sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — I förarbetena framgår även att uttrycket ansågs täcka samtliga de situationer som i de nu aktuella instrumenten mot människohandel avses med tvångsarbete och liknande tvångstjänst- , slaveri och därmed jämförbara bruk och sedvänjor och träl- dom samt situationer där människor befinner sig i en sådan be- lägenhet att de kan utnyttjas för organanskaffningsändamål. Terminologin som användes i bestämmelsen om försättande i nödläge tog enligt förarbetena just sikte på sådana situationer som offren utnyttjas i enligt de internationella definitionerna av män- niskohandel, varför det enligt lagstiftaren var naturligt och ända- målsenligt att använda sig av denna i straffrättsliga sammanhang bekanta terminologi också vid en utvidgad kriminalisering av män- niskohandel.26 Uttrycken tvångstillstånd och nödläge överfördes därför till den nya människohandelsparagrafen, se avsnitt 3 och 4.3.2. Som framgår av redogörelsen ovan torde enligt lagstiftaren uttrycket utnyttjas i en situation som innebär ett nödläge för den utsatte om- fatta avlägsnade av organ, men mot bakgrund av att uttrycket reg- 2003/04:111 s. 46 och 67. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel leras särskilt i Palermoprotokollet ansåg lagstiftaren att skäl finns att särskilt ange detta syfte i lagtexten.27 För fullbordat brott krävdes att brottsoffret hade kommit i tvångstillstånd eller begett sig eller stannat utomlands och där kunde befaras råka i nödläge. Bestämmelsen var subsidiär till brotten människorov, människo- handel för sexuella ändamål och olaga frihetsberövande. Straffet för brottet var fängelse, lägst ett och högst . Var brottet mindre grovt, dömdes till böter eller fängelse i högst . Försök, förberedelse och stämpling till försättande i nödläge var, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, också straffbart. Även anstiftan, medhjälp och främjande var straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. BrB. 4.2.6Kriminalisering av oönskade beteenden Eftersom vårt uppdrag aktualiserar frågor om förstärkt straffrätts- ligt skydd i vissa fall, och därmed kan komma att avse viss nykrimi- nalisering, finns det anledning att belysa några allmänna principer kring detta. Frågan om under vilka förutsättningar kriminalisering av ett beteende kan anses befogad har diskuterats i olika rätts- politiska sammanhang.28 Frågan har även analyserats av bl.a. Straff- rättsanvändningsutredningen i betänkandet Vad bör straffas? (SOU 2013:38). kriterier för kriminali- sering kan sammanfattas enligt följande (s. 19 f. och 481 f.). Det tänkta straffbudet måste avse ett identifierat och konkreti- serat intresse som är skyddsvärt, dvs. ett godtagbart skyddsintresse. Beteende som avses bli kriminaliserat måste kunna orsaka skada eller fara för skada på skyddsintresset. I betänkandet framhålls att det endast är befogat att straffbelägga ett beteende om detta har viss närhet till det intresse som kriminaliseringen avser att skydda (se s. 485 ff.). Ju närmare en kränkning av skyddsintresset som beteen- 2003/04:111 s. 46. 28Se bl.a. P. , M. Ulväng och N. Jareborg Kriminalrättens grunder (2010) och C. Lernestedt Kriminalisering – Problem och principer (2003), Ett reformerat åklagarväsende (SOU 1992:61), Rådets slutsatser om modellbestämmelser som vägledning för rådets överläggningar på det straff- rättsliga området (dok. 1652/3/09), Manifest för en europeisk kriminalpolitik (se P.Asp, T. Elholm, D. Frände JT 2009/10 nr 4 s. 971 och kommissionens meddelande om en straff- rättslig strategi i EU . Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel det står, desto större anledning finns det att kriminalisera. Huvud- frågan när det gäller kriminalisering av förstadier är enligt betänk- andet hur långt i förväg det är berättigat att träda in med krimi- nalisering. Endast den som har visat skuld – varit klandervärd – bör träffas av straffansvar, vilket innebär att kriminaliseringen inte får äventyra tillämpningen av skuldprincipen. Det får avslutningsvis inte heller finnas något tillräckligt värde- fullt motstående intresse eller någon alternativ metod som är tillräck- ligt effektiv för att komma till rätta med det oönskade beteendet. Enligt vårt uppdrag ska vi göra en översyn av det straffrättsliga skyddet mot tvångsarbete eller exploatering för annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte och mot otill- börliga ekonomiska utnyttjanden av personer som befinner sig i en utsatt situation, exempelvis på grund av ekonomiskt svåra förhåll- anden, okunskap eller en beroendeställning. Som framhållits i våra direktiv skiljer sig skyddsintressena åt för de fall som vi ska se över (dir. 2015:131). I vissa situationer kan även två eller flera olika skyddsintressen aktualiseras. Bestämmelser som gentemot staten ges ett skydd för frihet och förbud mot bl.a. tvångsarbete finns i 2 kap. 8 § regeringsformen och i artiklarna 4 och 5 EKMR, som är direkt tillämpliga som lag i genom lag (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundlägg- ande friheterna. Bestämmelserna gäller i förhållande till staten och är därför inte direkt tillämpliga vid fall av tvångsarbete och andra former av utnyttjanden som sker mellan enskilda aktörer. Vi berör därför inte dessa bestämmelser ytterligare här (jfr avsnitt 4.2.3). I avsnittet nedan redovisar vi de straffbestämmelser som är av särskild betydelse för översynen av det straffrättsliga skyddet för de utnyttjandeformer som vi behandlar i detta avsnitt, även om andra bestämmelser också kan aktualiseras (ex. skattebrottslagen (1971:69), arbetsmiljöbrott (3 kap. 10 § BrB), människorov (4 kap. 1 § BrB) Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel samt brott mot mänskligheten enligt lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Redogörelsen, som är uppdelad på tre avsnitt i princip utifrån bestämmelsernas primära skyddsintressen, avser i huvudsak den materiella rätten. Vi inleder genomgången med en redogörelse av olika brott mot person, dvs. brott mot liv och hälsa (3 kap. BrB) och brott mot frihet och frid (4 kap. BrB). Brott mot liv och hälsa innefattar en kränkning mot enskildas personliga integritet i form av bl.a. orsakande av fysisk skada eller sjukdom på person. Brott mot frihet och frid innebär en kränkning av en enskild persons inte- gritet i fråga om rätten att vara fri, ha handlings- eller rörelsefrihet, bli lämnad i fred m.m. Vi redogör även för koppleri och köp av sexuellt tjänst (6 kap. BrB). Koppleri är ett brott både mot person även om brottet också kan uppfattas som riktat mot allmänna in- tressen.29 Motsvarande gäller i vissa fall för brottet köp av sexuell tjänst. Därefter redogör vi för olika brott mot annans förmögenhet, dvs. tillgreppsbrott (8 kap. BrB) och bedrägeri och andra oredlighets- brott (9 kap. BrB). Tillgreppsbrotten utgör i huvudsak brott som riktar sig mot någon annans maktsfär genom att de kränker någon annans besittning. Bedrägeribrotten och andra oredlighetsbrott känne- tecknas av gärningar som visserligen också riktar sig mot någon annans maktsfär, men inte med fysiska utan med psykiska medel. Straffbudens brottsbeskrivningar, i likhet med andra brottsbeskriv- ningar, gäller med förbehåll av bl.a. de allmänna objektiva ansvars- frihetsgrunder som anges i 24 kap. BrB, dvs. bl.a. laga befogenhet att bruka våld, nöd och samtycke. Avslutningsvis behandlar vi brott riktade mot staten där vi här endast behandlar brott mot utlänningslagen (2005:716, UtlL). Syftet med det straffansvar som uppställs i utlänningslagen är att i huvud- sak att upprätthålla den reglerade invandringen till . En redogörelse för hur bestämmelserna har tillämpats i praxis och en närmare analys om bestämmelserna ger ett adekvat och ändamålsenligt skydd mot de olika aktuella utnyttjandeformerna finns avsnitten 4.4, 4.7 och 4.8. Offrets status i brottmålsprocessen har stor betydelse för offret, även om vi valt att inte behandla denna fråga särskilt. 29 Se bl.a. SOU 1982:61 och prop. 2004/05:45 s. 129. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel har målsäganden, till skillnad från ett vittne, rätt till målsägande- biträde och till skadestånd i vissa fall samt rätt till mer information under processens gång. Avgörande för om offret är att betrakta som målsägande är om brottet begåtts mot personen eller om han eller hon blivit förnärmad eller lidit skada av brottet (20 kap. 8 § , RB).30 Frågan om offret är vittne eller målsäg- ande måste prövas och avgöras i varje enskilt fall. Detta innebär att offer vid vissa brott, exempelvis koppleri, i vissa fall kan anses vara målsäganden och i andra fall vittnen. Om brott mot liv och hälsa (3 kap. BrB) För misshandel döms den som tillfogar en annan person kropps- skada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i van- makt eller något annat sådant tillstånd (3 kap. 5 § BrB). Straff- skalan för brottet är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . Är brottet att anse som grovt, döms för grov misshandel (3 kap. 6 § BrB). Straffskalan för grov misshandel är fängelse i lägst ett och högst , eller om brottet är synnerligen grovt, fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Vid bedömande av om brottet är synner- ligen grovt ska särskilt beaktas om kroppsskadan är bestående eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gärnings- mannen har visat synnerlig hänsynslöshet. 3020 kap. 8 § . 31Koppleribrottet har liksom bl.a. förbudet mot köp av sexuella tjänster ansetts skydda såväl brott mot person som allmänna intressen, se bl.a. prop. 2004/05:45 s. 102. 32Framställningen baseras bl.a. på förarbeten (NJA II 1962 s. 103, prop. 1992/93:141 och prop. 1997/98:55) och m.fl. (, Zeteo), kommen- taren till 3 kap. 5 § BrB. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Brott mot frihet och frid (4 kap. BrB) För människohandel döms den som genom olaga tvång, vilseled- ande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat så- dant otillbörligt medel rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte (4 kap. 1 a § BrB).34 Den som begår en sådan gärning mot en person som inte har fyllt döms för människohandel även om något otillbörligt medel inte använts. Straffskalan för brottet är fängelse i lägst två och högst eller, om brottet är mindre grovt, fängelse i högst . Bestämmelsen är subsidiär till människorov. Människohandel omfattar tre huvudsakliga rekvisit. Det första rekvisitet är åtgärder för genomförandet av själva handeln, dvs. De åtgärder som gärningsmannen ska vidta är att rekrytera, transportera, överföra, inhysa eller ta emot en person. Med rekrytera avses olika förfaranden för att värva eller anskaffa en person. Uttrycken transportera, inhysa och ta emot en person om- fattar alla sådana åtgärder som i det normala språket avses med dessa begrepp. Det andra rekvisitet är de otillbörliga medlen, dvs. olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel. Med begreppet olaga tvång avses det- samma som i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § BrB, dvs. att genom misshandel eller annars med våld eller genom olaga hot om brottslig gärning tvinga någon annan att underkasta sig de beskrivna åtgärderna. Begreppet vilseledande innebär förmedlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 § BrB. 33Framställningen baseras bl.a. på förarbeten (prop. 2001/02:124, prop. 2003/04:111 och prop. 2009/10:152) och m.fl. (, Zeteo), kommen- taren till 4 kap. 1 a § BrB. 34Samtidigt som människohandelsbestämmelsen utvidgades upphävdes bestämmel- sen försättande i nödläge i 4 kap. 3 § BrB, se avsnitt 4.2.5. Förändringen innebar i princip inte någon avkriminalisering, eftersom den nya lydelsen i 4 kap. 1 a § BrB till största delen täckte även det område som hade straffsanktionerats i 3 §, se vidare härom i prop. 2003/04:111. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel utnyttjande av någons utsatta belägenhet omfattar till exempel en situation då offret befinner sig i ett ekonomiskt skuldförhållande eller i ett tjänste- eller anställningsförhållande till gärningsmannen. Offret kan också vara en narkoman som är beroende av den som tillhandahåller honom eller henne narkotika, en person som befinner sig i vanmakt, en person som lever under ekonomiskt svåra förhåll- anden, i flyktingskap eller som lider av intellektuell funktions- nedsättning eller någon sjukdom. Genom att det straffbara förfarandet också kan ha skett genom annat sådant otillbörligt medel klargörs att också användandet av andra otillbörliga medel än de uttryck- ligen nämnda kan föranleda straffansvar. Handelsåtgärderna kan så- ledes också genomföras genom andra sådana medel som till sin art kan jämställas med dem som uttryckligen nämns i bestämmelsen. Det tredje rekvisitet är syftet med handeln, dvs. att offret ska exploateras för sexuella ändamål, för ingrepp som innebär att man avlägsnar organ av offret eller för att utnyttjas för krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nöd- läge för den utsatte. Med exploatering avses ett otillbörligt använd- ande av offret. Det krävs ett avsiktsuppsåt i förhållande till exploa- teringen. Det är dock inte nödvändigt att denna har kommit till stånd för att brottet ska anses fullbordat. Offrets eventuella sam- tycke till den åsyftade exploateringen saknar betydelse för den straff- rättsliga bedömningen. Handelsåtgärderna ska ha vidtagits i syfte att exploatera offret för sexuella ändamål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Med uttrycket exploateras för sexuella ändamål avses i första hand att offret ska användas för prostitution, men det kan också vara fråga om situationer där offret används för sexuella ändamål utan att bestämmelserna om koppleri och köp av sexuell tjänst blir upp- fyllda. Det kan handla om exploatering genom en sexuell relation som inte sker genom att den sexuella handling som offret ska er- bjuda förutsätter ersättning för tjänsten. Uttrycket exploatering för sexuella ändamål omfattar även att en person exempelvis utnyttjas för att medverka vid framställningen av pornografiska alster eller för att medverka i en pornografisk föreställning. Exploatering kan även, bortsett från för avlägsnande av organ, krigstjänst och tvångsarbete, ske för annan verksamhet i en situa- tion som innebär nödläge för den utsatte. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Begreppet tvångsarbete har inte definierats i förarbeten, men när begreppet fördes in i bestämmelsen var avsikten är att det skulle ha samma innebörd som i den internationella rätten rörande mänskliga rättigheter.35 Terminologin i övrigt härrör från det numera upphävda brottet försättande i nödläge, se avsnitt 4.2.5. Med verksamhet avses någon form av åtgärd som offret ska utföra eller underkasta sig. Med nödläge avses situationer där offret är förhindrat att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Gemensamt för dessa situationer som innebär nödläge är att offret befinner sig i en verkligt svår situation som inte är helt tillfällig eller övergående. Ett exempel på en verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte är när en person – utan att det är fråga om tvångsarbete – förmås arbeta under synnerligen svåra förhållanden till en mycket låg lön. Andra exempel är när en person förmås att tigga eller stjäla. Ytterligare ett exempel är när en person förmås att avlägsna annat biologiskt mate- rial än organ, t.ex. vävnad såsom hud och brosk. Det måste finnas ett orsakssamband mellan det otillbörliga med- let och människohandelsåtgärden. Detta innebär att offret ska ha underkastat sig åtgärden just på grund av det otillbörliga medlet. Detta orsakssammanhang ska omfattas av gärningsmannens uppsåt. Straffansvar föreligger, som tidigare nämnts, oavsett om exploa- teringssyftet har förverkligats. Människohandeln kan syfta till en kombination av olika slags utnyttjanden, t.ex. både för sexuella ändamål och hushållsarbete under närmast slaveriliknande former. Bestämmelsen omfattar män- niskohandelsförfaranden oavsett om de innefattar ett gränsöver- skridande eller inte. För en mer detaljerad bakgrund till bestämmelsen om människo- handel, bestämmelsens tillämpning och våra förslag på området, se avsnitt 3. 2003/04:111, s. 45. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel För olaga frihetsberövande döms den som i annat fall än som sägs i 4 kap. 1–1 a §§ BrB (dvs. människorov och människohandel) för bort eller spärrar in någon annan eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten (4 kap. 2 § BrB). Straffskalan för brottet är fängelse i lägst och högst , eller om brottet är mindre grovt, böter eller fängelse i högst . Den brottsliga handlingen som avses är att någon har berövats sin frihet, dvs. försatts i ett tillstånd där han eller hon inte kan röra sig fritt. Frihetsberövande kan ske även på andra sätt än genom de i lagtexten särskilt angivna fallen att bortföra eller inspärra någon. Som exempel kan nämnas att någon binder någon annan eller ställer honom under bevakning. Även sådana fall som att man tar kläderna från en badande eller båten från någon på en ensligt belägen ö och därigenom hindrar personen från att förflytta sig från platsen kan under vissa omständigheter innebära straffbart frihetsberövande. Att bara inskränka någons rörelsefrihet, genom att exempelvis låsa ute någon från personens bostad eller att förstöra eller undanhålla någons cykel eller annat fortskaffningsmedel, är däremot inte att anse som frihetsberövande, men kan i vissa fall utgöra ofredande eller egenmäktigt förfarande. Den brottsliga gärningen kan även bestå i en underlåtenhet. Om det åligger någon att frigiva en förut med giltiga skäl inspärrad person, kan han alltså, om han underlåter detta, straffas för frihets- berövande. Brottet är subsidiärt till brotten människorov och människohandel. För olaga tvång döms den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller underlåta något (4 kap. 4 § BrB). Detsamma gäller den som med sådan verkan utövar tvång genom hot att åtala eller ange 36Framställningen baseras bl.a. på förarbeten (NJA II 1962 s. 117, prop. 1997/98:55 och prop. 2001/02:124) och m.fl. (, Zeteo), kommen- taren till 4 kap. 2 § BrB. 37Framställningen baseras bl.a. på förarbeten (NJA II 1962 s. 124), m.fl. Brotts- balken (, Zeteo), kommentaren till 4 kap. 4 § BrB och prop. 2015/16:113. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel någon annan för brott eller att lämna menligt meddelande om någon annan om tvånget är otillbörligt. Om brottet är grovt döms för grovt olaga tvång. Vid bedöm- ningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag, har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag, eller annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Straffskalan för brottet är böter eller fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . Den brottsliga handlingen utgörs primärt av att gärningsmannen med våld tvingar en annan person att göra, tåla eller underlåta något. Med våld avses inte bara misshandel eller annat fysiskt be- tvingande (jfr våld å person i rån 8 kap. 5 § BrB) utan även lindrigare former av våldsanvändning mot en annan person. Det krävs dock att våldet har varit så kraftigt att det övervunnit ett motstånd från offrets sida. Av beskrivningen av misshandel i 3 kap. 5 § BrB fram- går att misshandel inbegriper också det fall att man försätter någon i vanmakt eller i ett annat sådant tillstånd. Straffbestämmelsen omfattar vidare vissa former av hot såsom tvångsmedel. I fråga om tvång genom hot av annat slag än hot om brottslig gärning omnämns som tvångsmedel hot att åtala eller ange någon annan för brott samt hot att om någon annan lämna ett menligt meddelande. Tvånget ska vara otillbörligt. Bedömningen av om ett tvång ska anses otillbörligt i det enskilda fallet får prövas med hänsyn främst till syftet (ändamålet) för tvånget. Tvång med uppsåt att skada eller i syfte att få en oskälig ekonomisk fördel kan i regel anses vara otillbörligt. Vidare kan ett tvång som sker genom att hota med åtgärder mot en annan person än den mot vilken tvånget riktar sig, t.ex. den tvungnes anhöriga, vara otillbör- ligt. Tvång genom att ett sådant hot som beskrivits ovan riktas mot offret är alltså straffbart som olaga tvång eller, om den åtgärd som framkallats genom tvånget har lett till en förmögenhetsöverföring, som utpressning enligt 9 kap. 4 § BrB. Utanför det straffbara området för olaga tvång faller sådan på- verkan på en annans handlande som sker med annat medel än våld eller hot av det slag som beskrivs i lagrummet, t.ex. påverkan genom vilseledande eller genom utfästande av en belöning. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel het utesluts vidare de fall där gärningsmannen har en laga rätt att tillgripa tvång. Men om gärningsmannen har överskridit gränserna för sin befogenhet i detta avseende kan straffansvar för olaga tvång komma i fråga. En förutsättning för tillämpning av bestämmelsen olaga tvång är att tvånget har lett till resultat och att detta omfattats av gärnings- mannens uppsåt. Om våldet eller hotet inte har lett till något re- sultat kan straff för ett fullbordat brott inte komma i fråga. För äktenskapstvång döms den som genom olaga tvång eller utnytt- jande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett äktenskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås eller i en stat i vilken minst en av makarna är medborgare eller har hemvist (4 kap. 4 c § BrB). Detsamma gäller den som på sätt som angetts förmår någon att ingå en äktenskapsliknande för- bindelse, om den ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som dels innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, dels inne- fattar frågan om upplösning av förbindelsen. Straffskalan för brottet är fängelse i högst . Med tvång avses här det samma som i bestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § BrB. Med utnyttjande av utsatt belägenhet, som an- vänds i människohandelsbestämmelsen i 4 kap. 1 a § BrB avses bl.a. olika situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret befinner sig i en beroendeställning till honom eller henne, exempelvis till följd av ett ekonomiskt skuldförhållande eller ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Andra exempel på utnyttjande av utsatt belägen- het är situationer där gärningsmannen utnyttjar att offret lever under ekonomiskt svåra förhållanden, lever i flyktingskap, befinner sig i vanmakt, lider av intellektuell funktionsnedsättning eller någon sjuk- dom eller är beroende av narkotika. Enligt bestämmelsens förarbet- en torde även utnyttjande av att någon befinner sig i utlandet och 38 Att tvinga någon att ingå äktenskap är även straffbart som olaga tvång, se närmare härom i prop. 2013/14:208 s. 50 f. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel har svårigheter att söka hjälp eller ta sig hem utgöra ett utnyttjande av en persons utsatta belägenhet.39