sou · H4B352 · 2016-08-22 00:00:00 — 3.2.4Restriktioner i bevissäkrande syfte som rätten beslutar om häktning, omhäktning eller medger förlängd tid för att väcka åtal ska den på begäran av åklagaren pröva om åklagaren ska få tillstånd att inskränka den häktades kontakter med omvärlden genom restriktioner (5 a §). Sådant tillstånd till restriktioner får endast meddelas om det finns en kollusionsrisk, det vill säga en risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. När en misstänkt är anhållen kan åklagaren meddela restriktioner utan tillstånd från rätten. Domstolens beslut om att åklagaren får meddela restriktioner är generellt och säger ingenting om vilka sorters restriktioner som får meddelas. Det är i stället undersökningsledaren, dvs. åklagaren, som bestämmer vilka restriktioner som är nödvändiga.2 Följande restriktioner kan komma i fråga (6 kap. 2 § häkteslagen): inskränkningar i rätten att placeras tillsammans med andra intagna, inskränkningar i rätten att vistas i gemensamhet med andra intagna på häktet, inskränkningar i rätten att följa vad som händer i omvärlden, inskränkningar i rätten att inneha tidskrifter och tidningar, 2 För föreskrifter och allmänna råd om ledning av förundersökning i brottmål, se RPSFS 2014:5, FAP 403-5. Gällande rätt och rådande förhållanden inskränkningar i rätten att ta emot besök, inskränkningar i rätten att stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation, dvs. i praktiken genom telefonsamtal, samt inskränkningar i rätten att sända och ta emot försändelser. Såvitt gäller den första punkten ovan avser den egentligen intagens rätt att bo i samma rum som en annan intagen. I praktiken har dock lydelsen även kommit att användas för att reglera rätten att samsitta, dvs. rätten att vistas tillsammans med en eller två andra intagna i eget eller annans bostadsrum. Samtliga dessa restriktioner har enligt lagstiftaren en bevissäkrande funktion och motiveras av intresset att möjliggöra en effektiv brottsutredning och lagföring. innebär restriktionerna ett betydande integritetsintrång för den misstänkte. Lagstiftarens mål är därför att restriktioner ska användas i så liten utsträckning och . Enligt häkteslagen ska varje kontroll- och tvångsåtgärd som vidtas föregås av en intresseavvägning för att pröva om olägenheterna med åtgärden står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (1 kap. 6 §). Av riksåklagarens riktlinjer gällande restriktioner och långa häktningstider (RåR 2015:1) följer att det i varje enskilt fall ska ske en noggrann prövning av om det föreligger en beaktansvärd kollusionsrisk. Om så är fallet ska åklagaren pröva om den risken, ställd mot brottets allvar och det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär, i sig motiverar ett frihetsberövande. Endast då kan kollusionsrisk åberopas som häktningsskäl och restriktioner komma i fråga. Varje enskild restriktion ska dessutom prövas utifrån en proportionalitetsbedömning. Om den misstänkte åläggs restriktioner ska skälen för dem fortlöpande omprövas. Åklagaren ska skriftligen underrätta den intagne om ett restriktionsbeslut och om möjligheten att begära rättens prövning av beslutet. Om den intagne är häktad ska dessutom skälen för beslutet dokumenteras och den intagne få ta del av dokumentationen om det inte innebär men för utredningen.3 För detta använ- 3 23 § häktesförordningen och 8 § ÅFS 2015:2. Gällande rätt och rådande förhållanden der åklagarna en särskilt utformad beslutsblankett. På blanketten markerar de, för varje restriktion, om en inskränkning ska ske eller inte, alternativt att prövning ska ske i varje enskilt fall. En prövning i varje enskilt fall krävs ofta för rätten att samsitta, ta emot besök, tala i telefon samt skicka och ta emot försändelser. På blanketten anges skälen för varje restriktionsbeslut utifrån fyra olika i förväg angivna alternativ. När besök, telefonsamtal eller samsittning med utvald intagen tillåts efter prövning benämns det vanligtvis som en restriktionslättnad. Den som är ålagd restriktioner kan begära att rätten prövar ett restriktionsbeslut, det vill säga huruvida en viss restriktion är motiverad eller inte (6 kap. 4 §). Beslutet kan överklagas utan inskränkning till . Det finns ingen lagstadgad tidsgräns för hur en person får vara ålagd restriktioner. 3.2.5Häktning efter huvudförhandling och dom När en huvudförhandling med en häktad person har avslutats och domen inte avkunnas ska rätten ta ställning till om den tilltalade ska vara fortsatt häktad i avvaktan på domen. Om rätten vid överläggningen kommer fram till att åtalet ska ogillas bör rätten besluta att häktningen ska hävas även om domen meddelas först . När rätten därefter meddelar dom i målet ska rätten, om den som döms är häktad, ta ställning till om det finns skäl att låta den dömde stanna kvar i häkte tills domen vinner laga kraft (21 §). Vanligtvis påverkas varken flyktfaran eller recidivfaran av att det har meddelats en dom i målet. Detta eftersom risken för att den misstänkte ska fly eller begå nya brott om han försätts på fri fot oftast är oförändrad efter tingsrättens dom. Däremot kan kollusionsfaran anses undanröjd sedan bevisningen har tagits upp vid huvudförhandlingen. Även om en målsägande eller ett vittne skulle ändra sin berättelse i hovrätten spelas nämligen den ursprungliga utsagan från tingsrätten upp. Vid prövningen av om häktningen ska bestå ska rätten även ta hänsyn till strafflängden och göra en avvägning så att den tid som den dömde redan har varit frihetsberövad inte överstiger verkställig- Gällande rätt och rådande förhållanden hetstiden för den utdömda påföljden. Om påföljden bestäms till villkorlig dom eller någon form av skyddstillsyn ska fortsatt häktning inte ske. Detta gäller dock inte om verkställighet av utdömd utvisning behöver säkerställas. Ett häktningsbeslut kan aldrig sträcka sig längre än till dess domen har vunnit laga kraft. för att minska restriktionsanvändningen och motverka långa häktningstider FN och har kritiserat för framför allt den omfattande restriktionsanvändningen och för den isolering som restriktionerna leder till för de häktade, se närmare under avsnitt 4.2. har därför utarbetat riktlinjer med särskilda åtgärder för att minska användandet av restriktioner och även för att motverka långa häktningstider (RåR 2015:1). Av riktlinjerna framgår att åklagaren, i samråd med utredningspersonal, noga ska planera vilka utredningsåtgärder som ska vidtas och även göra en ungefärlig tidsplanering. Denna planering bör sedan i huvuddrag presenteras för den häktade, försvaret och rätten. På detta sätt kan den häktade bilda sig en ungefärlig uppfattning om hur lång häktningstiden kan förväntas bli. Åklagaren ska alltid pröva om det är möjligt att successivt delge den misstänkte och försvararen förundersökningsmaterialet. Genom att försvaret fortlöpande får insyn i utredningen ska slutdelgivningstiden kunna hållas kort och behovet av kompletteringar i samband med denna minska, vilket i sin tur ska kunna korta häktningstiden. Ett sammanträde i samband med att förundersökningen delges är en åtgärd som anges kunna bidra till att försvararen tidigare än annars klargör den misstänktes inställning och begär eventuella förundersökningskompletteringar. I stora utredningar med flera misstänkta framhålls möjligheten att delredovisa förundersökningen och väcka åtal mot den eller de misstänkta vilkas utredningsdel är slutförd. Åklagaren bör ta initiativ till ett förberedelsesammanträde i rätten när ett sådant bedöms vara värdefullt. Gällande rätt och rådande förhållanden En ytterligare åtgärd som förespråkas i syfte att korta häktningstiderna är att utnyttja möjligheterna till förundersökningsbegränsning. Detta innebär att en utredning medvetet begränsas till det väsentliga och att resurser därigenom inte läggs på utredningsåtgärder som ger små eller inga effekter på påföljden (RåR 2008:2). Avslutningsvis påtalas att behovet av tekniska undersökningar bör övervägas noga och prövas fortlöpande. 3.4Tillvaron för en frihetsberövad Häkteslagen innehåller regler om hur de som är gripna, anhållna och häktade ska förvaras. I lagen regleras exempelvis den intagnes placering, möjligheterna till kontakter, besök, sysselsättning och informationstillgång samt regler om restriktioner och kontroll- och tvångsåtgärder. Häkteslagen föreskriver att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verksamheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Det får inte förekomma andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av häkteslagen eller som är nödvändiga för att upprätthålla ordning och säkerhet. En kontroll- eller tvångsåtgärd får inte användas om den inte står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. från det att den intagne har häktats ska det upprättas en plan för häktesvistelsen. Planen ska vara individuellt utformad och utgå från omständigheterna i det enskilda fallet. De rättigheter som den intagne har och som regleras i häkteslagen och häktesförordningen kan ytterligare begränsas genom restriktioner meddelade av åklagaren, se ovan avsnitt 3.2.4. Den intagne har således två regelsystem att förhålla sig till och som båda kan innebära begränsningar till exempel i kontakter med andra. var av de häktade ålagda någon form av restriktioner under i vart fall en del av häktningstiden.4 4 årsredovisning 2015 s. 37. Gällande rätt och rådande förhållanden Redogörelsen nedan, avsnitt 3.4.2 och 3.4.3, avser de rättigheter som intagna har när de inte ålagts restriktioner. Därefter följer en redogörelse för hur rättigheterna kan begränsas vid restriktionsanvändning. En misstänkt som är gripen eller anhållen blir placerad i polisarrest. Om den misstänkte därefter häktas förflyttas han eller hon i stället till ett häkte. Häktade med restriktioner samt häktade som hålls isolerade av säkerhetsskäl placeras på restriktionsavdelningar där de häktade som huvudregel inte får komma i kontakt med varandra. Övriga intagna placeras om möjligt på gemensamhetsavdelningar med särskilda utrymmen för gemensamhetsaktiviteter. På vissa häkten finns även särskilda avdelningar för unga personer och för kvinnor. En intagen har rätt att placeras i enrum. Två eller flera intagna får dock placeras i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller annan anledning. En intagen som är får inte placeras så att han eller hon vistas tillsammans med intagna om det inte kan anses vara till hans eller hennes bästa. Så kan till exempel vara fallet om det inte finns några andra intagna som är och den unge behöver umgås med andra intagna för att bryta sin isolering. Som huvudregel gäller att en intagen inte ska placeras så att den vistas med andra intagna av motsatt kön. En intagen som inte har restriktioner ska ges möjlighet att vara i gemensamhet, det vill säga att vistas tillsammans med andra intagna , om det inte av säkerhetsskäl anses nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna. Sådan vistelse i avskildhet får beslutas om det finns risk för fritagning eller rymning, om den intagne är våldsam eller påverkad av narkotika eller om det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Om en intagen är placerad i annan lokal än ett häkte och lokalerna inte tillåter gemensamhet får undantag från regeln om gemensamhetsvistelse göras. Så kan exempelvis bli fallet i polisarrest. En intagen ska, om möjligt, beredas sysselsättning i form av arbete eller annan jämförbar verksamhet. För detta har den intagne rätt till ersättning, . Gällande rätt och rådande förhållanden En intagen ska beredas tillfälle att vistas utomhus om det inte finns synnerliga skäl mot det. Sådana synnerliga skäl kan vara att något oförutsett inträffar som gör att intagna, som annars skulle ha vistats i gemensamhet, måste hållas åtskilda och att det därför saknas praktiska förutsättningar för utomhusvistelse.5 Utomhusvistelsen sker på särskilda rastgårdar som så gott som uteslutande är placerade på häktesbyggnadernas tak. En intagen ska även ges möjlighet att ägna sig åt förströelse och kunna följa vad som händer i omvärlden. Den intagne ska erbjudas ett varierat utbud av litteratur och samhällsinformation. Han eller hon ska vidare få ta emot böcker, tidningar och andra personliga tillhörigheter om det inte äventyrar ordningen eller säkerheten. Tillhörigheter som en intagen normalt får ta emot och ha på sitt rum är exempelvis CD-spelare eller motsvarande, hjälpmedel för syn och hörsel samt fotografier och affischer. Efter en prövning i det enskilda fallet kan en intagen även tillåtas att ha exempelvis spelkonsol som inte kan användas för elektronisk kommunikation eller lagring av data, sällskapsspel, handarbeten och musikinstrument. Den intagne ska ges möjlighet att på lämpligt sätt utöva sin religion. Om det finns särskilt ömmande skäl får en intagen beviljas kortare permission, exempelvis för att närvara vid en närståendes begravning. Detta gäller dock inte om det av säkerhetsskäl finns hinder för det. En intagen får även, i den utsträckning det lämpligen kan ske, ta emot besök och ringa telefonsamtal. Undantag gäller om det kan äventyra säkerheten, exempelvis för att det finns risk för rymning, våldsutövning eller insmuggling av droger. Den intagne får alltid ta emot besök av sin offentlige försvarare. Enligt en lagändring som föreslås träda i kraft ska samma sak gälla även för intagen som företräds av en privat försvarare om denne uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare (prop. 2015/16:187). 5 KVFS 2011:2 s. 9. Gällande rätt och rådande förhållanden Telefonsamtal sker med hjälp av en trådlös telefon som den intagne kan få till sitt rum efter att personalen knappat in rätt telefonnummer. Telefonerna är spärrade och kan inte användas för samtal till annat telefonnummer än det personalen lagt in. Samtal kan enbart ske till fasta telefonabonnemang. Det är inte tillåtet att ringa till mobiltelefoner och inte heller till telefoner som är anslutna till så kallad IP-telefoni, dvs. överföring av röstsamtal via datornätverk. Det krävs starka skäl för att vägra en intagen att ringa till eller ta emot besök av en nära anhörig. Om det behövs kan i stället telefonsamtal avlyssnas och besök övervakas. Besök kan även äga rum i ett besöksrum som omöjliggör överlämnande av föremål. Innan man tar ställning till vilka telefonsamtal och besök som ska tillåtas och huruvida samtalen behöver avlyssnas eller kontrolleras måste som huvudregel den person som den intagne vill ha kontakt med samtycka till sådan kontakt. informeras han eller hon om att besökare kan bli kontrollerade i belastnings- och misstankeregistret samt bli kroppsvisiterade eller ytligt kroppsbesiktigade. Samtycke inhämtas vanligtvis genom att den tilltänkte besökaren får en samtyckesblankett per post att skriva under. I vissa fall kan samtycke även inhämtas muntligt. Eftersom registerkontroll av en besökare sker först efter inhämtat samtycke dröjer det inte sällan minst innan den intagne på detta sätt kan komma i direktkontakt med nära anhöriga och vänner. Innan en intagen har placerats i häkte har oftast ett så kallat ankomstsamtal kommit till stånd mellan den intagne och en nära anhörig. Detta sker vanligtvis som den misstänkte är gripen eller anhållen. Genom ankomstsamtalet tillgodoses krav på att den intagnes närmaste anhöriga ska underrättas om frihetsberövandet.6 I vissa fall kan utredningsskäl motivera att underrättelsen i stället lämnas av polisen. Inför ankomstsamtalet krävs det inga samtyckesblanketter eller kontroller, däremot kan samtalet vid behov avlyssnas. Av stor betydelse för den intagne är möjligheten att skicka och ta emot brev, inte minst innan mer regelbunden direktkontakt har kommit till stånd. En intagen utan restriktioner kan vanligtvis skicka och ta emot brev utan problem. Om det anses nödvändigt av ordnings- eller säkerhetsskäl kan emellertid en försändelse stoppas. 6 24 kap. 21 a § . Gällande rätt och rådande förhållanden Det kan exempelvis ske om man misstänker att försändelsen innehåller droger eller utgör led i ett planerat avvikande. En försändelse får inte granskas utan den intagnes medgivande om det inte anses absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. Om försändelsen stoppats och den intagne inte medger granskning får försändelsen hållas kvar tills den kan lämnas ut till den intagne. Vanligtvis sker det när den intagne kommer ut ur häktet. 3.4.4Begränsningar i den intagnes rättigheter genom restriktioner Redogörelsen nedan bygger bland annat på vad som framgår av riksåklagarens riktlinjer gällande restriktioner och långa häktningstider (RåR 2015:1). Om det föreligger kollusionsrisk finns det i princip alltid ett behov av att inskränka den misstänktes rätt att fritt kommunicera och ha kontakt med omvärlden genom besök, elektronisk kommunikation och försändelser. Inte desto mindre är det viktigt att sådana restriktioner inte görs mer ingripande än nödvändigt för den enskilde. Åklagaren ska därför noga överväga om det, trots kollusionsrisk, är möjligt att tillåta vissa besök och samtal, eventuellt med bevakning. Endast i undantagsfall bör en intagen hindras från att över huvud taget ta emot besök och samtal. När den intagne är ska åklagaren vara än mer restriktiv med att ålägga restriktioner och det måste ställas ännu högre krav på brottslighetens allvar. Som utgångspunkt gäller att en ung person ska kunna komma i kontakt med sina anhöriga redan i arresten. En intagen under bör dessutom alltid, enligt riksåklagarens riktlinjer, tillåtas obevakade besök av . På vissa häkten finns det särskilda avdelningar för unga. På dessa avdelningar är tanken att de behov som unga har särskilt ska kunna tas omhand. Förutom betydelsen av en nära kontakt med såväl anhöriga som socialtjänst är det viktigt att upprätthålla de ungas skolgång samt att bedriva ett aktivt arbete för att motivera de unga till förändring. En begäran från en intagen med restriktioner om att få ta emot ett besök eller ringa ett telefonsamtal ska som huvudregel prövas Gällande rätt och rådande förhållanden som begäran görs, och annars påföljande vardag. Om begäran beviljas krävs även att den tilltänkte personen samtycker till kontakt i enlighet med vad som beskrivits ovan, avsnitt 3.4.3. Om en intagen har inskränkningar i rätten att skicka eller ta emot ett brev måste brevet granskas. Granskningen ska ske skyndsamt. En försändelse som granskats ska skickas vidare senast nästa vardag om det inte finns tungt vägande skäl mot det. Granskningen görs vanligtvis av åklagaren. Efter en ändring i häktesförordningen som trädde i kraft kan åklagaren delegera granskningen, inte bara som tidigare till en polisman, utan även till annan anställd vid , Säkerhetspolisen eller (25 § häktesförordningen). Genom ändringen avsåg man att möjliggöra delegation till civilanställda utredare. Administrativ personal vid och omfattas dock inte av lagändringen. Vid massmedialt uppmärksammade utredningar kan det ibland finnas behov av att hindra den intagne från att ta del av vad som sägs och skrivs om utredningen i radio, TV och tidningar. Detta gäller dock endast i undantagsfall och vanligtvis enbart i inledningen av frihetsberövandet. Om sådana förhållanden föreligger ska åklagaren alltid överväga om det finns möjlighet att göra undantag för några specifika tidningar och TV-kanaler som den intagne kan få ta del av. Om det finns skäl att meddela restriktioner förbjuds i princip alltid den intagne att vistas i gemensamhet, det vill säga tillsammans med andra intagna i gemensamma utrymmen. Detta gäller även om den intagne är placerad på en restriktionsavdelning tillsammans med andra som också har restriktioner. För att undvika att den intagne blir helt isolerad kan åklagaren tillåta så kallad samsittning. Samsittning innebär att den misstänkte får vara tillsammans med en annan intagen som i regel också har restriktioner. Vanligtvis går det till så att de vistas en del av dagen i den enes bostadsrum eller i ett särskilt samsittningsrum. De kan även vara tillsammans ute på rastgården samt i det mindre motionsrum som ofta finns på varje avdelning. Även vid samsittning finns det en viss mindre risk för informationsläckage, till exempel om samsittningspartnerns restriktioner har hävts men samsittning trots det kommer till stånd. Vid riktigt allvarlig brottslighet kan det därför anses nödvändigt att förbjuda Gällande rätt och rådande förhållanden När den intagne är bör, enligt riksåklagarens riktlinjer, emellertid åklagaren endast undantagsvis förhindra samsittning. Intagna i som har fulla restriktioner tillbringar en mycket stor del av sin tid i ensamhet. har det framförts återkommande kritik mot bland annat den isolering som uppkommer i de svenska häktena, se även kapitel 4. Kritiken har kommit från FN:s och antitortyrkommittéer (CAT och CPT), FN:s specialrapportör mot tortyr, för barnets rättigheter (barnrättskommittén) och senast även från Civil Rights Defenders (). Isolering av häktade innebär ett stort intrång i den enskildes rätt till frihet och är dessutom ett undantag från huvudregeln att den som blivit anklagad för ett brott ska betraktas som oskyldig till dess hans eller hennes skuld lagligen har fastställts (oskyldighetspresumtionen). Till detta kommer att forskning mer eller mindre entydigt visar att isolering är skadligt för en människa och att den orsakar framför allt psykiska, men ibland även fysiska, skador. Redan några få dagars isolering kan leda till förändringar i en individs hjärnaktivitet, förändringar som är karaktäristiska för tillstånd som dvala och delirium. Vidare kan isolering förorsaka en stor mängd olika symtom, alltifrån sömnlöshet och förvirring till hallucinationer och psykoser. har i ett avgörande anfört att fullständig isolering kan förstöra en individs personlighet och att det utgör en inhuman behandling som inte kan rättfärdigas av vare sig säkerhetskrav eller andra skäl.7 Såväl FN:s som uppfattning är att isolering enbart ska komma i fråga i undantagsfall (exceptional circumstances), som en sista utväg och för kortast möjliga tid. Vidare är den rådande uppfattningen att isolering av barn bör upphöra helt. 7 IIascu m.fl. v. och , Application No. 48787/99, European Court of Human Rights (2004) punkt 432. Gällande rätt och rådande förhållanden har uttalat som mål att alla intagna, inklusive häktade, ska kunna tillbringa större () utanför bostadsrummet.8 Det saknas en internationellt fastslagen definition av vad som krävs för att någon ska anses vara isolerad. Vid ett internationellt symposium om psykologiska trauman som hölls i antogs den så kallade Istanbulförklaringen, i vilken begreppet isolering definieras ur ett medicinskt perspektiv.9 Enligt Istanbulförklaringens definition föreligger isolering när en individ är instängd i en cell under 22–och meningsfull kontakt med andra personer typiskt sett är reducerad till ett minimum, såväl kvantitativt som kvalitativt. Av definitionen följer vidare att ”De tillgängliga stimuli och de tillfälliga sociala kontakter som erbjuds […] sällan [är] fritt valda, vanligtvis monotona och oftast inte av empatisk karaktär.” Med nämnda sociala kontakter torde framför allt avses mer rutinmässiga och vardagsstyrda kontakter med kriminalvårdare och andra intagna. FN:s specialrapportör mot tortyr har hänvisat till Istanbulförklaringen och använt sig av den däri angivna definitionen. I FN:s specialrapportörs rapporter har isolering definierats som en fysisk och social isolering av en individ som är instängd i sin cell och berövad all mänsklig kontakt under 22–per dag.10 Denna definition har kommit att användas även i många andra sammanhang och förefaller ha blivit allmänt vedertagen. antog United Nations Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners (the ) och även i dessa definieras isolering som utan meningsfull mänsklig kontakt.