sou · H4B352 · 2016-08-22 00:00:00 — Det finns inte heller, såvitt vi känner till, inom restriktionsavdelningarna möjlighet för en mindre grupp (fler än två) att vistas tillsammans i gemensamma utrymmen, gå på promenad eller träna tillsammans. Med beaktande av den lilla risk som generellt sett kan anses finnas för att utredningar skadas av sådana kontakter och ställt i relation till den stora förbättring som kontakterna skulle innebära för den enskilde anser vi att det måste skapas bättre förutsättningar på häktena för att sådana grupper ska kunna umgås. Som häktenas restriktionsavdelningar är byggda saknas i princip helt utrymmen för umgänge. Vi föreslår därför att Kriminalvården gör en översyn av lokalerna på samtliga häkten i syfte att möjliggöra minst ett gemensamhetsutrymme per 15 häktade. Eftersom förhållandena på de olika häktena varierar kan dock uppgiften att åstadkomma minst två timmars mänsklig kontakt per dag lösas på olika sätt. Samsittning och gemensamhetsumgänge är båda förhållandevis kostnadseffektiva lösningar för att bryta isoleringen för häktade som inte befinner sig på så kallade gemensamhetsavdelningar. Det är dock viktigt att även erbjuda isoleringsbrytande kontakter med andra än intagna. Inte minst gäller detta för de förhållandevis få kvinnor som befinner sig på häktena. Eftersom huvudregeln är att en intagen inte ska vistas med andra intagna av motsatt kön blir kvinnors möjlighet till samsittning och gemensamhetsumgänge begränsad. 15 CPT/Inf (2016) 1 punkten 52. Vi anser att det, på avdelningar som inte är gemensamhetsavdelningar, ska finnas minst en heltidstjänst per 15 häktade som enbart ska ha i uppgift att arbeta med isoleringsbrytande åtgärder. Till var och en av dessa tjänster bör det inrättas ett särskilt utrymme med utrustning för olika sorters aktiviteter såsom brädspel, TV-spel samt diverse material för olika sorters skapande verksamhet. För att minska isoleringen behöver det dessutom bli enklare för den häktade att komma i kontakt med anhöriga och vänner när sådana kontakter tillåts. har i rapporten och restriktioner (2014) presenterat flera förslag till hur sådana kontakter kan underlättas. Vi ansluter oss till följande av förslag. Kriminalvårdens rutiner för att inhämta samtycke från de perso- ner som den häktade vill ha kontakt med behöver förenklas och göras snabbare. Det bör övervägas om samtycke alltid behövs och om kontroller i belastnings- och misstankeregistren i alla situationer är nödvändiga. Om samtycke behövs bör sådant kunna inhämtas via e-post i stället för via vanlig post. I de fall telefonsamtal måste avlyssnas av polispersonal bör avlyssningen normalt kunna ske genom flerpartssamtal i stället för att polis måste komma till häktet. Häktade bör få möjlighet att inte enbart ringa till fasta telefonabonnemang utan även till telefoner som är anslutna till IP-telefoni och i vissa fall även till mobiltelefoner. Det faktum att det numera är vanligt att inte ha något fast telefonabonnemang till sin bostad bör inte leda till försämrade möjligheter för häktade att hålla kontakt med omvärlden. De nu nämnda förslagen innebär detaljregleringar som bör införas av Polisen och Kriminalvården. Enligt direktiven ska utredaren ta ställning till om även administrativ personal bör ges möjlighet att granska försändelser till eller från en häktad med restriktioner. 6.9.2Bör kretsen utvidgas av vilka som får granska försändelser när häktad har restriktioner? Förslag: Även anställd vid och ska kunna få i uppdrag av undersökningsledaren eller åklagaren att verkställa granskning av försändelser. kan sådant uppdrag även ges till anställd vid , Säkerhetspolisen eller . Ändringen ska införas genom en ändring i 25 § häktesförordningen. Den som är häktad med restriktioner är ofta förhindrad att fritt sända och ta emot försändelser. De försändelser som denne ändå vill skicka eller ta emot måste då granskas (3 kap. 8 § häkteslagen). Åklagaren kan utföra granskningen själv eller delegera uppgiften till en anställd vid , Säkerhetspolisen eller (25 § häktesförordningen). kunde åklagaren enbart delegera till en polisman, men efter en lagändring som trädde i kraft kan åklagaren även delegera till civilanställd utredare. har, i rapporten och restriktioner (2014), påtalat att det finns behov av att ytterligare utöka kretsen av vilka som får granska försändelser så att även administrativ personal vid omfattas. Under utredningstidens gång har vi även upplysts om att det för vissa måltyper vore önskvärt att kunna delegera granskningen till personal vid . I omfattande förundersökningar med långvariga frihetsberövanden kan granskningen av försändelser bli tidskrävande. Genom att frigöra ansvarig åklagare eller utredare från den arbetsuppgiften kan utredningsarbetet effektiviseras, vilket i sin tur skulle leda till kortare häktningstider. Vi anser att det finns goda skäl att ytterligare utöka kretsen av vilka granskningen av försändelser får delegeras till. Vi föreslår därför att undersökningsledaren eller åklagaren även ska kunna uppdra åt anställd vid eller att verkställa granskning av försändelser. Att få sin post granskad av annan innebär ett betydande integritetsintrång. Det är därför viktigt att den som utses för uppdraget ska bedömas lämplig och dessutom få relevant utbildning och information om de sekretessregler som granskningen omfattas av. 6.10Särskilda regler för barn Utredaren ska analysera och, om det bedöms lämpligt, lämna förslag som rör häktning och restriktioner, bland annat i fråga om alternativ till häktning och tidsgränser som är särskilt anpassade för barn och andra unga lagöverträdare. Utredaren ska även analysera och, om det bedöms lämpligt, lämna förslag som rör åtgärder som till exempel skolgång för att motverka isolering och minimera de negativa konsekvenser som isolering medför för barn och andra unga lagöverträdare. Utredaren ska vidare ta ställning till om kravet på synnerliga skäl ska regleras även i fråga om anhållningsbeslutet samt ta ställning till om det ska införas en möjlighet att besluta om omedelbar verkställighet av en dom på sluten ungdomsvård för en person som är häktad. Våra förslag om tidsgränser särskilt anpassade för barn återfinns under avsnitt 6.5.3. Med undantag för det förslaget och de förslag som presenteras under nu aktuellt avsnitt gäller övriga förslag i betänkandet utan åldersbegränsning, det vill säga även för barn. I finns en lång och brett förankrad tradition av att särbehandla unga lagöverträdare i straffrättsligt hänseende. Tanken bygger på att straffrättsliga ingripanden mot unga människor måste anpassas till den unges brist på mognad, begränsade erfarenhet och särskilda förhållanden. Detta gäller särskilt åldersgruppen . Ett uttryck för denna grundsats är att barn som inte fyllt får häktas endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas och det dessutom föreligger synnerliga skäl för häktning. Trots det häktas mellan cirka 120 och 140 barn i och sitter i genomsnitt tio barn häktade. Vår kartläggning visar att de brott som barn häktas för så gott som uteslutande är grova brott. De vanligaste brottsmisstankarna som barn häktas för är rån och grovt rån, mordbrand, mord och mordförsök, våldtäkt och grov våldtäkt, grov misshandel, grov stöld och grovt narkotikabrott.16 Majoriteten av barnen som häktas är 16 Uppgifterna kommer från . Se även bilaga 2, Kartläggningsuppdraget. häktade i högst en månad (2015). var 21 personer () häktade i över , 14 personer () i över och 5 personer () i över . Den som var häktad längst tid var häktad . De som får restriktioner fortsätter oftast att ha det under större delen av häktningstiden och kan då, såsom systemet fungerar , inte vara placerade på en gemensamhetsavdelning. 2015 fick 115 häktade barn restriktioner. Av dessa fick 98 stycken behålla restriktionerna helt eller delvis . Nästan alla barn som hade restriktioner förbjöds även att vistas i gemensamhet. Ett fåtal av dessa hade fullständiga restriktioner utan några lättnader. Cirka hälften tilläts samsitta med annan och de flesta tilläts någon form av återkommande besök, vanligtvis av en familjemedlem och/eller socialsekreterare. Innan ett barn häktas undersöks möjligheterna att genom socialnämndens försorg omhänderta barnet. Sådant omhändertagande anses oftast inte tillräckligt när det är fråga om häktning på grund av kollusionsfara eftersom det bedöms vara för lätt för den misstänkte att upprätta kontakter med omvärlden vid vistelse på ungdomshem såsom de nu är ordnade. När barn häktas är det därför oftast på grund av kollusionsfara och det är skälet till att barn i stor utsträckning har restriktioner. Vi har besökt Häktet och Häktet som båda har särskilda avdelningar för häktade under . Kriminalvårdens tydliga målsättning är att barnen ska få en acceptabel tillvaro på häktena. Personalresurserna är dock begränsade och de flesta häktade ungdomar (med undantag för de som är placerade på gemensamhetsavdelning) tillbringar en stor del av sin tid i ensamhet inne på bostadsrummet. Av den statistik som vi tagit del av från Häktet och Häktet (respektive början av 2016) framgår att häktade under som inte var placerade på gemensamhetsavdelning i snitt fick mellan cirka 0,5–2 timmars mellanmänsklig kontakt . Enligt årsredovisning var den genomsnittliga åtgärdstiden för unga intagna med restriktioner och . Av var och åtgärdstid med mänsklig kontakt. Motsvarande redogörelse saknas i Kriminalvårdens årsredovisning . Däremot redovisas att av de unga intagna som hade restriktioner 2015 var det som hade en åtgärdstid eller mer. var den siffran . Om man i stället enbart ser till åtgärdstid med mänsklig kontakt för unga häktade med restriktioner uppfylldes tvåtimmarsgränsen för 2014. Att som barn vara inlåst i ensamhet nästan dygnet runt innebär en stor påfrestning och är skadligt även om det endast pågår . Barnen drabbas inte enbart psykiskt av inlåsningen. Även kroppsliga funktioner som balans och motorik försämras markant, något som även påtalats av enskilda kriminalvårdare. I FN:s barnrättskommittés senaste rapport rörande uttryckte kommittén en allvarlig oro över att frihetsberövade barn fortfarande hålls isolerade och uppmanade att upphöra med isoleringen samt att i lag förbjuda varje isolering av barn. Kommittén oroade sig även över att inte ansträngde sig tillräckligt för att finna alternativ till häktning och över att det saknades särskilda rutiner för hanteringen av barn i häkte. Vi anser att det är angeläget att antalet barn som är intagna på häkten minskar väsentligt. Barn bör inte heller vara isolerade. Frågan hur man ska förbättra situationen för barn som är frihetsberövade har utretts , ofta som en av många frågor, utan att det resulterat i några större förändringar. fick i uppdrag att utvärdera regelsystemet för unga lagöverträdare samt lämna förslag till i vilka former och på vilket sätt det allmänna bör ingripa när ungdomar som har fyllt begår brott. I betänkandet Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35) föreslog , såvitt här är av intresse, att häktade barn som huvudregel skulle placeras på ett särskilt ungdomshem. Förslaget ledde inte till lagstiftning och behandlades inte heller närmare i den efterföljande propositionen. fick i uppdrag att göra en översyn av påföljdssystemet för unga lagöverträdare och lämna förslag till hur det kunde vidareutvecklas och förbättras. Ingripanden mot unga lagöverträdare (SOU 2004:122) övervägde , såvitt här är av intresse, en helt ny ordning för frihetsberövande av ungdomar med placering på särskilt ungdomshem, att användas i stället för häktning. Utredningen ansåg dock att nackdelarna med en sådan ordning var betydande och valde därför att inte lägga fram något sådant förslag. De nackdelar som framhölls med en placering på ungdomshem var svårigheten att hantera kollusionsfara på hemmen, höga dygnskostnader, långa avstånd till hem- och utredningsorten samt att det skulle beröra få personer men kräva omfattande lagändringar. konstaterade att man inte kunde undvika att unga häktade placerades på allmänna häkten, men att det i stället fanns möjligheter att förbättra förhållandena för unga inne i häktet. Utredningen föreslog därför att Kriminalvårdens arbete med unga häktade skulle fortsätta och att myndighetens särskilda ansvar för den åldersgruppen skulle framgå av lagen om behandlingen av häktade och anhållna (nu ersatt av häkteslagen). Någon sådan lagändring genomfördes dock inte. Även har övervägt hur man kan förbättra situationen för barn som är frihetsberövade. I och restriktioner (2014) föreslogs att frihetsberövade ungdomar aldrig borde tillåtas att vara isolerade och att två timmars mänskligt umgänge skulle ses som ett absolut minimikrav. Vidare ansåg man att det borde undersökas om placering på ett särskilt ungdomshem kunde vara ett alternativ till häktning även när det inte föreligger förutsättningar för omhändertagande enligt LVU. I riksåklagarens riktlinjer gällande restriktioner och långa häktningstider (RåR 2015:1) föreskrivs att åklagare, om den frihetsberövade är , ska ta ställning till frågan om samsittning samt ex officio överväga vilka restriktionslättnader som kan ges. Före häktningsförhandlingen ska åklagaren ta reda på vem eller vilka som den unge vill ha kontakt med. Slutligen ska åklagaren tillåta att göra obevakade besök och tydligt förklara för den unge varför det är nödvändigt med restriktioner. Som framgår ovan nämner direktiven inte enbart barn utan även andra unga. Vi har dock valt att inte föreslå någon särbehandling av unga . Vi menar att dessa i juridisk mening bör betraktas som vuxna, något som också ligger i linje med hur lagstiftaren ser på unga . En annan sak är att man i det enskilda fallet kan ha skäl att beakta åldern även för häktade som är . Sådan hänsyn tas bland annat av Kriminalvården. 6.10.3Verkställ häktning av barn på särskilda ungdomshem Förslag: Häktade som vid tiden för verkställigheten av häktningsbeslutet inte har fyllt ska förvaras på särskilt ungdomshem. Om det finns mycket starka skäl mot förvaring på särskilt ungdomshem får åklagaren besluta att barnet i stället ska förvaras i häkte. Åklagaren ska löpande ompröva ett sådant beslut. Förslaget ska införas genom en ny paragraf i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Verkställigheten vid de särskilda ungdomshemmen ska regleras genom ändringar i häkteslagen. Förslagen leder även till följdändringar i 24 kap. . Som en konsekvens av förslaget ska det även införas en sekretessbrytande bestämmelse för den sekretess som, enligt 26 kap. 1 § OSL, gäller till skydd för enskild inom . Sekretessen ska inte hindra information till åklagarmyndighet eller polismyndighet inför beslut om placering eller restriktioner för en häktad. Hos åklagarmyndighet och polismyndighet omfattas sådana uppgifter av sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL. En allmän uppfattning i samhället och bland dem som möter barn i samband med brottsutredningar är att barn, sett ur ett barnrättsperspektiv, inte bör befinna sig på häkten. Tillvaron som frihetsberövad innebär en stor påfrestning för alla individer, men frihetsberövandet är utan tvekan mest skadligt för barn. Barn är fortfarande under utveckling både fysiskt och psykiskt, något som gör dem extra utsatta för de påfrestningar som isolering innebär. Barn har dessutom inte samma förmåga till tidsuppfattning som vuxna och har inte heller hunnit utveckla förmågan att hantera den stress, ångest och oro som isoleringen skapar. Därtill torde det vara så att de barn som begår brott och häktas generellt sett är mer sårbara och har sämre förutsättningar än andra barn att hantera denna situation. Vi anser att det finns goda skäl att låta häktade barn förvaras på särskilda ungdomshem. De särskilda ungdomshemmen bedrivs i Statens institutionsstyrelses (SiS) regi och det finns 24 stycken sådana. Sex av dessa har platser för verkställighet av sluten ungdomsvård och är därmed redan anpassade för vistelse under mer slutna former. Det är vid dessa ungdomshem som verkställighet av häktade barn i första hand bör komma i fråga. För att hantera det största problemet med en sådan ordning, kollusionsfaran, krävs särskilda men inte oöverstigliga åtgärder. De sex ungdomshem som vi har i åtanke är SiS ungdomshem Råby i , Fagared i , Brättegården i , Bärby i , Sundbo i och i . Av dessa är det enbart Brättegården som tar emot flickor för verkställighet av sluten ungdomsvård. Genom att häktade barn placeras på dessa hem kommer, i förekommande fall, resorna i samband med förhör sannolikt att bli längre för försvarare och även för åklagare som kan delta vid sådant förhör. När det gäller polisarbetet förekommer det att det utförs av lokal polis. Även föräldrar och socialtjänst får i regel längre resor vid sina besök vilket kan medföra den nackdelen för barnet att det blir färre sådana besök. De fördelar som beskrivs nedan överväger den nackdel som de längre resorna innebär. Genom att exempelvis utnyttja möjligheten att hålla kompletterande förhör över videolänk när detta är lämpligt och att via e-post skicka inscannade brev för granskning torde olägenheterna kunna minska. Det främsta argumentet för att låta häktade barn förvaras på särskilda ungdomshem är att ungdomshemmen är anpassade för barn. Inom SiS arbetar flera olika yrkeskategorier som t.ex. psykologer, lärare, sjuksköterskor och behandlingsassistenter med utbildning i vård och behandling. Personaltätheten är betydligt högre än på häktena. Enligt uppgift från SiS finns det tre heltidsanställda behandlingsassistenter för varje intaget barn vid låst avdelning på ett särskilt ungdomshem. Det finns därför goda möjligheter till omfattande och kvalitativ mänsklig kontakt. Alla särskilda ungdomshem har skolverksamhet. SiS har genomfört en omfattande organisationsförändring av skolverksamheten i enlighet med förändringar i skollagen. Varje ungdomshem har en ansvarig rektor, resurser för studie- och yrkesvägledning samt specialpedagogisk kompetens. Oavsett vårdtid eller orsak till placering ger SiS:s timplan för eleverna rätt till en fullständig skoldag, vilket motsvarar 23 timmars undervisning . Skolverksamheten kan anpassas till om den enskilde får delta i gruppundervisning eller inte. Som jämförelse kan nämnas att barnrättskommittén i sin senaste rapport till bland annat kritiserade det faktum att tillgången till undervisning för barn skiljer sig åt mellan olika häkten. Slutligen är skillnaden mellan boendemiljön på häktet och på de särskilda ungdomshemmen stor. Medan boendemiljön på häktet enbart har skapats utifrån säkerhetsaspekter är boendemiljön på ungdomshemmen tänkt att så långt som möjligt efterlikna ett hem. överväganden och argument mot förslaget Som redovisats ovan har idén med att låta särskilda ungdomshem ersätta häktet övervägts tidigare, dock utan att leda till någon ny lagstiftning. Som skäl mot en sådan lösning har framhållits, såväl i tidigare betänkanden som under vårt arbete, framför allt den stora fördyring som förslaget skulle innebära för staten. En häktesplats kostar per dag medan en plats för häktade vid ett särskilt ungdomshem enligt SiS beräkningar skulle kosta mellan 7 000–per dag beroende på vilken vård den enskilde behöver. Vi anser dock att den högre kostnaden till fullo uppvägs av de fördelar som förslaget innebär för de cirka tio barn per dag som skulle bli berörda av förslaget. Mot förslaget har även anförts att det skulle riskera att leda till att fler barn häktas, eftersom frihetsberövandet skulle uppfattas som lindrigare när verkställigheten sker på ett särskilt ungdomshem. Vi föreslår dock inte någon ändring av de restriktiva krav som uppställs i lagen för när barn får häktas. Med hänsyn till vårt ändringsförslag om begränsning av häktningstiderna, avsnitt 6.5.3, finns det snarare skäl att tro att antalet häktningsdygn för barn i stället kommer att minska. Det kanske tyngsta argumentet mot att verkställa häktning av barn på särskilda ungdomshem är att övervakning av den häktade inte kan säkerställas på samma effektiva sätt som på ett häkte. Särskilt gäller det kontrollen av att den häktade inte försvårar brottsutredningen. Vår uppfattning är dock att man kan ordna omhändertagandet av häktade på ungdomshemmen så att det går att upprätthålla en tillräckligt hög nivå på denna kontroll. När det gäller andra skäl för häktning än kollusionsfara är det så att det enda hindret för att ett barn inte ska häktas utan i stället omhändertas av socialnämnden är platsbrist på ungdomshemmen eller andra övergående praktiska problem. Det innebär således att flyktfara och risk för att den misstänkte begår nya brott är förhållanden som vanligen kan hanteras inom ramen för en vistelse på ungdomshem. Restriktioner på de särskilda ungdomshemmen Vår bedömning är således att barn som häktas normalt ska vara på ungdomshem. Om det är så att den häktade har fått restriktioner blir det en fråga för ungdomshemmen att hantera. Det finns , enligt det regelsystem som gäller för ungdomshemmen, goda möjligheter att begränsa ungas möjligheter till kontakter med såväl andra intagna som yttervärlden. Personalen på de särskilda ungdomshemmen har, i de flesta fall, rätt att begränsa den unges rörelsefrihet, möjligheten att ringa samt att ta emot telefonsamtal och besök. Den unge kan bo på låsbar enhet och det finns möjlighet att hålla den unge i avskildhet högst om det behövs på grund av våldsamhet eller påverkan av berusningsmedel. Den unge kan även vårdas i enskildhet om sådan vård svarar mot ett vårdbehov hos den enskilde. Denne bor då på en egen enhet utan möjlighet att träffa andra boende, men ständigt tillsammans med personal. Det är förbjudet att använda berusningsmedel och om det behövs får den unge kroppsvisiteras och genomgå ytlig kroppsbesiktning samt kontroll av blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov. Brev och andra försändelser får övervakas. Härtill har Utredningen om tvångsvård för barn och unga, i betänkandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU (SOU 2015:71), föreslagit att rumsvisitation ska får genomföras vid misstanke om otillåtet innehav och att rutinmässiga skyddsvisitationer ska få ske i vissa särskilt angivna situationer. Att begränsa kontakter och att utöva kontroll är således inte en främmande uppgift för dessa hem. Med unga som är föremål för häktning och restriktioner krävs att ungdomshemmen tillämpar de regler som gäller för detta. För att möjliggöra det krävs sannolikt viss ombyggnation av ungdoms- hemmen och anpassning av verksamheten för dessa intagna. Exempelvis kan kontakterna med andra intagna behöva begränsas för att hindra en illojal påverkan på utredningen. Vår bedömning är att man på ungdomshemmen kan skapa en miljö och en ordning som säkerställer att en häktad inte kan kommunicera med omvärlden på ett illojalt sätt. Jämfört med vistelse på ett modernt häkte med mycket begränsade eller obefintliga kontakter med andra intagna blir det naturligen en något större risk för att illojalt agerande kan ske. Den kvarstående risken måste ställas mot den stora påfrestning som det innebär för barn att tillbringa tiden i häkte. Vår bedömning är att det generellt sett finns en viss övertro på barns förmåga att – inlåsta och utan mobiltelefon, internet och sitt vanliga kontaktnät – förmedla sig med yttervärlden på ett sätt som kan påverka utredningen och inverka på möjligheterna att få en fällande dom. Även med en ordning som innebär att häktade barn ska vara på ungdomshem bedömer vi att det måste finnas en ventil för speciella situationer. Det kan t.ex. vara fråga om mycket allvarlig brottslighet där kollusionsrisken, i vart fall inledningsvis, är mycket hög och det därför framstår som nödvändigt att barnet placeras i häkte. Det kan också tänkas finnas sådana allvarliga och överhängande hot om fritagning eller flykt att det därför inte är möjligt med annat än en häktesplacering. Detsamma kan gälla om det är fråga om allvarlig brottslighet och flera målskamrater är .