sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — De brott som hade undantagits var våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexu- ellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, koppleri och grovt koppleri. I och med lagstiftningsärende lades även utnyttjande av barn för sexuell posering av normalgraden och köp av sexuell handling av barn till i uppräkningen i syfte att säkerställa svensk uppfyllelse av de krav som uppställdes i konven- tionen.110 De angivna brotten kan alltså lagföras och bestraffas i även om gärningarna skulle vara fria från ansvar i det land där de begicks (2 kap. 2 § fjärde stycket ). För dessa brott har undantag också gjorts från den annars gällande begräns- ningen att domstolen inte får döma till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten (2 kap. 2 § tredje stycket ). Enligt artikel 33 i konventionen ska varje part dessutom, såvitt här är av intresse, vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att vissa närmare angivna brott kan åtalas 2012/13:111 s. 77 och 104 f. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning under en tillräckligt efter det att brottsoffret har uppnått myndighetsåldern. De brott som avses motsvaras bl.a. av de nuvarande bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt tvång. I lag- stiftningsärendet gjordes bedömningen att behövde för- länga preskriptionstiden även för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering för att kunna tillträda konventionen.111 När vi nu föreslår att det ska införas ett oaktsamt sexuellt över- grepp och oaktsam sexuell kränkning bör det övervägas om även dessa brott ska undantas från kravet på dubbel straffbarhet i de fall de begås mot en person som inte har fyllt . Det bör vidare övervägas om preskriptionstiden bör förlängas för dessa brott. De gärningar som ska omfattas av oaktsamhetsansvar är de som avses i bestämmelsen om sexuellt övergrepp av normalgraden, grovt och synnerligen grovt brott samt grov sexuell kränkning. Straff- ansvaret omfattar alltså sådana brott som täcks av konventionens krav och som redan är undantagna från kravet på dubbel straffbarhet i de fall brottet begås mot ett barn och utförs uppsåtligen. Frågan är då närmast om det gör någon skillnad att det för straffbarhet enligt den nya bestämmelsen är tillräckligt att gärningsmannen har varit grovt oaktsam. Det finns inget uttalande om kraven på gärnings- mannens insikt i konventionen. För vissa av de bestämmelser som redan nu är undantagna från kravet på dubbel straffbarhet, nämli- gen brotten mot barn , finns ett oaktsamhetsansvar kopplat just till gärningsmannens insikt om barnets ålder. Det görs alltså i det avseendet ingen skillnad på gärningsmannens personliga ansvar. Mot bakgrund av de krav som ställs i konventionen, de av- gränsningar som har gjorts beträffande vilka gärningar som träffas av oaktsamhetsansvaret och den straffskala som föreslås för de nya brotten menar vi att det är rimligt att även dessa undantas från kravet på dubbel straffbarhet i de fall de begås mot barn. Vi föreslår därför en ändring av bestämmelsen i 2 kap. 2 § . Det finns av motsvarande skäl anledning att lägga till oaktsamhets- brotten i den uppräkning som finns i bestämmelsen om preskription i 35 kap. 4 § . Det innebär att preskriptionstiden för de oaktsamhetsbrott som införs i 6 kap. och som begås mot barn börjar löpa först från den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . 2012/13:111 s. 92. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Vårt förslag: Till uppräkningen av brott som är kriminaliserade vid försök, förberedelse, stämpling och underlåtenhet att avslöja brott i 6 kap. ska även synnerligen grovt sexuellt övergrepp och synnerligen grovt sexuellt övergrepp mot barn läggas till. Det särskilda omnämnandet av brotten försök till sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning av normalgraden och grovt brott tas bort från bestämmelsen eftersom den särskilda brottsbeteckningen tas bort. Även i övrigt ska bestämmelsen justeras så att de nya brotts- beteckningarna förs in och de gamla beteckningarna tas bort i den uppräkning som finns i bestämmelsen. Som en konsekvens av våra förslag behöver bestämmelsen om för- fältskriminalisering i 6 kap. ändras. De ändringar som görs innebär emellertid vare sig ny- eller avkriminalisering av gär- ningar utan är enbart en följd av att vissa gärningar föreslås få andra brottsbeteckningar än de nuvarande. De gärningar som tidigare bedömdes som t.ex. grova våldtäkter kommer i fortsättningen att kunna bedömas som antingen grovt eller synnerligen grovt sexuellt övergrepp. Det är dock samma gärningar som avses och det är där- med lika befogat med en förfältskriminalisering som enligt gällande rätt. På samma sätt innebär det faktum att brottsbeteckningen sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning tas bort från uppräkningen inte i sig en avkriminalisering. De gärningar som tidigare bedömdes som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning kommer om våra förslag genomförs i stället att rubriceras sexuellt övergrepp eller sexuell kränkning. Ändringarna är inte avsedda att medföra några sakliga föränd- ringar av gällande rätt. 6Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Det har varit en prioriterad fråga för lagstiftaren att stärka brottsoffers rättigheter och möjligheter till stöd, skydd och ekonomisk kompensation. Ett exempel på det är införandet av måls- ägandebiträdet, en av staten förordnad och arvoderad jurist som utses för att tillvarata brottsoffrets (målsägandens) rätt vid utred- ning och lagföring av brott. Om en person anmäler ett sexualbrott råder det en stark presumtion för att ett målsägandebiträde ska utses för att ge stöd och hjälp till brottsoffret. Att målsägande- biträde förordnas har i flera granskningar också visat sig vara en framgångsfaktor vid utredningar av sexualbrott. Trots det har det vid återkommande undersökningar visat sig att målsägandebiträde inte förordnas i tillräcklig utsträckning.1 Mot den bakgrunden har vi fått i uppdrag att särskilt överväga om åtgärder kan vidtas för att förbättra rutinerna när det gäller för- ordnande av målsägandebiträde. Målsägandebiträde kallas den jurist som utses för att tillvarata måls- ägandens rätt vid utredning och lagföring av ett brott. Enligt 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde2 ska ett sådant biträde bl.a. och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn () och Polisens förstudie- rapport av arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkter, dnr A296.441/2013. 2Laghänvisningar i det här avsnittet avser lagen (1988:609) om målsägandebiträde om inget annat anges. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen förordnas vid förundersökning om brott enligt 6 kap. om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett så- dant biträde. Vid lagens tillkomst gällde rätten till målsägande- biträde endast för de mer allvarliga brotten i 6 kap. , men lagen kom att ändras . I ärenden rörande sexualbrott råder det numera en stark presumtion för att målsägande- biträde ska förordnas. Det åligger förundersökningsledaren att aktivt informera målsäganden om rätten till målsägandebiträde och vad det närmare innebär. Kraven på informationens innehåll har ökat genom att de krav som ställs i Brottsofferdirektivet har införts i svensk rätt (se mer om de ökade informationskraven i avsnitt 7.3.1 om målsägandens rättigheter under förundersökningen nedan). En målsägande som inte själv begärt biträde bör sedan informationen har lämnats tillfrågas om ett målsägandebiträde önskas innan begäran om förordnande ges in till tingsrätten. Däremot ska det i princip inte göras någon prövning av målsägandens behov av målsägandebiträde.3 Ett skäl för att avslå en begäran om målsägandebiträde kan vara att målsäganden redan har tillgång till ett behörigt biträde, antingen ett rättshjälpsbiträde eller en offentlig försvarare.4 Ett målsägandebiträde förordnas av domstol sedan förundersök- ningsledaren har anmält att ett sådant behov finns eller på begäran av målsäganden (4 och 7 §§). Rätten att få ett målsägandebiträde finns för alla målsägande, oavsett om de är parter och själva för talan eller om de bara ska höras i målet. En begäran om målsägandebiträde kan göras formlöst. Den van- ligaste situationen är att en framställan om behov av målsägande- biträde görs av förundersökningsledaren för målsägandens räkning. Förundersökningsledaren är enligt 23 kap. 5 § skyldig att vidarebefordra en begäran om målsägandebiträde till rätten. () har i ett beslut uttalat att förunder- sökningsledaren inte kan avvakta med att vidarebefordra en sådan begäran till rätten av det skälet att utredningen är i ett initialt skede. Om förundersökningsledaren är tveksam till om det finns behov av målsägandebiträde får denne i stället bifoga sina synpunkter på frågan om ett biträde bör utses tillsammans med begäran om förordnande.5 1989/90:158, s. 6 och 11. 1989/90:158 s. 6. 5Justitieombudsmannen, dnr 4547-2002, Redogörelse /05:J01. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen I undantagsfall kan åklagaren anmäla att det finns behov av måls- ägandebiträde till rätten trots att målsäganden inte själv begär att få ett biträde förordnat för sig. Ett målsägandebiträde kan förordnas så snart en förundersök- ning har inletts och därefter när som helst under målets handlägg- ning. Ett målsägandebiträde får dock inte förordnas efter det att åklagaren har beslutat att allmänt åtal inte ska väckas eller att så- dant åtal ska läggas ned. Om målsäganden har föreslagit ett visst målsägandebiträde ska den som föreslagits förordnas om det inte finns särskilda skäl där- emot. Sådana skäl kan exempelvis vara att den som föreslagits inte är behörig. Målsägandebiträdets uppgifter är att ta tillvara målsägandens in- tressen i målet, lämna stöd och hjälp till målsäganden och att lindra påfrestningarna i samband med utredning och rättegång.6 När lagen tillkom var syftet att målsägandebiträdets uppgifter skulle begränsas till enbart brottmålet. Detta har senare ändrats så att målsägande- biträdet numera kan bistå målsäganden även om ett skadeståndsyrk- ande avskiljs från brottmålshandläggningen, dvs. om målsägandens skadeståndsanspråk inte handläggs tillsammans med brottmåls- processen utan i stället tas upp som ett tvistemål i domstolen. Upp- draget som målsägandebiträde upphör i och med att brottmåls- handläggningen avslutas. Det innebär, med undantag för den nämnda situationen, att uppdraget upphör i och med att domstol- ens dom i brottmålet vinner laga kraft. I uppdraget att ta tillvara målsägandens intressen i målet och lämna stöd och hjälp ingår också att upplysa målsäganden om för- farandet under den rättsliga processen och om vad som kommer att krävas av målsäganden i samband med förhandlingen. Målsägande- biträdet ska dessutom framföra målsägandens önskemål i olika hand- läggningsfrågor. Ett målsägandebiträde ska delta vid förhör, ställa kompletterande frågor till målsäganden samt, i den mån det är aktu- ellt, förbereda skadeståndsyrkandet och bistå med svar på frågor kring det. Under förhandlingen i domstol är en viktig uppgift för målsägandebiträdet att bevaka att förhöret med målsäganden sker på ett korrekt sätt.7 1987/88:107 s. 23. 1987/88:107 s. 23 f. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Av lagen om målsägandebiträde framgår att samma krav gäller för den som ska utses till målsägandebiträde som för biträden enligt 26 § första stycket rättshjälpslagen (1996:1619). Bestämmelsen i rättshjälpslagen har följande lydelse: Till rättshjälpsbiträde får förordnas en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan som är lämplig för uppdraget. Har den rättssökande själv föreslagit någon som är lämplig, ska denne förord- nas, om det inte finns särskilda skäl mot det. Ett biträde får entledigas om det finns skäl till det. Utgångspunkten är alltså att ett målsägandebiträde ska vara advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Det är dock möjligt att även utse annan lämplig person. Några formella krav ställs inte i lagen på målsägandebiträdets behörighet, men av lagens förarbeten framgår att uppdrag ska tilldelas den som uppfyller högt ställda krav på juri- disk kompetens och personlig lämplighet.8 Kravet på lämplighet gäller inte bara för ”annan” person utan även för advokater och biträdande jurister.9 Advokater anses som regel uppfylla kraven på lämplighet och detsamma gäller biträdande jurister på advokatbyrå eftersom det då finns en advokat som har ett övergripande ansvar för den biträdande juristens arbete. En oerfaren biträdande jurist bör dock inte förordnas i komplicerade ärenden.10 Det har etablerats en relativt fast praxis hos Rättshjälpsmyndig- heten för den lämplighetsprövning som enligt rättshjälpslagen ska föregå ett förordnande av jurister som driver egen verksamhet. Juristen får i samband med rättshjälpsansökan ge in de merithand- lingar som juristen vill åberopa. Om saken är av enkel beskaffenhet kan juristen förordnas som rättshjälpsbiträde och nästa gång om- budet är aktuellt för förordnande kontrolleras hur det tidigare upp- draget sköttes. Om uppdraget skötts bra kan juristen komma i fråga för alltmer komplicerade ärenden.11 Vid flera av landets domstolar har det tagits fram riktlinjer för vilka krav som ska ställas för att ombud ska uppfylla lämplighets- 1987/88:107 s. 28. 1996/97:9 s. 224. 10Renfors, m.fl. Rättshjälpslagen, Zeteo (version ), kommentaren till 4 § lagen om målsägandebiträde som hänvisar till kommentaren till 26–27 §§ rättshjälpslagen. 11Renfors, m.fl. kommentaren till 26 § rättshjälpslagen. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen kravet för förordnanden som målsägandebiträde. Dessa riktlinjer innehåller regelmässigt krav på att den som ska förordnas har viss erfarenhet. Utifrån dessa riktlinjer har det skapats listor över om- bud som är verksamma inom domsagan och som generellt anses lämpliga för förordnande. Listorna används när målsäganden inte särskilt har föreslagit en viss advokat eller jurist. Enligt de riktlinjer som gäller vid för att ombud ska anses lämpliga att förordnas som målsägandebiträden och som särskild företrädare för barn framgår att advokater alltid ska föras upp på listan. Biträdande jurister kan föras upp om de är tingsmerite- rade eller har tjänstgjort på advokatbyrå. I undantagsfall kan även – efter särskild prövning av lagmannen – jurister med andra värdefulla juridiska meriter sättas upp på listan. Jurister med egen verksamhet kan föras upp på listan om de har ansvarsförsäkring och kan åberopa goda referenser.12 Riktlinjerna har i en tidigare version granskats och godtagits av JO. I utlåtandet angav JO att riktlinjerna var ett ändamålsenligt verktyg för tingsrätten vid för- delning av uppdrag förutsatt att det fanns någorlunda fasta princi- per för vilka krav som ställdes på ett ombud som ville vara med på domstolens lista.13 6.2.3Byte, substitution och entledigande Byte av målsägandebiträde får endast ske efter särskilt tillstånd från rätten och bara om det finns särskilda skäl (4 § som hänvisar till 26 § andra stycket rättshjälpslagen). Om byte av biträde har skett en gång, får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. Ett målsägandebiträde får sätta en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe, s.k. substitution, om det inte medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. I övrigt får substitution en- dast ske efter särskilt tillstånd (4 § andra stycket som hänvisar till 26 § tredje stycket rättshjälpslagen). Den som sätter annan i sitt ställe upphör inte att vara målsägande- biträde i målet utan fortsätter att företräda målsäganden så snart hindret har upphört. Substitution är avsedd att användas i situationer 12Malmö tingsrätt, Riktlinjer för tingsrättens listor för fördelning av uppdrag som offentlig för- svarare, målsägandebiträde och särskild företrädare för barn, fastställda , dnr 548-15. 13Justiteombudsmannen, dnr 3586-2013, Redogörelse /05:J01. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen då det förordnade målsägandebiträdet har kortare förhinder, t.ex. under en kortare tids sjukdom. Om det är fråga om mer långvariga eller permanenta förhinder bör ett byte av biträde i stället ske. Målsägandebiträdet ska entledigas om det är påkallat med hän- syn till förhållandena i målet eller om det annars finns skäl för det (4 § tredje stycket lagen om målsägandebiträde). Ett målsägande- biträde kan t.ex. entledigas om åklagaren lägger ner åtalet i en viss del, om det visar sig att målsäganden inte ska höras eller om ett över- klagande endast görs beträffande viss del av målet som inte berör målsäganden. Vidare kan ett målsägandebiträde entledigas om ett brott får en ny brottsrubricering och det inte längre existerar sådana förhållanden som kan motivera målsägandebiträde enligt den nya brottsrubriceringen. Ett målsägandebiträde kan även i övrigt entledigas om det finns skäl för det, t.ex. om biträdet missköter sitt uppdrag.14 utvärdering av lagen om målsägandebiträde Efter det att lagen om målsägandebiträde varit i kraft gav regeringen i uppdrag att göra en översyn av dess tillämpning. Det resulterade i rapporten – en ut- värdering av tillämpningen av lagen om målsägandebiträde m.m., som utarbetades av i samråd med Riksåklagaren, och . Rapporten baserades på statistik från två målundersökningar vid landets samt- liga domstolar och på enkäter besvarade av ett hundratal åklagare och advokater. Målundersökningen omfattade omkring 1 000 svar från tingsrätter och hovrätter i ärenden där frågan om målsägande- biträde på något sätt aktualiserats. egna uppgifter om kostnader för målsägandebiträden låg också till grund för under- sökningen. Vid tiden för undersökningen förordnades cirka 3 000 måls- ägandebiträden . Kostnaden för målsägandebiträden uppgick till och genomsnittskost- naden per ärende var . 14 Renfors, m.fl. kommentaren till 4 § lagen om målsägandebiträde. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen redovisade i sin rapport att lagen om måls- ägandebiträde haft en viss kvalitetshöjande effekt på rättsprocessen och att den tillämpades i stort sett som lagstiftaren avsett. Kvalitets- höjningen gjorde sig gällande på flera plan. Först och främst hade målsägandens ställning förstärkts.15 De enskilda anspråken ansågs också bli bättre utredda . Kvalitetshöjningen innebar också att färre skadeståndsanspråk avskiljdes från brottmålet.16 Till- frågade företrädare för olika domstolar uppgav dessutom att för- hören höll bättre kvalitet och att bevisningen blivit bättre genom att många målsägande var tryggare när de biträddes av ett måls- ägandebiträde. Ytterligare en aspekt var att färre huvudförhand- lingar ställdes in eftersom parterna inställde sig till förhandling i högre utsträckning än innan. Åklagarna påtalade att lagen innebar att de kunde vara mer objektiva.17 Den undersökning som genomförde gav inte underlag för att bedöma om lagen om målsägandebiträde hade haft någon effekt för målsäganden under förundersökningen. Förkla- ringen till det var bl.a. att målsägandebiträde i över hälften av fallen hade förordnats först sedan åtal hade väckts.18 De problem som kunde identifieras var att lagen i vissa delar ”möjligen [tillämpades] för generöst” och att det stöd som kunde ges av målsägandebiträdena under förundersökningen var eftersatt.19 Det konstaterades också att kostnadsökningen för målsägandebiträ- den hade varit dramatisk som lagstiftningen hade varit i kraft.20 slutsats var att lagstiftningen borde ses över på flera områden. Till att börja med borde det tydliggöras vilka arbets- uppgifter som ingick i uppdraget att vara målsägandebiträde. Det borde även utredas om inte målsägandebiträdets ställning under för- undersökningen kunde bli mer framträdande. Det fanns även anled- ning att förändra reglerna om ersättning till målsägandebiträden.21 15Domstolsverkets rapport, Målsägandebiträde – en utvärdering av tillämpningen av lagen om målsägandebiträde m.m., dnr 980-1995, s. 6. 16Domstolsverkets rapport, s. 57. 17Domstolsverkets rapport, s. 43 f. 18Domstolsverkets rapport, s. 57. 19Domstolsverkets rapport, s. 5. 20Domstolsverkets rapport, s. 6 och 51. 21Domstolsverkets rapport, s. 7. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Riksåklagaren och beslutade att genom- föra gemensamma inspektioner för olika verksamhetsområden i syfte att fördjupa kontrollen av kvaliteten på brottsutredningarna och följa upp hur samarbetet mellan polis och åklagare fungerade. Inom ramen för det arbetet genomfördes bl.a. en granskning av våldtäktsutredningar där det övergripande syftet var att upptäcka om det fanns systematiska brister och analysera om kvalitet och handläggningsrutiner uppfyllde de krav som borde ställas på verksamheten.22 Granskningen ledde till en inspektions- rapport, Gemensam inspektion – Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är . Vid granskningen gick man igenom sammanlagt 107 ärenden där beslut hade fattats . Allt material som fanns i ärendena hos polis och åklagare ingick i undersökningen. Av de 107 ärenden som man gick igenom hade förundersökningen i 79 fall letts av åklagare och i resterande 28 fall av en polisiär för- undersökningsledare.23 Vid granskningen fann man att målsägandebiträde endast hade förordnats i 23 ärenden. I de ärenden där åklagare hade varit för- undersökningsledare förordnades målsägandebiträde i av fallen. I de granskade fallen hade målsägandebiträde inte i något fall förordnats i de polisledda ärendena. Granskningen visade att målsäganden i fjorton ärenden hade uttryckt önskemål om att måls- ägandebiträde skulle förordnas men trots det hade biträde inte för- ordnats. I några ärenden kunde inspektionsgruppen inte utläsa måls- ägandens inställning till bl.a. frågan om målsägandebiträde.24 Mot bakgrund av att målsägandebiträden inte hade förordnats i den utsträckning som borde ha skett, beslutade och att vidta åtgärder för att förbättra ruti- nerna. Bland annat beslutade rikspolischefen att ändra i polisens it- system, vilket skulle göra det tvingande för polisen att informera om rätten till målsägandebiträde i ärenden gällande våldtäkt.25 22Åklagarmyndighetens och , Gemensam inspektion – Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är , dnr VKA 128-4473/04 och ÅM 2005/0123, s. 6. 23Åklagarmyndighetens och , s. 7. 24Åklagarmyndighetens och , s. 50. 25Åklagarmyndighetens och , s. 44. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen fick i uppdrag av regeringen att tillsammans med granska kvaliteten i den brottsutredande verksamheten. Även inom ramen för det upp- draget granskades bl.a. kvaliteten vid utredningar om våldtäkt mot vuxen. Granskningen avgränsades så att den endast omfattade ären- den som inte hade lett till lagföring, dvs. ärenden där förunder- sökning inte hade inletts, där inledda förundersökningar lagts ned och förundersökningar som avslutats med negativa åtalsbeslut. Både förundersökningar som letts av åklagare och av polisiär för- undersökningsledare granskades. En fråga som granskades var om målsägandebiträde hade förordnats eller inte.26 Granskningen visade att det endast hade getts in en framställan om förordnande av målsägandebiträde till domstol i av fallen som letts av en polisiär förundersökningsledare. Motsvarande siffra för de åklagarledda förundersökningarna var . Det uppmärksammades också att målsägande som inte hade haft målsägandebiträde i flera fall hade valt att inte längre medverka senare under förundersökningen.27 I rapporten angavs att det var svårt att utifrån granskningen dra generella slutsatser bl.a. om skälen till att målsägandebiträde inte förordnas i fler fall.