sou · H4B377 · 2016-10-31 00:00:00 — Utredningen vill fram- hålla att det finns flera goda exempel på skolor som arbetar på ett elevcentrerat sätt och där elevernas mentorer har en nyckelroll i arbetet med att tidigt upptäcka tecken på annalkande studieavbrott och studiemisslyckanden. Utredningen konstaterar att mentors-begreppet är etablerat inom gymnasieskolan. Till skillnad från t.ex. elevhälsan är mentors- funktionen emellertid oreglerad. I syfte att säkerställa att en funkt- ion finns som praktiskt ska samordna skolans ansvar att följa varje elev, föreslår därför utredningen att det i skollagen införs en bestämmelse om att alla elever i gymnasieskolan ska ha en . Mentorn ska löpande följa elevens utveckling och skyndsamt reagera om eleven behöver stöd eller uppvisar tecken som kan indikera att eleven är på väg att distansera sig från skolan och studierna. Mentorns uppgift ska inte vara att på egen hand hantera dessa frågor. I stället ska mentorn fungera som en samordnare så att insatser av andra kompetenser på skolan, t.ex. rektorn eller elev- hälsan, snabbt ska kunna kopplas in när det behövs. Mentorns roll bör även innebära samordning med lärare kring eleven och inför elevens utvecklingssamtal. Mentorns roll är alltså i första hand att ha en nära kontakt med den enskilde eleven och säkerställa att informationen kring eleven samordnas och förmedlas till rätt kom- petens på skolan. Införandet av bestämmelsen om innebär sammanfattningsvis att de uppgifter och det ansvar som skolan har för att följa elevens utveckling på ett mer effektivt sätt samordnas genom att den funktion som praktiskt ska arbeta med uppdraget pekas ut.20 På många skolor ingår mentorskap som en del i lärares tjänster medan man på andra skolor anställer särskild personal som arbetar som mentorer eller s.k. elevcoacher. Det finns även exempel på förstelärare som arbetar särskilt med mentorskap. Utredningen menar att det också framgent bör vara rektor som avgör hur arbetet med mentorer praktiskt ska organiseras. Mentorskapet ska inte vara kopplat till formell behörighet eller krav på lärarlegitimation. Utred- ningen vill emellertid understryka att arbetet som innebär arbetsuppgifter som kräver både lämplighet och kompetens. Som får bara den anlitas som har relevanta kunskaper och erfaren- heter för uppdraget och som även i övrigt anses vara lämplig. Exempel på utbildningsbakgrund för den som ska arbeta som i gymnasieskolan kan förutom lärarutbildning vara t.ex. utbildning inom beteendevetenskap eller socialt arbete. 20 Jfr bl.a. 2 kap. 9 § skollagen, Förordning (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasie- skolan, 2.1 Kunskaper samt 2.6 Rektorns ansvar. Forskningen pekar på att strukturerad undervisning där läraren anger målen för lärandet och syftet med olika aktiviteter är en framgångsfaktor. Det ger eleverna förutsättningar att förstå vad undervisningen går ut på och vad det är som förväntas av dem. Läraren behöver strukturera innehållet i undervisningen på ett tyd- ligt sätt och följa upp att eleverna förstår det innehåll som behand- las. En strukturerad undervisning som utgår från utbildningens mål underlättar även när det gäller att skapa en helhet i utbildningen, så att t.ex. yrkesämnen och övriga ämnen på ett yrkesprogram till- sammans utgör en meningsfull helhet. Vissa brister har dock kon- staterats när det gäller aktivt lärarstöd i gymnasieskolan. Samma bestämmelser bör gälla som i Enligt 3 kap. 3 § skollagen ska alla elever ges den ledning och stimulans som de behöver i sitt lärande och sin personliga utveckling för att de utifrån sina egna förutsättningar ska kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. För och motsvarande skolformer anges därutöver i skolförordningen21 att eleverna genom strukturerad undervisning ska ges ett kontinuerligt och aktivt lärarstöd i den omfattning som behövs för att skapa för- utsättningar för att eleverna når de kunskapskrav som minst ska uppnås och i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för utbildningen. Någon motsvarande bestämmelse finns inte när det gäller gymnasieskolan. Utifrån vad forskning ofta pekar på bidrar till undervisning av god kvalitet föreslår utredningen att motsvarande bestämmelser som i skolförordningen införs när det gäller undervisningen i gymn- asieskolan. Enligt utredningens bedömning är en sådan markering av vikt för att sätta fokus på gymnasieskolans pedagogiska uppdrag i samma utsträckning som när det gäller . En bestäm- melse om att eleverna i gymnasieskolan genom strukturerad under- visning ska ges ett kontinuerligt och aktivt lärarstöd i den omfatt- ning de behöver för att kunna nå utbildningens mål föreslås därför införas i gymnasieförordningen. 21 5 kap. 2 § skolförordningen (2011:185). 25.5.3Främjande insats för kompetenssamverkan mellan elevhälsa, studie- och yrkesvägledning samt lärare God fysisk och psykisk hälsa leder till ökat välbefinnande och med- för bättre förutsättningar för lärande hos den enskilda eleven. Omfattande forskning visar att det föreligger ett tydligt samband mellan skolprestationer och ungdomars psykiska hälsa. Utred- ningen menar att elevhälsans arbete är centralt för att förebygga och förhindra studieavbrott och att eleverna inte når målen för utbildningen. Av utredningen framgår att det på vissa skolor finns brister vad gäller tillgången till elevhälsa. Elevhälsan används heller inte alltid som en strategisk resurs. På grund av en hög arbets- belastning arbetar elevhälsan på många skolor i första hand med åtgärdande insatser snarare än med det förebyggande och hälso- främjande arbetet som ska stödja elevernas utveckling mot utbild- ningens mål, vilket främst ska vara elevhälsans uppgift enligt skol- lagens förarbeten. Liksom god fysisk och psykisk hälsa gynnas elevernas lärande av att de får gå den utbildning som de är intresserade av. Att ung- domar väljer en gymnasieutbildning vars innehåll motsvarar deras förväntningar förebygger även studieavbrott och är viktigt för att eleven ska fullfölja utbildningen. Även de val eleven gör inom ramen för sin gymnasieutbildning påverkar studiemotivationen. För att kunna göra väl underbyggda val och fatta välavvägda beslut behöver elever ofta stöd. i skolan ska genomföras på ett professionellt sätt och vila på vetenskaplig grund. Vägledningen bör även integreras i undervisningen. Utred- ningen visar dock att studie- och yrkesvägledning hos många huvud- män är en lågt prioriterad verksamhet. En orsak till detta är att kunskapen om betydelsen av studie- och yrkesvägledning varierar på ett betydande sätt bland dem som ska organisera, dimensionera och fördela resurser till verksamheten. För att stärka skolans arbete för att förhindra att elever avbryter sina studier eller inte når målen för utbildningen behöver de olika kompetenserna i skolan samarbeta. Ansvaret för studie- och yrkes- vägledning kan t.ex. inte enbart falla på den enskilde vägledaren utan behöver också utgöra en del av undervisningen i olika ämnen. Likaså behöver elevhälsan samverka med lärare och vägledare för att kunna sätta in de insatser som behövs. För att stimulera elevhälsans och studie- och yrkesvägled- ningens arbete med att förebygga och motverka studieavbrott och för att göra det möjligt för elever att nå målen för sin utbildning, föreslår utredningen att en främjande insats för samverkan mellan elevhälsa, studie- och yrkesvägledning samt lärare genomförs. Främjandeinsatsen ska syfta till att stimulera samverkan mellan de olika kompetenserna och föreslås omfatta spridandet av goda exempel på samverkan och forskning inom de aktuella områdena. De främjande insatserna ska rikta sig till verksamma inom väg- ledning, elevhälsa, lärare, rektorer och huvudmän. Utredningen föreslår att insatsen genomförs antingen genom ett särskilt regerings- uppdrag till eller i form av en delegation inom kommittéväsendet. Stödåtgärder ska präglas av en helhetssyn på elevens kunskaps- utveckling och skolan behöver erbjuda en bredd av stödåtgärder. Elever ska successivt ta mer ansvar men inte lämnas ensamma att t.ex. söka anpassningar och särskilt stöd. Bestämmelserna om stöd i gymnasieskolan behöver anpassas eftersom de i huvudsak utvecklats med avseende på . 1.Stöd ska planeras så att det kan ges med utgångspunkt i elevens utbildning i dess helhet och inte enbart per kurs, för att vara ändamålsenligt och för att motverka fragmentisering i utbildningen. 2.Krav ska ställas på att de elever som är i behov av stöd ska få detta, med den variation av stödåtgärder som eleverna behöver. 3.Bestämmelserna om vad som kan utgöra extra anpassningar, särskilt stöd och andra anpassningar i gymnasieskolan ska tydliggöras. 4.Beslut om förlängd undervisningstid innebär en pedagogisk bedömning och ska därför fattas av rektorn. 5.I likhet med vad som gäller i ska resursfördel- ningen vara anpassad till lärarnas bedömningar av elevernas behov av stöd. 25.6.1Stöd ska ges utifrån utbildningen i dess helhet Stöd i gymnasieskolan ges ofta utanför den ordinarie undervis- ningen. Det vanligaste är att eleven enbart får särskilt stöd i vissa ämnen, t.ex. i matematik. Särskilt stöd i karaktärsämnen är däremot mycket ovanligt.22 En elev som har behov av extra anpassningar i ett ämne i form av t.ex. tydligare instruktioner eller tidsstöd kan dock ofta ha liknande behov i flera ämnen. Enligt utredningens fokusgrupper är det snarare mindre vanligt att en elev bara har behov av stöd i ett enskilt ämne. Gymnasieskolans kursutformning kan bidra till svårigheter att ge adekvat stöd. En stor del av kursen kan ha genomförts innan extra anpassningar eller särskilt stöd sätts in. Om det inte finns en planering av stödet kring utbildningen i stort tar kursen slut utan att stödet följer med i resten av utbildningen. Det kan ifrågasättas om bedömningen av elevers stödbehov generellt görs utifrån en helhetsbedömning av elevens förutsättningar att klara utbild- ningen. Det kan dock finnas särskilt stora behov av en helhets- bedömning av stödbehovet i gymnasieskolan, eftersom en gymnasie- utbildning till sin struktur är mer uppsplittrad än utbildningen i . Det är också viktigt att betona att det är skolan som har ansvaret för att samordna elevens stödinsatser och att det ansvaret inte kan läggas på eleven. I de flesta fall kan en samordning mellan lärare t.ex. när det gäller arbetssätt och hjälpmedel bidra till att skapa mer samman- hang, helhet och kontinuitet i utbildningen för eleven. Ett helhets- perspektiv på eleverna i relation till skolsituationen är också en viktig förutsättning bl.a. för att förebygga studieavbrott. I förarbetena till de gällande stödbestämmelserna framhålls att det är viktigt att bedömningen av elevens stödbehov görs utifrån en helhetsbild av vad som ger eleven bästa förutsättningar att uppnå 22 Ds 2013:50. kunskapskraven.23 Uttalandet tar dock framför allt sikte på grund- skolan och övriga obligatoriska skolformer. I allmänna råd framhålls vikten av att elevhälsans kompetenser involveras i ett tidigt skede i arbetet med extra anpassningar.24 På så sätt kan de stödinsatser som sätts in bli adekvata och ett helhetsperspektiv på eventuella stödbehov underlättas. Utredningen anser att det är viktigt att betona att utgångs- punkten bör vara en helhetsbedömning av vad som ger eleven bäst förutsättningar att uppnå målet med utbildningen. Vi föreslår där- för att utgångspunkten för stöd i form av extra anpassningar eller särskilt stöd ska vara utbildningen i dess helhet, dvs. programmet, om det inte är uppenbart obehövligt. Stöd ska därmed planeras så att det kan ges i förhållande till elevens hela utbildning och inte enbart per kurs, för att vara ändamålsenligt och för att motverka fragmentisering i utbildningen. Denna utgångspunkt ska gälla såväl elever på nationella program som elever på introduktionsprogram. En ny bestämmelse för gymnasieskolan införs i skollagen. Det bör påpekas att om gymnasieskolan går i riktning mot ämnesbetyg passar en sådan utveckling väl ihop med tanken om ett hel- hetsperspektiv på stödet till eleven, eftersom betyg i ämnen bygger på större helheter. 25.6.2Krav på ett varierat utbud av stödåtgärder Det stöd som erbjuds i gymnasieskolan är som redovisats ofta alltför ensidigt och har inte alltid anpassats efter individuella behov. De stödåtgärder som erbjuds behöver dock tillgodose de skillnader i stödbehov som olika elever kan ha. Skolan behöver därför ha en bredd av åtgärder och kan inte erbjuda stöd enbart i form av t.ex. en stödstuga. Utredningen föreslår därför att en precisering av gymnasieskolans långtgående ansvar för att ge individanpassat stöd görs i läroplanens rektorskatalog. Preciseringen ska ha innebörden att rektorn har ett särskilt ansvar för att undervisningen, elevhälsan och studie- och yrkesvägledningen utformas så att elever som behöver särskilt stöd eller andra stödåtgärder får detta, med den 2013/14:160. 24Skolverket: Allmänna råd med kommentarer, Arbete med extra anpassningar, särskilt stöd och åtgärdsprogram. variation av stödåtgärder som eleverna behöver. I sammanhanget bör nämnas att utredningen även föreslår att bör få i uppdrag att genomföra en satsning på kompetensutveckling när det gäller stöd i gymnasieskolan. 25.6.3Bestämmelserna om stöd i gymnasieskolan behöver anpassas och tydliggöras I förarbetena till bestämmelserna om stöd i form av extra anpass- ningar och särskilt stöd är gymnasieskolan mycket sparsamt behand- lad. Skrivningarna tar i stället främst sikte på . Ett syfte med den senaste reformen om extra anpassningar inom den ordinarie undervisningen var att gränsen mellan stöd och särskilt stöd skulle bli tydligare.25 Det är i huvudsak insatsernas omfattning eller var- aktighet som skiljer särskilt stöd från det stöd som ges i form av extra anpassningar. Detta är dock en ganska vag vägledning för gränsdragningen. De kompletterande stödbestämmelser som finns i gymnasieför- ordningen har heller inte fullt ut samordnats med skollagens bestäm- melser. Det medför att det i vissa fall är oklart vilka av gymn- asieförordningens stödåtgärder som är att betrakta som särskilt stöd respektive andra stödåtgärder. För att samordna bestäm- melserna i gymnasieförordningen med skollagen och underlätta till- lämpningen av bestämmelserna behövs vissa tydliggöranden. Det avses också bidra till att elever inte erbjuds en förändrad studieväg i stället för extra anpassningar eller särskilt stöd. Studiehandledning på modersmålet kan som nämnts i avsnitt 12.3.4 vara såväl extra anpassningar som särskilt stöd, beroende på omfattning och varaktighet. 2013/14:160. Om man utgår från i vilka fall det behövs åtgärdsprogram kan man sluta sig till vilka åtgärder som är att betrakta som särskilt stöd. Reducerat program är ett sådant exempel. Eleven ska dock i första hand erbjudas t.ex. extra anpassningar innan eleven erbjuds reducerat program. Det förekommer att förlängd undervisning beslutas sent i utbild- ningen, vilket är naturligt om eleven har läst reducerat program. Undervisningen kan dock även förlängas om det finns särskilda skäl.26 Det kan t.ex. handla om elever som har svårt att koncentrera sig på för många kurser . De får då möjlighet att koncen- trera sig på färre kurser åt gången, vilket kan underlätta målupp- fyllelsen. Även vid förlängd undervisning ska utbildningen bedrivas som heltidsstudier. Huvudmannen beslutar om förlängd undervisning medan rektorn beslutar om reducerat program inom ett åtgärds- program. Bedömningen av behovet av förlängd undervisning bygger ytterst på pedagogiska hänsyn, oavsett om anledningen är att eleven har reducerat program eller om det finns särskilda skäl. Det före- faller därför rimligt att rektorn även ska besluta om förlängd undervisning. Detta skulle också ligga i linje med principen i skol- lagen om rektorns ansvar för utredning om särskilt stöd, bedöm- ning om eleven ska ha särskilt stöd eller inte samt beslut om åtgärds- program. Enligt representanter i utredningens fokusgrupper är det vanligt att beslutet om förlängd undervisning delegeras till rektorn. Utredningen föreslår därför att rektorn ska besluta om förlängd undervisning. Vi gör bedömningen att åtgärden är att betrakta som särskilt stöd och ska beslutas inom ett åtgärdsprogram. Det bör påpekas att det finns skillnader mellan utredningens förslag som rör förlängd undervisning och det förslag som handlar om rätten att gå om en kurs. Förlängd undervisning bygger på en individuell bedömning och är som nämnt att betrakta som särskilt 26 9 kap. 7 § gymnasieförordningen. Förslaget om rätten att gå om en kurs avser i stället alla elever som inte nått målen för utbildningen och som inte fått möjlighet att gå om en kurs under utbildningens gång. Eftersom det huvudsakliga syftet med bestämmelsen om individ- uellt anpassat program är att underlätta vid programbyten kan åtgärden ses som en strukturell stödåtgärd och en individuell anpassning av programmet. Det har dock framkommit att denna bestämmelse i vissa fall används på så sätt att den ersätter extra anpassningar eller särskilt stöd. I kontakter med rektorer efter- frågas vägledning för hur bestämmelsen bör tillämpas. Det bör påpekas att om en elev upplever sig ha valt fel program kan ett programbyte vara en rimlig lösning. Men i det fall eleven vill full- följa den påbörjade utbildningen har eleven rätt till stöd för att möjliggöra det. För att det ska vara möjligt att tillämpa bestämmelsen om individ- uellt anpassat program ska utbildningen kunna hänföras till ett nat- ionellt program. De kurser som obligatoriskt läses av alla elever på ett nationellt program är de gymnasiegemensamma och de program- gemensamma kurserna. Det är därför utredningens bedömning att dessa kurser ska ingå och inte kunna bytas ut, om det inte finns synnerliga skäl. Synnerliga skäl kan t.ex. handla om en enskild kurs som innebär orimliga svårigheter att anpassa undervisningen för en elev med en viss fysisk funktionsnedsättning som inte är av tillfällig natur. Regleringen om specialklasser är en bestämmelse om en särskilj- ande åtgärd som avviker från övriga stödbestämmelser. Bestäm- melsen är i huvudsak av strukturell karaktär, även om det vid placeringen av en elev i en specialklass förutsätts att skolan gör en bedömning av elevens behov av att gå i en sådan klass. Utredningen föreslår att det tydliggörs att åtgärden specialklasser vad gäller hörselskadade elever är en individuell anpassning av programmet. Elever som går i specialklass kan därutöver behöva extra anpass- ningar och särskilt stöd och åtgärden får inte ersätta andra stödåtgärder som eleven kan vara i behov av. Elever med synskada, rörelsehinder eller andra uttalade studie- svårigheter bör dock inte längre omfattas av bestämmelsen om specialklasser och utredningen föreslår att bestämmelsen ändras i detta avseende. Dessa elever bör kunna få sin utbildning inom den reguljära utbildningen i gymnasieskolan utan särskiljande lösningar, och det finns enligt utredningen sannolikt ingen anledning för dessa elever att gå i specialklass. Eleverna har rätt till stöd i form av extra anpassningar och särskilt stöd om det behövs. Det finns även möj- lighet att anordna s.k. Rh-anpassad utbildning för elever med ett svårt rörelsehinder.27 Förändringen ligger i linje med intentionerna i de internationella överenskommelser som också kommer till ut- tryck i skollagen. Den ligger även i linje med den förändring i inklud- erande riktning som gjordes i och med den nya skollagens införande, med innebörden att elever med autism och autismliknande tillstånd inte längre tillhör gymnasiesärskolans målgrupp utan gymnasie- skolans målgrupp.28 Det bör i sammanhanget påpekas att huvud- män kan välja att erbjuda en pedagogik som särskilt vänder sig till vissa elevgrupper, t.ex. elever med autism. Huvudmän som driver flera skolenheter kan efter mottagandet också fördela elever mellan sina olika skolor, så att elever som behöver viss anpassad utbildning kan få sådan utbildning på en skola med sådan inriktning.29 Som nämnts föreslås i betänkandet Samordning, ansvar och kom- munikation – vägen till ökad kvalitet i utbildningen för elever med vissa funktionsnedsättningar att kommuner och enskilda huvudmän ska ges rätt att inom sin organisation inrätta särskilt anpassade kommunikativa miljöer för elever med dövhet, hörselnedsättning eller grav språkstörning, s.k. SAK-miljöer.30 Utredningen föreslår att bestämmelsen om specialklasser bör lämnas oförändrad vad gäller elever med hörselskada. Under förutsättning att förslaget om SAK-miljöer leder till lagstiftning bedömer dock utredningen att bestämmelsen om specialklasser helt kan tas bort. 2711 kap. gymnasieförordningen. 2009/10:165. 2011/12:49. 30SOU 2016:46: Samordning, ansvar och kommunikation – vägen till ökad kvalitet i utbild- ningen för elever med vissa funktionsnedsättningar. I skollagen regleras såväl huvudmannens som rektorns ansvar för att fördela resurser efter elevernas förutsättningar och behov. För del finns dock även ett förtydligande av rektorns ansvar för resursfördelning i läroplanen för . I läro- planen för , förskoleklassen och fritidshemmet anges att rektorn har ett särskilt ansvar för att resursfördelning och stöd- åtgärder anpassas till den värdering som lärare gör av elevernas ut- veckling.31 I läroplanen för gymnasieskolan är skrivningarna inte lika tydliga. Utifrån de brister som framkommit när det gäller resursfördel- ning i relation till elevernas behov av stöd föreslår utredningen en tydliggörande skrivning om resursfördelning i läroplanen för gymn- asieskolan, motsvarande den som finns i under avsnittet om rektorns ansvar, den s.k. rektorskatalogen. Förslaget tydliggör att rektorn, liksom i , ska ha ett särskilt ansvar för att resursfördelning och stödåtgärder anpassas till lärarnas värdering av elevernas utveckling. Detta betonar vikten av att ett strategiskt arbete med resursfördelning måste komma till stånd och att lärarens pedagogiska bedömning måste tas tillvara i det arbetet. Förslaget innebär en precisering av gällande bestämmelser, eftersom skolans skyldighet att erbjuda stöd för att eleven ska nå målen är långt- gående. Förändringen syftar till att stödja skolornas arbete med att upptäcka stödbehov samt att planera och erbjuda adekvat stöd. 31 SKOLFS 2010:37. 25.7Enhetliga behörighetskrav till nationella program Elever på de nationella programmen behöver ha goda för- kunskaper som gör dem väl rustade för att fullfölja sina studier. Att påbörja en utbildning utan tillräckliga förkunskaper kan innebära svårigheter att nå målen. Introduktionsprogrammen har en mycket viktig funktion för att rusta de elever som inte har tillräckliga förkunskaper för att börja på ett nationellt pro- gram. 1.Behörighetskraven till gymnasieskolans nationella program ska vara enhetliga. Krav på godkända betyg i minst tolv ämnen från ska gälla för behörighet till samtliga nationella program. De regler som gäller om vilka specifika ämnen som ska ingå bland de godkända ska kvarstå. Krav på tolv godkända ämnen i ger bättre förutsättningar att nå gymnasieexamen Att ha uppnått mål har stor betydelse för möjlig- heten att nå målen på ett nationellt program. På både yrkesprogram och högskoleförberedande program är examensfrekvensen högre bland dem som hade godkända betyg i alla grundskoleämnen än bland dem som saknade godkänt i vissa ämnen. Elever som har antagits med tolv godkända grundskoleämnen har vidare en högre examensfrekvens än elever som antagits med åtta ämnen. Utredningen bedömer att elever som inte fått de förkunskaper som ska ge bör få dessa förkunskaper inom ett intro- duktionsprogram innan de påbörjar ett nationellt program. Det är viktigt att ha de kunskaper som den ena utbildningsnivån ska ge innan man börjar på nästa nivå. Detta innebär visserligen att vissa elever får en längre studietid inom gymnasieskolan, men det kan sam- tidigt förebygga studiemisslyckanden och möjliggör för fler elever att kunna nå målen för utbildningen på nationella program.