sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Rätten får bestämma att olika frågor eller delar av målet skall behandlas var för sig vid för- beredelsen. medverkan till frivilliga överenskommelser… med kravet på en effektiv process, å ena sidan, och kravet på domstolens opartiskhet, å den andra sidan. Enligt motiven kan ett ingripande som går för sig i en viss situation, i ett något annorlunda läge framstå som mindre försvarligt (prop. 1986/87:89 s. 105). Domstolarnas materiella processledning i domstolsärenden regle- ras i 12 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Enligt bestämmelsen ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffen- het kräver och att inget onödigt dras in i ärendet. Genom frågor och påpekanden ska domstolen försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. En liknande bestämmelse finns i 16 f § lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder. Nämnderna ska verka för att utredningen i ärendet får den inriktning och omfattning som är lämplig med hänsyn till ärendets beskaffenhet. Därvid ska nämnden såvitt möjligt se till att onödig utredning inte förebringas. 5.2.4Förlikning och medling vid allmän domstol När en tingsrätt har utfärdat stämning i ett tvistemål ska muntlig eller skriftlig förberedelse äga rum i målet. Ett av syftena med för- beredelsen är att klarlägga om det finns förutsättningar för parterna att komma överens (42 kap. 6 § RB). gällde enligt 42 kap. 17 § första stycket RB att rätten, i den mån det var lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, skulle verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning. Detta omfattar även indispositiva tvistemål (familjemål). skärptes rättens skyldighet att verka för att parterna träffar en överenskommelse. Enligt ovan nämnd bestäm- melse gäller numera att rätten ska verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det inte är olämp- ligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Detta sker ofta genom att rätten leder s.k. förlikningsförhand- lingar. Med denna ändring ansågs det att förutsättningarna för att nå en förlikning skulle förbättras. Regeringen framhöll att det bör finnas konkreta skäl som talar emot det om rätten ska underlåta att väcka frågan om förlikning. Det skärpta kravet att verka för samförstånds- medverkan till frivilliga överenskommelser… lösningar gäller även för de indispositiva målen, även om övervägan- dena om när det kan vara olämpligt att ta upp frågan kan variera mellan måltyperna, bl.a. med hänsyn till barnets bästa.3 Regleringen i 42 kap. 17 § RB gäller för processen i tingsrätten. Men även i hovrätt förekommer det att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning. Lämpligheten av att bedriva förlikningsverksamhet i hovrätt har ibland ifrågasatts. Rättegångs- utredningen uttalade i sitt slutbetänkande att rättens förliknings- verksamhet i regel bör ske med betydligt större försiktighet i hov- rätt än i tingsrätt, dels med hänsyn till att parterna haft möjlighet att överväga förlikningsmöjligheterna redan i tingsrätten, dels på grund av att det i hovrätten finns en tingsrättsdom enligt vilken en part vanligen är att anse som vinnande. En förlikning skulle enligt inte vara lika lockande för den part som vunnit i tingsrätten som för den förlorande parten (SOU 1987:46 s. 147). I den efterföljande propositionen uttalade regeringen att det inte borde vara helt uteslutet att hovrätten tar upp förlikningsfrågan med parterna och att frågan om i vilken utsträckning detta borde ske får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet (prop. 1988/89:95 s. 50). I förarbetena till de senaste lagändringarna på området (prop. 2010/11:28) uttalade regeringen att fördelarna med en förlikning gör sig gällande även i hovrätt, både när det gäller dispositiva och indispositiva tvister. I hovrätten skulle till och med förutsättningar- na kunna ha förändrats så att möjligheterna till en förlikning förbätt- rats jämfört med hur det såg ut i tingsrätten. Utfallet av tingsrättens dom kan t.ex. ha gjort den tappande parten mer förlikningsbenägen och den vinnande parten kan ha ett intresse av att säkerställa möjlig- heten till betalning eller att slippa lägga ner tid och pengar på en process i hovrätten. Eftersom tingsrättens dom kan ha en hämmande effekt på en parts vilja att vara den som tar det första steget mot en uppgörelse i godo kan rättens agerande ofta vara en förutsättning för att förlikningsförhandlingar ska komma till stånd i hovrätten. Regeringen ansåg därför att det fanns anledning att reglera hovrättens förlikningsverksamhet. När det gällde frågan hur en sådan reglering borde se ut ansågs det lämpligast att ge bestämmelsen en fakultativ 3 Propositionen (2010/11:128) Medling och förlikning – ökade möjligheter att komma överens, s. 26. medverkan till frivilliga överenskommelser… utformning med innebörd att hovrätten ska verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omstän- digheter. Anledningen till att en inte lika omfattande reglering som föreslogs för tingsrätterna valdes för hovrätterna var främst hovrättens roll som överinstans. Hovrättens viktigaste uppgift är att kontrol- lera överklagade tingsrättsavgöranden och rätta eventuella felaktig- heter. Hovrätten ska också vara en garant för materiellt riktiga av- göranden och måste dessutom ha ett visst ansvar för rättsbildningen (prop. 2010/11:128 s. 33). gäller således att hovrätten bör verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning, om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter (50 kap. 11 § första stycket RB). Som ett sätt att verka för att parterna kommer överens kan såväl tingsrätt som hovrätt besluta om särskild medling. En förutsättning är att parterna samtycker till det. Skälen för det är att ett medlings- förfarande i hög grad bygger på parternas medverkan och förtro- ende. Om parterna inte vill delta i medling är inte heller utsikterna för att ett medlingsförfarande ska vara framgångsrikt särskilt goda. Vidare har parterna en ovillkorlig rätt att få sin sak prövad i dom- stol. En part som har dragits in i en domstolsprocess eller en part som valt att anlita en domstol för att få sin sak prövad ska inte kunna tvingas att bekosta ett medlingsförfarande som han eller hon inte tycker är meningsfullt. Om rätten beslutar om särskild medling ska rätten förelägga parterna att inställa sig till ett sammanträde inför medlare som för- ordnas av rätten och ange inom vilken tid medlingen senast ska vara slutförd. Rätten får förlänga tidsfristen om det finns särskilda skäl för det (42 kap. 17 § andra stycket RB). Eftersom omfattningen och karaktären av de tvister som kan komma i fråga för särskild medling kan variera har det inte fastställts någon tidsfrist i lag utan detta ska bestämmas i det enskilda fallet av den för målet ansvarige domaren. Om medlingen inte leder till ett resultat och tidsfristen inte förlängs ska domstolens handläggning av målet fortsätta (prop. 2010/11:28 s. 31). I det ovan nämnda lagstiftningsärendet konstaterade regeringen att det inte är lämpligt att göra en skillnad mellan medling och för- likningsverksamhet i rättegångskostnadshänseende eftersom syftet medverkan till frivilliga överenskommelser… En skillnad skulle dessutom kunna verka styrande i valet mellan dem. Om särskild medling inte leder till en överens- kommelse kan således en parts kostnad för medlingsförfarandet ersättas som rättegångskostnad. Enligt regeringen finns det dock varken anledning eller ekonomiskt utrymme att låta staten stå för kostnaderna för en utomstående medlare. Parterna svarar därför solidariskt för medlarens ersättning. Om en part har rättshjälp kan kostnaderna täckas av rättshjälpen. För parter som avskräcks av kostnaden för medling står möjligheten öppen att få hjälp med att lösa sin tvist genom domstolens förlikningsverksamhet (prop. 2010/11:128 s. 31 f.). Om parterna begär att rätten ska stadfästa en förlikning som in- gåtts efter förlikningsförhandlingar eller särskild medling sker det genom dom (17 kap. 6 § RB). Huvudregeln vid förlikning är att var- dera parten ska bära sin rättegångskostnad (18 kap. 5 § tredje stycket RB). Bestämmelser om verkställbarhet och verkställighet av förlik- ningar som träffats i ett dispositivt tvistemål finns i 3 kap. 1 och 13 §§ UB. Enligt statistik från avgjordes –2015 av de dispositiva tvistemålen i tingsrätt genom en i dom stadfäst förlikning. av de förenk- lade tvistemålen avgjordes på motsvarande sätt (se bilaga 4). Andelen mål som avslutas genom att parterna kommer överens är emellertid högre än vad som framkommer av den nu redovisade statistiken. Det förekommer att parterna föredrar att överenskommelsen inte stad- fästs, t.ex. för att undvika att förlikningen blir offentlig. I de fallen avslutas målet oftast genom att käranden återkallar sin talan och tingsrätten skriver av målet. Statistiken utvisar inte hur stor andel av målen som avslutas på detta sätt. I familjemålen kan parterna uppnå en samförståndslösning. En sådan kan ligga till grund för en dom i målet under förutsättning att rätten finner att överenskommelsen är förenlig med barnets bästa. Erfarenheter visar att en stor del av familjemålen avslutas på grund av att parterna kommer överens.4 4 I denna fråga har vi samrått med vårdnadsutredning (Ju 2014:14) som har gjort en genomgång av hur många familjemål där vårdnadsfrågan varit tvistig som avslutas genom att parterna når en samförståndslösning. För statistik hänvisar vi till deras betänkande som ska redovisas efter vi har överlämnat vårt betänkande. medverkan till frivilliga överenskommelser… Det finns inte någon tillgänglig statistik över hur stor andel av överklagade tvistemålsdomar som avgörs genom att hovrätten i dom stadfäster en förlikning. 5.2.5Hyres- och arrendenämndernas medlingsverksamhet Bestämmelser om förlikning, skiljeförfarande och medling i mål vid hyres- och arrendenämnder finns i lagen (1973:188) om arrende- nämnder och hyresnämnder. Vissa hyres- och arrendetvister prövas av nämnderna medan övriga tvister prövas av allmän domstol. Hyresnämnderna medlar i tvister som rör hyra och bostadsrätt. Hyresnämnderna fattar också beslut i vissa frågor, till exempel rät- ten att hyra ut en lägenhet i andra hand. Om det uppstår en tvist mellan en hyresgäst och en hyresvärd eller mellan en bostadsrätts- förening och en bostadsrättsinnehavare, och parterna inte själva kan komma överens, kan hyresnämnden medla i tvisten. Det kan till exempel handla om tvister om krav på ersättning för skador i en hyreslägenhet eller krav på ersättning för bristfällig flyttstädning. Om medlingen inte leder till en förlikning, kan hyresnämnden be- sluta i en rad frågor. Om parterna förliks ska nämnden på begäran av parterna stadfästa förlikningen genom beslut5. En förlikning som nämnden har stadfäst får verkställas som en dom som har fått laga kraft om inte hovrätten bestämmer annat6. Medlingssammanträdena vid hyresnämnderna är inte offentliga7. Det kommer in cirka 25 000–30 000 ärenden till hyresnämnderna . Arrendenämnderna delar personal och lokaler med hyresnämn- derna. Arrendenämndernas uppgifter motsvarar hyresnämndernas när det gäller frågor som rör tillämpningen av arrendelagstiftningen. medlar i arrendetvister och i vissa av dessa tvister kan arrendenämnden fatta beslut. Nämnden kan dessutom vara skiljenämnd i arrendetvister. Till arrendenämnderna kommer det in cirka 2 000 ärenden . 521 b § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder. 632 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder. 712 b § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder. medverkan till frivilliga överenskommelser… 5.2.6Lagen om medling i vissa privaträttsliga tvister Inom EU antogs ett direktiv om vissa aspekter på medling på privaträttens område (och rådets direktiv /52/EG). Direktivet syftar till att främja medling och säkra ett väl avvägt samspel mellan medling och domstolsförfaranden. Det ska tillämpas på gränsöverskridande tvister på privaträttens område, med undantag för sådana rättigheter och skyldigheter som parterna inte förfogar över enligt tillämplig lagstiftning. I svensk rätt har direktivet genomförts genom lagen (2011:860) om medling i vissa privaträttsliga tvister. Lagen gäller medling i sådana privaträttsliga tvister där förlikning om saken är tillåten, således inte i familjemål. Lagen gäller inte sådan medling eller förlikningsverksam- het som sker i inom ramen för ett mål eller ärende hos doms- tol, annan myndighet eller skiljenämnd. Den särskilda medling som beskrivits ovan omfattas alltså inte. Lagen gäller inte heller förlik- ningsverksamhet i utländsk domstol8. Med medling avses enligt lagen ”ett strukturerat förfarande genom vilket två eller flera parter med hjälp av en tredje man (en medlare) frivilligt söker lösa en uppkommen tvist”. En medlingsöverenskom- melse definieras som ”en skriftlig överenskommelse som är resultatet av medling och som innefattar en förpliktelse för någon eller några av dem som ingått överenskommelsen”9. Parterna i medlingsförfarandet kan ansöka om att en tingsrätt ska förklara en medlingsöverenskommelse verkställbar (verkställ- barhetsförklaring). En verkställbarhetsförklaring ska meddelas om medlingsöverenskommelsen innehåller en förpliktelse av sådant slag att den kan medföra verkställighet i . För domstolarnas handläggning av ärenden om verkställbarhetsförklaring gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden10. 81 § lagen om medling i vissa privaträttsliga tvister. 93 § lagen om medling i vissa privaträttsliga tvister. 107–12 §§ lagen om medling i vissa privaträttsliga tvister. medverkan till frivilliga överenskommelser… 5.2.7Andra former av tvistlösning En vanlig form av tvistlösning är skiljeförfarande som regleras i lagen (1999:116) om skiljeförfarande. Skiljemännen avgör parternas tvist genom skiljedom. Om parterna kommer överens under pågående skiljeförfarande kan skiljemännen på begäran stadfästa en sådan för- likning i en skiljedom11. Bestämmelser om verkställbarhet och verk- ställighet av skiljedomar finns i 3 kap. 1 och 15–18 §§ UB trädde lagen om alternativ tvistlösning i kon- sumentförhållanden i kraft. Lagen genomför och rådets direktiv /11/EU om alternativ tvistlösning vid kon- sumenttvister och innehåller även kompletterande bestämmelser till och rådets förordning (EU) nr 524/2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister. I lagen anges att reger- ingen ska utse en myndighet som ska besluta om godkännande av nämnder för alternativ tvistlösning och i förekommande fall om återkallelse av sådant godkännande. Regeringen har för avsikt att låta Kammarkollegiet utse förvaltningsmyndigheter att vara nämn- der för alternativ tvistlösning.12 5.3.1Kronofogdemyndigheten ska kunna medverka till att parterna uppnår frivilliga överenskommelser Våra bedömningar och förslag: När det är lämpligt och parter- na samtycker till det bör aktivt med- verka till att parterna uppnår frivilliga överenskommelser. Det införs en bestämmelse i utsökningsbalkens tredje kapitel enligt vilken kan medverka till att part- erna träffar en frivillig överenskommelse om det är lämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. kan hålla sammanträde i syfte att uppnå en sådan överenskommelse. Sammanträdet ska hållas på tid och plats som bestämmer. 1127 § lagen om skiljeförfarande. 12Se propositionen (2014/15:128) Alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. medverkan till frivilliga överenskommelser… fogdemyndigheten kan besluta att en part får delta i samman- trädet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Vardera parten ska ansvara för sina kostnader för att träffa en frivillig överenskommelse. Om det är lämpligt får hålla sina sam- manträden i domstolsbyggnad eller annan allmän byggnad. Om särskilda kostnader uppkommer ska dessa ersättas av Kronofog- demyndigheten. Om det behövs för att ska kunna verka för att parterna träffar en överenskommelse får Krono- fogdemyndigheten meddela anstånd med försäljning enligt vad som föreskrivs i 12 kap. 11 § UB och anstånd med avhysning enligt vad som föreskrivs i vår föreslagna bestämmelse i 15 kap. 3 § UB. Är det lämpligt att medverkar till frivilliga överenskommelser? Parter som har hamnat i tvist med varandra har i allmänhet mycket att vinna på att lösa tvisten på frivillig väg. I förhållande till en domstolsprocess eller ett skiljeförfarande kan det spara både tid och pengar. Parterna kan också känna sig tillfreds med att de själva har haft inflytande över lösningen av sin tvist och har ofta lättare att acceptera en sådan lösning än en dom. Genom att parterna fri- villigt når en överenskommelse om lösningen av sin tvist ökar också möjligheten för dem att fortsätta ett samarbete eller en affärsrelation sedan tvisten har avslutats. Även samhället har mycket att vinna på att uppmuntra parter att söka en frivillig lösning på sin tvist. Bland annat kan domstolarna i större utsträckning lägga resurser på mål där förlikning inte är tillåten eller där det saknas förutsättningar för parterna att komma överens. Det är därför numera en självklarhet att allmänna domstolar samt hyres- och arrendenämnder försöker hjälpa parter att nå frivilliga överenskommelser. Men det finns de som ifrågasätter om det överhuvudtaget är lämpligt att Kronofogde- myndigheten, i egenskap av verkställande myndighet, medverkar till att parterna uppnår frivilliga överenskommelser. Vi har kommit fram till att det i vissa fall kan finnas goda förutsättningar för parterna att uppnå frivilliga överenskommelser även under verkställighetsfasen och att en medverkan av skulle kunna bidra till medverkan till frivilliga överenskommelser… att fler överenskommelser träffas. I de fallen skulle det vara olyckligt om inte hjälpte parterna att komma överens. I det följande utvecklar vi vårt resonemang i frågan. Förutsättningarna för att effektivt med- verka till frivilliga överenskommelser mellan parterna skiljer sig avsevärt från förutsättningarna i domstol. I domstolen processar borgenären för att få en verkställbar utsökningstitel. I det skedet är utgången av målet oklar. En domstolsprocess kan ta och också innebära höga kostnader. Det finns därför ofta starka incita- ment för parterna att undvika en domstolsprocess och få ett snabbt avslut av tvisten. Hos har sökanden redan en utsökningstitel och därmed rätt till tvångsvis verkställighet genom försorg. Om utsökningstiteln är en dom- stols dom har parterna ofta genomgått förliknings- eller medlings- förfaranden inom ramen för domstolsprocessen. Intresset hos sökan- den vid att diskutera frivilliga överenskommelser torde därför ofta vara lägre än i domstolen. Det främsta skälet för vår övertygelse att det ändå kan finnas goda förutsättningar för parterna att uppnå frivilliga överenskom- melser under verkställighetsfasen och att en medverkan av Krono- fogdemyndigheten är lämplig är att det ofta är först när sökanden begär verkställighet hos som svaranden inser allvaret i situationen. Ändrade förhållanden i svarandens per- sonliga och ekonomiska situation är andra faktorer som kan leda till att svarandens incitament och förmåga att reglera skulden ökat. Även för en sökande som har lagt ner tid och pengar på att skaffa sig en utsökningstitel kan en frivillig överenskommelse i många fall vara att föredra framför en fullgörelse som sker tvångsvis. En tvångsvis försäljning av utmätt egendom leder inte sällan till en lägre köpeskilling än om försäljningen sker frivilligt. Förfarandet leder också till att kostnader av skilda slag uppkommer. Dessa förhållan- den kan i sin tur få till följd att borgenären inte får full täckning för sin fordran eller att betalningen fördröjs. Även för sökanden kan alltså en frivillig överenskommelse leda till ett bättre ekonomiskt utfall. Om sökanden fått utsökningstiteln utan att parterna träffats och diskuterat förlikning, vilket oftast är fallet vid verkställighet av en tredskodom eller utslag i mål om betalningsföreläggande, kan medverkan till frivilliga överenskommelser… det också finnas goda möjligheter för parterna att träffa en frivillig överenskommelse när målet nått . Det finns också fall där det står klart att svaranden inte har ut- sökningsbara tillgångar som räcker för att betala hela sökandens fordran, men gäldenären vill göra rätt för sig. Det kan i många så- dana fall vara bättre för sökanden att parterna träffar en överens- kommelse om viss betalning, eventuellt genom en avbetalningsplan, än att det kanske inte blir någon betalning alls. Detsamma kan vara fallet om det finns flera sökande som var och en har fordringar som uppgår till låga belopp, men där det totala beloppet som ska uts- ökas är betydande. Det bör också framhållas att det finns relativt många mål där parterna på egen hand, som målet är öppet hos , uppnår en överenskommelse utan Krono- fogdemyndighetens medverkan. Statistik visar att av ansökningar i mål om betalningsföreläggande och handräckning återkallas innan målet hinner avgöras, eftersom sökanden fått betalt alternativt nått en uppgörelse med svaranden13. En stor andel av mål som handlar om försäljning av fast och lös egendom som utgör bostad samt avhysningar leder inte heller till verkställighet. kom det in 3 060 försäljningsärenden. Antalet avslutade försäljningsärenden uppgick till 3 744 och antalet ärenden där fast egendom eller bostadsrätt såldes uppgick till 1 075. Resterande mål avslutades genom att de återkallades. kom det in 2 756 försäljningsärenden. Antalet avslutade försäljnings- ärenden uppgick till 3 008 och försäljning skedde i 900 ärenden. Enligt uppgift från är hyresskulder orsak- en till avhysning i av avhysningsmålen. Den genomsnitt- liga hyresskulden uppgår vid ansökningstillfället till cirka 17 000 kro- nor. I av fallen verkställs avhysningar för hyres- skulder som är . I av de verkställda avhysningarna är sökanden allmännyttan eller kommunala bostads- bolag. I är sökanden en privat hyresvärd och i av fallen är sökanden en bostadsrättsförening. kom det in 7 071 avhysningsmål till men endast 2 225 av dessa verkställdes. Det förekommer att sökanden anger orsaken till att målet återkallas, t.ex. att parterna kommit överens eller att 13 årsredovisning 2015, s. 22. medverkan till frivilliga överenskommelser… hyresgästen får bo kvar, men det vanligaste är att det bara kommer in en blank återkallelse. Det finns därför inte någon uppgift om i hur många av de återkallade avhysningsmålen det träffats en upp- görelse mellan hyresvärd och hyresgäst som innebär att hyresgästen får bo kvar eller i hur många fall hyresgästen flyttat ”frivilligt”. erfarenhet är att återkallelse oftast sker dagarna avhysningen ska verkställas. Eftersom redan en ansökan om avhysning skapar ett stort obe- hag hos svaranden och dennes familj är det givetvis önskvärt att frivilliga lösningar kommer till stånd redan innan en ansökan om avhysning ges in till . En sådan ordning skulle även vara arbetsbesparande för . Utgångspunkten är därför att diskussioner som syftar till att uppnå frivilliga lösningar bör påbörjas . Lämpligast är att det arbetet inleds av svaranden med hjälp av socialnämnden och budget- och skuldrådgivare redan i samband med att hyresgästen delges underrättelse om möjligheten att återvinna sin hyresrätt enligt hyreslagens bestämmelser. En sådan ordning utesluter dock inte att det i vissa fall är först när hyresvärden eller fastighetsägaren redan har en utsökningstitel som svaranden förstår allvaret och är beredd att aktivt göra något för att lösa den uppkomna situationen. I ett sådant läge kan det vara svårt för parterna att på egen hand uppnå en frivillig överenskommelse utan det kan krävas hjälp av en utom- stående neutral part.