sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Klimatkrisen och etanolexemplet: en journalistikens ödesfråga Klimatkrisen hör definitivt till en av vår tids stora utmaningar och är, likt the Guardians chefredaktör uttrycker det, även en ödesfråga för journalistiken. Behovet av en bred grön omställ- ning av samhället kvarstår och behövs för att vi ska lyckas få ner koldioxidutsläppen och bromsa de globala klimatförändringarna. En omställning på bred front till ett mer hållbart samhälle, inbegripet ett radikalt minskat användande av fossila bränslen hos såväl den enskilde medborgaren som de största samhälleliga institutionerna, är svårt att överhuvudtaget föreställa sig utan mediernas påverkan och långsik- tiga stöd (cf. Berglez och , 2011). Vi kan redan påvisa inom forskningen att nyhetsmedierna, inte bara i utan även globalt, har spelat en viktig roll för klimatfrågans hantering. Journalistiken på såvällokal,regional,nationellochglobalnivåharviktigademokratiska uppgifter även om den också visar prov på begränsningar. Men miljö- journalistiken behövs för att ge problem uppmärksamhet och för att göra abstrakta komplexa risker konkreta och relevanta för specifika publiker, inte minst lekmän. Medierna understödjer även samhällelig debatt om hur de gemensamma problemen ska hanteras (Berglez och , 2011). Medielandskapets omvandling påverkar även dessa processer och i förlängningen samhällets möjligheter att hantera dem. Med dagens nedmonterade lokaljournalistik och färre specialiserade miljö- och vetenskapsjournalister på ledande nationella redaktioner försämras villkoren. Meningsmotsättningar och konflikter kring klimatproblemen i en svensk kontext har framträtt först när konkreta lösningar presente- ras. Ett illustrativt exempel på detta var när egenproducerad etanol från svenska skogar framfördes som den ultimata ersättaren för allt fossilt bränsle. Lanseringen fick initialt stort och brett stöd av politiker, myndigheter, forskare och nyckelindustrier vilket ledde till en , med svenska mått mätt, hätsk debatt mellan förespråkare och kritiker (Egan 2009, 2014). I förenklade ordalag kan etanolfrågan på nyhetsplats och i medial debatt sammanfattas som en historia där drivmedlet först ses som en överlägsen grön lösning på allehanda problem,somklimatförändringarna,arbetslöshetenochutflyttningen från inland, till att förvandlas till ett svart- målat bränsle associerat med slavhandel, stöld av mat från världens Journalistik och komplexa beslut fattiga, regnskogsskövling och ett utökat utsläpp av växthusgaser (Egan , 2014). Dagspressen och nyhetsjournalistiken hade utan tvivel en central roll i hela denna omvandling och fungerade även i detta fall som en arena för opinionsbildare, förutom som en egen aktör i etanoldebatten. Det tydligaste exemplet på det sistnämnda är den mindre grupp manliga motorjournalister som i det närmaste drivit kampanj mot etanolanvändning som bilbränsle. Expertkontroverser kring etanolanvändningens för- och nackde- lar har också haft relativt stort medialt genomslag i nationella och lokala medier. Dessa har engagerat tidningsläsarna och flertalet bilister har deltagit i medborgardialoger och uttryckt sina ställnings- taganden kring etanolen och diskuterat frågan i kommentatorsfält på nyhetssajter (Egan och , 2012). Ett konkret exempel var när professor , tillika dåvarande partiledare för , publicerade ett debattinlägg i i samband med att en forskningsrapport om etanolens negativa klimatpåverkan blivit klar. kom- menterade 187 läsare Wibes debattartikel och 16 olika bloggposter publiceradessomlänkadestilltidningenshemsida.Objektivitetsideal, informationsförmedling, samt strävan efter att vara den lilla männi skans röst, har också bidragit till flertalet journalistiska försök att i artiklar en gång för alla reda ut huruvida etanolbränslet är miljövänligt eller inte. Frågans komplexitet tillåter dock inga enkla svar, vilket också återspeglats i dessa journalistiska slutprodukter. Medieinstitutionerna har i många fall möjliggjort för en fortsatt medborgardialog på nätet i samband med publiceringar, alltså förutom möjligheten att skicka in insändare och debattartik- lar till den tryckta tidningen osv. I andra fall har nyhetsmedierna infört begränsningar för deltagande på egna plattformar, och i stället överlåtit digitalt deltagande kring journalistiken till sociala medier plattformar (SOU 2015:94, se också och kapitel). Det är dock sällsynt med deltagande från journalisternas sida i dessa typer av efterföljande debatter online (och , 2015; och , 2015). Närdetgällerlokaljournalistikometanolfråganutgördenambitiösa serien granskande reportage med namnet Etanoldrömmen, det kan- ske mest intressanta exemplet sett ur ett demokratiperspektiv (Egan , 2010; Egan och , 2012). Serien publi cerades och var ett unikt samarbetsprojekt mellan Journalistik och komplexa beslut tre ledande norrländska lokaltidningar, , och (numer Norran). Med gemensamma krafter bestämde sig nämligen chefredaktörerna för att ta reda på hur de gått till när de kommunala energibolagen res- pektive de förtroendevalda kommunpolitikerna på de olika orterna satsat i verksamt även utanför landets gränser. Hur kunde det ske och vem bar egentligen ansvaret för satsningarna på den gröna etanoldrömmen, då sedd som olja? På förstasidan i alla tre tidningarna publicerades ett relativt ovanligt grupporträtt på chefredaktörerna ståendes med armarna i kors och allvarliga miner när serien lanserades: Vi har samarbetat över redaktionsgränserna för att ställa ett antal fun- damentala frågor till de ansvariga, och leverera svaren till er läsare: Hur kunde drömmen om framtidens bränsle sluta i ett hasardspel med över en skattemiljard som insats? När gick det snett och varför? Vem bär ansvaret? (2009 06 12). Lokalreportrarna synade främst kommunpolitikernas engagemang och ansvar i frågan och ställde kritiska frågor kring konsekvenserna för skattebetalarna. Förutom företagsledare intervjuade journalis- terna också ett par Sekabanställda på det skuldtyngda etanolföreta- get, vilket tvingats till varsel och personalminskningar. När det gäller medborgarna tyckte man sig ha koll på opinionen och inte behöva intervjua dessa. Däremot uppmuntrade man läsarna att höra av sig till redaktionerna med tips via email som ”” vilket endast ett fåtal gjorde. Alla jag intervjuat uppskattade möjlig- heten att arbeta med dessa fördjupande reportage och att samarbeta med kollegor på andra tidningar. En del trodde också att de skulle få mer respons från läsarna och att serien skulle generera än mer debatt även om den publicerades . Trots att redak- tionerna fått tips utifrån om oegentligheter ledde dock granskningen inte till något avslöjande ”scoop”. En av journalisterna beskrev detta som en besvikelse i den efterföljande intervjun: Hade det funnits ett scoop hade det lyft, fått mer uppmärksamhet, blivit ett avslöjande av det då. Alltid roligt att ha ett avslöjande på nått sätt. Då fyller man sin funktion än mer. Men kan jag tycka att det är viktigt för oss att göra sådana här också. Ingen skulle berätta den här historien om vi inte fanns. (Intervjuad journalist som jobbat med , ). Journalistik och komplexa beslut Flera av de intervjuade tidningsmedarbetarna var desto stoltare över att vara först där hemma med att visa upp ”Fabriken ingen sett” för tidningsläsarna. Med det åsyftades den splitternya polska majs etanolfabrik som Sekab köpt, men ville sälja efter det att utlands- satsningarna blivit starkt ifrågasatta även om tidpunkten finansiellt sett utgjorde en dålig affär. Det ligger mycket i lokalreporterns konstaterande att ingen skulle berätta historien om den norrländska etanoldrömmen om de inte fanns. Medborgarjournalistiken i fyller i vart fall inte den uppgiften (och , 2015) och riksmedierna bevakar inte kommunala storsatsningar på de sätt lokala tidningar gör om än de kunde vara motiverat. Samarbetet mellan de tre nyhetsredaktionerna gjorde också skillnad. Mycket forskning kring journalistik, medier och kommunikation i samband med komplexa beslut har bedrivits i form av fallstudier, inte minst på miljöområdet. Om man jämför resultat och identifierar mer generella mönster kring hur exempelvis publikens eller medborgar- nas röster och perspektiv inkluderas i journalistiken, framträder vissa mönster. Dessa är inte typiska för miljöområdet utan relevanta även när det gäller andra frågor av komplex natur. Nedan presenteras sju centrala slutsatser. En första slutsats är att lokaltidningarna i uppbär särskilt viktiga informationsfunktioner. Detta genom sin kontinuerliga bevak- ning av skeenden och beslutsprocesser kring gemensamma ange lägenheter. Denna uppmärksamhet är avgörande för att det stora fler- talet medborgare överhuvudtaget ska kunna bilda sig en uppfattning i komplexa frågor, och för att generera ett brett samhälleligt intresse och engagemang, i sig avgörande byggstenar för att demokratin ska fungera. I detta avseende är den samtida medieutvecklingen definitivt en demokratifråga. Tillgången till och användningen av olika nyhets- medier, oavsett traditionell eller digital form, spelar en avgörande roll. Den snabba nedmonteringen av den lokala journalistiken är oroande särskilt med tanke på att den inte bara utgör en betydande del av dagens miljöjournalistik, utan också försörjer andra nyhetsme- dier med publicistiskt material (red, 2015; Strömbäck, 2014). Förändringar i hur medieanvändningen bland befolkningen Journalistik och komplexa beslut ser ut är i sig en demokratisk utmaning, för tidningsläsandet lockar inte exempelvis yngre generationer likt tidigare (, 2015; och , 2013). En andra slutsats som kan dras är att den upparbetade speci- alistkompetensen hos lokalreportrarna möjliggör en mer fördjupande journalistik.Genomåterkommandebevakningavsammafrågainhäm- tas kunskaper om problemens komplexitet, vilka ofta kommer till nytta i nyhetsproduktionen. Lokalreportrar på tidningsredaktioner vilka följer beslutsprocesser över långt tid har dessutom relativt goda förutsättningar att relatera händelser till såväl opinionsyttringar, som specifika lokala och geografiska förhållanden. Konkreta tolkningar av abstrakta risker uppskattas dessutom av medborgarna. En tredje slutsats är att den kritiska granskningen av till exempel sakkunnigas och experters utsagor kring komplexa miljö frågor,imångtochmycketlysermedsinfrånvaro.Detgällerihöggradi bevakningen på lokal och regional nivå men också i riksmedierna som dock har fler specialiserade miljöreportrar och vetenskapsjournalister anställda på redaktionerna. Denna journalistgrupp minskar dock, en trend som är tydlig inte bara i utan även internationellt sett (cf. Murcott och , 2013). En fjärde slutsats är att medborgarperspektiven genomgående är relativt osynliga och outvecklade inom nyhetsjournalistiken på såväl riks- som lokalplan. är läsaren, lyssnaren eller tittaren adresserad som blott en mottagare av nyheter och som någon som i egenskap av skattebetalare eller konsument kan komma att reagera på dess innehåll, men inte som någon viktig kunskapskälla eller initiativtagare som journalisterna vänder sig till regelbundet (Egan och , 2012). Publicering på digitala plattformar har ändrat detta förhållande till viss del genom att exempelvis flertalet medborgare kommer till tals med sina erfarenheter och perspektiv i läsarkommentarer på tidningarnas hemsidor. Problemet med dessa forum, och som nyhetsredaktioner runt om i landet har arbetat mycket med allt sedan de införts, är den generella misstro mot sam- hälleliga institutioner och det hat mot vissa personer som artikuleras i läsarkommentarerna. Även om medborgardeltagande är viktigt för demokratier har Carpentier (2011:358) definitivt en poäng när han hävdar att ett brett deltagande i beslutsprocesser inte kan förstås som den enda och rätta lösningen på alla samhällsproblem. Journalistik och komplexa beslut heller inte enligt honom frikopplas från andra demokratiska värden och på så sätt transformeras till en ”ultimat demokratisk fetisch”. En femte slutsats är att medborgarnas behov av information om komplexa frågor i allt väsentligt kvarstår, även i en föränderlig värld. Detta är viktigt komma ihåg även om vi bör betrakta medborgar- nas deltagande mer som möjlighet än som ett krav, och även om vi upplever att svårigheterna ökar när det gäller att avgränsa och att avgöra vad som är att räknas som relevant information och opartiskt beslutsunderlag. En sjätte slutsats är att frivillig medborgarjournalistik till viss del kan bidra till en mångfald när det gäller exempelvis miljöbevakning, men den kan aldrig ersätta kvalificerad journalistik kring komplexa miljöproblem, vilka i regel är lika resurskrävande att förstå som svåra att rapportera kring, eftersom enkla lösningar inte finns (och , 2015). Medieborgarna, som (2015:94, 20) själva kallar medborgare vilka själva använder medier för att skapa och sprida eget innehåll är inte många . Ensjundeochsistaslutsatsärvidareattmedborgarnasengagemang , speciellt i formella beslutsprocesser, är en bristvara som påverkar legitimiteten i viktiga gemensamma beslut. Medierna bidrar till engagemang i gemensamma frågor och står i sig delvis för en alternativ, mer informell arena för deltagande och beslutsfattande i samhället där vissa känner sig mer bekväma. Denna typ medborgar- dialog, som ständigt pågår, oavsett formella beslutsprocessers gång, är i sig en viktig beståndsdel för att kunna fatta robusta samhälleliga beslut. Om man slutligen betänker vilka övergripande implikationer allt detta har för svensk mediepolitik och hur den progressivt kan utvecklas , kan man till att börja med konstatera att jour- nalistikens demokratiska nyckelfunktioner är viktiga att behålla och vidareutveckla, också i ett framtida radikalt förändrat och digitaliserat medielandskap. När det nuvarande presstödet upphör bör staten därför fortsätta bidra i positiv riktning i form av olika (finansiella) stödinsatser för att främja en oberoende kvalitetsjournalistik. Stödets storlek bör inte minska ytterligare från dagens nivå utan kanske till och med öka. Annars försämras ”möjligheterna för allmänheten att ta del av journalistik som präglas av mångfald, allsidig nyhets förmedling, kvalitét och fördjupning, oavsett var i man Journalistik och komplexa beslut bor”, vilket är en oönskad utveckling enligt den (SOU 2015:94, 347). Det är viktigt att rollerna som oberoende arena och aktör som medier, och pressen inte minst, uppburit i det svenska samhället inte försvinner. Det är exempelvis centralt att de informations- och granskningsfunktioner som den oberoende journalistiken representerar uppbärs, även om många lokaltidningar läggs ner. Detta tarvar konkret samhälleligt stöd och resurser eftersom inte gängse kommersiella affärsmodeller längre fungerar. Stödformerna bör helst också motverka de ojämlika villkor mellan stad och land som eskalerar i och med medieföretagens koncentreringbehov till centra. En mångfald typer av med- borgarjournalistiska försök, initierade av olika aktörer, och på olika plattformar, vore en möjlig satsning från statsmaktens sida. För att dylika stödformer skall ge utdelning och vara bärkraftiga måste de dock vara sökbara, och finnas tillgängliga under förhållandevis långa tidsperioder, så att en mångfald aktörer och intressenter, även de utan (ekonomiska) resurser, ska ha en reell chans att erhålla medel. Satsningarna måste också kontinuerligt utvärderas av oberoende experter. De journalistiska produkterna bör vidare motsvara med- borgarnas behov av information och orientering gällande komplexa beslutsprocesser i samhället, såväl inom som utom den formella poli- tiken. Public Service-företagen, som redan har ett heltäckande bevak- ningsansvar över landet, och som är en organisation med hög journalistisk kompetens, torde också kunna spela en nyckelroll i sammanhanget och komma ifråga för ytterligare finansiellt statligt stöd. Detta för att kunna bidra till såväl en hållbar journalistik, som en hållbar samhällsutveckling. Journalistik och komplexa beslut och (red.) (2009) Citizen Journalism: Global Perspectives, : . (1997) Media, Culture and the Environment. (2014) Media, environment and the network society. Basingstoke: Palgrave . (2015) Dagspressens digitala plattformar alltmer använda – men papperstidningen är fortfarande betydelsefull. I: , , och (red.) vid , , 417–433. 2000 Mellan frälsning och . Om kärnkraftens politiska idehistoria i –1999. /: Symposion. (1992) . Towards a New Modernity. Berglez P och (2011) Miljön, forskningen – och så medie- och kommunikationsforskningen, Nordicom Information, 33 (3): 83–86. Berglez P, och (2009) Individualization and nationalisisation of the climate issue: Two ideological horizons in Media. I: Boyce T och (red.). Climate Change and the Media, : , 211–223. Bødker H och Neverla I (2012) Introduction: Environmental Journalism, Journalism Studies, 13(2): 152–156. , och Wormbs N (red.) (2013). When the Ice Breaks: Media and Science and Politics of Climate Change, : Palgrave. Cox R (2006) and the Public Sphere, Thousand Oaks: Sake. (1996) . Miljöjournalistiken i televisionens nyhetssändningar 1961–1994. : masskommunikation, . Journalistik och komplexa beslut (2013) meta cycles of attention: Reassessing the attention cycles of environmental news reporting 1961–2010. Public Understanding of Science, 22: 495–512. (2012) When attention drives attention: Issue dynamics in environmental news reporting over five decades. , 27, 291–304. och (2015) Miljöjournalistik. I: och J (red.) : , 243–261. Egan och (2012) Contested Ethanol Dreams – Public Participation in . I: L, och Voices. Performing Public Participation in Science and . : Intellect, 47–72. Egan (2007a) Som trots samma kärnas ursprung? Om (o)likheter och opinioner i mediernas hantering av kärnavfallsfrågan, R-07-12. : Svensk kärnbränslehantering AB. Egan (2007b) På pränt i pressen om kärnavfall. I: , E, och årsbok 2007. Betydelsen för människorna, hembygden och regionen av ett slutförvar för använt kärnbränsle. Svensk kärnbränslehantering AB, , 73–98. Egan (2010) The Ethanol Dream scrutinised – local news as investigative journalism. Paper presented at the world congress Communication and Citizenship, , , 2010. Egan (2014) Etanolfrågan i medial belysning. I: Egan , Ekerholm H, , Lång H, och (red.) En historia om etanol och andra alternativa drivmedel. : Gidlund, 143–162. och Kunelius R (red.) (2012). Media Meets Climate: for Journalism, : Nordicom. , Kunelius R och Kumpu V (red.) (2010) Global Climate, Local Journalisms: A transational study of How media make sense of climate summits, : Projectverlag. Journalistik och komplexa beslut , och L (2006) Journalism and local politics. A study of scrutiny and accountability in Swedish journalism Journalism Studies, 7 (2): 292–311. Franklin B (red.) (2006) Local journalism and local media: making the local news. (1991) The Media and the Social Construction of the Environment. Media, Culture and Society 13: 443–458. (red.) (1994) The and Environmental Issues. (2015) Promising Directions for , 9:3, 384–391. (2009) kostar för mycket. I: , S och , L (red.) Trettiofyra kapitel om politik, medier och samhälle. SOM RapportNo 46, : , 337–354. (2002) Det återvunna folkhemmet. Tevejournalistik och miljöpolitik i –1998. Studies in Arts and Science nr 252. Jarlbro G (2001) Forskning om miljö och massmedier: En forskningsöversikt. Media and Communication Studies. och (2015) i journalistik- forskning. (red.) (2015). Local journalism: the decline of newspapers and the rise of digital media. Murcott T och (2013) The challenges for science journalism in the UK. Progress in Physical Geography 37: 152–160. och K (2014) Landsbygd i medieskugga: nedmonteringen av den lokala journalistiken och bilden av landsbygden i . (2009) Global – Global Responsibility? Media Frames of Collective Action and Scientific Certainty, Public Understanding of Science 18(4): 421–436. Journalistik och komplexa beslut (2011) We’re the Ones to Blame: Citizens Representations of Climate Change and the Role of the Media. 5(3): 281–299. och (red.) (2014). Svenska trender 1984–2013. Painter J (2010) Summoned by Science: Reporting Climate Change of and Beyond. Painter J (2013) Climate Change in the Media: Reporting Risk and Uncertainty. L (2011) The Promise of Dialogue. The dialogic turn in the production and communication of knowledge. SKL (2014) Kommunikation för medborgardialog. : Kommuner och Landsting. Roosvall A och (2012) Misframing the messanger: Scales of , traditional ecological knowledge and media coverage of artic indigenous people and climate change. I: , E och Kunelius, R Media Meets Climate: for Journalism, : Nordicom, 297–312. Roosvall A (2010) : between Domestication and glocalisation. I: , Kunelius R och Kumpu V Global Climate – Local Journalisms: A transnational study of how media make sense of Climate Summits. : , 309–324. (2003) Kärnproblemen och medie- och kommunikationsvetenskapen. I: (red.) Mångfald i medieforskningen. : , 129–146. (2004) Kärnproblem. Opinionsbildning i kärnavfallsdiskursen i . Medier och kommunikation nr 7, : och medier, . SCB (2012) Svenskt valdeltagande under . Demokratistatistik rapport 13. Journalistik och komplexa beslut SOU 2015:94 (2015) Medieborgarna & medierna: en digital värld av rättigheter, skyldigheter, möjligheter och ansvar: delbetänkande. Strömbäck J (2005) In search of a standard: four models of democracy and their normative implications for journalism. Journalism Studies, 6 (3): 331–334. Strömbäck J (2014) Medieutvecklingen – en demokratifråga. I: , U (red.) Forskare reflekterar, : , 155–157. och (2010) Public Involvement Designed to Circumvent Public Concern? The ”Participatory Turn” i European Nuclear Activities. Risk, Hazards and Crisis in Public Policy, 1: 203–229. och (2013) Generation, life course and news media in –2011 Northern Lights, 11(1): 147–173. – i princip och praktik , doktorand, , professor, Deltagande användare – i princip och praktik Introduktion: Deltagande användare, då som nu När tidskriften utsåg ”You” till årets person i sitt december- nummer 2006 hade man både rätt och fel på samma gång. Tidskriften var rätt ute såtillvida att den satte fingret på vad som av många uppfattades vara ett tidens tecken. Det här var ett drygt år efter det att Youtube lanserats, det sociala hade börjat nå spridning utanför trängre kretsar och bloggen var webbapplikationen på allas läppar. Det var därför många som tyckte sig ana ett förändrat internet, där användaren – ”du” – stod i centrum, inte minst i rollen som skapare av innehåll. I likhet med många andra uppfattade tid- skriften, att vardagsmänniskan nu fått tidigare osedda möjligheter till deltagande i formandet av sin vardag i allmänhet och sin medieverk- lighet i synnerhet. hade också fel, bland annat genom att vara för upp slukad av sin samtid. De senaste årens diskussioner, inom såväl forsk- ningen som den allmänna debatten, om sociala medier och deltagande användare, och som Times utnämning definitivt är en del av, kan ge intrycket, att det vi ser när vardagliga användare laddar upp innehåll på Youtube, erbjuder inblickar i sin vardag via Facebook och Instagram och ger uttryck för sina åsikter på Twitter, är något historiskt nytt. Intrycket är riktigt såtillvida att detta sker i större omfattning än tidigare och att tekniken för detta är mer lättillgänglig. Icke desto mindre har samtidens deltagande medieanvändare sina förlagor. Användarnas deltagande i form av läsarproducerat material har till exempel alltid varit centralt för dagstidningarna. Familjesidorna är ett tydligt exempel. De är uppskattade bland läsarna, inte minst i lokala tidningar, och bygger i hög grad på material som tillsänts redak- tionerna från läsekretsen i form av inslag som grattishälsningar och nekrologer (Broddasson, 1998). Ett annat exempel är tidningarnas insändarsidor, vilka vid det här laget har en lång tradition av att utgöra en läsaroffentlighet (, 1989; Mral, 1997; 2001; Viscovi, 2011).