sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — kom också fram till att arrangörens val av skola inte i sig kunde anses som en turist- tjänst i den mening som avsågs i direktivet, eftersom tjänsten hade som särskilt mål att utbilda deltagarna. Eftersom varken rekvisitet inkvartering eller turisttjänst ansågs vara uppfyllt beträffande den aktuella språkresan ansågs den inte utgöra en paketresa i direktivets Bakgrund och gällande rätt För del föranledde dom en ändring i resegarantilagen, vars tillämpning i samband med implemente- ringen av paketresedirektivet hade kopplats till definitionen av paket- resa enligt paketreselagen. I 1 § resegarantilagen infördes bl.a. en andra punkt varigenom klargjordes att skyldigheten att ställa säker- het skulle omfatta även resor som bestod av transporter och utbild- ningsvistelser med inkvartering i form av boende i en värdfamilj, även om inkvarteringen var kostnadsfri. Ändringen motsvarade vad som dittills hade ansetts gälla utan uttryckligt lagstöd (prop. 2001/02:138 s. 15 f.). Frågan om vad som ska anses utgöra en turisttjänst har behand- lats även i svensk praxis. I målet HFD 2015 ref. 2 hade anledning att ta ställning till om de seglar- kurser som anordnades av skulle anses utgöra turisttjänster i paketreselagens mening. Förvaltnings- rätten i hade tidigare kommit fram till att undervis- ningsmomenten i seglarkursen inte utgjorde ett led i en yrkes- utbildning utan skulle ses som ett nöje, varför kursen var att anse som en turisttjänst. Kammarrätten i hade kommit till samma slutsats, också därför att det utöver utbildningsmomenten ingick andra aktiviteter, såsom brännbollsspel, tipspromenader, korv- grillning m.m. konstaterade inled- ningsvis att paketreselagen var en skyddslagstiftning och att en restriktiv bedömning därför var påkallad vid prövningen av om ett visst arrangemang skulle undantas från lagens tillämpningsområde. Vidare ansåg domstolen att inte alla aktiviteter med inslag av under- visning kvalificerade sig som sådan utbildning som leder till att aktiviteterna faller utanför begreppet turisttjänst. En aktivitet med undervisningsinslag som någon deltar i under ferier eller annars på sin fritid för att allmänt sett förkovra sig inom ett visst område skulle, enligt domstolen, anses vara en turisttjänst. Domstolens slut- sats blev densamma som underrätternas, nämligen att arrangemanget var att anse som en paketresa. Bakgrund och gällande rätt Kraven på tillkomsten av researrangemanget för att det ska betraktas som en paketresa För att ett researrangemang med de tidigare nämnda komponen- terna ska anses utgöra en paketresa krävs också att arrangemanget har utformats innan avtal träffas och att det säljs eller marknadsförs för ett gemensamt pris eller för skilda priser som är knutna till var- andra. Det krävs dock inte att betalningen sker samlat. Lagen gäller även om olika tjänster i arrangemanget ska betalas var för sig (2 §). I förarbetena till paketreselagen sägs att utgångspunkten är att en paketresa är ett arrangemang som näringsidkaren har utformat i förväg, dvs. innan han får kontakt med kunden. Även arrangemang som innehåller alternativa kombinationsmöjligheter och där den slutliga utformningen bestäms i samråd med kunden omfattas emeller- tid av lagen. betonades att uttrycket arrangemang förut- satte viss planläggning och organisation från näringsidkarens sida. Att flera tjänster såldes till kunden i ett sammanhang kunde därför inte i sig vara ett kriterium på en paketresa (prop. 1992/93:95, s. 21 f.). Definitionen av begreppet arrangör är avgörande för paketreselagens tillämplighet Paketreselagen är endast tillämplig på paketresor som säljs eller marknadsförs av arrangörer. Definitionen av begreppet arrangör är därför av avgörande betydelse. I 3 § definieras arrangör som den som annat än tillfälligtvis organiserar paketresor och som säljer eller marknadsför dem direkt eller genom en återförsäljare. Något krav på att arrangören ska vara näringsidkare ställs inte upp. Där- emot ställs ett krav på att denne arrangerar paketresorna annat än tillfälligtvis. Uttrycket var enligt förarbetena avsett att motsvara begreppet other than occasionally i den engelska versionen av paket- resedirektivet. Vid bedömningen av vad som skulle anses vara annat än tillfälligtvis torde man, enligt förarbetena, få beakta hur ofta den aktuella aktören organiserade paketresor men också hur regelbun- det eller sporadiskt resorna återkom. Den som organiserade resor till en viss återkommande kongress eller något annat evene- mang torde exempelvis få anses vara arrangör i lagens mening. Där- emot ansågs den som organiserade två eller tre paketresor tätt efter varandra till ett visst evenemang inte omfattas av lagen, om han i övrigt inte alls organiserade resor. Detsamma sades gälla den som Bakgrund och gällande rätt oregelbundet och relativt sällan ordnade resor. Det krävs också att paketresorna säljs eller marknadsförs för att den som organiserar dem ska anses vara arrangör i lagens mening. I förarbetena har detta uttryckts så att det ska finnas en kundrelation mellan arrangören och resenären för att lagen ska vara tillämplig. Därigenom avsågs att utesluta paketresor som t.ex. idrottsföreningar, församlingar och skolor själva ordnade för sina medlemmar respektive elever (prop. 1992/93:95, s. 67). Frågan om ideella föreningar ska anses utgöra arrangörer i paket- reselagens mening har ställts på sin spets i ett par avgöranden som rört arrangörens skyldighet att ställa resegaranti. Högsta Förvalt- ningsdomstolen hade i det tidigare nämnda avgörandet HFD 2015 ref. 2 anledning att också ta ställning till om , en ideell förening, skulle anses vara arrangör i paket- reselagens mening för de seglarkurser som anordnades av förbun- det. Föreningen vände sig till alla som ville bli medlemmar och av resedeltagarna var medlemmar . Domstolen konstaterade att förbundet anordnade, marknadsförde och sålde paketresor i form av seglarläger till hundratals personer. Förbundet ansågs därför utgöra arrangör för de aktuella resorna. Att det krävdes medlemskap för att få delta i lägren påverkade inte denna bedömning. En dom från kammarrätten i , som meddelats , gällde frågan om Scouterna hade haft skyldighet att ställa säkerhet för en resa som anordnats för medlemmarna. Kammarrätten konstaterade inledningsvis att de aktuella resorna utgjorde paketresor och att de hade marknadsförts. Vidare fann kammarrätten att Scouterna med viss regelbundenhet, och alltså inte endast tillfälligtvis, anordnade resor för sina medlemmar. Detta talade enligt kammarrätten för att Scouterna skulle anses vara arran- gör i paketreselagens mening. Trots detta kom kammarrätten fram till att Scouterna inte skulle anses utgöra arrangör för de aktuella resorna eftersom det inte förelåg någon kundrelation mellan Scout- erna och resenärerna. Till denna slutsats kom kammarrätten efter en samlad bedömning vid vilken beaktades bl.a. att resorna riktade sig till aktiva scouter med erfarenhet av scoutlivet, att de förutsatte en aktiv insats av deltagarna och att resorna utgjorde en mycket liten del av föreningens och medlemmarnas grundverksamhet (Kammar- rätten i , dom i mål nr 5047-15). Bakgrund och gällande rätt Tvingande till förmån för konsumenter Paketreselagens bestämmelser är tvingande till resenärens förmån om denne är konsument. Det framgår av 4 § paketreselagen som stadgar att avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för resenären är utan verkan mot denne, om han förvärvar paketresan huvudsakligen för enskilt ändamål från en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Information i kataloger och broschyrer Paketreselagen ställer i 5 § upp ett krav på att kataloger och broschyrer som tillhandahålls resenärer ska innehålla tydlig och begriplig infor- mation om priset samt i förekommande fall om resmål, transporter, inkvartering, måltider, resplan, inresebestämmelser, betalnings- villkor och villkor om minsta antal resenärer för resan. Vidare an- ges att uppgifter i kataloger och broschyrer är bindande för arran- gören men att ändringar får göras innan avtal träffas, om ett ut- tryckligt förbehåll om det har gjorts i katalogen eller broschyren och om resenären tydligt informeras om ändringarna. Ansvaret för att kataloger och broschyrer innehåller den information som anges i 5 § första stycket åvilar arrangören (7 § första stycket paketrese- lagen). Information om hälsobestämmelser, pass- och visumregler Innan ett paketreseavtal sluts ska resenären, enligt 6 § paketrese- lagen, informeras om sådana hälsobestämmelser som blir tillämp- liga under resan. Vidare ska resenären, i den mån det har betydelse för honom, få information om vad som gäller i fråga om pass och visum för medborgare i stater inom EES-området. Såväl arrangören som återförsäljaren ansvarar för att informationen lämnas (7 § andra stycket paketreselagen). Bakgrund och gällande rätt Underlåtenhet att informera är marknadsrättsligt sanktionerad Om sådan information som avses i 5 och 6 §§ paketreselagen inte lämnas ska, enligt 7 § tredje stycket paketreselagen, marknadsförings- lagens (2008:486) bestämmelser tillämpas, med undantag för bestäm- melserna rörande marknadsstörningsavgift. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsförings- lagen. Hänvisningen till marknadsföringslagens bestämmelser inne- bär bl.a. att arrangören eller återförsäljaren kan åläggas att vid vite lämna föreskriven information till resenären (24–28 §§ marknads- föringslagen). Krav på skriftlig handling med alla avtalsvillkor Paketreselagen föreskriver i 8 § att alla avtalsvillkor ska framgå av en skriftlig handling. Vidare anges i bestämmelsen att avtalet ska innehålla uttryckliga villkor om priset för resan och kostnader som kan tillkomma, betalningsvillkor och reklamationsfrister samt, bero- ende på vad som ingår i paketresan, uppgifter om resmål, resplan, transporter, inkvartering, andra turisttjänster, särskilda önskemål från resenärens sida som godtagits och om försäkringar. Dessutom ska arrangören se till att handlingen innehåller uppgifter som gör det möjligt att komma i kontakt med arrangören eller återförsälja- ren under resan. I 8 § andra stycket stadgas att resenären, innan avtalet träffas, på lämpligt sätt ska få del av avtalsvillkor och information enligt första stycket. Resenären ska också få ett eget exemplar av den skriftliga handlingen. Av bestämmelsens tredje stycke framgår emellertid att andra stycket inte gäller när avtal träffas kort före avresan. Enligt förarbetena innebär denna regel att resenären inte behöver få del av avtalsvillkor eller information före avtalet i de fall då avtal träffas ”före avresan” och att han då inte heller behöver få någon egen kopia av den skriftliga handlingen (prop. 1992/93:95, s. 35). Kravet på skriftlighet ska enligt förarbetena inte ses som ett form- krav i egentlig mening. Det finns inget krav på att parterna ska skriva under avtalet och det blir inte ogiltigt om formkravet inte har iakt- tagits. Huruvida formkravet är uppfyllt har heller ingen självständig betydelse för vad som ska anses vara avtalat mellan arrangören/åter- Bakgrund och gällande rätt försäljaren och resenären. Däremot kan det ha betydelse i bevis- hänseende. Underlåtenhet att uppfylla skriftlighetskravet medför inte heller att marknadsföringslagens bestämmelser ska tillämpas. En sådan ordning ansågs enligt förarbetena inte lämplig eftersom föreskriften om att avtalsvillkoren ska framgå av en skriftlig hand- ling inte ansågs ha med marknadsföring att göra. Marknadsförings- lagens regelsystem borde inte utsträckas för långt, resonerade departe- mentschefen. Det erinrades vidare om att även 8 § paketreselagen omfattades av tillsyn och att underlåtenhet att följa bestämmelsen kunde resultera i kritik från verket (prop. 1992/93:95 s. 33 ff. och 75 f.). 3.1.4Ansvarsfördelningen rörande ansvaret för paketresans fullgörande Enligt 9 § paketreselagen ansvarar arrangören gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret, sägs det i paragrafen, gäller även för sådana prestationer som ska full- göras av någon annan än arrangören. Av andra stycket i bestämmel- sen framgår att återförsäljaren har ett med arrangören solidariskt ansvar gentemot resenären endast i de fall återförsäljaren är part i avtalet. I förarbetena anfördes att återförsäljaren normalt sett inte var part i avtalet. En sådan situation bedömdes emellertid kunna uppstå, t.ex. om återförsäljaren träffat ett avtal med resenären utan att klargöra för denne att han avsett att träffa avtalet för arrangö- rens räkning och detta inte heller framgått på annat sätt. Frågan om återförsäljaren var part i avtalet eller inte skulle enligt förarbetena få avgöras enligt allmänna avtalsrättsliga principer (prop. 1992/93:95, s. 27). I 20 § paketreselagen stadgas en skyldighet för arrangören eller dennes lokala representant att genast vidta åtgärder för att finna en lämplig lösning om resenären framför klagomål som inte är obe- fogade. Bakgrund och gällande rätt 3.1.5Paketreselagens regler om ändringar i avtalet före paketresans början Paketreselagen innehåller inga regler om resenärens rätt att avboka paketresan utan skäl Paketreselagen reglerar inte resenärens rätt att avboka en paketresa utan att ha något skäl för det. I de av de större charterbolagen tillämpade allmänna resevillkoren för paketresor ges emellertid resenären en sådan rätt. De allmänna resevillkor som överenskom- mits mellan RiS och utgör, tillsammans med arrangörens särskilda resevillkor, en del av paketreseavtalet. Under punkten 3 i villkoren anges att resenären har rätt att avbeställa resan mot en viss kostnad som är högre ju närmare tidpunkten för avresan avbeställningen görs. Vid avbeställning tidigare än före avresan ska resenären betala anmälningsavgiften som avbok- ningskostnad. Vid avbeställning därefter, men tidigare än före avresan, ska resenären betala av resans pris, dock lägst anmälningsavgiften. Sker avbeställning därefter, men tidigare än före avresan, ska resenären betala halva resans pris, dock lägst anmälningsavgiften. Sker avbeställningen före avresan, ska resenären betala hela resans pris. Även SRF har i sina villkor för paketresor bestämmelser om rätt för resenären att avboka resan och få tillbaka pengarna, med avdrag för de kostna- der som arrangören drabbas av till följd av avbeställningen. Standar- diserade avbeställningsavgifter får tas in i arrangörens komplette- rande villkor även enligt SRF:s allmänna villkor. Villkoren tilläm- pas, som tidigare nämnts, av de flesta resebyråer och en stor del av researrangörerna i . Resenärens rätt att överlåta paketresan Resenären har enligt 10 § paketreselagen rätt att överlåta paket- resan till någon som uppfyller alla villkor för att få delta i resan. Den rätten förutsätter emellertid att resenären i skälig tid före av- resan underrättar arrangören eller återförsäljaren om sin avsikt att överlåta resan. Resenären och den som övertar resan blir enligt 10 § andra stycket solidariskt ansvariga gentemot arrangören eller åter- försäljaren för vad som återstår att betala för resan och för extra kostnader som kan uppkomma på grund av överlåtelsen. Bakgrund och gällande rätt lagen reglerar inte hur höga kostnader som får tas ut på grund av en överlåtelse. I de allmänna villkor för paketresor som tillämpas av charterbolagen har emellertid införts en beloppsbegränsning om , som ska gälla om inte arrangören kan visa att den faktiska kostnaden för överlåtelsen uppgår till ett högre belopp som i sådant fall får tas ut (BÖ 2014:03, punkt 5.2). I 11 § paketreselagen stadgas under vilka förutsättningar avtals- villkoren får ändras till resenärens nackdel. Sådana ändringar får för det första göras endast om det framgår av avtalet att ändringarna får göras. När det gäller prisändringar krävs dessutom att det av avtalet tydligt framgår hur det nya priset ska fastställas. Prisänd- ringar får bara ske på grund av ändringar i transportkostnader, skatter, tullar eller avgifter avseende tjänster som ingår i resan eller ändringar i växelkurser som påverkar arrangörens kostnader för resan. före den avtalade avresedagen får priset inte höjas. Ett avtalsvillkor om att priset kan ändras får inte heller vara ensidigt till resenärens nackdel. Om arrangören med stöd av 11 § ändrar villkoren får resenären frånträda avtalet om ändringen är väsentligt till dennes nackdel (12 § första stycket paketreselagen). Enligt förarbetena till bestäm- melsen kunde det vara fallet t.ex. vid betydande prishöjningar, avsevärt försämrad inkvartering eller om ett evenemang som var en viktig del av paketet uteblev. Flera mindre förändringar kunde till- sammans innebära att villkoren ändrades väsentligt till resenärens nackdel. Enligt förarbetena var avsikten att bedömningen av vad som var till resenärens nackdel skulle utgå ifrån dennes preferenser. Även vid bedömningen av om väsentlighetsrekvisitet var uppfyllt skulle resenärens subjektiva uppfattning tillmätas viss betydelse (prop. 1992/93:95, s. 83 f.). Om arrangören avser att bryta avtalet eller ändra avtalsvillkoren måste denne enligt 12 § andra stycket paketreselagen under- rätta resenären och därvid lämna besked om resenärens rätt att frånträda avtalet. Resenären måste därefter inom skälig tid meddela arrangören om han vill frånträda avtalet. Gör resenären inte det förlorar han sin rätt att frånträda avtalet (12 § andra stycket). Bakgrund och gällande rätt Har resenären frånträtt avtalet har denne rätt att välja mellan att godta en ersättningsresa av likvärdig eller högre kvalitet, förutsatt att arrangören eller återförsäljaren kan erbjuda det, eller att få pengarna tillbaka (13 § paketreselagen). Godtar resenären en ersätt- ningsresa som är sämre än den avtalade resan har denne rätt till ersättning för prisskillnaden. Resenären kan dessutom ha rätt till skadestånd, vilket för dessa situationer regleras i 14 § första stycket paketreselagen. Rätt till skadestånd (men inte prisavdrag) förut- sätter att det är skäligt. Bedömningen av i vilken utsträckning skadestånd bör utgå enligt denna regel har överlämnats till rätts- tillämpningen. I praxis från () har uttalats att det normalt är skäligt med ett skadestånd när rese- nären i dessa situationer har frånträtt avtalet (beslut ; nr 2014-05369). De förhållanden som enligt 14 § andra stycket medför att skadestånd inte ska utgå när arrangören ställt in resan ansågs kunna få betydelse också när resenären frånträtt avtalet (prop. 1992/93:95, s. 46 f. och 87). Sådana förhållanden kunde t.ex. föreligga då resmålet drabbats av en naturkatastrof eller liknande, se vidare nedan. Till skillnad från vad som gäller för skadestånd enligt 15 och 16 §§ (se nedan) sägs inget i 14 § om för vilka skador skadestånd kan utgå enligt bestämmelsen. Utgångspunkten i förarbetena var emellertid att resenären skulle ha full ersättning för den skada denne faktiskt lidit, vilket kunde innefatta ersättning även för t.ex. förlorad rekreation (prop. 1992/93:95, s. 88). Arrangörens rätt att ställa in resan Av 12 och 14 §§ paketreselagen framgår att arrangören i två situa- tioner har rätt att ställa in resan utan att behöva betala skadestånd till resenären. Det första undantaget förutsätter att arrangören i avtalet har föreskrivit ett lägsta antal resenärer för att genomföra resan och att färre än så har anmält sig till resan. Arrangören har då ingen skyldighet att betala skadestånd om han inom den i avtalet angivna tiden skriftligen har underrättat resenären om att resan ställts in. I den andra undantagssituationen har resan inte kunnat genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte skäligen kunde ha undvikit eller Bakgrund och gällande rätt Arrangören är i en sådan situation emellertid bara fri från ansvar om det hinder som lett till att resan måste ställas in ligger utanför kontrollen även för dem som arrangören har anlitat. Detsamma gäller om orsaken är hänförlig till någon annan i ett tidigare led. Arrangören har bevisbördan för att de omständigheter som kan befria arrangören från skadeståndsskyldighet föreligger (14 § andra stycket). Som exempel på sådana situationer angavs i förarbetena att resmålet drabbats av en naturkatastrof eller att det pågår våldsamma politiska omvälvningar i landet (prop. 1992/93:95, s. 88). Arrangören har emellertid i dessa situationer, på samma sätt som gäller i andra fall då denne ställer in resan innan avresan, en skyldighet att erbjuda resenären en ersättningsresa, om det är möjligt. Resenären kan välja mellan att godta en ersättningsresa eller få pengarna tillbaka. Resenären har i dessa fall samma rätt till pris- avdrag om ersättningsresan är av sämre kvalitet som då denne själv frånträder avtalet. Ställer arrangören in resan i andra situationer än dessa har resenären dessutom rätt till skadestånd, förutsatt att det är skäligt och att det inte är resenären som har orsakat att resan ställs in. 3.1.6Paketreselagens regler om ändringar efter avresan Om efter avresan en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas har resenären rätt till ersättningsarrangemang (15 § första stycket paketreselagen). Resenären får dock inte på samma sätt som vid anteciperat avtalsbrott fritt välja om han vill godta ersättningsarrangemanget eller säga upp avtalet och få pengarna till- baka. Resenären har bara rätt att avvisa ersättningsarrangemanget om det sker på godtagbara grunder, t.ex. då resenären av någon särskild anledning har sett fram emot just de tjänster som uteblivit (prop. 1992/93:95, s. 90). Resenären kan förstås avstå från ersättnings- arrangemanget utan att ha godtagbara skäl för det men han eller hon har då inte rätt till någon alternativ ersättning. Avvisar resenären ersättningsarrangemanget på godtagbara grun- der, eller kan något ersättningsarrangemang inte ordnas, är arrangö- ren skyldig att, om det är skäligt, utan extra kostnad för resenären tillhandahålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan eller till någon annan ort som resenären godkänner (15 § andra stycket paketreselagen). Innebär förändringen i paketresan en för- Bakgrund och gällande rätt sämring för resenären är han, om det är skäligt, berättigad till pris- avdrag och skadestånd (15 § tredje stycket). Rätten till prisavdrag och skadestånd omfattar även försämringar i hem- eller ersättnings- transporten. I 15 § stadgas inget kontrollansvar för arrangören. I stället förutsätter både rätten till prisavdrag och rätten till skade- stånd att det är skäligt. I förarbetena har uttalats att det i de flesta fall får anses skäligt att resenären erhåller ett prisavdrag. Vad gäller skadeståndet har det ansetts ligga i uttrycket ”om det är skäligt” bl.a. att skadestånd inte ska utgå när bristen i arrangemangen inte alls kan tillskrivas arrangören eller någon som han svarar för. Även allmänna skälighetsöverväganden, där det bl.a. får beaktas om arran- gören gjort vad han borde för att ordna ersättningsarrangemang har ansetts få göras. Vad gäller skälighetsbedömningen i övrigt har man i förarbetena ansett att de bedömningsgrunder som anges i 16 § får tillämpas (prop. 1992/93:95, s. 90 f.). I 16 § paketreselagen regleras rätten till prisavdrag och skade- stånd vid andra fel i de avtalade tjänsterna än sådana som anges i 15 §. De fel som avses i denna bestämmelse är enligt förarbetena exempelvis att en transport har blivit försenad, att inkvarteringen inte håller vad som utlovats, att ett studiebesök äger rum utan kvalificerad guidning eller att en strand ligger längre bort från hotellet än som sagts i avtalet. Det kan också vara fråga om t.ex. att resenären eller hans tillhörigheter skadas på grund av vårdslöshet av någon som arrangören har anlitat (prop. 1992/93:95, s. 91). Rätten till prisavdrag och skadestånd är enligt 16 § första stycket utesluten om felet beror på resenären.