sou · H4B38 · 2016-02-01 00:00:00 — Utredningen konstaterar vidare att länsstyrelsernas tillsyn enligt penningtvättslagen omfattas av sekretess enligt 30 kap. 23 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Beslut om ingripan- den och sanktioner med anledning av tillsynsverksamheten undan- tas inte generellt från sekretessens räckvidd30. På samma sätt för- höll det sig med sekretess i verksamhet enligt 30 kap. 4 § OSL vid införandet av motsvarande regel om publi- cering vid genomförandet av direktivet om förstärkta kapitaltäck- ningsregler. Regeringen konstaterade då (prop. 2013/14:228 s. 233 f.) att det föreligger en presumtion för att uppgifter om åtgärder eller sanktioner får offentliggöras, men sekretess råder om det kan antas att den berörde lider skada om uppgiften röjs. I det då aktuella direktivet förutsattes offentliggörande, men det tilläts att besluten publicerades anonymiserat, bl.a. om ett offentliggörande skulle ut- göra en oproportionerlig åtgärd eller bedömas orsaka en oproportio- nell skada för berörda institut. Regeringen gjorde därför bedöm- ningen att bestämmelserna om sekretess i 30 kap. 4 § OSL inte utgör hinder för att publicera besluten på det sätt som föreskrivs i direktivet. Enligt utredningens uppfattning bör samma bedömning göras i fråga om länsstyrelsernas offentliggörande av information om in- gripanden och sanktioner enligt penningtvättslagen, då direktivet gör det möjligt för tillsynsmyndigheten att bedöma om publicering är proportionerlig och vid behov göra sådana publiceringar på ano- nym grund. Det finns därför inte någon konflikt mellan bestäm- melser om sekretess i OSL och kravet på att publicera uppgifter om överträdelser. Det bör emellertid, enligt utredningens uppfattning, närmare övervägas om det i OSL bör införas ett generellt undantag från sekretess enligt 30 kap. 23 § med avseende på myndighets beslut i ärende som avser tillsyn över tillämpningen av penning- tvättslagen. 30 Någon generell föreskrift har inte heller meddelats med stöd av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641), OSF som skulle innebära att sekretess inte skulle gälla för beslut. Detta har dock skett beträffande vissa tillsynsområden, se bilaga till OSL, (nr 103), Fastighetsmäklarlagen (nr 104) och Lotterilagen (nr 21). Se också 30 kap. 17 § 2 stycket OSL. Kravet på offentliggörande av sanktioner som beslutas för en- skilda och ett offentliggörande av besluten på myndighetens webb- plats kommer vidare, oavsett om ett generellt undantag från sekre- tess med avseende på beslut gäller eller inte, att utgöra en be- handling av personuppgifter enligt personuppgiftslagen. Artikel 60 i direktivet innehåller dock, genom möjligheten att i vissa fall publi- cera besluten anonymt, mekanismer för att tillgodose skyddet för personuppgifter. Om det ändå anses föreligga skäl för att offentlig- göra personuppgifter, ställs krav på att uppgifterna inte behålls på myndighetens webbplats än vad som är fören- ligt med dataskyddsdirektivet (artikel 60.3). Enligt utredningens bedömning är det onödigt att tynga bestäm- melsen om publicering på webbplatsen med alla de undantag som direktivet möjliggör, eller att direkt hänvisa till tillämpliga sekre- tessregler. I stället bör bestämmelsen ges innebörden att tillsyns- myndigheten får publicera uppgifterna på sin webbplats, vilket inne- bär att myndigheten i varje enskilt fall får möjlighet att pröva om åtgärden är proportionerlig och i övrigt förenlig med bestämmel- serna om sekretess och personuppgiftsbehandling. Advokat och biträdande jurist på advokatbyrå Utredningens förslag: Genom nya bestämmelser i rättegångs- balken införs möjligheter att kunna påföra advokater som agerar i strid med penningtvättslagen sanktionsavgifter. Sanktions- avgifter ska beslutas av Justitiekanslern. Detta normalt sett sedan efter beslut om erinran eller varning och efter bedömning av att en sådan sanktionsavgift inte ryms inom ramen för det maximala beloppet för den befintliga straffavgiften eller en sådan inte kan beslutas, överlämnat be- slutet till Justitiekanslern. Justitiekanslern ska också ha möjlig- het att utan begäran från disciplinnämnden besluta om sank- tionsavgift om beslut om erinran eller varning föreligger eller om Justitiekanslern avser att överklaga ett beslut av disciplin- nämnden. Justitiekanslerns beslut om sanktionsavgifter ska kunna överklagas till av den berörda advokaten. Taket för sanktionsavgifter vid överträdelser av penningtvätts- lagen ska vara det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser eller ett belopp motsvarande . har med stöd av 8 kap. 7 § tredje stycket rätte- gångsbalken (RB) möjlighet att, när varning meddelas och om det finns särskilda skäl, också ålägga advokaten att betala en straff- avgift. Avgiften ska bestämmas till lägst och högst . Avgiften ska betalas till samfundet. Betalar inte advokaten avgiften ska han eller hon enligt 50 § i stadgarna för- ha utträtt ur samfundet. Av 50 § andra stycket i stadgarna framgår att helt eller delvis får efterge en straffavgift om det föreligger särskilda skäl. Artikel 59 i det fjärde penningtvättsdirektivet innebär att bestäm- melser måste införas som innebär att en verksamhetsutövare under vissa förutsättningar ska kunna åläggas att betala en administrativ avgift för överträdelser av bestämmelser som har införts för att genomföra direktivet. De två alternativ31 för bestämmande av det maximala beloppet som avser icke finansiell verksamhet ska tillämpas på verksamhet som anges i artikel 2.3 b). Det innebär att penningsanktioner som kan uppgå till de belopp som anges i direktivet ska kunna tillämpas på advokater och bi- trädande jurister på advokatbyrå, begränsat till vissa närmare angiv- na verksamheter. Med hänsyn till att tillsyn, såvitt avser möjligheterna att tillämpa disciplinära åtgärder i form av uteslutning, varning, erinran eller straffavgift, inte omfattar advokatbolag eller biträdande jurister anser utredningen att det inte är möjligt att införa sanktioner också mot dessa, utan att detta har föregåtts av en sådan övergripande översyn som nämnts i av- snitt 17.4.10. Advokater kan åläggas att betala en straffavgift. Det maximala belopp som kan tillämpas för alla typer av överträdelser skiljer sig avsevärt från de maximala avgifter som måste införas för att genomföra direktivet. Det finns inte underlag för att nu föreslå att den högre nivån på avgifter ska tillämpas på alla typer av överträdelser. Utredningen föreslår därför att bestäm- melser införs i 8 kap. RB som innebär att en advokat ska kunna 31 Artikel 59.2 e). åläggas att betala en sanktionsavgift vid överträdelse av penning- tvättslagen. Straffavgift får beslutas när varning meddelas och om dess- utom särskilda skäl föreligger. Utredningen anser att sanktions- avgift för överträdelse av penningtvättsregelverket ska kunna an- vändas i kombination med såväl erinran som varning. Vid bedöm- ningen av om sanktionsavgift ska beslutas och vid bestämmande av avgiftens storlek ska de omständigheter beaktas som framgår av 9 kap. 15 § i den föreslagna penningtvättslagen. Det bör, liksom , ankomma på att besluta om erinran eller varning även när det gäller överträdelser av penningtvättsregelverket. Däremot är det inte lika självklart att samfundet också ska besluta om sanktionsavgift och i så fall också sanktionsavgiftens storlek. Utredningen anser att ett beslut om sanktionsavgift bör förenas med en möjlighet att överklaga be- slutet. Sanktionsavgiften bör också, när det är fråga om överträd- elser av aktuellt slag, tillfalla staten. Utredningen anser därför att det bör vara en myndighet som beslutar om sanktionsavgiften. Utredningen anser emellertid att i den mån en överträdelse av penningtvättslagen tillsammans med eventuellt andra överträdelser av annan art inte bedöms behöva föranleda en straffavgift som överstiger det maximala beloppet, , ska frågan om sanktionsavgift för överträdelse av penningtvättslagen inte behöva överlämnas till någon myndighet. Detta ska däremot ske om ett högre belopp bör bestämmas eller när advokaten har tilldelats en erinran, som inte kan förenas med en straffavgift. Justitiekanslern får enligt 8 kap. 6 § tredje stycket RB begära åtgärd hos advokat som åsidosätter sin plikt. Justitiekanslern får också hos överklaga ett beslut enligt 8 kap. 7 § av samfundets styrelse eller disciplin- nämnd. Det innebär att Justitiekanslern bl.a. kan överklaga ett beslut som rör frågan om en advokat har uppfyllt sina skyldigheter enligt penningtvättsregelverket. En advokat som åläggs att betala en sanktionsavgift ska, som nämnts, enligt utredningens förslag kunna överklaga ett sanktions- beslut. Enligt utredningens uppfattning bör advokaten då också ha möjlighet att få det bakomliggande beslutet om erinran eller var- ning omprövat. Oavsett vem som överklagar – advokaten eller Justitiekanslern – måste det vara samma instans som prövar över- klagandet. Det leder till slutsatsen att överklagandet ska riktas till . Justitiekanslerns roll inom ramen för nuvarande regelsystem leder till slutsatsen att det knappast finns utrymme för att någon annan myndighet skulle kunna anförtros uppgiften att besluta om sanktionsavgifter. Utredningen föreslår därför att en bestämmelse införs i rätte- gångsbalken som innebär att disciplinnämnden, när den beslutar om erinran eller varning med anledning av en överträdelse av penning- tvättslagen, ska ta ställning till om det också finns anledning att påföra advokaten en sanktionsavgift. I så fall ska disciplinnämnden överlämna sitt beslut till Justitiekanslern för prövning av om sank- tionsavgift ska påföras. anse att det belopp som kan motiveras av överträdelsen av penningtvättslagen inte ryms inom det maxi- mala beloppet för straffavgift ska hela frågan om sanktionsavgift för överträdelsen av penningtvättslagen överlämnas till Justitie- kanslern. ska ha möjlighet att tillsammans med beslutet om varning för en överträdelse av annan art besluta om straffavgift för den överträdelsen och därefter med en förklaring att överträdelsen av penningtvättslagen föranleder varning eller erinran överlämna frågan om sanktionsavgift till Justitiekanslern. Det bör i sammanhanget nämnas att det är oklart på vilket sätt den skala för sanktionsavgifter ska tillämpas som sträcker sig från upp till ett belopp motsvarande eller, om detta belopp är högre, två gånger den vinst som har gjorts till följd av överträdelsen. Det kan inte uteslutas att relativt större belopp kan komma att utgå för överträdelser av penningtvättslagen relativt den straffavgift avseende överträdelser av annan art som ryms inom skalan för straffavgift. Detta är ett förhållande som måste beaktas av disciplinnämnden när den avgör frågan om sank- tionsavgift ska överlämnas till Justitiekanslern eller inte. Justitiekanslern ska, när ett beslut överlämnas för prövning, besluta om det finns tillräcklig grund för att påföra en avgift och om så är fallet, bestämma beloppets storlek. Justitiekanslern ska också ha möjlighet att utan begäran från disciplinnämnden besluta om sanktionsavgift om beslut om erinran eller varning föreligger. I ett läge där Justitiekanslern avser att överklaga ett beslut enligt 8 kap. 7 § RB bör det också finnas möj- lighet att påföra sanktionsavgift. På det sättet kan de disciplinära åtgärderna som helhet behandlas inom ramen för ett överklagande. Ett beslut om sanktionsavgift ska kunna överklagas från det att den berörde fått del av beslutet. Överklagande- skriften ska inges till Justitiekanslern. Detta kräver ett tillägg i 56 kap. 12 § RB. Utredningen föreslår att verkställighet av beslut om sanktions- avgifter ska ske motsvarande de regler som finns i LBF. Principiellt intressanta avgöranden av disciplinnämnden publi- ceras på hemsida. görs ett referat av samtliga årets disciplinavgöranden, som görs tillgängliga på hem- sidan. Ett avgörande som behandlar en överträdelse av penning- tvättslagen skulle anses principiellt intressant och därför föranleda publicering. När det gäller direktivets krav på publicering om allvarliga över- trädelser aktualiseras detta även vid beslut av Justitiekanslern. Ut- redningen anser att detta närmare bör regleras genom föreskrifter på förordningsnivå. Fastighetsmäklarlagen (2011:666) Utredningens förslag: I fastighetsmäklarlagen (2011:666) in- förs en uttrycklig bestämmelse som innebär att Fastighets- mäklarinspektionen kan återkalla registreringen för den mäklare som överträder en bestämmelse i penningtvättsregleringen – eller om det anses tillräckligt i stället meddela varning eller erinran. Är överträdelsen ringa får påföljd helt underlåtas. Vidare införs bestämmelser som anger att en mäklare som meddelats beslut om varning eller erinran för en överträdelse av penningtvättsregleringen också ska kunna åläggas en sanktions- avgift. Taket för sanktionsavgifter vid överträdelser av penningtvätts- lagen ska vara det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser eller ett belopp motsvarande . I Fastighetsmäklarlagen införs också en bestämmelse av inne- börd att inspektionen på sin webbplats får tillhandahålla beslut om sanktioner och åtgärder. Direktivets krav i fråga om ingripandeåtgärder och sanktioner om- fattar, som framkommit, bl.a. åtgärder i form av återkallande eller tillfällig indragning av auktorisation, dels sanktionsavgifter. Enligt 29 § första stycket fastighetsmäklarlagen (2011:666) ska Fastighetsmäklarinspektionen återkalla registreringen bl.a. om mäk- laren ”handlar i strid mot sina skyldigheter enligt denna lag”. Detta kan tolkas så att även en överträdelse av bestämmelserna i penning- tvättslagen ska kunna medföra att registreringen återkallas. Utred- ningen anser dock att detta behöver förtydligas genom ett tillägg till bestämmelsen. Enligt andra stycket i 29 § kan i stället varning eller erinran användas om överträdelsen inte är så allvarlig att den motiverar att registreringen återkallas. Är överträdelsen ringa får påföljd helt underlåtas. En mäklare som har tilldelats en varning eller anmärkning förut- sätts, när det är möjligt, rätta till de förhållanden som föranlett varningen eller anmärkningen. Någon särskild bestämmelse som ger Fastighetsmäklarinspektionen rätt att förelägga om rättelse erfordras därför inte. Även överträdelser av bestämmelserna i penningtvättslagen ska, om återkallelse inte är aktuell, kunna föranleda varning eller anmärk- ning. När det gäller direktivets krav på införande av ekonomiska sanktioner anser utredningen att detta ska genomföras genom att bestämmelser motsvarande dem som föreslås i penningtvättslagen införs i fastighetsmäklarlagen. Förslaget begränsas till att avse över- trädelser av penningtvättsregelverket. Utredningen anser att det inte ryms inom utredningsuppdraget att föreslå införande av sank- tioner för överträdelser av andra bestämmelser. Fastighetsmäklarinspektionens beslut är offentliga och skickas i sin helhet till dem som begär det. Besluten är genom föreskrift meddelad med stöd av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) (bilagan nr 104) undantagna från sekretess enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). ceras också på inspektionens webbplats men identiteten på den som beslutet avser publiceras inte. Utredningen föreslår att en särskild bestämmelse införs i fastig- hetsmäklarlagen av innebörd att Fastighetsmäklarinspektionen på sin webbplats får tillhandahålla beslut om sanktioner och andra åtgärder. Det som i avsnittet ovan, gällande penningtvättslagen, redovisats beträffande offentliggörande av beslut som fattas av en länsstyrelse i egenskap av tillsynsmyndighet bör även gälla beträff- ande Fastighetsmäklarinspektionens publicering på sin webbplats. Kasinolagen (1999:355) Utredningens förslag: I kasinolagen (1999:355) införs bestäm- melser som innebär att Lotteriinspektionen får ingripa mot en tillståndshavare eller en person i ledningen till en tillstånds- havare som överträder en bestämmelse i penningtvättsregleringen. Ingripande ska få ske enligt samma principer som föreslås gälla enligt penningtvättslagen. Taket för sanktionsavgifter vid överträdelser av penning- tvättslagen ska således vara det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser, om beloppet kan fastställas, eller ett belopp motsvarande . Kravet på offentliggörande av beslut om sanktioner och åt- gärder genomförs genom en hänvisning till penningtvättslagen. Kasinolagen (1999:355) innehåller inga möjligheter för Lotteri- inspektionen att besluta om sanktionsavgifter eller förbjuda en person i tillståndshavarens ledning att utöva den funktionen. Även i andra avseenden behöver kasinolagen komplet- teras för att uppfylla direktivets krav. Kasinolagen bör i stort innehålla samma möjligheter att besluta om åtgärder och sanktioner som penningtvättslagen. Utredningen föreslår därför att kasinolagen (1999:355) kompletteras med bestäm- melser som innebär att Lotteriinspektionen ska kunna vidta åt- gärder och besluta om sanktioner mot tillståndshavaren och perso- ner som ingår i dess ledning när överträdelser sker av penning- tvättslagen. Lagen ger redan i sin nuvarande utformning möjlighet för Lotteriinspektionen att meddela förbud och förelägga tillstånds- havaren att vidta åtgärder, t.ex. i form av rättelse (14 b §). Över- trädelser ska också kunna medföra att tillståndet återkallas. Möjlig- heterna till detta regleras i 15 §. Lagen bör också kompletteras med möjligheter att besluta om ekonomiska sanktioner mot tillståndshavaren och personer i dess ledning. När det gäller personer som ingår i ledningen bör dessa också kunna förbjudas att upprätthålla funktionen hos tillstånds- havaren eller hos någon annan som bedriver motsvarande verk- samhet. Regleringen sker genom hänvisning till motsvarande be- stämmelser i den föreslagna penningtvättslagen. Det finns ingen särskild bestämmelse i kasinolagen som anger i vilken omfattning eller på vilket sätt Lotteriinspektionens beslut ska offentliggöras. Utredningen föreslår att offentliggörande på Lotteriinspektionens webbplats ska regleras genom hänvisning till bestämmelsen i penningtvättslagen. Lotteriinspektionens beslut är genom en föreskrift meddelad med stöd av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (bilagan nr 21) undantagna från sekretess enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Det innebär dock inte att det står klart att också beslut med av- seende på överträdelser av penningtvättsregelverket ska omfattas av undantaget. Ett förtydligande bör därför övervägas i förhållande till bilagan i sekretessförordningen. Lotterilagen (1994:1000) Utredningens förslag: Bestämmelser införs i lotterilagen (1994:1000) som innebär att Lotteriinspektionen, vid en över- trädelse av penningtvättslagen, ska kunna förelägga anordnaren att göra rättelse. Inspektionen ges vidare, som ett alternativ till föreläggande om rättelse, möjlighet att kunna återkalla tillstånd eller förbjuda verksamheten eller besluta om varning. Varning och föreläggande av rättelse som inte förenas med vite ska kunna kombineras med sanktionsavgift. I lotterilagen införs även bestämmelser som innebär att Lotteriinspektionen får ingripa mot en anordnare och en person i ledningen hos en anordnare som överträder en bestämmelse i Ingripande får ske enligt samma prin- ciper som föreslås i fråga om penningtvättslagen. Taket för sanktionsavgifter vid överträdelser av penningtvätts- lagen ska följaktligen vara det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser, om beloppet kan fastställas, eller ett belopp motsvarande . Kravet på offentliggörande av beslut om sanktioner och åt- gärder genomförs genom en hänvisning till penningtvättslagen. Lotterilagen (1994:1000) innehåller inga möjligheter för Lotteriinspektionen att besluta om sanktionsavgifter eller förbjuda en person i anordnarens ledning att utöva den funk- tionen. Även i andra avseenden bör lotterilagen kompletteras. Lotterilagen bör i stort innehålla samma möjligheter att besluta om åtgärder och sanktioner mot verksamhetsutövare som penning- tvättslagen. Bestämmelser bör bl.a. införas som innebär att Lotteri- inspektionen, vid en överträdelse av penningtvättslagen, ska kunna förelägga verksamhetsutövaren att göra rättelse. Inspektionen bör vidare, som ett alternativ till föreläggande om rättelse, ges möjlig- het att kunna återkalla tillstånd eller förbjuda verksamheten eller besluta om varning. Varning och föreläggande av rättelse som inte förenas med vite ska kunna kombineras med sanktionsavgift. Detta ska dock inte vara fallet beträffande övriga nämnda åtgärder. Sådana möjligheter att ingripa bör, så långt det är möjligt, regleras genom hänvisningar till penningtvättslagen. När någon annan myndighet än Lotteriinspektionen har med- delat tillstånd ska inspektionen kunna förelägga anordnaren att upphöra med verksamheten. Inspektionen ska meddela den till- ståndsgivande myndigheten eller registreringsmyndigheten om sitt beslut dels i anslutning till att det ges, dels då det är gällande. Den tillståndsgivande myndigheten eller registreringsmyndigheten ska då återkalla tillståndet eller upphäva registreringen. Den domstol, som prövar frågan om ett beslut att förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, ska om beslutet upphävs, också upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillstånd eller upp- häva registrering. Vad som ovan sagts bör dock inte gälla i fråga om tillstånd som meddelats av regeringen med stöd av 45 § lotterilagen. förutsättas att tillstånden utformas på sådant sätt att bestämmel- serna i lotterilagen, bl.a. de bestämmelser angående åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism som utredningen nu föreslår, blir tillämpliga. Tillstånd som har meddelats av regeringen bör alltså inte kunna återkallas med stöd av de nu föreslagna be- stämmelserna. Det finns ingen särskild bestämmelse i lotterilagen som anger i vilken omfattning eller på vilket sätt Lotteriinspektionens beslut ska offentliggöras. Utredningen föreslår att offentliggörande på Lotteriinspektionens webbplats ska regleras genom hänvisning till bestämmelsen i penningtvättslagen. Lotteriinspektionens beslut är genom en föreskrift meddelad med stöd av 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (bilagan nr 21) undantagna från sekretess enligt 30 kap. 23 § OSL. Det innebär dock inte att det står klart att också beslut med avseende på överträdelser av penningtvättsregel- verket ska omfattas av undantaget. Ett förtydligande bör därför övervägas i förhållande till bilagan i sekretessförordningen. Pantbankslagen (1995:1000) Utredningens förslag: Pantbankslagen (1995:1000) anpassas till direktivets krav i fråga om sanktioner och andra åtgärder när det gäller överträdelser av penningtvättsregleringen. Genom att hänvisningar till penningtvättslagen införs i pantbankslagen ska kunna ingripa både mot pantbanksföretagen och personer i dess ledning. Ingripande ska kunna ske enligt samma principer som föreslås i fråga om penningtvättslagen. Taket för sanktionsavgifter enligt penningtvättslagen mot juridiska per- soner och fysiska personer ska följaktligen vara det högsta av två alternativ; antingen två gånger vinsten som den person har gjort som sanktionen avser, om beloppet kan fastställas, eller ett belopp motsvarande . Bestämmelser införs i pantbankslagen som innebär att till- synsmyndigheten, vid överträdelser av penningtvättsregleringen, ska kunna förbjuda att verksamheten fortsätter. Det ska ske genom att myndigheten förelägger verksamhetsutövaren att upp- höra med verksamheten. Detta medför också att den tillstånds- givande myndigheten förutsätts återkalla tillståndet att bedriva Genom en särskild bestämmelse i pant- bankslagen ska det framgå att frågan om avveckling av verksam- heten ska bestämmas av den tillståndsgivande myndigheten.