sou · H4B32 · 2016-01-13 00:00:00 — , S.M. m.fl. (2008) The experience of pay-for-performance in English family practices: a qualitative study. Annals of family medicine; 6(3): 228-234. Carder, M., , B. (1980) Towards a salaried profession: How “Swedish” was the Seven Crowns reform? I Heidenheimer AJ, ., Eds. The shaping of the Swedish health system. Casalino, LP. (2011) GP commissioning in the NHS in : Ten suggestions from the . Nuffield Trust Viewpoints. m.fl. (2004) Systematic review of recent innovations in service provision to improve access to primary care. ; 54(502): 374-381. m.fl. (2001) Reducing emergency visits in older people with chronic illness. Effective Clinical Practice; 4: 80-1. Creditor, MC. (1993) Hazards of hospitalization of the elderly. ;118: 219–23. Dahrouge, S. m.fl. (2013) Delivery of primary health care to persons who are socio- economically disadvantaged: does the organizational delivery model matter? ; 13: 517. De Maeseneer, JM. m.fl. (2003) Provider continuity in family medicine: does it make a difference for total health care costs? ; 1(3): 144-148. Devaux, M. (2015) Income-related inequalities and inequities in health care services utilization in 18 selected countries. ; 16: 21-33. Devlin, RA. m.fl. (2013) Practice size, financial sharing and quality of care. ; 13: 446. Di Blasi, Z. m.fl. (2001) Influence of context effects on health outcomes: a systematic review. ; 357: 757-762. Eijkenaar, F. m. fl. (2013) Effects of pay for performance in health care: a systematic review of systematic reviews. Health Policy; 110(2-3): 125-138. , RP., McGuire, TG. (1990). Optimal payment systems for health services. ; 9(4): 375-396. , S. m.fl. (2001) Is general practice effective? A systematic literature review. ; 19: 131-44. , T. m.fl. (2015) Skill mix, roles and remuneration in the primary care workforce: Who are the healthcare professionals in the primary care teams across the world? ; 52: 727-743. , A. m.fl. (2011) Choice of primary care provider: results from a population survey in three Swedish counties. Health Policy; 103(1): 31-7. , , , A. (2012) Vad påverkar patientnöjdhet i primärvården? , AH., , A. (2015) Primärvården efter vårdvalsreformen. Godager, G. m.fl. (2015) Competition, gatekeeping, and health care access. ; 39: 159-170. Godager, G., , D. (2013) Profit or patients´health benefit? Exploring the heterogeneity in physician altruism. ; 32(6): 1105-1116. Gosden, T. m.fl. (2004) Capitation, salary, fee-for-service and mixed systems of payment: effects on the behavior of primary care physicians. , Issue 2, The Cochrane Library. (2008) Functional decline in hospitalized older patients. ; 106(1): 58–67. Grol, R. m.fl. (2006) After –hours care in the , , and the : new models. Health Affairs; 25(6): 1733-1737. (2006) The Role of Consumer Copayments for Health Care: Lessons from the Experiment and Beyond. Grumbach, K., Bodenheimer, T. (2004) Can Health care teams improve primary care practice? JAMA; 291(10): 1246-1251. , B., Wyke, S. (2000) Does continuity in general practice really matter? BMJ; 321: 734-736. , B.,Wyke, S. (2006) Personal continuity and access in UK general practice: a qualitative study of general practitioners´and patients`perceptions of when and how they matter. BMC Family Practice; 7: 11. Heidenheimer, AJ. (1980) Conflict and compromises between professionals and bureaucratic health interests 1942-72. I Heidenheimer AJ, ., Eds. The shaping of the Swedish health system. , H. m.fl. (2011) How payment systems affect physicians´provision behavior- -an experimental investigation. ; 30(4): 637-646. m.fl. (1989) How do financial incentives affect physicians´ clinical decisions and the financial performance of health maintenance organizations? ; 321: 86-92. Hippisley-Cox, J. m.fl. (2004) Do single handed practices offer poorer care? Cross sectional survey of processes and outcomes. BMJ; 323: 320-23. Hollinghurst, S. m.fl. (2006) Comparing the cost of nurse practitioners and GPs in primary care: modelling economic data from randomized trials. ; 56(528): 530-535. Huntley, AL. m.fl. (2013) Is case management effective in reducing the risk of unplanned hospital admissions for older people? A systematic review and meta-analysis. Family Practice; 30(3): 266-275. Hutchison, B. m.fl. (2003) Patients satisfaction and quality of care in walk-in clinics, family practices and emergency departments: the Walk-in Clinic Study. CMAJ; 168(8): 977- 983. , T., Lurås, H. (2000) The effect of capitation on GPs referral decisions. Health Economics; 9: 199-210. Janlöv, N. m.fl. (2013) Kan satsningar på primärvård öka produktiviteten i primärvården? Ekonomisk Debatt; nr. Jee, SH., Cabana, MD. (2006) for continuity of care: a systematic review of the literature. ; 63(2): 158-188. Jelovac, I. (2001) Physicians´payment contracts, treatment decisions and diagnosis accuracy. Health Economics; 10(1): 9-25 Kaestner, R. Lo Sasso, A. (2015) Does seeing the doctor more often keep you out of the hospital? ; 39: 259-272. Kao, AC. m.fl. (1998) Patients´ trust in their phycicians: effects of choice, continuity, and payment method. ; 13(10): 681-686. , J. m.fl. (2007) Almen praksis som coordinator – en international belysning, . Knight, JC. m.fl. (2009) Does higher continuity of family phycician care reduce hospitalizations in elderly people with diabetes? ; 12(2): 81- 86. Knuttson, D. (1946) Läkaren som fri yrkesutövare eller sjukvårdstjänsteman. ; 43: 2230-39 , A. m.fl. (1990) Changing renumeration systems: Effects on activity in general practice. BMJ; 360: 1698-1701. Kringos, DS. m.fl. (2013a) Europe´s strong primary care systems are linked to better population health but also to higher health spending. Health Affairs; 32(4): 686-694. Kringos, DS. m.fl. (2010a) primary care monitor: structure, process and outcome indicators. BMC Family Practice; 11:81. Kringos, DS. m.fl. (2010b) The breadth pf primary care: a systematic literature review of its core dimensions. ; 10: 65 Kringos, DS. m.fl. (2013b) Political, cultural and economic foundations of primary care in Europe. Social Science and Medicine; 99: 9-17 Kringos, DS. m.fl., Eds. (2015) primary care in a changing Europe. European Observatory on . Kroneman, MW. m.fl. (2006) Direct access in primary care and patient satisfaction: a European study. Health Policy; 76(1): 72-79 , I. m.fl. (1998) Self-referral in a gatekeeping system: patients´reasons for skipping the general-practitioner. Health Policy; 45(3): 221-238. Lamarche, PA. m.fl. (2003) Choices for change:The path for restructuring primary healthcare services in . , TH. (2008) The future of primary care: the need for reinvention. ; 359(20): 2085-2086. Leibowitz, R. m.fl. (2003) A systematic review of the effect of different models of after-hours primary care services on clinical outcome, workload, and patient and GP satisfaction. Family Practice; 20(3): 311-317. Macinko, J. m.fl. (2003) The contribution of primary care systems to health outcomes within Organization for Economic Cooperation and Development () countries, 1970-1998. ; 38(3): 831-865. (2015) A precious jewel--the role of general practice in the English NHS. ; 372(10): 893-897 , R. m.fl. (2015) What happens when GPs engage in commissioning? Two decades of experience in the English NHS. ; 8, DOI:10.1177/1355819615594825. m.fl. (2008) Self-referrals to the A&E department during out-of- hours: patients´motives and characteristics. Patient and Counseling; 70(2): 256- 265. Nuffield Trust (2013) Securing the future of general practice: new models of primary care. Research report 2013, Nuffield Trust. Nuffield Trust (2013) New models of primary care: practical lessons from early implementers. Event report , Nuffield Trust. Nuffield Trust (2015) Transforming general practice: what are the levers for change? Nuffield Trust Briefing 2015. Or, Z. m.fl. (2005) International differences in the impact of doctors on health: a multilevel analysis of countries. ; 24(3): 531-560. , R. m.fl. (2014) International survey of older adults finds shortcomings in access, coordination, and patient-centered care. Health Affairs; 33(12): 2247-2255. Pelone, F. m.fl. (2013) How to achieve optimal organization of primary care service delivery at system level: lessons from Europe. for Quality in Health Care; 25(4): 381-393. , I. m.fl. (2013) Reducing hospital bed use by frail older people: results from a systematic review of the literature. ; 13: Oct–Dec. Raddish, M. m.fl. (1999) Continuity of care: is it cost effective? ; 5(6): 727-734. , P. m.fl. (2014) Relationship continuity: when and why do primary care patients think it is safer? ; 64(629): e758-764. Ricketts, TC., , GM. (2007) Mortality and physician supply: Does region hold the key to the paradox? ; 42(6): 2233-2251. (2001). Theory and practice in the design of physician payment incentives. The Milbank Quarterly; 79(2): 149-77. , M., Nolte, E. (2014) The future shape of primary care. ; February: 63-64. Romaire, MA. m.fl. (2014) Primary care and specialty providers: an assessment of continuity of care, utilization, and expenditures. Care; 52(12): 1042-1049. Rosenman, R., Friesner, D. (2004) Scope and scale inefficiencies in physician practices. Health Economics; 13(11): 1091-1116. Saltman, RB. (2003) Primary care in the driver´s seat? Lecture 30 October 2003, Nuffield Trust. Saltman, RB. m.fl., Eds. (2006) Primary care in the driver´s seat? Organizational reform in European primary care. Sans-Corrales, M. m.fl. (2006) Family medicine attributes related to satisfaction, health and costs. Family Practice; 23(3): 308-316. Saultz, JW. (2003) Defining and measuring interpersonal continuity of care. ; 1(3): 134-143. , J. m.fl. (2004) The effects of payment method on clinical decision-making: physician responses to clinical scenarios. Care; 42(3): 297-302. , L. m.fl. (2002) Primary care, self-rated health, and reductions in social disparities in health. ; 37(3): 529-550. Simoens, S., Giuffrida, A. (2004) The impact of physician payment methods on raising the efficiency of the healthcare system: an international comparison. Applied Health Economics and Health Policy; 3(1): 39-46. (2012) Sammanhållen vård och omsorg om de mest sjuka äldre 2012. Bedömning om kommuner och landsting uppnått grundläggande krav och resultat enligt överenskommelsen mellan regeringen och SKL. SOU (1948:14) Den öppna läkarvården i riket. Spri (1972:14) Den öppna vårdens organisation. Starfield, B. (1998) Primary care: balancing health needs, services and technology. Starfield, B. m.fl. (2005) Contribution of primary care to health systems and health. Milbank Quarterly; 83(3): 457-502. Starfield, B. (2006). State of art in research on equity in health. , Policy and ; 31(1): 11-32. Starfield, B., , L. (2007) Commentary: primary care and health outcomes: a health services research challenge. ; 42(6): 2252-2256. Statskontoret (2014:105) Sammanhållen vård och omsorg om de mest sjuka äldre. Uppföljning av överenskommelsen mellan regeringen och SKL. , M. m.fl. (2000) The impact of patient-centered care on outcomes. ; 49(9): 796-804. m.fl. (2005) Coordinating care across diseases, settings, and clinicians: a key role for the generalist in practice. ; 142(8): 700-708. Stokes, T. m.fl. (2005) Continuity of care: is the personal doctor still important? A survey of general practitioners and family physicians in and , the , and The . ; 3(4). (2014) Kostnader och produktion i primärvårdens vårdval. van Doorslaer, E. m.fl. (2006) Unequal Access to Care in the Countries. ; 17: 177–183. , P. m.fl. (2005) Saying goodbye´ to single-handed practices; what do patients and staff loose or gain? Family Practice; 22(1): 20-27. , C. m.fl. (2014) The primary-secondary care interface: Does provision of more services in primary care reduce referrals to specialists? Health Policy; 118: 48-55. , G. m.fl. (2006) Continuity of care and quality care outcomes for people experiencing chronic conditions: A literature review. Nursing & Health Science; 8(3): 185- 195. m.fl. (2006a) Development of out-of-hours primary care by general practitioners (GPs) in The : from small-call rotations to large-scale GP cooperatives. Family Medicine; 38(8): 565-569. m.fl. (2006b) Out-of-hours primary care. Implications of organization on costs. BMC Family Practice; 7: 29. , CJ., Crebolder, HF. (2004) Does setting up out of hours primary care cooperatives outside a hospital reduce demand for emergency care? ; 21(6): 722-723. , P., , F. (2011) Are the serious problems in cancer survival partly rooted in gatekeeper principles? ; : 10.3399/bjgp11X588484. Vårdanalys (2013:1) Vem har vårdvalet gynnat? Myndigheten för Vårdanalys, . Vårdanalys (2014:2) VIP i vården? Myndigheten för Vårdanalys, . m.fl. (1984) Continuity of outpatient care in elderly men. A randomized trial. JAMA; 252(17): 2413-2417. WHO (2008) World Health Report 2008. Primary health care, now more than ever. , U. m.fl. (2012) Effekter av valfrihet inom hälso- och sjukvården. En kartläggning av kunskapsläget. Myndigheten för Vårdanalys, rapport 2012:2. , A., Childs, S. (2002) The relationship between consultation length, process and outcomes in general practice: a systematic review. ; 52(485): 1012-1020. Worrall, G., Knight, J. (2006) Continuity of care for older patients in family practice: how important is it? Canadian Family Physician; 52: 754-755. Worrall, G., Knight, J. (2011) Continuity of care is good for elderly people with diabetes: retrospective cohort study of mortality and hospitalization. Canadian Family Physician; 57(1): e16-20. Wyke, S. m.fl. (2003) Should general practitioners purchase health care for their patients? The total purchasing experiment in . Health Policy; 65(3): 243-259. Xyrichis, A., Lowton, K. (2008) What or prevents interprofessional teamworking in primary and community care? A literature review. ; 45(1): 140-153. Översiktlig historik avseende utvecklingen av primärvården och samverkan mellan kommun och landsting Primärvården har sina rötter provinsialläkarväsende. infördes de första förordningar som reglerade provinsial- och stadsläkarnas verksamhet i (och ). Provinsialläkarna skulle arbeta på landsbygden och stadsläkarna i städerna. De statligt anställda provinsialläkarna hade ett brett ansvarsområde, vilket också utmärker dagens primärvård. Som exempel kan nämnas vad som stadgades i provinsialläkarinstruktionen (8 §): Utom denna skyldighet, att biträda de sjuke inom distriktet, som hans hjelp anlita, bör provinsialläkaren äfven fästa sin uppmärksamhet på allt, som kan bidraga att bibehålla innevånarnas helsa, samt på allt, som för helsan kan medföra skadeliga följder. Han bör för detta ändamål *noga kännedom om sitt distrikt till dess medicinskt topogra- fiska beskaffenhet, särskilda folkkynne och lefnadssätt, allmogens boningshus, dess barns fysiska uppfostran, allmänt ömkliga huskurer m.m. … *uppmärksam på beskaffenheter av allmogens dryck och födo- ämnen ... *Anmäla förhållandet (vid risk för missväxt, farsoter och skada) hos landshövdingen, för att genom dess åtgärd och allmänna kungörelser ännu kraftigare avböja hvad för innevånares helsa kunde vara av men- ligt inflytande. Provinsialläkare hade en bestämd station (stationeringsort) och tjänstgöringsdistrikt och utnämndes av Kunglig majestät. Extra provinsialläkare hade samma tjänstgöringsskyldighet som ordinarie provinsialläkare, men var helt eller delvis avlönade av kommuner. I varje län fanns dessutom en av staten avlönad förste provinsial- läkare med ett övergripande ansvar för länets allmänna sjuk- och hälsovård. Kännetecknande för det gamla provinsialläkarsystemet var att dess läkare arbetade ensamma eller med mycket litet av bi- trädande personal. kunde vissa sjukhusplatser stå till för- fogande. Hembesök var ett betydande inslag i verksamheten. Antalet läkartjänster var mycket begränsat. fanns endast nio sådana läkare i landet (inkl. ). Omkring fanns det omkring 500 tjänste- läkare, vilket innefattade både provinsialläkare och stadsläkare, en majoritet av dessa var allmänpraktiserande privatläkare. Provinsial- läkarsystemet fungerade enligt dåtidens krav relativt väl – fram till efter . Det fanns då över 800 provinsialläkare samt stads- och stadsdistriktsläkare i landet. Dessutom hade privat- läkare börjat etablera sig, huvudsakligen i de största städerna. Anta- let uppskattades till drygt 500. Den slutna sjukvården började byggas ut först och det första egentliga lasarettet – Kongl. – öppnades med åtta sängplatser för hela landet som också omfattade . hade beslutat att hospitalen enbart skulle användas för de sinnesjuka och började utbyggnaden av nya stora central- hospital. Vid kommunallagarnas tillkomstår 1862 kunde med fattig- vård avses allt från barnavård och åldringsvård till viss sjukvård och sinnessjukvård. var den offentliga sjukvården ännu inte särskilt omfattande. 1862-års kommunallagstiftning inne- bar bl.a. att landstingen inrättades med uppgift att handha frågor om jordbruk, näringsliv, kommunikationer, undervisning och hälso- vård. De nybildade landstingen övertog ansvaret för lasarettsvården och kurhusen – specialsjukhus för veneriska sjukdomar – totalt 46 lasarett med ca 3 000 sängplatser. När landstingen övertog ansvaret för kroppssjukhusens drift i kom expansionen att fortsätta. Framför allt första decennier började en stark expansion av dessa sjukhus. Det kan dock konstateras att antalet läkare vid sjukhus och andra vård- inrättningar för sluten vård ända var mindre än det antal läkare som var verksamma utanför sjukhus. Vid tiden för det började behovet av en refor- mering av den öppna sjukvården att diskuteras. I en utredning som genomfördes av medicinalstyrelsen under dess dåvarande chef , Den öppna läkarvården i riket (SOU 1948:14), presentera- des en rad omdanande förslag. Grundprincipen var att skapa s.k. hälsocentraler, som var avsedda för både sjuka och friska och som skulle omfatta såväl sjukvårdens öppna mottagningar och fristå- ende tjänsteläkarmottagningar som centra för både specialiserad och allmänmedicinsk öppenvård. Andra förslag var bl.a. att: –landstingen skulle ha huvudmannaskapet för öppen vård vid deras sjukhus, –landstingen skulle upprätta en översiktlig ”stomplan” för all öppen vård inom landstingsområdena, –en snabb utbyggnad skulle ske av öppen psykiatrisk vård och psykiatriska barn- och vuxenavdelningar vid centrallasaretten, –antalet provinsialläkare skulle utökas i en enhetlig organisation, –formella möjligheter till förebyggande hälsovårdsåtgärder skulle erbjudas inom den öppna vården. Utredningens majoritet uttalade sig principiellt för en kostnadsfri samhällsdriven hälso- och sjukvård. Samhällets hälsocentraler skulle enligt förslaget innehålla tillräckligt mänga läkare för att ge öppen hälso- och sjukvård åt hela befolkningen. Men valet att söka privat- sjukvård skulle vara fritt. Förslagen blev hårt kritiserade både från landstings- och läkarhåll, och genomfördes inte. Ansvaret för kroniskt sjuka människor var i princip oreglerat fram till införandet av 1951-års sjukhuslag då landstingen fick en obligatorisk vårdskyldighet för ”sådana långvarigt – dock inte tuberkulöst – kroppssjuka, vilka på grund av sitt tillstånd är i behov av vård på kroppssjukhus och vilkas vårdbehov konstitueras mer av personlig skötsel än av krav på de diagnostiska och terapeutiska resurser i fråga om personal och apparatur, som utmärka lasarett och sjukstugor”. klargjorde Åldringsvårdsutred- ningen att sjukhemsvården skulle erbjuda sådan vård som inte ansågs möjlig att utföra i det egna hemmet eller på ålderdomshem. Efter att landstingen fick huvudmannaskap för långtidssjukvården (kronikervården) 1951 följde en kraftig expansion av sjukhusvår- den. Den högspecialiserade sjukvården koncentrerades till region- sjukhus och landet delades in i sju sjukvårdsregioner (1960). var provinsialläkarväsendet inne i en svår kris. Arbetet var isolerat vid enläkarstationer med stor bundenhet av ständig jourtjänst. Inte sällan tillkom dubbelförordnande då grann- distriktets provinsialläkartjänst var vakant. Den gamla tidens hem- sjukvård genom hembesök hos patienten och dennes familj mins- kade kraftigt. En kartläggning som gjordes av syn av hälso- och sjukvården i riket () Hälsovård och öppen sjukvård i landstingsområdena (SOU 1958:15) visade att var femte till var sjätte provinsialläkartjänst var vakant, i var situationen än mer besvärlig då var tredje till var fjärde tjänst var vakant. Ensamarbetet och bristen på fortbildning medförde att blev kunskaperna snart föråldrade och det blev allt svårare att rekrytera unga läkare som hellre lockades av en karriär på sjuk- huset, med möjlighet till specialistutbildning. Allmänhetens förtro- ende för sjukhusen växte och påverkade sökmönstren. Patienterna sökte sig till sjukhusens öppna mottagningar, då dessa hade tillgång till laboratorieundersökningar, röntgen och annan modern utrustning. Landstingen blir successivt ansvariga för all hälso- och sjukvård Den snabba utvecklingen av sjukhusväsendet och svårigheterna i provinsialläkarsystemet väckte krav på genomgripande reformer. Det statliga huvudmannaskapet för viktiga delar av sjukvården blev föremål för en kritisk debatt och fick i uppdrag att göra en bred genomgång. Utredningen föreslog en huvudmanna- skapsreform för provinsialläkarväsendet. Som motiv angavs att staten var en försumlig huvudman, som befann sig på för stort admi- nistrativt avstånd från fältet, att det behövdes en rationell arbets- fördelning mellan sjukhusen och den öppna vården, att mera öppen- vård skulle minska behovet av sjukhusutbyggnad och att en bättre planering av olika värdinrättningar skulle följa av reformen. För- slagen innebar alltså en försiktig omstrukturering i samma riktning som förslaget om hälsocentraler men med en öppen- vård helt fristående från sjukhusen. förslag om den öppna hälso- och sjukvården kom inte att realiseras i sin helhet. Huvudmannaskapet för pro- vinsialläkarväsendet överfördes dock från staten till sjuk- vårdshuvudmännen. fanns endast 1 000 tjänster, vilket motsvarade 7 000 invånare per provinsialläkare. Läkarna kom efter hand att arbeta vid större enheter (vårdcentraler), och yrkes- titeln ändrades 1973 till distriktsläkare. Genom provinsialläkarreformen , mentalsjukvårdsreformen då ansvaret för den slutna mentalsjukvården överfördes till landstingen samt besluten om huvudmannaskapsförändringar för i och i vid inledningen av kom så gott som all hälso- och sjukvård att ligga under landstingskommunalt huvudmannaskap. Även den så kallade sjukronorsreformen 1970 utökade landstingens ansvar då landstingen även fick ansvar för öppenvården på sjuk- husen. Före reformen var landstingen främst ansvariga för den slutna vården på sjukhusen. Överläkarna på sjukhusen var i sin egenskap av slutenvårdsläkare anställda hos landstingen, men de hade möjlighet att ha både egen öppenvårdsmottagning och privata inneliggande patienter. Genom avtal och lagstiftning reglerades och begränsades dessa möjligheter successivt –1960. Denna verksamhet finansierades med patientavgifter och det fanns en obligatorisk sjukförsäkring som innebar att patien- ten fick betala doktorn hela kostnaden för ett öppenvårdsbesök och sedan vända sig till för att få tillbaka den fastställda statliga subventionen för sin utgift. Sjukronorsreformen innebar att patienten fick betala en nettoavgift på (för hembesök), och vårdgivaren skulle få återstoden av kostnaden från . För landstingen kan sjukronorsreformen beskrivas som att landstingen fick kontroll över hela verksamheten vid sjukhusen vilket skapade andra förutsättningar för att planera och dimensionera helheten. Det fanns för många läkare ett symbolvärde i att läkaren uppbar besöksavgiften direkt från patienten och betalade huvudmannen ersättning för utnyttjande av lokaler, utrustning och personal. Läkaren var oberoende yrkesutövare. För sjukhusläkarna innebar reformen att de blev heltidsavlönade tjänstemän där lönen reglera-