissa fall kan förkla- ringen vara att avtalen huvudsakligen syftar till att underlätta och främja handel med vissa produkter med ursprung i EU och i tredje land (se t.ex. avtalet mellan Europeiska gemenskapen och om handel med vin, EUT L 28, 30.1.2009, s. 3) och att man därför inte haft för avsikt att reglera enskildas rätt vid intrång i sådana beteckningar. I andra fall kan det ha varit så att parterna inte har kunnat komma överens om en så långtgående skyldighet för att säkerställa skyddet för de beteckningar som omfattas av avtalen. Det bör uppmärksammas att det har diskuterats om det civil- rättsliga sanktionsdirektivet ändå skulle kräva att unionen och dess medlemsstater tillhandahåller sanktioner för dessa utländska beteck- ningar, alltså även när avtalen saknar sanktionsbestämmelser (jfr artikel 2 i sanktionsdirektivet enligt vilken direktivet är tillämpligt i fråga om alla intrång i immateriella rättigheter som skyddas enligt En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. gemenskapsrätten eller den aktuella medlemsstatens nationella rätt). Det är dock tveksamt om EU genom sanktionsdirektivet, som ju är en intern rättsakt, också har avsett att på detta sätt i förväg binda upp sig i fråga om vad som ska gälla i förhållande till de länder som EU sedan ska förhandla fram handelsavtal med. Frågan har ännu inte prövats rättsligt. Enligt utredningens uppfattning är det olämp- ligt om svensk rätt i detta avseende går längre än vad som uttryck- ligen krävs av avtalen. Den nya lagen bör alltså – tills saken avgjorts – inte omfatta de avtal som saknar en sanktionsreglering. Förutsättningar för väckande av en intrångstalan I 10 kap. 8 § första stycket 4 varumärkeslagen finns en dispositiv bestämmelse om skyldighet för användaren av en sådan särskild beteckning som skyddas enligt de angivna EU-förordningarna att underrätta innehavaren av beteckningen innan en intrångstalan väcks. Regeln infördes i samband med den nya varumärkeslagen. Som motiv anfördes bara att samma regler borde gälla för sådana beteckningar som för kollektiv-, garanti och kontrollmärken, eftersom sådana beteckningar enligt svensk rätt i vissa fall kan anses som inarbetade kollektivmärken (se prop. 2009/10:225 s. 285). I det nya direktivet har det emellertid införts en särskild reglering när det gäller rätten att väcka talan för den som är berättigad att använda ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke. Det krävs bl.a. samtycke från innehavaren av varumärket innan talan väcks (se av- snitt 12.3). Frågan uppkommer då om samma krav på samtycke bör ställas på den som har rätt att använda en inom EU skyddad beteckning. De EU-förordningar som skyddar sådana särskilda beteckningar inne- håller inga bestämmelser kring detta. Inte heller krävs detta enligt de handelsavtal som skyddar sådana beteckningar inom EU. Utred- ningen gör därmed bedömningen att det inte är sakligt motiverat med ett krav på samtycke vid väckande av en talan om intrång i en sådan särskild beteckning som skyddas inom EU. Vid denna bedömning finns det inte heller tillräckliga skäl att behålla den nuvarande underrättelseskyldigheten för användare av sådana skyddade beteckningar som vill väcka en intrångstalan. En sådan bestämmelse måste under alla förhållanden vara dispositiv, En ny lag om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter m.m. och genomgående brukar frågan regleras mellan innehavaren av beteckningen och den som har rätt att använda denna. Det kan noteras att vissa begränsningar följer av att det i flera av sanktions- bestämmelserna i varumärkeslagen anges att talan endast får väckas av innehavaren eller en licenstagare. Enligt 10 kap. 6 § första stycket 1 varumärkeslagen är Patent- och behörig att som första domstol handlägga samt- liga mål och ärenden enligt lagen med undantag för arbetstvister. Domstolen är exklusivt forum för mål och ärenden som rör särskil- da beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel enligt EU- förordningarna (10 kap. 7 §). Utredningens förslag om en ny lag innebär att regleringen be- träffande EU-förordningarna förs över till den lagen. Med hänsyn till det nära samband som föreligger bör inte bara mål och ärenden som avser EU-förordningarna, utan även mål och ärenden som gäller sanktioner vid intrång i en rätt som följer av sådana särskilda beteck- ningar som skyddas enligt handelsavtalen, handläggas av Patent- och . Följaktligen bör det införas en bestämmelse i den nya lagen om särskilda beteckningar om att Patent- och är exklusivt forum när det gäller samtliga mål och ärenden enligt den lagen (med undantag för arbetstvister). Bestämmelsen bör vidare, på samma sätt som forumbestämmelsen i varumärkeslagen och i övriga immaterialrättsliga lagar, ange att domstolen är behörig att pröva en fråga om informationsföreläggande eller intrångsundersökning även om parterna har ingått ett skiljeavtal. Som en konsekvens av utredningens förslag om behörig domstol bör den nya lagen läggas till i listan i 1 kap. 4 § 1 lagen om patent- och marknadsdomstolar (2016:188) över de immaterialrättsliga för- fattningar som omfattas av Patent- och verk- samhetsområde. 15Skydd för konstnärsnamn och likartade namn Bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att ändra de hinder som gäller mot registrering på grund av att ett företagsnamn eller ett varumärke innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som någon annans allmänt kända konstnärsnamn eller likartat namn. Förslag: Motsvarande registreringshinder i mönsterskyddslagen anpassas till vad som gäller enligt varumärkeslagen och den före- slagna lagen om företagsnamn. Som utgångspunkt gäller att någon annans personnamn inte utgör något registreringshinder, vare sig vad gäller varumärken eller före- tagsnamn (firmor). I viss utsträckning kan ett namn dock utgöra registreringshinder. Enligt 2 kap. 10 § 2 varumärkeslagen får ett varu- märke inte registreras om det innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som någon annans egenartade efternamn, allmänt kända konstnärsnamn eller likartat namn. Detta gäller emellertid bara om användningen av märket skulle medföra en nackdel för bäraren av namnet och om namnet uppenbarligen inte syftar på någon avliden. I 10 § första stycket 9 firmalagen finns en likalydande bestämmelse. Utredningen har fått i uppdrag att analysera bestämmelserna om hinder mot registrering av ett varumärke eller en firma som innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som ett konstnärsnamn Skydd för konstnärsnamn och likartade namn eller likartat namn.