sou · H4B339 · 2016-05-31 00:00:00 — Av dessa anledningar avfärdar vi tanken på att bedriva polis- utbildning vid en egen högskola. Vilka lärosäten ska ges förutsättningar att bedriva polisutbildning? Polisutbildningen är en utbildning som på grund av de praktiska moment som ingår i utbildningen kräver särskilt anpassade lokaler (larmcentral, lämpliga lokaler för , andra övningsmiljöer, m.m.), särskild utrustning som saknas på andra utbildningar (bilar, skyddsvästar, vapen, m.m.) och en hög lärartäthet. Detta leder till att kostnaden för utbildningen är relativt hög jämfört med andra utbildningar. Därtill bör läggas att antalet studenter som antas till polis- utbildningen är begränsat. har cirka 700 antagits. Även om antalet studenter kommer att öka är utbildningen med andra ord en relativt liten utbildning jämfört med övriga högskoleutbildningar, i synnerhet jämfört med de utbildningar som innefattar verksamhetsförlagda delar. Styrning och dimensionering av utbildningen Mot bakgrund av ovanstående anser vi att det är lämpligt och kostnadseffektivt att begränsa antalet lärosäten som får möjlighet att utbilda polismän. Regeringen bör därför genom medelstill- delning bestämma vilka universitet och högskolor som kan komma i fråga för ett sådant utbildningsuppdrag. Det finns tre lärosäten som bedriver polisutbildning i . Utöver personal, utvecklade kurser och inarbetade kontakter på har dessa lärosäten särskilt anpassade och ändamålsenliga lokaler. Två av dem har också inrättat huvud- områden benämnda Polisiärt arbete och har därför redan berett vägen för en högskoleutbildning som leder till polisexamen, baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet. Vi anser att det därför är lämpligt att dessa lärosäten även i fortsättningen får bedriva polisutbildning som leder till polisexamen, förutsatt att de får tillstånd av att utfärda examen. Utöver dessa lärosäten har regeringen också möjlighet att besluta om finansiella resurser till fler universitet och högskolor för att bedriva polisutbildning om behovet skulle uppstå. 12.3Styrning av antalet studenter och finansiering av polisutbildningen 12.3.1Gällande bestämmelser för styrning av antalet studenter beslutar om anslag till utbildning och forskning inom högskolan. och högskolor tilldelas huvuddelen av sina resurser via dels ett anslag för utbildning på grundnivå och avancerad nivå, dels ett anslag för forskning och utbildning på forskarnivå. För utbildning på grundnivå och avancerad nivå till- delas respektive lärosäte ett s.k. takbelopp som är den ersättning lärosätet maximalt kan få för att utbilda studenter. Ersättningen för utbildning på grundnivå och avancerad nivå baseras dels på antalet registrerade studenter (omräknade till hel- årsstudenter), dels på antalet avklarade högskolepoäng (helårs- prestationer, dvs. det antal högskolepoäng studenterna presterar ) på de kurser lärosätet ger. Ersättningen beror också på vilket utbildningsområde som helårsstudenterna och helårspresta- tionerna hänförs till. Olika utbildningsområden genererar olika Styrning och dimensionering av utbildningen ersättningsbelopp och respektive kurs klassificeras till ett utbild- ningsområde beroende på kursens ämnesinnehåll. Dimensionering av utbildning ligger sedan 1993 års högskole- reform till stor del inom universitetens och högskolornas ansvar. Regeringen styr därför inte vilka utbildningar som ges, med undantag för vissa av de mest kostsamma utbildningarna t.ex. de konstnärliga utbildningarna eller officersutbildningen. har dock riktade satsningar gjorts mot vissa utbildningar inom bristyrken, t.ex. inom vård/medicin- och teknikområdet. Det innebär att regeringen har styrt lärosätena mot en ökning av antalet studenter vid vissa utbildningar som civil- ingenjörsutbildning, högskoleingenjörsutbildning, läkarutbildning, tandläkarutbildning och sjuksköterskeutbildning. Detta har styrts i lärosätenas respektive regleringsbrev. Prestationsgraden varierar mellan olika utbildningar.2 Den genomsnittliga prestationsgraden bland kvinnor och män /13 var . Prestationsgraden är till exempel högre () på program som leder till yrkesexamen än på program som leder till generell examen ().3 Antal studenter på polisutbildning Våra överväganden och förslag: Antalet studenter som antas till polisutbildningen ska baseras på behov av nyutbildade poliser och myndighetens förmåga att finansiera dessa som anställda samt lärosätenas möjlighet att tillhandahålla den utbildning som leder till polisexamen. Såsom vi beskrivit tidigare är polisutbildningen en utbildning som ställer höga säkerhetskrav, innehåller verksamhetsförlagda delar som kräver handledning som många delar av utbildningen kräver relativt hög lärartäthet. Vidare är denna utbildning en 2Antalet avklarade högskolepoäng omräknade till helårsprestationer dividerade med antalet helårsstudenter. 3SCB:s statistiska meddelande UF 20 Universitet och högskolor, genomströmning och resultat på grundnivå och avancerad nivå /14. Styrning och dimensionering av utbildningen nyckelutbildning för , en myndighet som har i uppdrag att skydda samhället och enskilda medborgare. Det är viktigt att antagningen till polisutbildningen säkerställer att det antal som examineras med polisexamen motsvarar Polis- myndighetens behov av nyutbildade poliser. Händelseutvecklingen i omvärlden påverkar i stor omfattning polisens verksamhet och ställer nya krav på polisen att genomföra sitt uppdrag. Polis- myndigheten behöver därför säkerställa resurser och kompetens i syfte att upprätthålla sin verksamhet med hög kvalitet och effekti- vitet. Även lärosätenas möjlighet att tillhandahålla polisutbildning är en faktor av avgörande betydelse för dimensioneringen av utbild- ningen. Antalet studenter som beräknas kunna antas till polis- utbildningen ska därför, under den självklara förutsättningen att de antagna uppfyller uppställda behörighetskrav för utbildningen, baseras på behov av nyutbildade poliser och myndighetens förmåga att finansiera dessa som anställda, samt på lärosätenas möjlighet att tillhandahålla den utbildning som leder till polisexamen. är det svårt att förutse hur sök- trycket och genomströmningen av studenter kommer att påverkas av förändringarna, vilket gör det viktigt att det finns en nära dialog mellan berörda myndigheter. Våra förslag: Ersättning för polisutbildningen ska utgöra en egen anslagspost i respektive lärosätes regleringsbrev. Hänsyn ska, vid beräkning av ersättningen, tas till de olika lärosätenas olika förutsättningar. Såsom beskrivits i avsnitt 12.3.1 baseras lärosätenas ersättning för utbildning på grundnivå och avancerad nivå dels på antalet registrerade studenter, dels på antalet helårsprestationer på de kurser lärosätet ger. Ersättningen beror också på vilket utbildnings- område som helårsstudenterna och helårsprestationerna hänförs till. Det finns inget utbildningsområde som polisutbildningen kan hänföras till. Styrning och dimensionering av utbildningen Det föreligger stora kostnadsskillnader mellan de olika lärosätena som bedriver polisutbildning eftersom de historiskt sett inrättats och då deras lokalförhållanden hanteras annorlunda från en högskola till en annan. När ersätt- ningen till respektive lärosäte beräknas, ska därför hänsyn tas till de skilda förutsättningar som lärosätena har. Framtagandet av en ersättning knuten till ett visst område skulle bland annat innebära att vissa av lärosätena fick omorganisera sin verksamhet utan att det skulle medföra några praktiska fördelar. anser vi att det är lämpligt att högskolorna får kon- centrera sina resurser på att hantera övergången från upp- dragsutbildning till högskoleutbildning i stället för att hantera en omorganisation styrd av en ny ekonomisk ordning. Därför anser vi att ersättningen till polisutbildningen, till skillnad från de flesta andra högskoleutbildningar, bör lämnas genom en särskild anslags- post i respektive lärosätes regleringsbrev vilket ger polis- utbildningarna möjlighet att fokusera på det väsentliga, nämligen kvalitet i polisutbildningen som högskoleutbildning. När övergången väl är genomförd är det lämpligt att finansi- eringssystemet utvärderas. Såsom vi redogjort för i kapitel 8 får universitet och hög- skolor själva lägga upp utbildningen så att målen i högskolelagen (1992:1434), högskoleförordningen (1993:100) och i examens- beskrivningen för olika examina nås. Detta sker i utbildnings- och kursplaner som avses i 6 kap. 14–17 §§ högskoleförordningen. Lärosätena beslutar således om olika delars och ämnens omfatt- ning vad gäller utbildningen till de flesta examina. Detta möjliggör en stor flexibilitet och att studenter får tillgång till den senaste forskningen och erfarenheten inom sitt område. Denna flexibilitet gäller även vad gäller val av ämnen samt omfattning av dessa och även hur utbildningen läggs upp. Det är Universitetskanslers- ämbetet som genom examenstillståndsprövningar och sedan genom kvalitetsutvärderingar kontrollerar att utbildningarna håller hög kvalitet. Styrning och dimensionering av utbildningen Vad gäller yrkesexamina är det vanligt att utbildnings- och kurs- planer tas fram i grupper som består av representanter för utbild- ningen och arbetslivet eller avnämare. Anordnare av sjukvårds- utbildningar har till exempel långtgående samarbeten med landsting och ibland kommuner och anordnare av ingenjörsutbildningar har representanter för industrin eller forskningscentra i sina utbildnings- eller programnämnder. Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap samt Försvarsmakten är representerade vid flera organ som beslutar om Försvarshögskolans utbildningar och kurser. Detsamma gäller landstingens representation för utbild- ningar inom hälso- och sjukvården. Både utbildningens upplägg och den verksamhetsförlagda utbildningens omfattning och organisation bestäms i samråd med de som sedan tar emot stu- denter på sjukhus, vårdcentraler eller skolor. Det innebär i praktiken att det för utbildningar till en viss examen som bedrivs vid flera lärosäten kan uppkomma vissa variationer i utbildningen mellan lärosätena. Alla utbildningar måste dock nå fram till kraven i bl.a. examensbeskrivningarna för de olika examina som finns i bilaga 2 till högskoleförordningen. Vår bedömning är att variationer i utbildningen kan berika och förstärka studenterna i deras kommande arbete som polismän. Styrningen och finansiering av utbildningen som leder till officers- examen avviker från styrningen av de flesta andra högskole- utbildningar. För detta finns flera skäl, bl.a. är Försvarshögskolan en egen högskola och den enda i som har tillstånd att utfärda officersexamen. I och med att vi i avsnitt 12.2.1 avfärdar tanken på en särskild högskola för just polisutbildningen har vi valt att endast resonera kring de regler som styr övriga högskole- utbildningar. Styrning och dimensionering av utbildningen Vår bedömning: Lärosätena och kommer att kunna utforma en ändamålsenlig utbildning av hög kvalitet som når examensmålen för en polisexamen. Det krävs ingen närmare reglering än att föreläggs en allmän skyldig- het att samverka med de lärosäten som ger den utbildning som leder till polisexamen. lät genomföra en kartläggning av de tre dåvarande utbildningsanordnarnas verksamhet avseende grund- utbildning till polis sådan den såg ut (se Rapport ”Polisiär grundutbildning – en kartläggning av höst- terminen 2013”, ). Ett av syftena med kartlägg- ningen var att se om utbildningarna utvecklats åt olika håll eller inte.4 Kartläggningen visade att kursinnehållet för utbildningarna vid de högskolor som bedrev grundutbildning till polisman som upp- dragsutbildning var i stort sett likartat vid de tre utbildnings- orterna, även om vissa variationer fanns i omfattning och placering av olika ämnen och teman. Vid samtliga tre utbildningar betonades vikten av ämnesintegrerade kurser och delkurserna hade i de flesta fall ett tematiskt innehåll, där ämnesdiscipliner som juridik, poliskunskap och samhälls- och beteendevetenskap var integrerade. Kartläggningen visade även att alla tre utbildningarna hade en gemensam pedagogisk hållning, som utmärks av integration mellan utbildningens teoretiska och praktiska moment, varierade arbets- former samt en problembaserad metodik. Vi bedömer inte att behöver eller bör styra polisutbildningen på något annat sätt än andra blivande arbets- givare kan påverka hur andra högskoleutbildningar läggs upp. Vi bedömer inte att det finns risk för att utbildningen skulle utvecklas åt ett oönskat håll, i synnerhet inte då det redan finns ett gott samarbete mellan och högskolorna samt då 4 Kartläggningen genomfördes av f.d. rektorn för högskolan och f.d. chefen för verksamhetsutvecklingsgruppen vid . SOU 2016:39 Styrning och dimensionering av utbildningen utbildningen kommer att ges delvis av lärare som har polis- erfarenhet. Vidare finns det gott om medel som möjliggör att polisen även när utbildningen omformas till en högskoleutbildning får ett inflytande över den. Lärosätena kan välja att på olika sätt – formaliserat eller inte – samverka med , både då det gäller planering och då det gäller genomförande av utbild- ningen. Vi har, som vi går närmare in på i kapitel 10, bedömt att det är fördelaktigt att formalisera en skyldighet för att samverka med de lärosäten som anordnar utbildning som leder till polisexamen. Genom införandet i instruk- tion av den skyldigheten tydliggörs det enligt vår bedömning att det är en arbetsuppgift av vikt. 13 Jämställdhet och mångfald I direktiven till utredningen sägs att polisen har ett samhälls- bärande uppdrag med långtgående befogenheter och att allmänhet- ens förtroende för polisen därför är av största betydelse. Det sägs också att det för att även i fortsättningen kunna upprätthålla och stärka detta förtroende är viktigt att polisens personalsammansätt- ning så långt möjligt speglar samhällets sammansättning. Utred- ningen har därför att klargöra hur den föreslagna formen för polis- utbildningen ska kunna bidra till en förbättrad jämställdhet mellan kvinnor och män och ökad mångfald i antagningen till polisutbild- ningen. Att kunna kvalitetssäkra rekryteringen till polisutbildningen är en viktig del i ett långsiktigt arbete för att sammansättningen av personal ska spegla sammansättningen av befolk- ningen i samhället i stort. I det sammanhanget ser vi att två frågor bör lyftas särskilt; strävan efter jämställdhet och strävan efter mång- fald. Vi berör även social snedrekrytering baserad på föräldrarnas utbildningsbakgrund. I kapitlet diskuterar och åskådliggör vi därför hur frågorna om jämställdhet och mångfald påverkas av de förslag som vi lämnar. Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. antog en nationell handlingsplan för jämställdhetspolitiken som fortfarande gäller, denna innefattade det övergripande målet. En grundläggande förutsättning för att det målet skulle kunna upp- nås var att kvinnor och män gavs samma möjligheter och skyldig- heter inom alla områden. Under det övergripande målet angavs fyra delmål: jämn fördelning av makt och inflytande, ekonomisk jäm- ställdhet, jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet samt att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. För att uppnå det jämställda samhälle som beskrivs i handlingsplanen måste det pers- pektivet läggas på samtliga politikområden. Det i sig innebär att alla förslag och beslut måste analyseras ur ett jämställdhetsperspektiv för att kartlägga möjliga konsekvenser för kvinnor respektive män på såväl central som regional och lokal nivå. Jämställdhet har både en kvantitativ och en kvalitativ aspekt. Att arbeta med jämställdhet ur ett kvantitativt perspektiv innebär att sträva efter jämn könsfördelning mellan män och kvinnor på arbetsplatsen, på utbildningar, på maktpositioner och på olika befattningsnivåer i samhällsinstitutioner och i olika organisationer. En jämn könsfördelning anses ofta råda då andelen kvinnor respektive män i en grupp ligger mellan . I det kvalitativa jämställdhetsarbetet står kvinnors och mäns villkor i fokus. Det handlar om att uppmärksamma attityder, normer, vär- deringar och ideal som påverkar kvinnors och mäns möjlighet att påverka i skolan, på arbetsplatsen, i politiken och inom andra samhällsområden. Det kvalitativa jämställdhetsarbetet tar sig an de strukturer som inte nödvändigtvis förändras i och med en jämn fördelning av kvinnor och män. Liksom vad gäller jämställdhet har regeringen satt upp över- gripande mål för integrationspolitiken som sedan har antagits av . De målen innebär att människor ska ha lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter oavsett etnisk eller kulturell bak- grund. Samhällsutvecklingen ska vidare kännetecknas av ömsesidig respekt för olikheter inom de gränser som följer av samhällets grundläggande demokratiska värderingar och som alla oavsett bak- grund ska vara delaktiga i och medansvariga för. Integrations- politiken innebär att den generella politiken ska utformas utifrån samhällets etniska och kulturella mångfald och utifrån individens Det politiska målet inom det här aktuella området ska genomsyra alla politikområden. Integrationspolitiken genomförs bland annat genom generella insatser inom bland annat arbets- marknads-, utbildnings-, bostads- och folkhälsopolitiken. Diskrimineringslagen (2008:567) trädde i kraft och syftar till att motverka diskriminering och främja lika rättigheter och möjlig- heter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsätt- ning, sexuell läggning eller ålder. Förbudet mot diskriminering gäller bl.a. inom arbetslivet och utbildning. Diskrimineringslagen innehåller även en bestämmelse om förbud mot diskriminering när offentligt anställda möter allmänheten. De som omfattas av för- budet är anställda inom stat, kommun och landsting. Förbudet gäller framför allt hur anställda bemöter allmänheten när de ger upplysningar, vägledning, råd eller annan sådan hjälp. Alla arbetsgivare ska enligt diskrimineringslagen bedriva ett målinriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och möjlig- heter i arbetslivet, oavsett kön, etnisk tillhörighet och religion eller annan trosuppfattning. Lagen anger att aktiva åtgärder för att främja lika rättigheter och möjligheter ska vidtas i fråga om arbets- förhållanden, rekrytering och löner. Arbetsgivare som vid det senaste sysselsatte 25 eller fler anställda ska även upprätta en jämställdhetsplan och dokumentera de åtgärder som behövs på arbetsplatsen gällande arbetsförhållanden, rekrytering och löner. Dessa arbets- givare ska också upprätta en handlingsplan för jäm- ställda löner. och högskolor ska enligt diskrimineringslagen arbeta för att främja lika rättigheter och möjligheter inom verk- samheten. I ansvaret ingår också att vidta åtgärder för att förebygga trakasserier och sexuella trakasserier. Arbetet ska ta sikte på alla studenter som deltar i eller söker till verksamheten. Universitet och högskolor ska ta fram en likabehandlingsplan som ska ut- formas efter verksamhetens behov och förutsättningar. Planen ska innehålla en översikt över de åtgärder som behövs för att dels främja lika rättigheter och möjligheter och dels förebygga och för- hindra trakasserier och sexuella trakasserier. Planen ska innehålla en redogörelse för vilka av dessa åtgärder som utbildningsanordn- aren avser att påbörja eller genomföra . Diskrimineringslagen kräver att man gör en årlig uppföljning av hur de planerade åtgärderna har genomförts. 13.3Jämställdhet och mångfald inom högskolan Enligt 1 kap. 5 § högskolelagen (1992:1434) ska högskolorna alltid iaktta och främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Hög- skolorna ska också aktivt främja och bredda rekryteringen till hög- skolan. Universitets- och högskolerådet ska enligt förordningen (2012:811) med instruktion för Universitets- och högskolerådet bl.a. främja breddad rekrytering till högskolan. Myndigheten ska också inom högskolan motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöver- skridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. 13.3.1Högskolan i siffror vad gäller jämställdhet och mångfald Det är fler kvinnor än män som studerar på grundnivå och avancerad nivå i högskolan. Valet av ämnesområde skiljer sig mellan kvinnor och män. Tydligast var under /2014 skillnaden inom ämnesområdet vård och omsorg där av helårs- studenterna var kvinnor och var män. Inom ämnesområdet teknik var av helårsstudenterna kvinnor och män. Även när det gäller de anställda vid universitet och högskolor finns det vissa skillnader, även om de i de flesta fallen är mindre. Av de cirka 19 000 doktoranderna 2014 var kvinnor och män. Bland de utländska doktoranderna var skillnaderna desto större, antalet utländska doktorander uppgick till cirka 7 300 individer, varav var kvinnor och män. Könsfördelningen varierar mellan olika anställningskategorier i högskolan men för samtliga kategorier utom professorer är andelen kvinnor mellan . Av professorerna var kvinnor och män . Bland den forskande och undervisade personalen fanns det också skillnader mellan kvinnor och män i fråga om anställningsform. Av de tills- vidareanställda var kvinnor och män. Av de tidsbegränsat anställda var kvinnor och män. Snedrekryteringen till högskolan utifrån svensk eller utländsk bakgrund har utjämnats. Bland de som antingen är födda i av utländska föräldrar, eller som har invandrat , har övergången till högskolan ökat påtagligt och övergången bland dem med utländsk bakgrund ligger nu på samma nivå som för personer med svensk bakgrund. hade av dem med svensk bakgrund i årskullen födda påbörjat en högskole- utbildning. Den andelen har varit förhållandevis stabil för 25- åringar med svensk bakgrund . Mot- svarande andel för 25-åringar födda i med två utrikes födda föräldrar har successivt närmat sig och slut- ligen passerat andelen för dem med svensk bakgrund. I årskullen födda var denna andel , att jämföra . En liknande ökning har skett bland utrikes födda 25- åringar som invandrat eller tidigare, från 33 pro- cent till . Enda undantaget är personer som invandrat till efter skolstart, . Bland dessa personer är övergången till högskolan betydligt lägre än för dem med svensk bakgrund och så har det sett ut . Bland utrikes födda 25-åringar som invandrat eller senare har andelen som påbörjat en högskoleutbildning ökat från . I utbildning på forskarnivå finns det inte någon snedrekrytering avseende svensk eller utländsk bak- grund. När det gäller fördelningen mellan kvinnor och män var det ingen stor skillnad mellan högskolenybörjare med svensk bak- grund, födda i med två utrikes födda föräldrar och utrikes födda som invandrat eller tidigare. Bland utrikes födda högskolenybörjare som invandrat eller senare var fördelningen en annan – var kvinnor och var män. Personer med utländsk bakgrund studerar oftare på vissa ut- bildningar, bland yrkesexamensprogrammen hade apotekarutbild- ningen högst andel högskolenybörjare med utländsk bakgrund /13. Receptarieutbildningen hade den näst högsta andelen . Flest högskolenybörjare med utländsk bakgrund /13 fanns på civilingenjörsutbild- ningen och högskoleingenjörsutbildningen med 700 vardera. hade den högsta andelen högskoleny- börjare med utländsk bakgrund /13 . Därefter följde och . Lägst andel högskolenybörjare med utländsk bakgrund fanns vid . Något som är tydligt inom högskolan och måste nämnas i sam- manhang där breddad rekrytering diskuteras är den sociala sned- rekryteringen som är bestående över åren. Ju högre utbildning för- äldrarna har, desto mer sannolikt är det att en person börjar studera i högskolan. Det är nästan dubbelt så vanligt att påbörja en högskole- utbildning för personer vars föräldrar har en högskoleutbildning. Vilken utbildning en student väljer påverkas också av föräldrarnas utbildningsnivå.