sou · H4B353d2 · 2016-08-31 00:00:00 — bestämmelser är således inte tillämpliga för leverantörer av konto- informationstjänster, utan att detta särskilt behöver anges. Undantag enligt artikel 33.2 Enligt artikel 33.2 i direktivet ska fysiska eller juridiska personer som tillhandahåller kontoinformationstjänster behandlas som betal- ningsinstitut, förutom att avdelningarna III och IV inte ska tilläm- pas på dem, med undantag för vissa nämnda artiklar. Det framgår inte klart av direktivet vad som avses med formu- leringen att leverantörer av kontoinformationstjänster ska behand- las som betalningsinstitut. Av artikel 33.1 följer ju att dessa aktörer är undantagna från flera regler i avdelningarna I och II som gäller just för betalningsinstitut, som t.ex. tillståndskrav och olika rörelse- krav. Som behandlats i avsnitt 3.3.1 bör det räcka att det av betal- tjänstlagen klart framgår att dessa leverantörer är registrerade betal- tjänstleverantörer. Det finns inte skäl att gå längre och ge begreppet betalningsinstitut en utökad innebörd. Av artikel 33.2 framgår alltså att leverantörer av kontoinforma- tionstjänster är undantagna ett stort antal bestämmelser i direk- tivet. I fråga om direktivets avdelning III omfattas dessa leveran- törer i tillämpliga fall endast av bestämmelserna i artikel 41, som anger att betaltjänstleverantören har bevisbördan i fråga om informa- tionskraven i direktivets avdelning III har uppfyllts, artikel 45 om informationskrav och villkor vid enstaka betalningstransaktioner samt artikel 52, som avser informationskrav och villkor för betal- ningstransaktioner som omfattas av ett ramavtal (närmare om dessa bestämmelser och deras tillämpning i förhållande till leverantörer av kontoinformationstjänster, se avsnitt 6.3.4 nedan). Frågan om vilka bestämmelser i betaltjänstlagens fjärde kapitel som dessa leve- rantörer är undantagna i fråga om informationskrav vid tillhanda- hållande av betaltjänster behandlas i avsnittet nedan. Undantag från bestämmelserna i betaltjänstlagens femte kapitel Leverantörer av kontoinformationstjänster är som nämnts undan- tagna ett flertal av direktivets bestämmelser i dess avdelning IV, t.ex. regleringen i fråga om avgifter för information, ett flertal av bestämmelserna om ramavtal samt de artiklar som reglerar informa- tionskrav i samband med betalningstransaktioner. Endast artiklar- na 67, 69 och 95–98 i denna avdelning är tillämpliga för leveran- törer av kontoinformationstjänster. I betaltjänstlagens femte kapitel finns flera av de nu nämnda bestämmelserna som reglerar genomförandet av betaltjänster och som alltså inte ska tillämpas för leverantörer av kontoinformations- tjänster. Av betaltjänstdirektivets artikel 33.2 följer att leverantörer av kontoinformationstjänster är undantagna från samtliga bestäm- melser i direktivet som regleras i detta kapitel. I och med att de aktuella leverantörerna inte är involverade i be- talningstransaktioner eller tillhandahåller betalningsinstrument faller det sig naturligt att de bestämmelser som reglerar dessa förfaranden inte är tillämpliga för dem utan att detta särskilt behöver anges i betaltjänstlagen. Av detta följer att dessa leverantörer även är undan- tagna från reglerna om betaltjänstleverantörers möjlighet att ta ut avgifter för fullgörande av sin informationsskyldighet samt av skydds- och korrigeringsåtgärder i samband med tillhandahållande av betal- ningsinstrument eller genomförande av betalningstransaktioner. Inte heller i detta avseende finns det behov av ett uttryckligt undantag i lagen. Mot bakgrund av det sagda är således leverantörer av konto- informationstjänster enligt direktivets bestämmelser helt undantag- na bestämmelserna i betaltjänstlagens femte kapitel, utan att detta uttryckligen behöver anges i lagen. Undantag från bestämmelserna i betaltjänstlagens sjätte kapitel Av betaltjänstdirektivets artikel 33.2 följer även att leverantörer av kontoinformationstjänster är undantagna bestämmelserna i artikel 94. Av artikel 94.1 följer att medlemsstaterna ska tillåta att betalsystem och betaltjänstleverantörer hanterar personuppgifter när detta är nödvändigt för att säkerställa bl.a. förebyggande och upptäckt av betalningsbedrägerier. Enligt artikel 94.2, som är ny i förhållande till det första betaltjänstdirektivet, får betaltjänstleverantörer endast behandla personuppgifter som är nödvändiga för tillhandahållande av betaltjänsterna och detta med uttryckligt medgivande från betal- tjänstanvändaren. Artikel 94.1 har genomförts i betaltjänstlagens sjätte kapitel. Av 6 kap. 1 § följer att om en betaltjänstleverantör eller den som ansvarar för ett betalningssystem granskar betalningstransaktioner för att kunna upptäcka sådana transaktioner som leverantören eller den ansvarige för betalningssystemet misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i bedrägeri i samband med tillhanda- hållande eller användning av betaltjänster, får leverantören eller den som ansvarar för ett betalningssystem behandla personuppgifter samt föra register enligt 2–9 §§ vilka gäller utöver personuppgifts- lagen. Leverantörer av kontoinformationstjänster är alltså undantagna från bestämmelserna i artikel 94.1 och således även regleringen i betaltjänstlagens sjätte kapitel. I och med att dessa leverantörer inte hanterar betalningstransaktioner framstår det som naturligt att de är undantagna dessa bestämmelser, utan att detta behöver anges ut- tryckligen. I detta sammanhang bör det dock framhållas att leveran- törer av kontoinformationstjänster som i sin verksamhet behandlar personuppgifter är personuppgiftsanvariga enligt personuppgifts- lagen (1998:204) och därmed skyldiga att behandla personuppgifter på det sätt som följer av den lagen (mer om personuppgiftlagen och betaltjänstleverantörer, se avsnitt 13.15), oavsett det förhållandet att de är undantagna från direktivets artikel 94.2. Undantag från artiklarna 99–103 Enligt artikel 33.2 gäller inte bestämmelserna i artiklarna 99–103, som reglererar klagomålsförfaranden samt förfaranden för alternativ tvistelösning och sanktioner, för leverantörer av kontoinformations- tjänster. I och med att dessa bestämmelser riktar sig mot medlems- staterna bör artikel 33.2 inte tolkas på så sätt att leverantörerna av kontoinformationstjänster är undantagna från dessa bestämmelser. Dessa leverantörer är visserligen inte involverade i betalnings- transaktioner, men de hanterar i sin verksamhet bl.a., betaltjänst- användares personaliserade behörighetsfunktioner som är kopplade till ett betalkonto. Det är därför av vikt att det finns effektiva sanktionsmöjligheter även för dessa leverantörer, om de skulle över- träda bestämmelserna om de skyldigheter som åligger dem enligt direktivet. Vidare är leverantörer av kontoinformationstjänster inte undantagna från direktivets reglering i artiklarna 22–31 (med undan- tag av artikel 23.3, se avsnittet ovan). Dessa artiklar reglerar just tillsynsfrågor och ett flertal bestämmelser i betaltjänstlagens åttonde kapitel om tillsyn och sanktionsmöjligheter genomför regleringen i dessa artiklar. Mot denna bakgrund bör leverantörer av konto- informationstjänster omfattas av samtliga tillämpliga bestämmelser i betaltjänstlagen som reglerar tillsynsfrågor och sanktionsmöjlig- heter i fråga om registrerade betaltjänstleverantörer. Förslag och bedömning: Bestämmelser om vilken information som ska lämnas eller göras tillgänglig av en leverantör av konto- informationstjänster i samband med utförandet av enstaka tjänster ska införas i betaltjänstlagen. En sådan leverantör är skyldig att informera betaltjänstanvändaren om vilka uppgifter som denne ska lämna för att betaltjänsten ska kunna utföras korrekt och om samtliga avgifter som användaren ska betala till leverantören för tjänsten. När det gäller ramavtal omfattas leverantörer av kontoinforma- tionstjänster av den informationsskyldighet som enligt 4 kap. 10 § betaltjänstlagen ankommer på en leverantör av betaltjänster innan ett ramavtal sluts med en betaltjänstanvändare. Eftersom dessa leverantörer inte hanterar medel eller medverkar vid trans- aktioner är ett flertal av de krav som anges i paragrafen inte tillämp- liga i fråga om deras informationsskyldighet. Det finns dock inget behov av att uttryckligen ange detta. Leverantörer av kontoinformationstjänster ska vara undan- tagna från de bestämmelser i betaltjänstlagen som reglerar form- erna för informationsgivning. Det behöver inte framgå av betaltjänstlagen att en leverantör av kontoinformationstjänster har bevisbördan för att den har upp- fyllt sin informationsplikt. Informationskrav vid utförandet av enstaka tjänster Leverantörer av kontoinformationstjänster omfattas enligt artikel 33.2 av den informationsskyldighet som gäller vid enstaka betalnings- transaktioner och som finns i artikel 45, vars lydelse är oförändrad i förhållande till det första betaltjänstdirektivet (med undantag av den tillkommande artikeln 45.2, som behandlats i avsnitt 6.2.4). I 4 kap. 4 § betaltjänstlagen anges vilka informationskrav som ställs vid enstaka betalningstransaktioner och paragrafen har samma materiella innebörd som artikel 45.1. Leverantörer av kontoinforma- tionstjänster hanterar emellertid inte betaltjänstanvändarens medel eller bistår vid betalningstransaktioner, utan deras tjänster avser ute- slutande informationslämning. För att genomföra det andra betal- tjänstdirektivets reglering i fråga om informationskrav för leveran- törer av kontoinformationstjänster bör kraven anpassas för just dessa tjänster. Någon hänvisning till de befintliga kraven i 4 kap. 4 § betaltjänstlagen bör inte göras eftersom denna bestämmelse är inriktad just på betalningstransaktioner. Det bör därför i en särskild paragraf anges vilka informationskrav som ankommer på leveran- törer av kontoinformationstjänster vid utförandet av enstaka konto- informationtjänster och som motsvarar de krav som uppställs i arti- kel 45.1. För att uppfylla dessa krav bör det i bestämmelsen anges att vid enstaka leveranser av kontoinformationstjänster ska en leve- rantör av sådana tjänster informera betaltjänstanvändaren om vilka uppgifter som denne ska uppge för att betaltjänsten ska kunna utföras korrekt, som t.ex. namnet på betaltjänstanvändarens bank, betaltjänstanvändarens personuppgifter samt kod och inloggnings- sätt, samt information om hur det som längst tar att utföra tjänsten. Vidare bör information också ges om det sammanlagda avgiftsbelopp som användaren ska betala till leverantören. I likhet med 4 kap. 4 § andra stycket bör informationsskyldigheten, i tillämp- liga fall, även avse specificerad information om samtliga avgifter som ska betalas. Som anges 4 kap. 4 § fjärde stycket bör leveran- tören också göra information enligt 10 § tillgänglig för användaren (mer om denna bestämmelse nedan). När det gäller formkraven för informationsgivning vid utföran- det av enstaka kontoinformationstjänster är leverantörer av dessa tjänster enligt artikel 33.2 undantagna från bestämmelserna i arti- kel 44 om formkrav samt om tidpunkten för lämnande av informa- tion vid distansavtal. Denna reglering finns i 4 kap. 5–6 §§ betal- tjänstlagen, av vilka det bl.a. följer att information enligt 4 § ska tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt och vara tydlig och lätt att förstå samt att informationen på begäran av betaltjänstanvändaren ska tillhandahållas på papper eller annat varaktigt medium. I och med att leverantörer av kontoinformationstjänster uttryckligen är undantagna från regleringen i artikel 44 om formkrav står det står emellertid fritt för dessa aktörer att välja hur de ska uppfylla sin informationsplikt. I konsekvens med direktivets reglering ska de alltså inte omfattas av de krav på informationsgivning som gäller för övriga betaltjänstleverantörer enligt 4 kap. 5–6 §§ betaltjänst- lagen. Enligt artikel 33.2 omfattas leverantörer av kontoinformations- tjänster även av de informationskrav som gäller vid ingående av ramavtal enligt det andra betaltjänstdirektivets artikel 52. Artikeln motsvarar i stort sett det första betaltjänstdirektivets reglering som i sin tur har genomförts i 4 kap. 10 § betaltjänstlagen. Eftersom leverantörer av kontoinformationstjänster inte med- verkar vid någon form av betalningstransaktion eller innehar medel för betaltjänstanvändarens räkning är ett flertal av informations- kraven i paragrafen, som berör genomförande av betalningstrans- aktioner, inte tillämpliga för dessa leverantörer (p. 5–9). Av samma skäl är inte heller kraven om räntor och växelkurser tillämpliga för dem (p. 11–12). På grund av de aktuella leverantörernas verksamhet finns det inte behov av att särskilt ange att de krav som berör trans- aktioner eller annan hantering av medel inte gäller för dessa aktö- rer. 4 anges att betaltjänstleverantören ska informera om vilka uppgifter som betaltjänstanvändaren ska uppge för att en betalnings- order ska kunna utföras korrekt. I konsekvens med förslaget om informationsskyldighet för leverantörer av kontoinformationstjänster vid utförandet av enstaka tjänster (se avsnittet ovan) bör detta informationskrav även tillämpas för dessa leverantörer och utformas på så sätt att de ska vara skyldiga att informera betaltjänstanvändar- en om vilka uppgifter som denne ska uppge för att betaltjänsten ska kunna utföras korrekt. Leverantörerna av dessa tjänster bör också åläggas att informera om hur det som längst tar att utföra kontoinformationstjänsten (jfr p. 8 som reglerar skyldighet att lämna information om hur det som längst tar att genomföra en transaktion). Övriga informationskrav som anges i paragrafen ska tillämpas även för leverantörer av kontoinformationstjänster och behöver inte anpassas för dessa aktörer. Dessa krav innefattar uppgifter om betaltjänstleverantören (p. 1–2), en beskrivning av innehållet i den betaltjänst som erbjuds (p. 3), uppgifter om avgifter (p. 10), kom- munikationsuppgifter (p. 13–16), uppgifter om ändringar i och avslutande av ramavtalet samt om alternativ tvistlösning (p. 23–27). I det andra betaltjänstdirektivets artikel 52 har två nya punkter tillkommit. I artikel 52.5 b) anges att en betaltjänstleverantör innan ramavtal ingås är skyldig att informera om skyddsåtgärder i fråga om ett säkert förfarande genom vilket betaltjänstanvändaren under- rättas av betaltjänstleverantören i händelse av misstänkt eller faktiskt bedrägeri eller säkerhetshot. Detta nya informationskrav är tillämp- ligt för samtliga betaltjänstleverantörer (se mer om bestämmelsen i avsnitt 13.12.1), och ska alltså gälla även för leverantörer av konto- informationstjänster. Av artikel ) framgår att betaltjänstleve- rantören ska i fråga om kortbaserade betalningsinstrument med s.k. co-badging informera om betaltjänstanvändarens rättigheter. Detta informationskrav torde inte vara tillämpligt för leverantörer av konto- informationstjänster, eftersom leverantörer av enbart dessa tjänster inte ger ut betalningsinstrument. Enligt direktivet är leverantörer av kontoinformationstjänster, på samma sätt som vid utförandet av enstaka betaltjänster, undan- tagna från de bestämmelser om formen för informationsgivning och informationskrav vid distansavtal som anges i artikel 51. Denna reglering är densamma som i det första direktivet och motsvarande bestämmelser finns i 4 kap. 11–12 §§ betaltjänstlagen och motsva- rar de informationskrav som uppställs i 5–6 §§. Med hänvisning till vad som anförts i föregående avsnitt om formkraven för den informationsskyldighet som ankommer på leve- rantörer av kontoinformationstjänster har dessa aktörer möjlighet att fritt välja hur de ska uppfylla sin informationsplikt. Artikel 52 hänvisar till bestämmelserna om rätt för betaltjänst- användaren att få tillgång till information och villkor i ramavtalet (artikel 53), reglering av villkorsändringar (artikel 54) samt uppsäg- ning av ramavtal (artikel 55). Dessa bestämmelser är oförändrade i förhållande till det första betaltjänstdirektivet och finns i 4 kap. 13– 15 §§ (förutom vissa villkor för uppsägning, se vidare avsnitt 13.12.2). I 4 kap. 13 §, som motsvarar bestämmelsen i artikel 53, anges att betaltjänstanvändaren alltid har rätt att på begäran få avtalsvillkoren för ramavtalet samt den information som anges i 10 § i en handling eller annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för använ- daren. Eftersom leverantörer av kontoinformationstjänster är undan- tagna från kraven som anges i artikel 51 om formerna för infor- mationen framstår det som motsägelsefullt att de på begäran skulle vara skyldiga att tillhandahålla information på det sätt som före- skrivs i 4 kap. 13 §. De bör därför uttryckligen undantas från dessa krav, trots att artikel 52 hänvisar till artikel 53 (jfr lydelsen av arti- kel 33.2 som föreskriver att artikel 52 gäller i tillämpliga delar för leverantörer av kontoinformationstjänster). Dessa aktörer bör dock omfattas av bestämmelserna i artiklarna 54 och 55 om villkorsänd- ring och uppsägning av ramavtal. I 4 kap. 16–19 §§ betaltjänstlagen regleras frågor om informa- tion i samband med att en betalningstransaktion genomförs enligt ett ramavtal, samt undantag från informationskraven bl.a. när betal- tjänster genomförs med användning av elektroniska pengar. Bestäm- melserna motsvarar i stort sett direktivets nuvarande artiklar 56–58, från vilka leverantörer av kontoinformationstjänster är undantagna. Det finns inte behov av en uttrycklig bestämmelse med denna inne- börd, eftersom leverantörer av kontoinformationstjänster inte med- verkar vid betalningstransaktioner. I det andra betaltjänstdirektivets artikel 40 regleras avgifter för information. Denna bestämmelse är oförändrad i förhållande till det första betaltjänstdirektivets artikel 32, som har genomförts i 4 kap. 1 § betaltjänstlagen. Enligt denna bestämmelse får en betal- tjänstleverantör som huvudregel inte ta ut någon avgift för att till- handahålla information enligt lagens fjärde kapitel. Enligt artikel 33.2 i det andra betaltjänstdirektivet är artikel 40 inte tillämplig i förhållande till leverantörer av kontoinformations- Det framstår dock som anmärkningsvärt att de ska ha möjlighet att ta ut avgift för information som de enligt direktivet är skyldiga att lämna sina användare. Mot denna bakgrund anser utredningen att även dessa aktörer som huvudregel inte ska ha rätt att ta ut avgift för den information som de har en skyldighet att förse sina användare med. I och med att de inte omfattas av form- kraven för informationsgivning, som gäller för övriga betaltjänst- leverantörer, har dessa aktörer möjlighet att välja hur de vill till- handahålla information till sina användare. Det står dem således fritt att endast tillhandahålla informationen elektroniskt. Skulle en använ- dare i stället kräva att få informationen i pappersform, torde det därför vara möjligt för leverantören att ta ut en avgift för detta. Av det andra betaltjänstdirektivets artikel 33.2 följer även att arti- kel 41, som i stort sett motsvaras av det första betaltjänstdirektivets artikel 33, ska tillämpas för leverantörer av kontoinformationstjänster. Enligt denna artikel ska medlemsstaterna föreskriva att bevisbördan ligger på betaltjänstleverantören när det gäller att visa att denne har uppfyllt de informationskrav som anges i direktivets tredje avdel- ning (enligt den tidigare gällande artikel 33 var detta en valmöjlig- het för medlemsstaterna). Bestämmelsen i artikel 41 har inte införts i betaltjänstlagen, efter- som regeringen ansåg att en uttrycklig bestämmelse med detta innehåll inte var nödvändig.10 Enligt allmänna principer är det leverantören som har bevisbördan för att denne har uppfyllt sin informationsplikt. Omständigheterna bedöms alltså ingå i det som betaltjänstleverantören måste visa utan att det krävs någon uttrycklig regel om det. Utredningen har således ingen annan uppfattning än vad som angetts i förarbetena till betal- tjänstlagen, oavsett den omständigheten att artikel 41 numera anger att regleringen om bevisbörda är en valmöjlighet för med- lemsstaterna. Det finns därför inte skäl att i betaltjänstlagen ange att leverantören har bevisbördan för att denne har uppfyllt sin infor- 2009/10:220, bilaga 5, s. 454. mationsplikt enligt direktivets bestämmelser, vare sig för leverantörer av kontoinformationtjänster eller för övriga betaltjänstleverantörer. 6.3.5Tillgång till och användning av betalkontoinformation i samband med kontoinformationstjänster Förslag: En betaltjänstanvändare har rätt att använda sig av konto- informationstjänster om det betalkonto som berörs av tjänsten är tillgängligt online. Rätten att använda sig av dessa tjänster är inte beroende av att det finns ett avtalsförhållande mellan den konto- förvaltande betaltjänstleverantören och leverantören av konto- informationstjänster. Direktivets regler om de skyldigheter som ankommer på en kontoförvaltande betaltjänstleverantör respektive en leverantör av kontoinformationstjänster i samband med genomförandet av dessa tjänster ska införas i betaltjänstlagen. Rätt att utnyttja kontoinformationstjänster Enligt artikel 67.1 har en betaltjänstanvändare rätt att utnyttja kontoinformationstjänster, dock under förutsättning att betalkontot är tillgängligt online. Tillhandahållandet av kontoinformationstjänster ska i enlighet med artikel 67.4 vara oberoende av om det finns ett avtalsförhållande mellan leverantören av kontoinformationstjänster och kontoförvaltande betaltjänstleverantörer i detta syfte. Dessa regler överensstämmer alltså med vad som gäller för tillhandahållan- det av betalningsinitieringstjänster och som har behandlats i avsnitt 6.2.6. I likhet med vad som föreslagits för betalningsinitieringstjänster bör det i betaltjänstlagen införas en bestämmelse som ger betal- tjänstanvändare rätten att utnyttja kontoinformationstjänster. Denna rätt ska dock begränsas till att gälla betalkonton som är till- gängliga online. För att tillförsäkra betaltjänstanvändaren rätten att använda sig av kontoinformationstjänster bör det, i likhet med vad som anförts i fråga om betalningsinitieringstjänster i avsnitt 6.2.7, införas en bestämmelse i betaltjänstlagen att denna rätt inte ska vara villkorad av förekomsten av ett avtal mellan den kontoför- valtande betaltjänstleverantören och leverantören av kontoinforma- tionstjänster. Som angetts i avsnitt 6.2.7 hindrar denna reglering givetvis inte att den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och leverantören av kontoinformationstjänster ingår ett avtal för att reglera frågor om användandet av dessa tjänster. Skyldigheter för leverantören av kontoinformationstjänster I artikel 67.2 a–f) anges vad leverantörer av kontoinformations- tjänster har att iaktta i samband med tillhandahållande av sina tjänster: a)de får endast tillhandahålla tjänster på grundval av betaltjänst- användarens uttryckliga godkännande, b)de ska säkerställa att betaltjänstanvändarens personaliserade behörighetsfunktioner inte är tillgängliga för andra parter med undantag för användaren och utgivaren av de personaliserade behörighetsfunktionerna, och att när dessa uppgifter överförs genom leverantören av kontoinformationstjänster detta sker via säkra och effektiva kanaler, c)de ska för varje kommunikationssession identifiera sig gentemot den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och kommunicera säkert med den kontoförvaltande betaltjänstleverantören och betaltjänstanvändaren i enlighet med artikel 98.1 d, d)de ska endast ha tillgång till information från angivna betal- konton och dithörande betalningstransaktioner, e)de får inte begära känsliga betalningsuppgifter som är kopplade till betalkontona och f)de får inte använda, ha tillgång till eller lagra några uppgifter för några andra ändamål än för att genomföra den kontoinforma- tionstjänst som betaltjänstanvändaren uttryckligen har begärt, i enlighet med dataskyddsreglerna. Av artikel 67.2 a) framgår således att kontoinformationstjänster endast får tillhandahållas efter uttryckligt godkännande från betal- tjänstanvändaren.