sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — Det finns här anledning att skilja på de fall där brottsligheten ger anledning till mycket starkt mot företaget och de fall där behovet av inte är lika starkt. Behovet av att ge företagets finansiella ställning betydelse för storleken på företagsboten framstår i de senare fallen som påtagligt mindre. Detta, tillsammans med de nämnda tillämpningsproblemen, leder oss till slutsatsen att företagets finansiella ställning inte bör beaktas vid brottslighet som föranleder endast en lägre företagsbot. Därmed undviks i det stora flertalet ärenden de kostnadsökningar och praktiska besvär som framtagandet av nödvändigt ekonomiskt underlag kan innebära. När det gäller de särskilt klandervärda fallen är det däremot av stor vikt att företagsboten kan bestämmas till ett belopp som är ekvivalent och tillräckligt ingripande i det enskilda fallet. Vi bedö- mer att behovet av en sådan sanktion i de särskilt klandervärda fallen är så stort att det motiverar en ordning där ett företags finan- siella ställning kan tillmätas betydelse, trots de besvär som ett så- dant system medför. Som vi kommer att utveckla ytterligare i avsnitt 10.12.4 bör företagets finansiella ställning mätas huvudsak- ligen utifrån storleken på dess egna kapital. Det kan anmärkas att principen att ge ekonomiska förhållanden betydelse endast vid mer klandervärd brottslighet inte är ny. Den används även i det svenska bötessystemet för fysiska personer där betalningsförmågan beaktas i fråga om dagsböter men inte i fråga om penningböter. Vi återkommer i avsnitt 10.12.4 till vad som i detta sammanhang bör anses som ”de särskilt klandervärda fallen”. Den finansiella ställningen bör beaktas endast när större företag åläggs företagsbot Det avgörande skälet för att ge den finansiella ställningen betydelse när företagsbotens storlek bestäms är att säkerställa att företags- boten är ekvivalent och tillräckligt ingripande i det enskilda fallet. Även om större företag med hög balansomslutning och nettoom- sättning samt många anställda inte alltid är ekonomiskt välmående torde det inte råda något tvivel om att deras finansiella ställning i allmänhet är starkare än mindre företags. Därmed är de också, typiskt sett, mindre känsliga för företagsbot av den storlek som kan komma i fråga. Detta talar för att större företag bör omfattas av ett system där en, i förhållande till , förhöjd företagsbot kan kom- ma i fråga. När det gäller mindre företag torde däremot redan före- tagsbotsbelopp inom nuvarande spann – – vara tillräckligt ingripande. Vi föreslår därför en ordning som gör skillnad mellan mindre och större företag. De mindre företagen bör, liksom , kunna åläggas företagsbot på mellan och . Dessa belopp bör, som utgångspunkt, gälla även för större företag. När det gäller brottslighet som ger anledning till särskilt starkt mot företaget bör emellertid större företag kunna åläggas en ”förhöjd företagsbot” som bestäms med hänsyn till företagets finansiella ställning och som maximalt kan uppgå till . Vi bedömer att ett system av detta slag har flera fördelar. Det kommer att öka företagsbotens brottsavhållande effekt gentemot de företag som kan antas vara mindre känsliga för sanktionen utan att innebära någon motsvarande repressionsökning för mindre företag. Avgränsningen till större företag och särskilt klandervärd brottslighet leder också till att de problem som det kan innebära att bestämma företagsboten med beaktande av företagets finansiella ställning kan begränsas. Vi återkommer i avsnitt 10.12.4 till vad som i detta sammanhang bör anses som större företag. Den finansiella ställningen bör inte beaktas när företagsbotens storlek bestäms för staten, kommuner och landsting berörs staten, landstingen och kommunerna endast i mycket begränsad utsträckning av bestämmelserna om företagsbot. De för- slag som vi har redovisat i avsnitt 9 innebär att bestämmelserna om företagsbot kommer att träffa även viss statlig eller (landstings)kom- munal verksamhet, i synnerhet verksamhet inom vård, skola och omsorg. Staten, landstingen och många kommuner har så stor balans- omslutning och omsättning att det kan synas naturligt att i detta sammanhang jämställa dem med t.ex. större aktiebolag. finns det skillnader som talar i motsatt riktning. Ett viktigt skäl för att ge den finansiella ställningen betydelse när företagsbotens storlek bestäms är att det ökar förutsättningar- na för att motverka de vinstintressen som kan ligga bakom allvarlig brottslighet. Några egentliga vinstintressen förekommer emellertid inte inom den verksamhet som staten, kommuner eller landsting bedriver, låt vara att det kan finnas ett intresse av att hålla nere kost- naderna i verksamheten. Skälen för att låta den finansiella ställ- ningen få betydelse för företagsbotens storlek är därmed inte lika starka som i fråga om privata verksamhetsutövare. Det bör även beaktas att en mycket stor del av den verksamhet som kommuner och landsting bedriver är av obligatorisk karaktär och att kommunerna och landstingen således måste bedriva den. Bestämmelserna om företagsbotens storlek bör inte tillåtas påverka kommunernas eller landstingens möjligheter att bedriva sådan verk- samhet. Till detta kommer att det torde vara särskilt problematiskt att på ett rättvist sätt bedöma den finansiella ställningen inom staten, kom- muner och landsting; sedvanliga företagsekonomiska överväganden låter sig inte göras. Vid en sammantagen bedömning anser vi att den finansiella ställningen inte bör beaktas när företagsbotens storlek bestäms för staten, kommuner eller landsting och att dessa rättssubjekt alltså inte bör kunna åläggas en förhöjd företagsbot. Det bör understrykas att det nu sagda gäller endast sådan verk- samhet som bedrivs direkt av staten, kommuner och landsting, inte verksamhet som bedrivs av stats-, kommun- eller landstingsägda Det bör m.a.o. inte göras någon skillnad mellan offentlig- ägda och privatägda bolag. 10.12Vårt förslag om hur storleken på företagsboten ska bestämmas Nedan redovisar vi vårt förslag om hur företagsbotens storlek ska bestämmas. Förslaget har sin grund i våra överväganden i fråga om behovet av förändring som vi har redovisat i avsnitten 10.9–10.11. Vi redogör först för huvuddragen i vårt förslag och skälen för detta. Därefter följer en mer detaljerad beskrivning av vårt förslag om hur företagsboten ska bestämmas. 10.12.2 Företagsbotens storlek bör bestämmas i tre steg Förslag: När företagsbotens storlek bestäms, ska det först fast- ställas ett sanktionsvärde för den samlade brottsligheten. Detta ska vara lägst och högst . Är sanktionsvärdet lägre än ska storleken av företagsboten bestämmas till sanktionsvärdet. Om sanktionsvärdet är eller högre, ska före- tagsboten för större företag bestämmas till det högre belopp som är befogat med hänsyn till företagets finansiella ställning, dock högst till tio gånger sanktionsvärdet (”förhöjd företags- bot”). Företagsboten för staten, en kommun eller ett landsting ska dock aldrig bestämmas till ett högre belopp än sanktions- värdet. Såväl en företagsbot som har bestämts enligt sanktionsvärdet som en förhöjd företagsbot ska kunna sättas ned eller efterges. Som närmare har framgått av bl.a. avsnitt 10.9 finns det inte något generellt behov av att höja företagsbotsbeloppen för juridiska perso- ner eller enskilda näringsidkare. kan det nuvarande maxi- mibeloppet om inte alltid anses vara tillräckligt ingripande för särskilt klandervärd brottslighet som begås i utöv- ningen av större företags verksamhet. Frågan är då hur man på en och samma gång både behåller de nuvarande nivåerna på företags- boten för mindre klandervärd brottslighet och inför en möjlighet att bestämma avsevärt högre bötesbelopp när det är påkallat. Vi föreslår en lösning som innebär att man delar upp bestämmandet av före- tagsbotens storlek i tre steg. I det första steget bör det fastställas ett sanktionsvärde för den samlade brottslighet som ska föranleda företagsbot. Sanktionsvär- det bör bestämmas i enlighet med vad vi har kommit fram till i av- snitt 10.10, dvs. med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde och med särskild hänsyn till brottslighetens förhållande till verksamheten och den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö. Det ska också finnas utrymme att i skälig omfattning ta hänsyn till om företaget har ålagts att betala företagsbot. Sanktionsvärdet bör bestämmas så att det avspeglar det som företaget förtjänar med anledning av brottsligheten. Vi återkommer till den närmare motiveringen för bestämmelsen i avsnitt 10.12.3. I det andra steget bör företagsbotens storlek i vissa fall kunna höjas till ett belopp som är upp till tio gånger så högt som sank- tionsvärdet (”förhöjd företagsbot”). För att så ska ske bör det krävas dels att det är fråga om brottslighet med ett sanktionsvärde som uppgår till lägst , dels att det aktuella företaget är ett större företag. Genom en bestämmelse av detta slag bör det kunna säkerställas att företagsboten vid allvarlig brottslighet får en tillräck- ligt stor brottsavhållande verkan även i förhållande till större företag med stark finansiell ställning. Som framgår av avsnitt 10.11 anser vi inte att den finansiella ställningen bör ha någon betydelse när före- tagsboten bestäms för staten kommuner eller landsting. Staten, kom- muner och landsting bör sålunda inte kunna åläggas företagsbot med högre belopp än vad som motsvarar sanktionsvärdet. I avsnitt 10.12.4 återkommer vi till bestämmelsernas innehåll i detalj. I det tredje och avslutande steget bör det prövas om det finns skäl att sätta ned eller efterge företagsboten. Som vi närmare redo- visar i avsnitt 10.12.5 bör den nuvarande bestämmelsen om jämk- ning och eftergift inte ändras med anledning av våra förslag. Den föreslagna regleringen innebär att företagsboten kommer att bestämmas till i huvudsak samma belopp som tidigare när det gäller brottslighet som enligt dagens reglering föranleder en lägre företagsbot än . När det gäller brottslighet som för- anleder en högre företagsbot än så kommer företagsboten däremot, såvitt gäller större företag, att kunna bestämmas till ett belopp som är upp till tio gånger så högt som enligt nuvarande bestämmelser. 10.12.3 Steg 1; ett sanktionsvärde fastställs Förslag: Sanktionsvärdet ska fastställas till lägst och högst . Sanktionsvärdet ska bestämmas med utgångspunkt i straffvärdet av den samlade brottslighet som före- tagsboten ska avse. Särskild hänsyn ska tas till brottslighetens förhållande till verksamheten och till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö. Skälig hän- syn ska också tas till om företaget har ålagts att betala företagsbot. Skälen för vårt förslag Som framgår av bl.a. avsnitt 10.8 bör företagsboten vara proportio- nerlig i den meningen att det bör finnas ett rimligt förhållande mellan brottslighetens allvar och storleken på företagsboten. I ett första steg bör det därför bestämmas ett sanktionsvärde. Sanktions- värdet är avsett att avspegla det som den juridiska personen eller enskilda näringsidkaren förtjänar. Eftersom det inte finns något generellt behov av högre sanktioner än tidigare, bör sanktionsvärdet bestämmas inom samma ramar som , dvs. till lägst och högst . Som framgår av avsnitt 10.10 anser vi att sanktionsvärdet bör bestämmas med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde och med särskild hänsyn till brottslighetens förhållande till verksamheten och den skada eller fara som brottsligheten har inneburit för liv, hälsa eller miljö. Om brottsligheten utgörs av flera brott, bör det bestäm- mas en gemensam företagsbot. Sanktionsvärdet bör i sådana fall bestämmas med utgångspunkt i den samlade brottslighetens straff- värde och – liksom vid straffmätning för fysiska personer – med tillämpning av den s.k. asperationsprincipen. Om näringsidkaren har ålagts att betala företagsbot, bör även detta i skälig om- fattning kunna beaktas när sanktionsvärdet bestäms. Även om vårt förslag om hur sanktionsvärdet ska bestämmas inte helt överensstämmer med de grunder som gäller för att bestämma företagsbotens storlek, torde det ofta leda fram till sam- ma belopp som nuvarande reglering föranleder. Enligt vår mening bör därför den praxis som har utvecklats genom bl.a. rättsfallen NJA 2014 s. 139 (I–IV) och REMAS:s riktlinjer87 även i fortsättning- en kunna vara vägledande när sanktionsvärdet bestäms. 10.12.4Steg 2; företagsbotens storlek bör i vissa fall höjas med hänsyn till företagets finansiella ställning (”förhöjd företagsbot”) Förslag: Om sanktionsvärdet är lägre än , ska före- tagsboten bestämmas till ett belopp som motsvarar sanktions- värdet. Om sanktionsvärdet uppgår till , ska före- tagsboten för ett större företag bestämmas till det högre belopp som är befogat med hänsyn till företagets finansiella ställning (”förhöjd företagsbot”). Företagsboten får dock högst bestäm- mas till ett belopp som motsvarar tio gånger sanktionsvärdet. Med större företag ska avses juridiska personer och enskilda näringsidkare som är att anse som större företag enligt definitio- nen i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen (1995:1554). Staten, kommuner och landsting ska inte kunna åläggas för- höjd företagsbot. Skälen för vårt förslag Av avsnitten 10.9 och 10.11 framgår att vi bedömer den nuvarande maximinivån vara alltför låg och att det, såvitt gäller särskilt klander- värd brottslighet, finns ett behov av att kunna ålägga större företag högre företagsböter än vad som är möjligt . Det bör därför in- föras bestämmelser som gör att även företagens finansiella ställning beaktas. Av kostnads- och effektivitetsskäl bör den finansiella ställ- 87 Företagsbot och straff – riktlinjer avseende belopp och straffmätning vid miljö- och arbets- miljöbrott. ningen inte tillmätas någon betydelse när det är fråga om mindre klandervärd brottslighet eller när brottsligheten har begåtts i ett mindre företags verksamhet. Inte heller bör den finansiella ställningen tillmätas någon betydelse i fråga om brott som har begåtts i verk- samhet som bedrivs inom staten, kommuner eller landsting. Ett företags finansiella ställning bör föranleda en förhöjd företagsbot först om sanktionsvärdet uppgår till Företagsboten bör, som vi ovan har angett, kunna bestämmas till ett högre belopp än sanktionsvärdet när brottsligheten ger anledning till en särskilt hög grad av mot företaget. En första fråga blir där- för vad som i detta sammanhang bör anses som ”särskilt klander- värda fall”. Det är angeläget att allvarlig ekonomisk brottslighet så- som grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott och grovt givande av muta typiskt sett omfattas av bestämmelsen. Gemensamt för dessa brott är att straffskalan sträcker sig från fängelse till fängelse . Som närmare redovisas i författningskommentaren anser vi att sanktionsvärdet för brottslighet med ett straffvärde som motsvarar sex månaders fängelse bör kunna bestämmas till åtmin- stone när hänsyn tas endast till straffvärdet. Det är därför naturligt att i detta sammanhang anse sådan brottslighet som har ett sanktionsvärde om eller mera som ”särskilt klandervärd”. För att säkerställa att systemet är resurseffektivt är det viktigt att betalningsförmågan inte behöver beaktas i alltför många fall. Av statistik från framgår att företagsboten fram till hade bestämts till eller mer i 118 av 889 domar och i 17 av 1 946 strafförelägganden.88 Företags- boten har alltså bestämts till eller mer i av de tillfällen som sanktionen har ålagts. Enligt vår bedöm- ning torde sanktionsvärdet ofta kunna bestämmas till samma belopp som företagsboten bestäms till (jfr avsnitt 10.12.3). Ett gräns- värde om torde därmed säkerställa att den finansiella ställningen behöver beaktas endast i de allvarligaste företagsbots- 88 Se avsnitt 10.5. Även i det här avseendet synes därför ett gränsvärde om som lämpligt. För att en förhöjd företagsbot ska komma i fråga bör det alltså krävas att sanktionsvärdet för den samlade brottsligheten uppgår till eller mer. I avsnitt 10.10 har vi uttalat att det bör bestämmas en gemensam företagsbot när flera brott som kan föranleda företagsbot har begåtts i utövningen av ett företags verksamhet. Vi har också förordat att den gemensamma företagsboten i ett sådant fall bör bestämmas enligt asperationsprincipen. Det väcker frågan hur den angivna 500 000 kronors-gränsen ska tillämpas när det sammanlagda sank- tionsvärdet av flera brott överstiger men inget av de enskilda brotten har ett så högt sanktionsvärde. Om man utgår från storleken av det sammanlagda sanktionsvärdet, kan ett tillkomman- de brott av mindre allvarlig karaktär få mycket stor betydelse för företagsbotens slutliga storlek. Det kan riktas vissa principiella in- vändningar mot en sådan ordning. Inte heller den motsatta ordning- en – där det krävs att något av de enskilda brotten har ett sanktions- värde på för att förhöjd företagsbot ska kunna utgå – är emellertid självklar. Den leder dessutom till att det i prin- cip måste beräknas ett sanktionsvärde för varje enskilt brott, trots att det vid en samlad bedömning kan framstå som ganska givet att företaget förtjänar ett mycket högt mått av på grund av den aktuella brottsligheten. Vi förordar därför att man vid flerfaldig brottslighet utgår från storleken av den gemensamma företagsboten. Möjligheten att bestämma en förhöjd företagsbot bör avse större företag Som framgår av våra bedömningar i avsnitt 10.11 anser vi att den finansiella ställningen bör beaktas endast när det är fråga om brott som begås i utövningen av verksamhet som bedrivs av större före- tag. samt staten, kommuner och landsting bör inte omfattas av bestämmelsen. Frågan är då vad som i detta samman- hang ska utgöra ett ”större företag”. För att underlätta tillämpning- en av bestämmelserna bör avgränsningen av de större företagen ske enligt något slag av schablon. Avgränsningen av ”större företag” bör överensstämma med definitionen av större företag i årsredovisningslagen Beträffande flera av de sanktionsavgifter som finns i svensk rätt, t.ex. konkurrensskadeavgift och marknadsstörningsavgift, anges i bestämmelserna om avgiften att dess storlek inte får överstiga en viss procent av ett företags omsättning närmast föregående räken- skapsår.89 Metoden att ge ett företags omsättning avgörande bety- delse vid bestämmandet av sanktioner som företaget åläggs är således redan prövad och har, såvitt är känt, visat sig fungera. Vår bedöm- ning är också att det inte skulle innebära några mera påtagliga tillämp- ningssvårigheter att avgränsa de företag som ska kunna åläggas före- tagsbot på en förhöjd nivå med hjälp av något slag av gränsvärde som anknyter till företagens omsättning. Med omsättning avser vi här nettoomsättningen, dvs. intäkter från sålda varor och utförda tjänster som ingår i företagets normala verksamhet med avdrag för lämnade rabatter, mervärdesskatt och annan skatt som är direkt knuten till omsättningen.90 Förenklat ut- tryck är nettoomsättningen den summa som ett företag kan till- godogöra sig sedan varan är levererad eller tjänsten utförd. Bidrag, gåvor, medlemsavgifter och liknande rörelseintäkter som inte baseras på utförda prestationer inom företagets normala verksamhet ingår inte i nettoomsättningen. För bl.a. ideella föreningar och stiftelser gäller dock att även sådana intäkter ska räknas in i nettoomsätt- ningen. En hög nettoomsättning visar att intäkterna i verksamheten är höga. Det går dock inte att dra några slutsatser om företagets lön- samhet utan att närmare studera även andra faktorer, främst före- tagets kostnader. Nettoomsättningen säger därför inte nödvändigtvis något om företagets betalningsförmåga eller dess finansiella ställning i övrigt. Ett företag med hög omsättning kan ha betalningssvårigheter och små marginaler i verksamheten som ett företag med låg omsättning kan ha en förhållandevis god betalningsförmåga. En annan kritik som kan riktas mot att låta nettoomsättningen ligga till grund för avgränsningen av de företag som ska kunna åläggas en förhöjd företagsbot är att omsättningens storlek kan vara beroende 89Se avsnitt 6.2. 90Jfr 3 kap. 1 § årsredovisningslagen. av faktorer som överhuvudtaget inte har något med företagets lön- samhet att göra, t.ex. arten av företagets verksamhet. Tjänsteföretag har t.ex. typiskt sett en hög omsättning medan tillverkningsföretag ofta har en, i förhållande till företagets kapital, jämförelsevis låg omsättning. Liknande invändningar torde dock kunna anföras mot andra bedömningsgrunder, t.ex. företagets redovisade vinst, fria egna kapital, balansomslutning eller antalet anställda. Ett alternativ till att lägga nettoomsättningen till grund för den aktuella avgränsningen är att anknyta till definition av större företag i 1 kap. 3 § första stycket 4 årsredovisningslagen. Med större företag avses här dels företag vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utan- för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (”noterade företag”), dels företag som uppfyller mer än ett av följande villkor: a)medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av uppgått till mer än 50, b)företagets redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , c)företagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än 80 miljoner kro- nor. Ytterligare ett alternativ är att anknyta till det nya gränsvärde som föreslås i prop. 2015/16:193 och som är avsett att avgränsa de företag som ska vara skyldiga att i förvaltningsberättelsen, eller i en separat handling skild från årsredovisningen, ta in en hållbarhetsrapport.91 Denna skyldighet föreslås gälla för företag som uppfyller mer än ett av följande villkor: a)medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av uppgått till mer än 250, b)företagets redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , 91 I propositionen föreslås att bestämmelserna tas in i en ny paragraf, 6 kap. 10 §, i årsredo- visningslagen och att de ska träda i kraft . c)företagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än . En fördel med årsredovisningslagens båda avgränsningsmetoder – jämfört med en avgränsning som enbart beaktar nettoomsättningen – är att de innehåller flera parametrar och därmed kan förväntas att vara mer rättvisande. Även om inte heller en avgränsning enligt någon av årsredovisningslagens metoder nödvändigtvis speglar företagens faktiska betalningsförmåga eller utgör ett rättvist mått på företagens finansiella ställning är de enligt vår mening att föredra framför en ren nettoomsättningsgräns. I valet mellan de två definitionerna kan konstateras att defini- tion av större företag i 1 kap. 3 § årsredovisningslagen redan är etablerad och vedertagen. Detta har dock enligt vår mening inte någon avgörande betydelse. Vikten av att det valda gränsvärdet är enkelt att tillämpa talar inte heller i någondera riktningen. Av större betydelse är i stället vilka företag som – med det ena eller andra gränsvärdet – kommer att beröras av regleringen. Enligt statistik från Statistiska centralbyrån92 fanns det 6 983 företag i som uppfyllde fler än ett av de i 1 kap. 3 § årsredo- visningslagen uppställda villkoren (a–c) för större företag. Medel- respektive medianstorleken på det egna kapitalet i dessa företag upp- gick till respektive . fanns det 1 689 företag som uppfyllde fler än ett av de föreslagna villkoren för skyldighet att upprätta hållbarhets- rapport.93 Medel- respektive medianstorleken på det egna kapitalet i dessa företag uppgick till respektive . Av denna statistik kan man enligt vår mening dra slutsatsen att behovet av att kunna ålägga en förhöjd företagsbot är särskilt tydligt i fråga om de företag som kommer att omfattas av bestämmelserna om hållbarhetsrapporter; dessa företag är särskilt stora och har, typiskt sett, en sådan finansiell ställning att en sedvanlig företagsbot riskerar att inte bli tillräckligt ingripande och brottsavhållande.