sou · H3B321 · 2016-01-01 00:00:00 — Förändringarna medförde att en stor grupp uppnådde maximal tid i sjukförsäkringen 2010, vilket ytterligare ökade andelen långa sjukfall som lämnade sjukförsäkringen och övergick till Arbetsförmedlingen. En gemensam kartläggning är ingången till aktiva insatser inom ramen för och Arbetsförmedlingens samarbete. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete De aktiva insatserna kan bestå av arbetsförberedande eller arbets- livsinriktade insatser vid Arbetsförmedlingen eller konsultativt stöd till arbetsgivaren. Syftet med den gemensamma kartläggningen är att klargöra individens behov av hjälp och stöd för att kunna återfå eller stärka sin arbetsförmåga. Kartläggningen sker genom ett eller flera möten där, utöver företrädare för och Arbetsförmedlingen, även kommunföreträdare, vårdgivare och ar- betsgivare kan delta. En gemensam kartläggning ska genomföras så tidigt som möj- ligt i sjukfallet. genomfördes drygt 21 000 gemen- samma kartläggningar. av dessa avsåg personer med sjukpenning, personer med sjuk- eller aktivitets- ersättning och personer som aktualiserats av Arbetsförmedlingen. av kartläggningarna som avsåg personer med sjukpenning gjordes före dag 180 i sjukfallet. genomfördes innan sjukfallet pågått . De flesta gemensamma kartläggningarna ägde således rum efter att sjukfallet pågått längre än . Det är svårt att uttala sig om hur effektiv eller ineffektiv den nuvarande strukturen är. Det finns inte tillräckligt med kvantitativa underlag för att göra en fullgod problemanalys. Kommittén har dock med hjälp av befintlig litteratur och de diskussioner som förs bland berörda myndigheter och organisationer identifierat ett antal förbättringsområden. Inom dessa områden pågår i flera fall redan ett utvecklingsarbete. Frågan är om det pågående utvecklings- arbetet behöver stärkas eller permanentas, t.ex. genom regeländ- ringar. Enligt hämmas återgång i arbete av att processen inte bildar en helhet.3 Ansvarsfördelningen är oklar. Socialförsäk- ringsutredningen ansåg att rehabilitering är något som nästan alla 3Se t.ex. (2013b). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete talar om, men ofta utan någon riktigt klar innebörd. Det är något gott som behövs, men ofta oklart när det gäller vad, hur och varför. Uppdragen till de inblandade organisationerna och myndigheterna är enligt både otydliga och ologiska. I synnerhet för mindre arbetsgivare och för är det oftast omöjligt att leva upp till de förväntningar som finns.4 Varje aktör bör, så snart ett behov aktualiseras, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att den enskilde ska kunna vara kvar i arbete eller återgå i arbete. Så sker dock inte. Aktö- rerna har inte alltid en klar bild över sitt eget och andras ansvar. När oklarhet över ansvarsfördelningen råder finns en risk att aktö- rerna väntar eller lägger ansvaret på någon annan. Förutsättningarna för samverkan förbättras om strukturen är förutsägbar och klar för alla inblandade och om ansvar i högre grad åtföljs av motsvarande kompetens och resurser. Organisatoriska och budgetmässiga gränser kommer alltid att kunna skapa svårig- heter för ledning och styrning på förvaltnings- och företagsnivå och på politisk nivå. Huvudmän kan givet sina mål och budget- restriktioner göra prioriteringar som både drabbar enskilda och skapar kostnader för andra huvudmän. Risken för detta ökar ju oklarare ansvarsfördelningen är. Det saknas tillräckliga kunskaper om återgång i arbete. Bättre kunskap skulle öka träffsäkerheten i insatser och utredningar. Om kunskaperna också delades av de ansvariga aktörerna skulle kom- munikationen underlättas. Det gäller särskilt kommunikationen mellan och hälso- och sjukvården. Från hälso- och sjukvårdens sida har det t.ex. efterfrågats högre medicinsk kompetens hos handläggare.5 Bristen på initiativ är särskilt påtaglig i början av ett sjukfall, något som bl.a. och olika experter uppmärksam- mat. Alltför ofta skjuts initiativ i avvaktan på att det blir aktuellt med ett ersättningsärende hos , i stället för att arbetsgivaren, den enskilde och hälso- och sjuk- vården har kontakt tidigare.6 5Försäkringskassan (2013b). 6Se t.ex. , K (red) (2014). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Skillnader mellan ersättningarna i sjukförsäkringen och arbets- marknadspolitiken gör att oron över ekonomin tar uppmärksamhet från själva återgången i arbete. Avsaknaden av en gemensam pro- cess som bildar en helhet innebär dessutom en risk för att insatser inte bara försenas, utan att de inte alls blir av. Detta riskerar i sin tur att leda till sämre hälsa och välbefinnande för den enskilde. Hälso- och sjukvårdens ansvar Arbete och arbetsförmåga är en del i människors upplevda hälsa. En annan del i upplevd hälsa är att kunna hantera sitt dagliga liv. Målet för hälso- och sjukvården är, enligt 2 § HSL, en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvårdens prestationer följs normalt inte upp uti- från resultatmåttet återgång i arbete. Det är viktigt att hälso- och sjukvården aktivt arbetar i riktning mot återgång i arbete. En del av de vinster för den enskilde och för samhället som vård och behand- ling kan ge riskerar annars att inte realiseras. Ledning och styrning av sjukskrivningshantering har i större utsträckning blivit en del av den ordinarie verksamheten inom sjuk- vården. Sjukskrivningsmiljarden har bidragit till det. Mycket åter- står dock att göra för att säkra ledningssystem, rutiner och till- räckliga administrativa förutsättningar för ett effektivt arbete med patienters sjukskrivning. Det gäller särskilt kvalitetssäkring, jäm- ställd sjukskrivning, administrativa förutsättningar och den interna samverkan mellan olika kliniker.7 Hälso- och sjukvården behöver mer kunskap Inom ramen för sjukskrivningsmiljarden pågår det ett utvecklings- arbete för att identifiera patienter med ökad risk för långtidssjuk- skrivning. Arbetet tar dessutom sikte på metoder för återgång i arbete. Hälso- och sjukvårdens kunskaper om vilka åtgärder som fun- gerar och underlättar återgång i arbete är dock begränsade. Den forskning som bedrivits har ofta fokuserat på syftet att för- 7Alexandersson, K et al (2013c). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete bättra patientens funktions- och aktivitetsförmåga. Själva proces- sen för återgång i arbete har därför inte varit i fokus.8 Närmare hälften av de sjukskrivande läkarna menar själva att de har mycket eller ganska stort behov av att fördjupa sin kompetens om bl.a. vilka krav som ställs inom olika yrken och att bedöma lämplig längd och grad av sjukskrivning.9 Tidsbrist hos sjukskrivande läkare Tidsbrist hos sjukskrivande läkare är en svårighet när det gäller att tidigt planera för återgång i arbete, påbörja insatser och ta de kon- takter som krävs. En indikation på detta är att av sjukskrivande läkare tycker över hälften att det i allmänhet är mycket (24 pro- cent) eller ganska () problematiskt att hantera tidsbrist i arbetet med sjukskrivningsärenden.10 Den satsning på rehabiliteringskoordinatorer som görs inom ramen för sjukskrivningsmiljarden kan bidra till att använda läkar- nas tid mer effektivt. Utvärderingen tyder på att koordina- torerna förbättrar arbetsmiljön för läkare och andra medarbetare.11 Myndigheten för Vårdanalys beskriver det som en särskild utma- ning att läkare utför administrativa uppgifter som annan personal kan överta.12 Hälso- och sjukvårdens samverkan behöver utvecklas vidare Inom ramen för sjukskrivningsmiljarden pågår ett utvecklings- arbete med rehabiliteringskoordinatorer, som ska samverka både internt och externt. Formellt sett är dock hälso- och sjukvårdens uppdrag i det avseendet oklart.13 Detta trots att återgång i arbete är beroende av samverkan mellan den enskilde, hälso- och sjukvården och arbetsplatsen.14 8Petersson, E, G Hensing (2009). 9Alexanderson, K et al (2013a). 10Alexanderson, K et al (2013a). 11Västerbottens läns landsting (2013). 12Myndigheten för vårdanalys (2013b). 13Se t.ex. (2013b). 14ISF (2012c). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Det är oklart hur långt hälso- och sjukvårdens skyldigheter enligt HSL sträcker sig vad gäller återgång i arbete. Landstingen har ingen författningsreglerad samverkansskyldighet på motsvarande sätt som och Arbetsförmedlingen har. Av de sjukskrivande läkarna har aldrig eller i stort sett aldrig, själva eller genom sitt vårdteam, kontakt med arbets- givare på annat sätt än genom så kallade avstämningsmöten.15 har en sådan kontakt minst en gång . saknar minst en person som samordnar åtgärder för patienten, t.ex. en coach, lots eller koordi- nator.16 15Ett avstämningsmöte är en särskild typ av möte som kallar till. 16Alexandersson, K et al (2013a). SOU 2015:21Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Tabell 12.1 Andel läkare (procent) i relation till hur ofta de samarbetar med/remitterar till andra aktörer Hur ofta i ditt kliniska Aldrig/i stort Deltar du i avstämnings- möten kring patienter Du Har Du eller Ditt vårdteam på andra sätt än genom Har Du kontakt med Har Du kontakt med Saknar du en person (t.ex. en coach, lots eller koordi- nator) som samordnar åtgärder för patienten? Källa: , K et al (2013a) Arbetsgivarna är centrala för återgång i arbete Arbetsgivarna har en central roll för återgång i arbete, oavsett om problemet är arbetsplatsrelaterat eller inte. Många små arbetsgivare upplever sitt ansvar som oklart, liksom deras egen roll i förhållande till Försäkringskassan.17 Generellt sett har små arbetsgivares per- sonal lägre sjukfrånvaro än större arbetsgivares. När någon anställd blir sjukfrånvarande är små arbetsgivare dock sårbara. Kunskapen om t.ex. egna och andras skyldigheter samt lämpliga åtgärder är t.ex. ofta naturligt nog lägre hos små arbetsgivare. Möjligheterna till omplacering till annat arbete är ofta bättre hos stora arbets- givare. Arbetsgivares tillgång till stöd för sina insatser varierar. av alla anställda har tillgång till företagshälsovård genom sin anställning. Detta är en liten minskning jämfört med tidigare. 17ISF (2012c). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Exempelvis hade tillgång till företagshälsovård 1997. Anslutningsgraden varierar dock kraftigt mellan branscher. har lägst anslutningsgrad.18 Innehållet i de avtal som företag har om företagshälsovård varierar också kraftigt. Satsningen på företagshälsovård som regeringen aviserade 2008 har mött betydande svårigheter och övergavs i budgetproposi- tionen . Det har varit svårt att få fler arbetsgivare intres- serade av att betala för företagshälsovårdens insatser. I stället har regeringen infört ett stöd direkt till arbetsgivarna i syfte att under- lätta sjukskrivna anställdas återgång i arbete.19 Arbetsgivare kan få bidrag för inköp av arbetsplatsnära stöd som syftar till att förebygga sjukfall och underlätta för anställda att komma tillbaka i arbete. Insatsen ska utföras av företagshälsovården eller andra likvär- diga leverantörer. Staten står för halva kostnaden. Kommittén ser fortsatta satsningar som en viktig del för att förstärka möjlig- heterna till återgång i arbete. Arbetsgivare upplever att stödet från hälso- och sjukvården är otillräckligt.20 Inom primärvården kontaktar man i allmänhet inte arbetsplatsen, trots att kunskap om de medicinska förutsättningar- na är viktig för arbetsgivarens möjligheter att göra anpassningar.21 Generellt sett är återgång i arbete beroende av samverkan mellan den enskilde, hälso- och sjukvården samt arbetsplatsen.22 Samverkan mellan Arbetsförmedlingen och hälso- och sjukvården är outvecklad Arbetsförmedlingen har själv påtalat att dess samverkan med hälso- och sjukvården är outvecklad.23 Utvecklingen av Arbetsförmed- lingens uppdrag i samband med sjukförsäkringsreformen har ökat myndighetens behov av kontakter med hälso- och sjukvården. 19Förordningen (2014:67) om bidrag till arbetsgivare för köp av arbetsplatsnära stöd för återgång i arbete. 20Se t.ex. (2013b). 21Ekberg, K (red) (2014). 22Waddell, G et al (2013). 23Arbetsförmedlingen (2013a). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete tidigt har förändringsarbetet fokuserat på samverkan med . skyldighet att samordna och utöva tillsyn över rehabiliteringsverksamheten uppfattas som problematisk. ”Samord- ningsansvaret” bedöms som oklart och riskerar att minska nyckel- aktörernas initiativ. Den så kallade rehabiliteringsreformen trädde i kraft och innebar bl.a. att gavs ”en initiativroll och ett samordningsansvar för rehabiliteringen av de försäkrade”. Försäk- ringskassan hade redan tidigare en skyldighet att utreda behovet av rehabilitering och se till att de åtgärder som behövdes vidtogs. hade, när regeringen lade fram proposition 1990/91:141, beslutat om en lagändring som syftade till att Försäkrings- kassan skulle utreda behovet av rehabilitering tidigare prop. 1990/91:51, SfU 7, rskr. 94).24 (dåvarande Riksrevi- sionsverket) avstyrkte i sitt remissvar förslaget om Försäkrings- kassans samordningsansvar och ansåg att myndigheten inte skulle ha förutsättningar för uppdraget.25 Av proposition angående rehabiliteringsreformen fram- går att regeringen tänkte sig att skulle fungera som den försäkrades ombud i kontakterna med arbetsgivare m.fl. och utöva tillsyn (om än inte i formell mening) i frågan om arbets- givaren fullgjorde sina skyldigheter.26 Regeringen underströk, då den aviserade sjukförsäkringsrefor- men som infördes , att inte är någon reha- biliteringsaktör.27 Samordningsuppdraget förblev dock oförändrat i lagstiftningen. konstaterade redan i sin rapport om inför- andet av rehabiliteringskedjan att flera ansvariga fått förändrade roller, men att mer behövde göras för att säkerställa förändringen.28 kan bidra bl.a. med att ta kontakt med de aktörer som står för insatserna och sammanställa planerade insatser 1990/91:141. 1990/91:141. 1990/91:141. 2007/08:1. 28OECD (2009). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete i ett dokument. De som står för insatserna är arbetsgivare, inklu- sive eventuell företagshälsovård, hälso- och sjukvården, Arbetsför- medlingen och i vissa fall kommunerna. Eftersom mediantiden för ett ersättningsärende inkommer till Försäk- ringskassan överstiger 30 dagar29, riskerar sam- ordningsansvar att försena insatser som nyckelaktörerna hade kunnat påbörja själva . konstaterade att det inte ingår något professionellt stöd för rehabiliteringen i försäkringen, men att både arbetsgivare och arbetstagare ofta lever i föreställningen att det är ansvar att åtminstone ta initiativet till rehabiliteringen.30 Det är arbetsgivare, hälso- och sjukvård, socialtjänst och som ska stå för åtgärderna. sam- ordningsansvar har enligt visat sig svårt att utmejsla på ett klart sätt. Många sjukskrivna upplever, enligt , att de är ”utlämnade åt ingen- ting”, när arbetsgivarna inväntar initiativ från , som ofta kommer in alldeles , om alls.31 har tilldelats en omöjlig roll som samordnare av en verksamhet som har svårt att fungera väl.32 har själv konstaterat att myndighetens upp- drag att samordna rehabilitering möjligen har bidragit till att de myndigheter och organisationer som står för åtgärderna ibland upplever att de inte bör ta initiativ tidigt till att påbörja insatser för att den enskilde ska kunna återgå i arbete, utan medverkan.33 Många små arbetsgivare tycker också att Försäkrings- kassans roll är oklar.34 29Försäkringskassan (2010 a). 32Bergendorff, S (2006). 33Försäkringskassan (2012). 34ISF (2012c). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete kontroller av den enskildes rätt till ersättning tenderar att förkorta sjukskrivningstiderna, medan Försäkringskas- sans samverkans- och utredningsinsatser avseende rehabilitering tenderar att förlänga sjukfrånvaron.35 Inspektionen för socialför- säkringen (ISF) har kommit fram till att bör se över sina mötesformer med försäkrade och bör bli mer återhållsam med att utreda behovet av rehabilitering av sjukskrivningen för att undvika att förlänga sjukfrånvaron. I stället bör fokus ligga på att säkerställa om den sjukskrivne har rätt till ersättning. ISF anser att bör utveckla utredningar och analysverktyg som är konstaterat effektiva när det gäller att identi- fiera sjukskrivna som behöver rehabiliteringsinsatser för att kunna återgå i arbetslivet.36 Kommittén har tagit fram förslag för att bättre identifiera sjukskrivna som behöver rehabiliteringsinsatser. De finns i kapitel 10. Den enskildes självtillit och känsla av kontroll är viktig för återgång i arbete vid ohälsa. En förändring av rollerna för nyckelaktörerna i processen för återgång i arbete och för kan utnyttjas för att sätta den enskilde mer i centrum, understödja självtillit och känsla av kontroll samt undvika att den enskilde reduceras till ett objekt som är föremål för andras åtgärder. I forskning och utredningar har betonats att den enskildes motiva- tion är central i processen för återgång i arbete.37 Arbetsförmågeutred- ningen konstaterade i sitt delbetänkande Arbetsförmåga? En översikt av bedömningsmetoder i och andra länder (SOU 2008:66) att flera länder tycks ge större utrymme för den försäkrades egen medverkan i arbetet med att beskriva sjukdomens konsekvenser än vad som gjorts i , avseende arbetsförmågebedömningar i 35ISF (2011b). 36ISF (2014a). 37Se t.ex. (1994), SOU 1988:41, SOU 2000:78, , K (2000), , U (2005). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete Såväl i det danska som i det brittiska systemet ryms en betydande grad av delaktighet från den enskilde, trots att dessa båda system i övrigt är mycket olika. ansåg att det fanns starka skäl att låta hela sjukskrivningsprocessen genomsyras av en ökad strävan att stärka den enskildes medverkan i och överblick över vad som sker. Den enskildes känsla av kontroll torde öka förutsättningarna att hitta vägar tillbaka till arbete och försörjning. Långvarig sjuk- dom innehåller i sig risker att ett tillstånd av passivitet perma- nentas. Utredningen ansåg därför att det fanns särskilda skäl att just i sjukskrivningsprocessen vara noga med att själva processen snarare stärker än försvagar den enskildes förutsättningar att återta makten över sin tillvaro. konstaterar i ett internt projekt enklare sjukförsäkringsprocess att den försäkrade behöver få större delaktig- het i, inflytande över och ansvar för den egna processen. Utred- ningsmoment och metoder utgår inte från den försäkrade. Detta leder även till brister vad gäller handläggarnas egen förståelse av och möjlighet att förklara syftet med olika möten och utrednings- insatser. har låtit ett konsultföretag intervjua ett hundratal personer om deras syn på sjukförsäkringsprocessen. Ett framträdande behov gäller egenmakt. De försäkrade vill känna kontroll och få översikt och återkoppling. Det är viktigt att göra det lättare att sätta individen i centrum, såväl i processen för återgång i arbete som i sjukskrivningspro- cessen. 12.4Utveckling inom befintlig struktur Kommitténs bedömning: Tydligt ansvar, effektivare samverkan och löpande uppföljning är avgörande faktorer för en effektivare process för återgång i arbete. Den befintliga strukturen bör utvecklas genom tydligare ansvarsområden och genom att alla offentliga huvudmän blir skyldiga att samverka och ta initiativ till samverkan. Skälen för kommitténs bedömning: är försäk- ringsgivare och skadereglerare för sjukförsäkringen. Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete höver samverka med hälso- och sjukvården, arbetsgivarna, och kommunerna i sitt uppdrag. Hälso- och sjukvården ansvarar för att ge patienter vård och behandling. Det kan vara patienter som har full arbetsförmåga men riskerar att få nedsatt arbetsförmåga och patienter som har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom. Det bör falla inom hälso- och sjukvårdens uppdrag att vidta aktiva åtgärder för att möjliggöra patientens återgång i arbete så fort som möjligt. Hälso- och sjukvården kan genom en tidig kon- takt med arbetsgivare förkorta sjukfrånvaro, eller till och med för- hindra den. Insatserna för återgång i arbete måste börja direkt hos dem som är närmast berörda och inte dröja tills får ett ärende. Arbetsförmedlingen har i uppdrag att sammanföra arbetssök- ande och arbetsgivare och att prioritera stöd till personer som står långt från arbetsmarknaden. Fler människor med nedsatt arbets- förmåga på grund av funktionsnedsättning eller ohälsa ska kunna börja arbeta igen. För arbetslösa, egenföretagare, studerande, m.fl. behöver hälso- och sjukvården redan tidigt samverka med Arbetsförmedlingen och . För att de olika offentliga huvudmännen ska ges förbättrade möjligheter att utföra sina respektive myndighetsuppgifter behöver de tillgång till en rad underlag och uppgifter från varandra. Det är viktigt att samma uppgifter inte samlas in av två olika huvudmän. Uppgifter som någon annan redan inhämtat bör så långt det är möjligt, med hänsyn till den enskildes integritet, utbytas mellan offentliga huvudmän till den del dessa uppgifter behövs för själva myndighetsutövningen. Arbetsförmedlingen och kommuner saknar rätten att begära intyg från hälso- och sjukvården, utan de tvingas gå genom Försäk- ringskassan. Detta försvårar samarbetet. Arbetsförmedlingen och kommuner bör därför när det krävs för att kunna fullfölja sina upp- drag i vissa fall få rätt att begära intyg från hälso- och sjukvården. Det är mer effektivt än att Arbetsförmedlingen eller måste vända sig till för att få hjälp att begära intyg. I de fall dessa uppgifter kan inhämtas genom samverkan med andra offentliga huvudmän än hälso- och sjukvården bör detta Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete emellertid ske i första hand. Detta för att hälso- och sjukvården inte ska belastas allt för tungt av intygsskrivande. Kommunernas uppdrag och ansvar när det gäller social rehabil- itering bör kvarstå oförändrat. Kommunernas behov av medicinska underlag för arbetssökande som begär ekonomiskt bistånd bör i vissa fall kunna tillgodoses genom samverkan med Arbetsförmed- lingen. Kommittén vill understryka samordningsförbundens betydelse för att utveckla samverkan för personer som har en diffus, sam- mansatt och mångtydig problematik. De personer som står långt från arbetsmarknaden saknar inte bara arbete och förmåga att försörja sig själva. De har ofta behov av en komplex och sammansatt vård och rehabilitering, ofta både av psykiatrisk och av somatisk natur. Många saknar tillräcklig utbildning, yrkeserfarenhet och kunskap om hur man agerar på en arbetsplats etc. Många saknar också fungerande och positiva sociala nätverk.38 Vanligen har dessa personer inte heller någon sjukpenninggrund- ande inkomst. Den del av samordningsförbundens verksamheter som riktas mot individer vänder sig också i första hand till dem som av olika anledningar hamnat långt ifrån arbetsmarknaden. Kommittén be- dömer att samordningsförbunden därigenom har en viktig roll för att stödja personer för vilka ordinarie verksamhet och samverkan inte räcker till. Utöver det gör samordningsförbunden insatser av mer struk- turell art som skapar förutsättningar för mer effektivt samarbete på lokal nivå. Väl fungerande samverkan mellan myndigheter kräver förtroende och tillit, gemensamma mål, kunskap om varandra och ett ledarskap som har en syn på sin verksamhet som sträcker sig utanför det egna uppdraget. Detta ger förutsättningar för med- arbetare att kunna samarbeta med kollegor från andra myndigheter och kunna ta ett helhetsperspektiv på individens behov. Kommittén värdesätter det stora lokala engagemanget kring väl- färdsfrågorna som finns inom samordningsförbunden. För personer som söker ekonomiskt bistånd och inte är arbets- sökande bör kommunerna själva få nödvändiga underlag från hälso- och sjukvården. Enligt 2 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453) och 38Nilsson, I och A Wadeskog (2008). Överväganden för bättre stöd för återgång i arbete 3 f § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) gäller att när den en- skilde har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med upp- rätta en individuell plan.