sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Bestämmelsen reglerar att huvudmannen ska se till att det finns en förnyelse- och underhållsplan för anläggningar som används för vattenförsörjning. I planen inkluderas även de behov som finns av utbyggnad och investeringar i nya verksam- hetsområden. En förnyelse- och underhållsplan bör omfatta det strategiska förnyelse- och underhållsbehovet på , men gärna i ett 10–20 årsperspektiv. Planen bör spegla pro- duktions- och distributionsanläggningarnas status, förnyelsestra- tegi, förnyelsetakt, anläggningarnas utvecklingsbehov, behov av nyexploatering samt omvärldsfaktorer som befolkningsutveckling och klimatpåverkan. Planen bör även innehålla konkreta och kost- nadsmässigt beskrivna åtgärder på kortare sikt, ett till . Planen skapar förutsättningar för ett långsiktigt och strukturerat arbetssätt och tydliggör större förnyelse- och underhållsbehov som stöd för politiska beslut om erforderlig taxa och investeringsramar. Planen ska ingå i underlaget för kommunens föreskrifter om taxan. Övervägandena redovisas i avsnitt 10.10.2. Författningsändringarna träder i kraft . Bestäm- melsen om förnyelse- och underhållsplan ska dock tillämpas först . Avsikten är att ge små aktörer tid att anpassa sig till kravet. 15.4Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (2006:804) Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att före- skriva en skyldighet för producenter och distributörer av dricks- vatten att till lämna de uppgifter som be- hövs för rapportering om kvaliteten på dricksvattnet enligt artikel 13 i dricksvattendirektivet. Det gäller endast sådana uppgifter som de innehar. Bemyndigandet begränsas till den som producerar eller tillhandahåller dricksvatten från sådana anläggningar som i genom- snitt tillhandahåller mer än eller försörjer minst 5 000 personer och som omfattas av lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster. Det omfattar således endast allmänna va-anlägg- ningar, dvs. va-anläggningar över vilken en kommun har ett rätts- ligt bestämmande inflytande och som har ordnats och används för att uppfylla kommunens skyldigheter enligt den lagen. Avsikten är att underlätta att kan fullgöra sin rapporteringsskyldighet till EU. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.9. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar att får meddela de förelägganden som behövs för att de föreskrifter som har meddelats med stöd av 19 a § ska följas. Det avser således de uppgifter som producenter och distributörer innehar och som be- höver rapporteras för att uppfylla dricksvattendirektivets krav. Det gäller uppgifter om analysresultat från föreskrivna regelbundna undersökningar, bristande efterlevnad av gränsvärden, inklusive orsak, åtgärd och tidsåtgång för korrigerande åtgärd. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.9. 15.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar att den som ansöker om vattenskyddsområde för en sådan grund- eller ytvattentillgång som omfattas av 7 kap. 21 a § har en samrådsskyldighet. Det gäller således ansökan avseende grund- och ytvattentillgång som utnyttjas, förberetts för att utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas, för vattentäkt som ordnats för att uppfylla kommunens skyldigheter enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster och med uttag av vatten som ger mer än i genom- snitt eller som försörjer fler än 50 personer. I första stycket anges att samrådet ska avse enskilda och övriga som kan antas bli särskilt berörda. Med enskilda som kan antas bli särskilt berörda avses boende och verksamhetsutövare som berörs av vattenskyddsområdet. Vilka övriga som kan antas bli särskilt berörda får avgöras i varje enskilt fall, men kan t.ex. gälla miljö- organisationer. I ärenden av principiell eller mer komplicerad ka- raktär kan samrådskretsen behöva utökas till att t.ex. avse centrala myndigheter, kommuner, länsstyrelser, allmänhet och organisa- tioner som kan antas bli särskilt berörda. Det kan t.ex. gälla skyddsområdets geografiska avgränsning för ytvattentäkter. Det kan även vara relevant att utnyttja kommunens och hela kompetensbredd. Andra stycket reglerar att samrådet ska genomföras innan ansökan görs och avse vattenskyddsområdets avgränsning, föreskrifter och konsekvenser. Syftet med samrådet är att få fram ett så bra beslutsunderlag som möjligt och ge möjlighet till insyn och påverkan. I tredje stycket regleras att den länsstyrelse eller kommun som ska besluta i frågan under samrådet ska verka för att underlaget får den inriktning och omfattning som behövs för prövningen. Genom att delta tidigt i processen kan den beslutande instansen verka för att underlaget blir så komplett som möjligt för att undvika kom- pletteringar i ett senare skede. Det leder till att processen inte blir onödigt utdragen och möjliggör att det regionala perspektivet beaktas tidigt i processen. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.1. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar vad en ansökan om vatten- skyddsområde för en sådan grund- eller ytvattentillgång som om- fattas av 7 kap. 21 a § ska innehålla. Det gäller således ansökan avseende grund- och ytvattentillgång som utnyttjas, förbe- retts för att utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas, för vat- tentäkt som ordnats för att uppfylla kommunens skyldigheter en- ligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster och med uttag av vatten som ger mer än i genomsnitt eller som för- sörjer fler än 50 personer. Första stycket anger vad en ansökan ska innehålla. Andra stycket innehåller en möjlighet att medge undantag från kraven på vad ansökan ska innehålla om det finns särskilda skäl. Det kan t.ex. gälla vattentäkter där risker för försämring av täktens kvalitet är låg, vilket kan ställa mindre långtgående krav på un- derlag. En annan situation där undantag kan bli aktuellt är då om- rådets faktiska förutsättningar endast förändrats i begränsad om- fattning inför en omprövning. Tredje stycket reglerar att om den länsstyrelse eller kommun som ska besluta i frågan finner att ansökan är ofullständig ska den ha möjlighet att förelägga sökanden att avhjälpa bristen . Följer sökanden inte föreläggandet och bristen är så väsentlig att ansökan inte kan ligga till grund för prövning av ärendet får ansökan avvisas. I annat fall skulle kommunen kunna uppfylla sin skyldighet att ansöka, eller på annat sätt säkerställa att en ansökan görs, genom att ge in ofullständiga ansökningar till . måste ha möjlighet att avvisa en ofullständig ansökan eftersom något beslut inte kan fattas på bristfälligt underlag. Kommunen har, enligt 18 kap. 1 § 1 , möjlighet att få avvisningsbeslutet prövat av regeringen om den inte instämmer i bedömning. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.1. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen införs ett krav på konse- kvensutredning. Kravet gäller beslut avseende grund- och ytvat- tentillgång som utnyttjas, förberetts för att utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas, för vattentäkt som ordnats för att uppfylla kommunens skyldigheter enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, och med uttag av vatten som ger mer än i genomsnitt eller som försörjer fler än 50 personer. I första stycket regleras att innan beslut fattas om föreskrifter för ett vattenskyddsområde för sådana täkter ska konsekvenser av förslaget utredas och dokumenteras i en konsekvensutredning. kan grundas på den utredning som ingår i ansökan. Den beslutande myndigheten måste dock alltid göra en egen bedömning av konsekvenserna och dokumentera den. En så- dan konsekvensutredning behövs som grund för väl avvägda beslut och kan även främja lokal anpassning och förankring. Konsekvens- utredningen bör behandla effekter av det föreslagna skydds- områdets och föreskrifternas utformning. hället i stort, olika verksamheter, miljö och hälsa kan lyftas fram och dokumenteras med utgångspunkt i lokala förhållanden. Kon- sekvensutredningen kan ta upp övergripande verksamhetseffekter. Ekonomiska konsekvenser för enskilda fastighetsägare och rättig- hetsinnehavare bör dock inte anges, eftersom prövning och fast- ställande av sådana konsekvenser och ersättningsanspråk kan komma att ske i mark- och miljödomstol. Alternativa och möjliga lösningar bör anges och diskuteras. I andra stycket regleras att vid föreläggande till fastighetsägare och rättighetsinnehavare att yttra sig inför beslutet ska tillfälle ges att lämna yttrande även över konsekvensutredningen. Detta gäller även vid myndighetssamråd. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.2. Paragrafen är ny. Den reglerar att om ett område som ska förklaras som vattenskyddsområde berör flera län ska det vara möjligt för berörda länsstyrelser att komma överens om att en av länsstyrel- serna får förklara området som vattenskyddsområde. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.4. Paragrafen moderniseras språkligt. I paragrafen införs ett nytt andra stycke. Regleringen innebär att om överenskommelse enligt 13 d § skett om att en länsstyrelse får förklara ett område som vattenskyddsområde ska den samråda med övriga berörda länsstyrelser innan beslut fattas. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.4. I paragrafen görs en ändring i första stycket punkten 2. Avsikten är att förtydliga vad som gäller avseende samråd med Havs- och vat- tenmyndigheten och att samma regler ska gälla för och kommunen. Ändringen innebär att 25 a § 2 och 26 § läggs samman till en bestämmelse. I paragrafen anges således att samråd ska ske med Havs- och vattenmyndigheten, om beslutet rör myn- dighetens verksamhetsområde och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för myndigheten. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.3. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att myndighetssamråd avseende vattenskyddsområde utvidgas till att även omfatta () och . Samråd ska således ske med respektive Trafik- verket om beslutet rör ytvatten respektive infrastruktur och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för dem. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.3. Ändringen innebär att punkten 3 avseende samråd med Havs- och vattenmyndigheten upphävs. Samrådet regleras i stället i 25 a §. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.3. Författningsändringarna träder i kraft . Äldre föreskrifter gäller fortfarande i fråga om ansökningar som kommit in till före ikraftträdandet. 15.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt Ändringen innebär att en ny punkt, 10, införs i paragrafen. I den regleras att får ta ut en avgift i ärenden om tillstånd enligt vattenskyddsföreskrifter. Avgiften ska motsvara avgiftsklass 5, dvs. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.5. Paragrafen är ny. Regleringen innebär att har möjlig- het att ta ut avgift för tillsyn av vattenskyddsområden samt hand- läggning av anmälan enligt vattenskyddsföreskrifter. I första stycket regleras att avgiften för tillsyn ska betalas efter särskilt beslut av för varje hel timme handläggnings- tid. Avgiftens storlek motsvarar avgiftsklass 2, dvs. I andra stycket regleras att avgiften för handläggning av anmälan motsvarar avgiftsklass 3, dvs. Övervägandena redovisas i avsnitt 7.7.5 och 7.7.7. 15.7Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön Paragrafen moderniseras språkligt. Ändringen innebär att vattenmyndigheten även har möjlighet att begära att allmänna vattenproducenter ska ge in underlag till vattenmyndigheten. Det gäller sådant underlag som de innehar och som vattenmyndigheten behöver för att fullgöra sina uppgifter avseende beskrivning, kartläggning och analys enligt 1 § samt re- gister enligt 2 §. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.4.7. Ändringen innebär att det införs ett nytt fjärde stycke i paragrafen. Bestämmelsen ger vattenmyndigheten möjlighet att begära att kommuner och allmänna vattenproducenter ska ge in underlag till vattenmyndigheten. Det gäller sådant underlag som de innehar och som vattenmyndigheten behöver för att fullgöra sina uppgifter avseende genomförandet av övervakningsprogrammet. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.4.7. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att varje vattenmyndighet och vid behov ska informera allmänna dricksvattenprodu- center om resultat från övervakning av skyddade områden för dricksvatten. Sådana behov kan uppstå med kort varsel. Sådan in- formation kan på olika sätt nyttiggöras inom dricksvattenpro- duktionen. Den kan ge underlag för producenterna i deras plane- ringsarbete, faroanalys enligt de s.k. HACCP-principerna, råvat- tenprovtagning och beredning. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.4.7. 15.8Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd Ändringen innebär att punkten 5 inskränks till att endast gälla en- skilda yt- och grundvattentäkter. Möjligheten för kommuner att meddela föreskrifter om allmänna ytvattentäkter tas således bort. Det innebär att allmänna ytvattentäkter skyddas med stöd av 7 kap. . Övervägandena redovisas i avsnitt 6.6.2. Utredningen bedömer att bemyndigandet bör upphävas när vatten- skyddsområde har beslutats för alla större allmänna ytvattentäkter. Utredningen väljer därför att avstå från att föreslå tidpunkt för ikraftträdande. 15.9Förslaget till förordning om ändring i livsmedelsförordningen (2006:813) Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande till att föreskriva en skyldighet för producenter och distributörer av dricksvatten att till lämna de uppgifter som behövs för rapportering om kvaliteten på dricks- vattnet enligt dricksvattendirektivet. Det gäller endast sådana upp- gifter som de innehar. Bemyndigandet begränsas till den som pro- ducerar eller tillhandahåller dricksvatten från sådana anläggningar som i genomsnitt tillhandahåller mer än eller försörjer minst 5 000 personer och som omfattas av lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster. Det omfattar således endast allmänna va-anläggningar, dvs. va-anläggningar över vilken en kommun har ett rättsligt bestämmande inflytande och som har ordnats och används för att uppfylla kommunens skyldigheter en- ligt den lagen. Avsikten är att underlätta att kan fullgöra sin rapporteringsskyldighet till EU. Övervägandena redovisas i avsnitt 8.3.9. 15.10Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:1426) med instruktion för Ändringen avser det nationella samordningsarbetet för dricksvat- tenfrågor. Första stycket innebär att ska leda ett nationellt samordningsarbete av dricksvattenfrågor. Arbetet om- fattar hela dricksvattenkedjan från täkt till tappkran med en mer generell skrivning, vilket kan ses som en ambitionshöjning. En begränsning sker inte till de områden som f.n. särskilt utpekas i samordningsuppdraget, klimatanpassning samt kris- och bered- skapsplanering. Utformningen av samordningsansvaret breddar uppdraget och ökar förutsättningarna för samordnade insatser. Dubbelreglering bör undvikas, det framgår av krisbe- redskapsförordningen att har ett särskilt ansvar för krisberedskapen och ingår i berörda samverkansområden.2 Andra stycket innebär att ska ansvara för ut- veckling och förvaltning av ett för dricks- vattenfrågor. Den del av bestämmelsen som avsåg nationell samordning för livsmedelsförsörjning i leden efter primärproduktionen flyttas till en ny paragraf, 3 a §. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.5. Paragrafen är ny. Den del av 3 § som avsåg nationell samordning för livsmedelsförsörjning i leden efter primärproduktionen har flyttats hit. Avsikten är att tydligare särskilja ansvaret för detta och för dricksvattenfrågor. 2 7 och 10 §§ samt bilagan till förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevaknings- ansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att ett särskilt besluts- organ, , ska finnas vid . Rådet ska besluta om en nationell strategi med handlingsplan för den all- männa dricksvattenförsörjningen. Rådet består av myndighets- chefen, som är ordförande, och högst åtta andra ledamöter. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.3 och 11.8.4. Paragrafen är ny. I den regleras att har ett själv- ständigt ansvar för sina beslut. När det däremot gäller att verksam- heten bedrivs författningsenligt och effektivt ansvarar rådet inför ledning. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.3. Paragrafen är ny. I den regleras att ledning an- svarar inför regeringen för att tilldelas resurser för sin verksamhet samt att verksamheten bedrivs författnings- enligt och effektivt och redovisas på ett tillförlitligt sätt. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.3. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att ledamöterna i vattenrådet ska utses av regeringen. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.3. 15.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2012:546) med instruktion för Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.12Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2013:1020) med instruktion för Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.13Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.14Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2008:1233) med instruktion för geologiska undersökning Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.15Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.16Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:974) med instruktion för Paragrafen är ny. Regleringen innebär att myndigheten inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. 15.17Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion Paragrafen är ny. Regleringen innebär att inom sitt verksamhetsområde ska bistå i det nationella samordningsarbetet av dricksvattenfrågor som leds av . Myndigheten ska också medverka i arbete. Övervägandena redovisas i avsnitt 11.8.2 och 11.8.3. Vi delar inte utredarens uppfattning att definitionen av vattenför- sörjning i 2 § lagen om allmänna vattentjänster (vattentjänstlagen) bör ändras på det sätt som föreslås i betänkandet. Definitionen skulle komma att lyda: säkerställt tillhandahållande av vatten som är lämpligt för normal hushållsanvändning. Tillägget av ordet säkerställt medför ett förändrat rättsläge och skapar större osäkerhet om vad som gäller än nuvarande lydelse. Utredningen avser, enligt författningskommentaren, att med förändringen endast tydliggöra kraven. Enligt författningskom- mentaren ska leverans av vatten för normal hushållsanvändning alltid kunna ske även om normala kvantitetskrav inte kan till- godoses. Vid längre leveransbrott ska alternativ distribution kunna upprätthållas. Endast kortvariga, oundvikliga stopp kan accepteras. Vi menar att tillägget i lagstiftningens definition innebär en för- ändring av de rättsliga kraven som ger dålig samstämmighet med skrivningen i vattentjänstlagen om ”skäliga anspråk på säkerhet”. Definitionen av vattenförsörjning är avgörande för vilka krav som kan ställas på VA-huvudmannen. Genom rättspraxis har tyd- liggjorts att VA-huvudmannen inte garanterar att ett visst vatten- tryck eller viss vattenmängd per tidsenhet alltid kan levereras. Rådande rättsläge är tydligt. Huvudmannen för den allmänna VA-anläggningen ska ordna de anordningar som behövs för att anläggningen ska kunna fylla sitt ändamål och tillgodose skäliga anspråk på säkerhet. Några absoluta säkerhetskrav ställs inte upp. Genom det föreslagna tillägget i definitionen införs ett säker- hetskrav som innebär att helt nya krav kan göras gällande mot VA- huvudmannen trots utredarens intentioner. Vi avstyrker utredningens förslag på denna punkt. Vi instämmer med utredningen om VAKA:s viktiga roll. Vi anser dock att VAKA inte bara har betydelse för enskilda mindre kommuner, utan ska ses som en nationell förstärkningsresurs som är vital både ur ett nationellt krisberedskaps- och totalförsvarspers- pektiv. Tillgången till nationell statlig expertis är i detta samman- hang väsentlig. Vi anser att som nationell expert- myndighet för dricksvattenfrågorna fortsatt ska vara huvudman för VAKA, och att en långsiktig finansiering för verksamheten behöver ses över ytterligare. Jag tycker att utredningens förslag över lag är bra. Vad gäller övervakning och undersökning av råvattenkvalitet delar jag dock inte i alla delar utredningens resonemang och slutsatser. Jag anser att råvattenprovtagning ska vara obligatorisk och att det bör regleras vilka parametrar som ska provtas, hur ofta prov- tagning ska ske och med vilken kvalitetssäkring analyserna ska göras. Vidare anser jag att utredningen framställer problemen med samordning större än vad de är. baseras rapporteringen rörande grundvattnets kvalitativa status inom ramen för vattenför- valtningsarbetet till stor del på underlag från den råvattenprov- tagning som sker inom ramen för dricksvattenpro- duktionen. instämmer jag i utredningens slutsats att för- utsättningarna för vattenförvaltningens övervakningsåtaganden behöver stärkas och utvecklas och jag anser att en reglerad samord- ning av råvattenkvalitet och vattenförvaltning inte är så avgörande att detta inte låter sig göras. De svåra frågor som finns kring ansvar och finansiering borde inom ramen för utredningen ha utretts, inte lämnats därhän. För att kunna framställa ett säkert dricksvatten måste riskbedöm- ning och lämplig provtagning/övervakning av råvattnet ske. Jag anser att riskbedömningen för grundvatten inom vattenförvalt- ningen och faroanalysen inom dricksvattenarbetet bör kunna inte- greras bättre för att rätt provtagning ska kunna ske för dricks- vattenberedningen. Jag anser vidare att provtagning i vattenverk kan tillgodose syften i dricksvattendirektivet såväl som i ramdirek- tivet för vatten. Vattenproducenten har ansvaret för att tillse att vattenkvaliteten hos det råvatten som används är känd så att det efter beredning i vattenverket uppfyller alla de krav som ställs. Detta innebär att åtminstone en uppföljning på basnivå krävs. En miniminivå för (grund)vattentäkter är en ordinär vattenanalys av de kemiska och mikrobiologiska parametrar som t.ex. används vid undersökning av privat brunnsvatten. En sådan basundersökning ger upplysning om förekomst av en rad parametrar t.ex. nitrat och ammonium som ingår i såväl dricksvatten- som (grund)vatten- Andra parametrar, däribland klorid, kan visa om vatten- uttaget i sig innebär att vattenkvaliteten försämras vilket bör utgöra en del av vattentäktens egenkontroll. Denna undersökning bör ut- föras åtminstone . Mer sällan, i enlighet med ett rullande schema, bör analyser av mer sällsynta naturligt förekommande ämnen, t.ex. metaller undersökas.