sou · H4B386 · 2016-11-30 00:00:00 — Lämpligen bör det därför inte göras några lättnader vid lämplighetsprövningen även om taxiföre- taget endast har för avsikt att driva verksamhet med fordon som har särskild utrustning för taxifordon. Den som driver verksamhet kommer att ha ansvar för att passa- gerarna färdas i bilar som är tillräckligt säkra. En prövning av närings- idkarens ekonomiska förutsättningar att hålla en fordonsflotta är därför väsentlig. I ansökan ska prövningen göras utifrån det antal fordon sökanden avser ha i sin verksamhet. Om tillståndshavaren därefter utökar antalet fordon, ska en ny lämplighetsprövning göras. De närmare kraven för att få ett tillstånd, ska, liksom för sedvanlig taxi, utarbetas av tillståndsmyndigheten. bedöms det även lämpligast att tillståndskraven ska vara desamma för taxiföretag som utövar taxiverksamhet med särskild utrustning för taxifordon som för taxiföretag som utövar taxiverksamhet med taxameterutrustning. I kapitel 6 har ett antal skyddsintressen redo- visats som gäller inom taxiverksamhet. Dessa är desamma även om ett fordon har särskild utrustning för taxifordon. Av det följer att taxiföretag som har fordon med särskild utrustning för taxifordon måste ha taxitrafiktillstånd. I den allmänna debatten framförs att det kan vara lämpligt att se över tillstånds- och yrkeskompetensfrågor när det gäller taxi. En uppfattning som gör sig gällande är att man i stället för att ålägga de enskilda aktörerna tillståndsplikt eller krav på yrkeskompetens, ska förlita sig på plattformar som förmedlar eller säljer tjänster och att de tillförsäkrar en hög regelefterlevnad samt kvalitet. Utredningen har emellertid inte funnit skäl att efterge kraven på yrkeskompe- tens. Det kan dock förmodas att frågan kommer diskuteras även framgent. De närmare skälen för att det krävs taxiförarlegitimation har redovisats i kapitlet angående gällande rätt (se avsnitt 5.3.1). Dessa skäl gäller i lika hög utsträckning i taxi med särskild utrustning för taxifordon. Förarna ska därför genomgå samma prövning som förare Förslag om nya villkor för taxi som kör taxi med taxameterutrustning. De närmare förutsätt- ningarna för denna prövning ska, som tidigare, beslutas av tillstånds- myndigheten. Det ger också till resultat att förarna kan arbeta såväl i taxitrafik med taxameterutrustning som i taxitrafik enligt de nya reglerna. Även den som får utöva taxiföraryrket tillfälligt i ska ha behörighet att köra taxi med särskild utrustning för taxifordon. De regler som gäller för tillsyn, expediering av domar till tillsyns- myndigheten samt återkallelse och omhändertagande av taxiförar- legitimation ska gälla även för de förare som kör fordon med annan kontrollutrustning. Förslag: Ett fordon som är registrerat för taxitrafik ska ha taxi- skylt om det inte är försett med personliga fordonsskyltar. Bedömning: Samma krav ska ställas på fordon med särskild ut- rustning för taxifordon som på fordon med taxameterutrust- ning. Detta innebär att de ska anmälas som fordon som används i taxitrafik, de ska ha en taxiskylt och de ska besiktigas med samma frekvens som taxifordon med taxameterutrustning. För att underlätta polisens möjligheter att kontrollera fordon som används i taxiverksamhet krävs att de har taxiskylt. Vissa polis- fordon kan läsa av skyltarna automatiskt och därmed se att det är ett taxifordon, men den tekniken är inte implementerad i sådan utsträckning att det är ett fullgott alternativ till taxiskylten. Taxi- skylten bör därför finnas kvar. Det finns inte skäl att fordon med särskild utrustning för taxifordon har annan taxiskylt än fordon med taxameterutrustning. Det är samma säkerhetsaspekter som gör sig gällande i den här typen av taxiverksamhet som i taxiverksamhet med taxameterutrust- ning. Det innebär att fordonen ska registreras som taxifordon och att de ska besiktigas med samma frekvens. Det bör dock särskilt framgå av vägtrafikregistret att det rör sig om ett fordon som har särskild utrustning för taxifordon. Förslag om nya villkor för taxi Även de som bedriver hyrverkstrafik ska ha taxiskylt De representanter för de verksamheter som verkar inom hyrverks- verksamhet som utredningen har träffat har uppgett att en registre- ringsskylt som visar att det är ett taxifordon utgör en säkerhetsrisk i deras form av verksamhet. De menar att det inte bör synas att det är ett hyrt fordon. Vid kontakter med Säkerhetspolisen har det framkommit att om det finns en säkerhetsrisk vid statsbesök så om- besörjer säkerhetspolisen transporten i fråga. Representanter för ett säkerhetsföretag som utredningen har träffat, vilket bland annat hanterar säkerhet för privatpersoner, har uppgett att det inte har någon betydelse i säkerhetshänseende om ett fordon har en taxiskylt. Det finns därför inte något sådant skäl till att hyrverksverksamhet inte ska ha taxiskylt. Vidare har det framkommit från en företrädare för hyrverks- verksamhet att det i offentliga upphandlingar av hyrverkstjänster skiljs på taxitjänster och Limousinetjänster. De senare omfattas trots det av taxitrafiklagstiftningen. Emellertid kan det i dessa upp- handlingar ställas krav på att fordonen är diskreta såtillvida att de inte ska ha taxiskylt. Utredningen anser inte att detta utgör skäl nog att fordonen inte ska ha taxiskylt. Om dessa fordon inte har taxi- skylt försvåras polisens kontroll av dem. Författningsförslag lämnas i 7 kap. 9 § förordningen (2001:650) om vägtrafikregister. Bedömning: Befintliga straffbestämmelser i taxitrafiklagen ska vara tillämpliga för taxiverksamhet med fordon som har särskild utrustning för taxifordon. Det finns inte skäl till särreglering när det gäller de som har taxitrafik- tillstånd och driver verksamhet med fordon med särskild utrustning för taxifordon eller förare som kör sådana fordon. De straffbestäm- melser som finns i taxitrafiklagen ska därför vara tillämpliga även Förslag om nya villkor för taxi Se däremot förslaget till komplettering i 7 kap. 2 § taxitrafikförordningen (2012:238) när det gäller hantering av särskild utrustning för taxifordon. Bedömning: Det ska inte införas något hinder mot att taxifordon med taxameterutrustning utför taxiuppdrag för de tillståndspliktiga beställningscentralerna. Taxifordon med taxameterutrustning ska också få ta uppdrag från de tillståndspliktiga beställningscentralerna. Dessa fordon uppfyller de krav på kontrollerbarhet som ställs upp i den nya formen av taxi genom taxiföretagets skyldighet att vara anslutet till en redovisnings- central. Taxameterutrustningen måste användas för samtliga körupp- drag som utförs för en tillståndspliktig beställningscentral. Detta hindrar förstås inte att beställning och betalning sker till den till- ståndspliktiga beställningscentralen eller att överenskommelse om fast pris träffas vilket dokumenteras med skriftligt bevis. Beställningscentralerna kommer då att fungera som beställnings- centraler gör utan några skyldigheter att samla in eller lagra information avseende dessa fordon. De taxiföretag som utför så- dana uppdrag ska på sedvanligt sätt använda taxameterutrustningen och överföra uppgifter till en redovisningscentral. Taxifordon med taxameterutrustning ska alltså kunna arbeta över hela marknaden utan att vara underställda de begränsningar som fordon med särskild utrustning för taxifordon har. Utredningen har gjort bedömningen att de regler som framgår av Transportstyrelsens föreskrifter i fråga om hur taxameterutrustningen ska användas, inte behöver anpassas, för den situation då dessa fordons får upp- drag av tillståndspliktig beställningscentral (se TSFS 2013:41). Förslag om nya villkor för taxi Förslag: Bestämmelsen om skyldighet att lämna uppgift om tillämpad taxa, att lämna prisuppgift om jämförpriset överstiger samt förse taxifordonet med en prisinformationsdekal ändras så att den endast omfattar taxifordon med taxameterutrust- ning. Prisinformationsdekalen samt bestämmelsen om att lämna uppgift om tillämpad taxa hänger samman med den särskilda modellen för beräkning av priset vid löpande räkning av taxameterutrustningen. Även bestämmelsen om skyldighet att lämna prisuppgift om jäm- förpriset för resan överstiger hänger samman med detta. Vid prissättning i ett taxifordon med särskild utrustning för taxi- fordon kommer beställningscentralen bestämma ett fast pris (se för- slag till 2 b kap. 5 § taxitrafiklagen). Det innebär att den nu berörda bestämmelsen bör ändras så att den endast omfattar fordon med taxameterutrustning. Författningsförslag lämnas i 2 kap. 17 § taxitrafiklagen (2012:211). 8.40Nya förutsättningar för tillståndshavare med dispens Bedömning: Några undantagsregler ska inte införas för den typen av aktörer som typiskt sett har dispens från kravet att ha taxameterutrustning. Nya förutsättningar kommer därmed att gälla för aktörer som har haft dispens. Verksamhet med inriktning mot samhällsbetalda resor Enligt uppgifter från Transportstyrelsen hade vid den tid- punkten drygt 1 700 fordon dispens från taxameterkravet. Den större delen av dessa fordon kör samhällsbetalda resor. Förslag om nya villkor för taxi kan ske genom att den upphandlande enheten träffar avtal med en beställningscentral som i sin tur anlitar ett taxiföretag för att utföra tjänsten eller genom att den upphandlande enheten träffar avtal direkt med taxiföretaget som använder sina egna fordon för att ut- föra tjänsten. Utredningen har övervägt om det ska införas ett undantag från kravet på att tillhöra en tillståndspliktig beställningscentral samt att förse taxifordonen särskild utrustning för taxifordon i taxiföretag vars tjänster är upphandlade utan mellanhänder. Skälet för ett sådant undantag skulle vara att samtliga transaktioner som genom- förs bör gå att kontrollera eftersom det är en offentlig aktör som beställer samtliga tjänster och erlägger samtliga betalningar till taxi- företaget. Man kan därför argumentera för att kontrollen av sådana företag är tillräckligt god utan att de tillhör en beställningscentral eller att fordonen har särskild utrustning för taxifordon. Utred- ningen har emellertid kommit fram till att det antal fordon som skulle omfattas av ett sådant undantag inte är särskilt stort. Det är vidare av stor betydelse att regelsystemet inte har för många undantags- regler. Detta innebär att de fordon som har dispens från taxameter- kravet och som endast utför uppdrag inom segmentet samhälls- betalda resor kommer orsakas ökade kostnader med anledning av förslagen eftersom dessa företag behöver införskaffa taxameterutrust- ning samt ansluta sig till en redovisningscentral eller införskaffa sär- skild utrustning för taxifordon samt ansluta sig till en tillståndspliktig beställningscentral. Taxiföretagen kan även inom den egna bolags- sfären organisera en beställningscentral så länge det inte är samma juridiska eller fysiska person som innehar taxitrafiktillståndet. När det gäller hyrverkskörningar finns inte motsvarigheten till den oberoende beställare som finns när det rör sig om bolag som endast kör samhällsbetalda resor. Fordonen har också sådan karaktär att de även lämpar sig för sedvanlig taxiverksamhet. Av de skälen har utred- ningen inte övervägt något undantag för deras del. Detta innebär att aktörer inom hyrverksverksamhet antingen måste förse sina fordon med en taxameter, prisinformationsdekal och taxiskylt eller ansluta sig till en tillståndspliktig beställningscentral samt uppfylla övriga Förslag om nya villkor för taxi krav som framgår av den nya regleringen och förse fordonen med taxiskylt. I det här sammanhanget kan emellertid lyftas fram att det inte kommer införas någon reglering som förhindrar intressegemen- skap mellan taxiföretag och beställningscentralen. Detta får till följd att en beställningscentral kan organiseras inom den egna bolagssfären. Avsnittet ska behandla frågan om tillståndsplikt för beställnings- centraler är förenlig med . När det gäller frågan om notifie- ring och därmed sammanhängande frågor avseende teknisk utrust- ning hos de tillståndspliktiga beställningscentralerna samt i taxi- fordonen så behandlas detta i kapitel om genomförande och ikraft- trädande (se kapitel 15). Beställningscentraler kan utan annan närvaro i landet än genom- förande av de taxiresor som utförs för deras räkning bedriva sin verk- samhet utom landets gränser. Om en beställningscentral inte anses etablerad inom landet kommer förslagen avseende beställnings- centralen bedömas utifrån regler om tjänster och i annat fall utifrån regler om etablering. Nationella regler får i allmänhet större genomslagskraft vid etablering än vid ett gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster. Skälet till det torde vara att den som etablerat sig i ett land också har inlemmat sig i det landets ekonomi varför det finns anledning att ta större hänsyn till nationella bestäm- melser.1 Eftersom reglerna om tjänster är subsidiära till reglerna om etablering kan det inte bli aktuellt att tillämpa regler om etablering och tjänster. 1Ulf och , Europarättens grunder, fjärde upplagan, s. 274. 2Se dom i mål C-55/94 i mål mellan mot Consigltio dell’Ordine degli Avoccati e Procurati di , i , punkt 22. 9.1.2Gränsdragning etablering och tjänst Med etablering avses ett mer eller mindre permanent utövande av verksamhet inom ett territorium. Av praxis fram- går att etablering kan finnas i flera olika länder.3 I målet om advokaten kom fram till att en advokat som kontinuerligt från en stadigvarande plats för affärs- verksamhet från vilken han vände sig till invånare i landet innebar att han var etablerad i det landet. I de tyska försäkringsfallen4 ut- talade att ett företag från en medlemsstat som upp- rätthåller en permanent närvaro i en annan medlemsstat omfattas av fördragets bestämmelser om etableringsrätt. Detta gäller även om närvaron inte består av en filial eller agentur utan endast av ett enkelt kontor som sköts av företagets egen personal, eller av en själv- ständig person som har fullmakt att varaktigt företräda företaget på samma sätt som en agentur. I rättsfallet Schnitzer5 uttalade domstolen att huruvida det hand- lar om ett tillfälligt tillhandahållande av tjänster eller en etablering ska bedömas inte bara i förhållande till tjänstens varaktighet, utan även i förhållande till hur ofta den tillhandahållits och dess regelbundenhet och kontinuitet. Att verksamheten är tillfällig utesluter inte att den kan förse sig med en viss intrastruktur i värdmedlemsstaten (däri inbegripet ett kontor eller en byrå) i den mån det är nödvändigt för att kunna fullgöra den ifråga- varande tjänsten. Det som sagts innebär således att det inte måste vara fråga om en etablering om det finns viss infrastruktur i landet där tjänsten utövas. Vidare uttalade domstolen att det ska skiljas från den situa- tion då en medborgare i en medlemsstat och som stadigvarande och kontinuerligt bedriver yrkesverksamhet i en annan medlemsstat, där han från en stadig- varande plats för affärsverksamhet vänder sig till, bland andra, med- borgare i denna medlemsstat. Under dessa omständigheter blir det i stället fråga om att tillämpa regler om etablering. 3Gebhard, punkt 24. 4EG-domstolens dom i mål C 205/84 mellan Europeiska gemenskap- ernas kommission mot Förbundrepubliken . 5EG-domstolens dom i mål C-215/01 . Rätten till etablering innebär att en verksamhetsutövare får verka i etableringslandet på samma villkor som etableringslandet ställer på sina egna medborgare. Det råder alltså ett förbud mot diskrimine- ring (artikel 49 i fördraget om den europeiska unionens funktions- sätt). Regeln har direkt effekt vilket innebär att den kan åberopas av enskilda inför domstol.6 Rätten till etablering får begränsas med hänsyn till allmän ord- ning, säkerhet eller hälsa.7 Detta rätt till begränsning av etablerings- friheten har dock tolkats snävt i praxis och för att allmän ordning ska kunna åberopas krävs att det föreligger ett verkligt och allvar- ligt hot mot samhällets grundläggande intressen. Det kan antas att vissa av de aktörer som är beställnings- centraler också kommer ansöka om att bli tillståndspliktiga beställ- ningscentraler. Dessa är i allmänhet svenska bolag med fasta drifts- ställen här i landet och därmed även etablerade här i landet. Sam- tidigt kan verksamhet i form av en beställningscentral bedrivas på den svenska marknaden utan att det finns någon fysisk närvaro här i form av kontor eller server. Detta kan särskilt antas gälla nya mark- nadsaktörer. Däremot kan tjänsterna komma att riktas mot landet och därmed i och för sig utövas här på en mer eller mindre perma- nent basis. Under sådana omständigheter kan det vara svårt att av- göra om en beställningscentral har en sådan närvaro i landet att den ska anses etablerad här. Detta får bedömas från fall till fall, men det bör tas för sannolikt att en beställningscentral inte är etablerad här om det inte finns någon annan fysisk närvaro än själva utförandet av taxi- tjänster. Vid gränsöverskridande transaktioner kommer därför sanno- likt i den stora merparten fall regler om tjänster behöva tillämpas. Som angetts ovan är effekten av att en beställningscentral är etable- rad i att samma regler ska gälla för en utländsk som för en in- hemsk aktör. Detta innebär att det inte finns några hinder att tillämpa föreslagna regler på beställningscentraler i (eftersom de inte är diskriminerande). 6Lagrådsremiss, Utländsk näringsverksamhet i , , s. 19 och s. 22. 7Artikel 52, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. har i flera rättsfall slagit fast principen om ömsesidigt erkännande vilken är ett utflöde ur lojalitetsprincipen och principen om hemlandskontroll. Den innebär att medlemsstaterna lojalt ska pröva om utländska kvalifikationer och meriter kan uppfylla de krav medlemsstaten ställer.8 Handelshinder på tjänsteområdet kan exem- pelvis bestå i tillståndsplikt på sätt som utredningen föreslår. Prin- cipen om ömsesidigt erkännande innebär att en tjänsteleverantör, som lagligen erbjuder sina tjänster i ett land, ska kunna förmedla sina tjänster i andra medlemsstater utan att behöva anpassa sig till sär- skilda regler i varje enskild medlemsstat. Utgångspunkten är att värdlandet ska godta den tillståndsprövning och kontroll av närings- verksamheten och näringsidkaren som sker i hemlandet. I fråga om den föreslagna tillståndsplikten för beställningscentraler är inne- börden att om en annan medlemsstat ställer krav på tillstånd för motsvarande typ av verksamhet, ska verksamhetsutövaren ha rätt att utöva verksamheten i utan att behöva uppfylla svenska regler. De regler som föreslås har som ändamål att underlätta och förbättra kontroll av att taxiföretagens intäktsredo- visning är korrekt. Såvitt känt finns inte något annat land inom den Europeiska unionen som har en tillståndsplikt för beställnings- centraler på ett sätt som är jämförbart och likvärdigt med vad som föreslås. Vidare så kommer verksamheten som ska beskattas så gott som uteslutande bedrivas i eftersom tjänsten i sig är av sådan beskaffenhet. Utredningen bedömer även att den speciella kontrollformen är nödvändig för intresset att driva in skatter, bland annat mot bak- grund av att den svenska taximarknaden i så hög grad är avreglerad. Detta är en viktig skiljelinje mellan den svenska marknaden och övriga länder inom den Europeiska Unionen. Det är sammanfattningsvis utredningens bedömning att det inte torde bli aktuellt att beställningscentraler från andra länder i den Europeiska unionen med framgång kan åberopa principen om ömse- sidigt erkännande och därmed undgå att uppfylla de svenska kraven för tillstånd. 8 och , s. 280. Det finns inte regler i etableringslandet Om det inte finns några regler i etableringslandet kan det heller inte bli aktuellt med ömsesidigt erkännande. Då får i stället under- sökas om tjänste-9 och e-handelsdirektiven10 kan tillämpas, och om så inte är fallet, vad som i övrigt följer av EUF-fördraget och EU- domstolens praxis. En utgångspunkt i direktivet är att tillförsäkra att de som tillhanda- håller tjänster på ett enklare sätt ska kunna utnyttja de allmänna principerna om fri rörlighet för tjänsteverksamhet. Direktivet inne- håller bestämmelser som bland annat ska säkerställa att tillstånd och vissa andra krav på etablering samt fri rörlighet för tjänsteverk- samhet är motiverade och förenliga med praxis. Direktivet tillämpas på tjänster som tillhandahålls av en tjänsteleve- rantör och som är etablerad i en medlemsstat som tillhandahåller tjänster i en annan medlemsstat. Från tillämpningsområdet har bland annat tjänster på transport- området tagits bort.11 Begreppet tjänster på transportområdet har uttolkats i ett avgörande från EU-domstolen12 i vilket domstolen kom till slutsatsen att fordonsbesiktning var en tjänst på transport- området och därmed att direktivet inte var tillämpligt. Tjänster på transportområdet får därmed anses vara ett vidare begrepp än rena transporter. uttalade sig om plattformar för samåk- ning och det huvudsakliga ställningstagandet var att plattformens 9Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 10Europaparlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel). 11Artikel 2, andra paragrafen, punkten d. 12EU-domstolens dom i mål C-168/14, Grupo Itevelesa SL, , Certio ITV SL, Asistencia Técnica Industrial SAE mot Oca Inspección Técnica de , Generalidad de Cataluña. tjänst var att se som en e-handelstjänst.13 uttalade EU- kommissionen att plattformen under vissa förutsättningar kunde anses förse marknaden med en transporttjänst, vilket har bäring på tillämpligheten av tjänstedirektivet. lyfte fram följande kriterier av betydelse.14 Är det plattformen som bestämmer priset för tjänsten eller är det den som utför samåkningen? Bestämmer plattformen övriga villkor för tjänsten? Äger plattformen de tillgångar med vilka tjänsten ska utföras? Om alla ovan angivna punkter uppfylls så är det starka indikationer på att det är plattformen som utövar transporttjänsten. EU-kom- missionen uttryckte att även andra kriterier kan vara av betydelse vilket torde innebära att en bedömning ska göras utifrån omständig- heterna i varje enskilt fall. En aspekt som sär- skilt framhöll är i vilken grad plattformen tar risker i avtalsrelationen eller om plattformen tar ansvar för kostnader etc. Det är utredning- ens bedömning att dessas uttalanden från Kommissionen kan tjäna som vägledning även i fråga om kommersiella transporter; det vill säga taxiresor. Direktivets ändamål är att undanröja hinder som kan finnas för infor- mationssamhällets tjänster. Med sådana tjänster avses tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning, på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare. 15 Det omfattar en mängd näringsverksamheter som bedrivs online exempelvis försälj- ning av varor. Informationssamhällets tjänster begränsas inte enbart till tjänster som föranleder avtal online utan gäller även tjänster utan 13Meddelande från Kommissionen till , Rådet, Europeiska och samt , Europeisk agenda för delningsekonomin, den , s. 5. 15Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster (kodifiering). kostnad för mottagarna, om tjänsterna utgör näringsverksamhet. Ett annat exempel på informationssamhällets tjänster, vilket kan vara av betydelse i fråga om beställningscentralers lagring av infor- mation, är vidarebefordran av information via kommunikationsnät genom att tillhandahålla tillgång till kommunikationsnät eller genom att fungera som värdtjänst för information från tjänstemottagaren.16 Från tillämpningsområdet undantas beskattning.17 Faller tjänsterna in under tjänste- eller e-handelsdirektiven?