sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — I den inledande fasen av utmätningsprocessen ska Kronofogde- myndigheten utreda gäldenärens anställnings- och inkomstför- hållanden samt undersöka om gäldenären har någon utmätningsbar egendom. En inledande ”klassificering” görs av gäldenärerna på olika utredningsspår. Denna klassificering ligger sedan till grund för den fortsatta handläggningen. Valet av utredningsspår sker uti- från sannolikheten att hitta tillgångar och möjligheten att komma i kontakt med gäldenären. har följande utredningsspår och kriterier: •Utredningsspår 1: Gäldenärer som saknar tillgångar enligt de register som är tillgängliga för och saknar andra kontaktuppgifter än adress. •Utredningsspår 2: Gäldenärer som har inkomst och/eller bank- medel, fondandelar, börsnoterade aktier eller andra kontaktupp- gifter än adress. •Utredningsspår 3: Gäldenärer som har fastighet/bostadsrätt eller andra förhållanden/tillgångar som kan motivera förrättning eller om det i övrigt finns indikation på att utredningen blir kom- plicerad14. 13Enligt uppgift från registrerades 331 000 gäldenärer på ett s.k. utredningsspår . Denna registrering innebär bl.a. att en tillgångsundersökning påbörjas. upprättade 215 000 utredningsrapporter. 97 000 tillgångs- undersökningar påbörjades som slutade med att skulderna blev fullbetalda eller att målet återkallades. 178 000 gäldenärer registrerades på ett s.k. utredningsspår. Anledningen till det lägre antalet utredningsspår jämfört med är att arbetat igenom sin databas så att det numera främst är nytillkomna gäldenärer som behöver ”spåras”. 14En sådan indikation kan exempelvis vara att gäldenären redan är känd hos Kronofogde- myndigheten och/eller att det finns misstanke om att personen i fråga har undangömda tillgångar. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Om utredningsspår 1 väljs är det sannolikt att gäldenären inte har några tillgångar. har också svårt att kom- ma i kontakt med gäldenären. Om den enda kontaktuppgift som finns är en adress och det inte finns några indikationer på att gäldenären har tillgångar är det som regel inte en effektiv resurs- användning att besöker adressen. I dessa fall avslutas aktiva handläggning utan att någon utredningsstrategi tas fram och myndigheten upprättar om- gående en utredningsrapport. Om en gäldenär placeras i utredningsspår 2 eller 3 fastställer en lämplig utredningsstrategi för hand- läggning av gäldenären. Enligt statistik place- rades merparten av gäldenärerna, , i utredningsspår 2, i utredningsspår i utredningsspår 1. Placeringen är inte oföränderlig. Om det senare under målets handläggning framkommer ny information eller inträffar omstän- digheter som föranleder andra bedömningar kan gäldenären place- ras i ett annat utredningsspår. En nackdel med den inledande klassificeringen är givetvis att en del av de gäldenärer som klassificeras under utredningsspår 1 ”kommer undan” verkställighet trots att de har tillgångar. Det kan vara personer som aktivt har valt att motta sin post via en postbox, inte registrera något telefonnummer och registrera sina tillgångar via bulvaner. En del av dessa personer kan ha kommit över till- gångar genom brottslig verksamhet. Det är dock rimligt att anta att det endast är en bråkdel av de som inledningsvis placerats i utredningsspår 1 som aktivt har gömt undan tillgångar. Fördelen med den inledande placeringen av gäldenärerna i olika utredningsspår är att resurser genast kan användas i de situationer där möjligheterna att tillgodose sökan- dens rätt att få betalt är störst. kan härigenom bättre beakta enskilda gäldenärers förhållanden och för- utsättningar. hantering av det stora antalet mål blir också mer systematiserad och gäldenärsanpassad. huvuduppgift är att, så långt det är möjligt, tillgodose sökandens ansökan om verkställighet. För att kunna göra det och för att den allmänna betalningsmoralen i sam- hället ska vidmakthållas är det viktigt att Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan utredningsinsatser under tillgångsutredningen både är effektiva och tillgodoser höga krav på rättssäkerhet. Även om det i princip aldrig kan anses vara godtagbart att en andel gäldenärer genom att gömma undan tillgångar, förhålla sig passiva eller undvika kontakt med kan undgå verkställighetsåtgärder anser vi att strategi att undanta vissa gälde- närer från vidare utredning än registerkontroll är en godtagbar metod för att uppnå ett effektivt utsökningsförfarande. Krono- fogdemyndigheten kan med denna ordning omgående anpassa sina arbetsinsatser och resurser för att utreda gäldenärer hos vilka det är störst sannolikhet att det finns tillgångar att utmäta. Kvaliteten på de tillgångsutredningar som faktiskt genomförs kan därmed bli högre än om ska ägna tid och resurser åt att försöka hitta och komma i kontakt med personer, där i vart fall en betydande merpart, inte kommer ha några utmätningsbara tillgångar. Denna ordning utesluter givetvis inte att Kronofogde- myndigheten, om det framkommer indikationer på att en person felaktigt placerats i utredningsspår 1, ändrar placeringen. Det ligger också i sökandens intresse att informera om indikationer på att det finns tillgångar eller kontaktuppgifter. Eftersom en sökande i många fall kan ha information som under- lättar val av utredningsspår eller utred- ningsåtgärder kan sökandens uppgifter i många fall vara värdefulla. För en sökande som är missnöjd med utfallet vid Kronofogde- myndigheten återstår alltid möjligheten, att med stöd av den av upprättade utredningsrapporten, ansöka om att gäldenären försätts i konkurs. Även om en gäldenär placerats i utredningsspår 1 kan en sökande välja att ha kvar utsökningsmålet hos . Sökanden måste i så fall betala en årlig grundavgift. Som kon- staterats ovan kan utredningsspåret ändras om det framkommer ny information som leder till att en utredningsstrategi bör tas fram. Om en gäldenär är placerad i utredningsspår 1 sker en uppföljning av gäldenärens ekonomiska situation vid bevakningstidens utgång med analys av om gäldenären då har några tillgångar som kan utmätas. får , som är 24 månader, löpande information om gäldenären får tillbaka överskjutande skatt som kan utmätas. Kronofogde- myndigheten har däremot inte direkt tillgång till uppgifter om Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan förändringar som sker på gäldenärens bankkonton, om gäldenären registrerar ett fordonsinnehav m.m. och eftersom det inte pågår någon aktiv utredning gör inga nya register- sökningar. För att förnyade registerkontroller ska göras under den 24 månader långa bevakningstiden krävs således aktivitet från sök- anden. Det går att ha principiella synpunkter på att bevakningstiden och sökandens skyldighet att betala årlig grundavgift inte sammanfaller. Den ovan nämnda bevakningstiden är inte lag- reglerad utan beslutas av utifrån gällande arbetsläge och resurser. Liknande prioriteringar måste dock göras av andra myndigheter. Det kan inte heller anses vara ett effektivt användande av resurser att med alltför täta tidsperioder ska utreda gäldenärer när det har kon- staterats att gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar. Krono- fogdemyndighetens resurser bör i stället läggas på de gäldenärer som har eller kan antas ha utmätningsbara tillgångar. Skulle det komma fram indikationer på att gäldenären har fått utmätningsbara tillgångar återupptar myndigheten sin till- gångsutredning. De sökande som har valt att betala in ny grund- avgift för att ha kvar sitt mål kommer då att kunna få del av utmätta belopp. Att beslutar om bevak- ningstider, som i någon mån är kopplat till myndighetens resurser, måste mot denna bakgrund anses godtagbart. Våra fortsatta överväganden i detta avsnitt avser de fall där en gäldenär är placerad i utredningsspår 2 eller 3 och Kronofogde- myndigheten därför ska ta fram en utredningsstrategi för tillgångs- utredningen. En upptrappning av utredningsinsatser har många verktyg för att utföra sin tillgångsutredning. Det är enligt vår mening önskvärt att myndigheten i högre utsträckning än använder de verktyg som finns. En gäldenär ska inte kunna styra processen och undgå verkställighet genom att hålla sig undan kontakt med Krono- fogdemyndigheten. I stället menar vi att måste vara beredd att använda tvångsåtgärder när det är befogat Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan och att åtgärder stegvis ska trappas upp gentemot en svarande som inte medverkar vid tillgångsutred- ningen. Som vi har konstaterat ska det vara upp till Kronofogde- myndigheten att avgöra vilka utredningsåtgärder som är lämpliga att vidta i det enskilda fallet. måste bl.a. beakta effektivitetsskäl och integritetsskäl samt överväga om en åtgärd i det enskilda fallet är proportionerlig. En långtgående utred- ningsåtgärd kan t.ex. vara befogad i ett fall där skuldbeloppet är stort, medan det t.ex. måste ifrågasättas om Kronofogdemyndig- heten ska göra en förrättning i bostad eller en framställan om häktning för ett i sammanhanget lågt skuldbelopp. och andra inblandade myndigheters resurser ska användas på bästa sätt och bedömer myndigheten att en åtgärd kan antas bli utan verkan ska en sökande inte kunna framtvinga denna utan en rättslig prövning. Sökanden ska därför inte kunna bestämma vilka åtgärder ska vidta, men däremot kunna överklaga beslut att inte vidta en specifik åtgärd (se avsnitt 6.4.5). Det är där- för viktigt att redovisar sina beslut och skälen för dessa så det blir möjligt för sökanden att få en rättslig prövning av beslutet. Med en sådan ordning kommer det att utvecklas en praxis som blir styrande för vilka åt- gärder som ska tillgripas under tillgångsutredningen. Följande ”upptrappningsmodell” beskriver hur ingripande de olika momenten är och kan utgöra en lämplig utgångspunkt för i sitt arbete att komma i kontakt med en gäldenär för att effektivt utföra en tillgångsutredning. Denna modell ska dock inte vara styrande på så sätt att myndigheten måste använda sig av alla stegen i samtliga utsökningsmål. Det är som vi tidigare nämnt upp till att avgöra vad som är lämpliga och proportionerliga åtgärder i det enskilda fallet. 1.Skriftlig underrättelse om målet. 3.Kallelse till för samtal. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan 4.Kallelse till förhör och/eller tillgångsförteckning på heder och samvete. 5.Kallelse till förhör med vite. 6.Förrättning i bostad. 7.Hämtning till förhör. inleder arbetet med ett nytt mål med en skriftlig underrättelse till gäldenären. Gäldenären tillfrågas därefter, ofta per telefon, om han eller hon har några utmätningsbara till- gångar. Mot bakgrund av dessa uppgifter görs en bedömning av vilka ytterligare undersökningsåtgärder som ska vidtas. I vissa fall medför det inledande telefonsamtalet att gäldenären reglerar skulden och målet kan avslutas. I andra fall måste Krono- fogdemyndigheten vidta ytterligare åtgärder för att undersöka om gäldenären har några utmätningsbara tillgångar. Det förekommer att gäldenärer på eget initiativ kommer till ett av kontor för rådgivning och samtal. Även sådana här samtal leder i många fall till att gäldenären betalar hela eller i vart fall delar av skulden. Eftersom informella kontakter i många fall kan leda till att sökanden får betalt och att målet kan avslutas menar vi att Krono- fogdemyndigheten i högre utsträckning än bör kalla gälde- närer till ett av myndighetens kontor för samtal. Kronofogde- myndigheten har kontor på 37 platser i . I vissa glesbygds- områden kan det vara långa avstånd mellan en gäldenärs bostad och närmaste kontor. I sådana fall är det inte alltid effektivt eller ekonomiskt försvarsbart att gäldenären, i vart fall i ett inledande skede, ska ta sig till . I dessa fall är en telefonkontakt där gäldenären informeras om att gäldenären kommer att få lämna skriftliga uppgifter om sina tillgångar på heder och samvete, följt av att gäldenären får fylla i tillgångsblanketten (se bilaga 7) och skicka tillbaka den till Krono- fogdemyndigheten, en lämpligare ordning. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Kallelse till förhör och/eller tillgångsförteckning på heder och samvete En gäldenär kan åläggas att på heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter som har lämnats i ett förhör eller i en för- teckning (4 kap. 14 § UB). För detta ändamål använder Krono- fogdemyndigheten en blankett kallad ”Förteckning tillgångar m.m.” (se bilaga 7). I vissa fall skickas blanketten till gäldenären och i andra fall överlämnas blanketten i samband med ett personligt sammanträffande med gäldenären. I denna blankett ska gäldenären fylla i uppgifter om bostadsförhållanden, fastighetsinnehav, egen- dom som finns i bostaden, övrig egendom, banktillgodohavanden och eventuella andelar i bolag. Blanketten ska undertecknas på heder och samvete. Av information på blanketten framgår att gäldenären genom undertecknandet försäkrar att uppgifterna är riktiga. På blanketten finns även information om att den som lämnar osanna eller ofullständiga uppgifter kan dömas till böter eller fängelse. Straffansvaret avser osann respektive vårdslös försäkran (15 kap. 10 § ). Gäldenärens skyldighet att lämna upplysningar om sina tillgångar är inte begränsad till uppgifter om vilka till- gångar personen har utan gäller även uppgifter om var tillgångarna finns. Den möjlighet som har att begära att gäldenären ska lämna uppgifter på heder och samvete används inte regelmässigt. Möjligheten att kalla gäldenärer till förhör an- vänds mycket sällan. Enligt statistik har det till och med kallats till 14 förhör med gäldenärer och endast sex av de planerade förhören har genomförts. Anledningen till att åtta förhör har ställts in kan vara att gäldenären inte inställde sig eller att efterfrågade uppgifter lämnades till Krono- fogdemyndigheten i annan ordning. Att hålla förhör med gäldenärer i samband med ett personligt sammanträffande kräver givetvis mer förberedelser än ett formlöst telefonsamtal. Vi är dock av uppfattningen att straffsanktionerade förhör har ett starkt symbolvärde varför sannolikheten för att en gäldenär lämnar korrekta och fullständiga uppgifter ökar om gälde- nären ska svara på frågor vid ett personligt sammanträffande med en tjänsteman från . Om gäldenären i samband med ett förhör åläggs att upprätta och underteckna en tillgångsförteckning förstärks incitamentet för Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan gäldenären att sanningsenligt redovisa sina tillgångar. Det går inte heller att bortse från risken att en gäldenär vid ett telefonsamtal med myndigheten inte alltid förstår att viss egendom kan vara utmätningsbar. Ett ökat antal förhör med gäldenärer på Krono- fogdemyndighetens kontor skulle också kunna leda till att färre förrättningar behöver genomföras i gäldenärers bostäder. Ett mer frekvent utnyttjande av möjligheten att hålla straffsanktionerade förhör skulle således kunna leda till en effektivare tillgångs- utredning. Att gäldenärer kallas till förhör i de fall de inledande utredningsåtgärderna inte ger önskat resultat sänder också en signal om att det inte lönar sig att förhålla sig passiv under tillgångs- utredningen och inskärper allvaret i situationen. För att försäkra sig om att enskilda inställer sig till förhör har många verktyg för att ”fram- tvinga” inställelse. Om första kallelse inte hörsammas, kan gäldenären kallas att inställa sig vid äventyr av vite. Om inte heller detta ger resultat finns möjligheten att för- ordna om hämtning av gäldenären (se nedan). Enligt uppgift från upprättas och undertecknas endast cirka 1 000 tillgångsförteckningar . Vi är av uppfattningen att i större utsträckning bör använda sig av sådana förteckningar. En av gäldenären på heder och samvete undertecknad tillgångsförteckning kan också ligga till grund för senare överväganden som tjänstemän måste göra när det gäller vilka efterforskningsmetoder som är lämpliga i det enskilda fallet. Om en gäldenär på heder och samvete har undertecknat en tillgångsförteckning, och det senare kommer fram indikationer på att gäldenären har andra tillgångar än de som angetts, måste ha ett större ut- rymme för att exempelvis bedriva viss spaning än vad som annars skulle varit fallet (angående möjligheter att bedriva efterforskning och spaning hänvisas till avsnitt 6.4.2). Borgenärskollektivet har framhållit att förrättningar i gäldenärers bostäder skulle kunna göras mer frekvent än . Det främsta argumentet för fler bostadsförrättningar är att Kronofogdemyndig- Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan heten ska få en inledande personlig kontakt med gäldenären. Redan det förhållandet att sätter ut förrättning i bostaden kan dessutom leda till betalning. I utsökningsbalken regleras inte vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att en förrättning i gäldenärens bostad eller lokal ska genomföras. I balkens förarbeten framhölls att det är angeläget att det inte rutinmässigt genomförs hembesök. Uppgifter om gäldenärens tillgångar bör i första hand tas fram genom andra åtgärder än hembesök och förrättning i gäldenärens bostad bör bli aktuell endast om målet inte kan slutföras genom andra åtgärder. I förarbetena angavs att det är mera effektivt om Kronofogdemyn- digheten hämtar in information från olika register och från gälde- nären själv och att bostadsförrättning i princip endast bör genom- föras när anledning föreligger att anta att det finns egendom som kan utmätas där. Vidare framhölls att tillgångar som kan utmätas oftare består av annan egendom än lösöre, bl.a. lön och rättigheter av skilda slag. Det angavs också att det i princip inte kan anses vara acceptabelt att använda bostadsförrättningar som påtrycknings- medel i de fall själva förrättningen inte kan väntas ge något resultat. Om utmätning däremot ska ske hos en gäldenär som är ett bolag eller annan juridisk person ansågs i stället att förrättningsmannen som regel inte kan underlåta att hålla förrättning i affärslokal eller liknande för att där kunna konstatera om det finns utmätningsbar egendom (prop. 1980/81:8 s. 370 och 408 f.). Uppfattningen att bostadsförrättningar inte bör användas som påtryckningsmedel godtogs inte av lagutskottet. uppfattning var att det inte går att bortse från den omständigheten att redan utsättande av förrättning i gäldenärens bostad ofta med- för att betalning sker. Bostadsförrättningar bidrar således till att en god betalningsmoral upprätthålls i samhället. slutsats blev att det får ankomma på varje kronofogdemyndighet att med utgångspunkt i de lokala förhållandena och mot bakgrund av egna erfarenheter från fall till fall bedöma om ett besök i gäldenärens bostad, eventuellt i kombination med en förrättning, är befogat (bet. 1980/81:LU23 s. 14 f.). I doktrin har det diskuterats om inte lagutskottets nu refererade uttalande om användande av bostadsförrättningar måste anses vara inaktuellt med hänvisning bl.a. till att lagutskottets mening inte kan vara förenlig med bestämmelserna i regeringsformen (RF) som Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan innebär att varje medborgare är skyddad mot husrannsakan och liknande intrång (2 kap. 6 § RF). Vidare har det framhållits att dagens beneficieregler medför att möjligheten till utmätning av egendom i bostäder är högst begränsad15. Därtill måste internationella åtaganden, bl.a. art. 8 p. 1 enligt vilken var och en ska försäkras respekt för bl.a. sitt hem beaktas. De avsteg som är möjliga att göra från denna bestämmelse ska ha stöd i lag och ska tillgodose närmare angivna allmänna intressen. Vidare innebär proportionalitetsprincipen att en i och för sig författningsenlig kränkning av de i upp- tagna fri- och rättigheterna måste stå i rimlig proportion till det allmänintresse som ligger till grund för åtgärden. Vid bedömningen om en tvångsåtgärd är proportionerlig måste det alltså finnas en rimlig balans mellan behovet av intrånget och det tvång som ska utövas. Vi anser att när det finns en indikation på att det kan finnas tillgångar i bostaden ska i större utsträck- ning än kunna använda sig av möjligheten att göra förrättning i gäldenärens bostad. bör däremot inte utföra bostadsförrättningar i enskildas hem som ett påtrycknings- medel för att framtvinga betalning. En sådan ordning kan varken anses lämplig, proportionerlig eller förenlig med ovan nämnda internationella åtaganden. Bostadsförrättningar bör därför, precis som , vara förbehållet de fall där det finns anledning att anta att utmätningsbar egendom kan komma att anträffas. Exempel på en indikation för när bostadsförrättning skulle kunna vara aktuellt är när gäldenären inte svarar på förfrågningar. Fråga har uppkommit vad som skiljer en bostadsförrättning från situationer när söker upp gäldenärer i deras hem i syfte att skapa kontakt med dem. Ett sådant besök kan, i vart fall inledningsvis, ha ett annat syfte än en bostadsförrättning. Frågan är vad som gäller om i samband med hembesöket hittar utmätningsbar egendom. Det är vår upp- fattning att det inte går att dra någon klar skiljelinje mellan en bostadsförrättning och ett hembesök. uppgift är inte primärt att hitta personen utan att hitta personens 15 Gregow, Utsökningsrätt, 4 uppl. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Det är inte en effektiv ordning att Kronofogdemyndig- heten ska behöva genomföra mer än ett besök för att kunna utmäta en tillgång som finns i en persons bostad. Om Kronofogdemyndig- heten vid ett hembesök hittar utmätningsbara tillgångar är det vår bedömning att inte bara kan utan också bör utmäta dem. Enligt utsökningsbalkens förarbeten ska vara restriktiv med att använda sig av möjligheten att hämta svaranden till förhör. Om en utmätningsgäldenär uteblir från ett förhör som denne kallats till har det i stället förordats att det ibland kan vara lämpligare att förhöret ersätts av en bostadsförrättning (prop. 1980/81:8 s. 236). Hämtning till förhör är en ingripande åtgärd som dessutom är resurskrävande. Vi är därför också av uppfattningen att hämtning till förhör i möjligaste mån bör undvikas och ersättas av andra åtgärder. En förrättning i gäldenärens bostad torde i de flesta fall vara att föredra. Som en sista åtgärd kan begära att en gäldenär som inte fullgör sina förpliktelser att lämna upplysningar enligt 4 kap. 14 § UB ska häktas. En förutsättning för att gälde- nären ska kunna häktas är att det föreligger synnerliga skäl och att gäldenären först har fått ett föreläggande som denne inte har iakt- tagit. Däremot krävs inte att vite först har varit utsatt. Den längsta tid någon kan vara häktad är . Eftersom häktning använts mycket sällan finns det inte så mycket vägledande praxis angående förutsättningarna för häktning. avgörande , mot , (mål nr 8307/11) visar dock att häktning på grund av att en person gömmer egendom och inte lämnar upplysningar till Krono- fogdemyndigheten under vissa förutsättningar kan vara proportion- erligt. I det fallet hade egendomen ett värde om cirka 300 000 kro- nor utmätts för en skatteskuld om . Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan framhöll domstolen bl.a. att även om mindre ingripande åtgärder än häktning bör prövas först, exempelvis vitesföreläggande, hade ett sådant föreläggande sannolikt inte haft någon effekt i det aktuella fallet. Domstolen ansåg inte heller att ytterligare utredningsåtgär- der hade kunnat leda till något resultat eftersom gäldenären vägrade tala om var den utmätta egendomen var gömd och eftersom han hade berättat att det bara var han som visste var egendomen fanns. Häktning i samband med tillgångsutredningar bör endast använ- das undantagsvis. Om rekvisiten för häktning är uppfyllda och åtgärden kan leda till ett konkret resultat i utsökningsmålet bör dock som en yttersta möjlighet kunna begära en person häktad. Huruvida synnerliga skäl föreligger och om åtgärden är proportionerlig får sedan prövas av domstolen. Vitesbelopp anpassas till dagens penningvärde Enligt utsökningsbalken får en svarande, sökande eller tredje man kallas att inställa sig till förhör vid äventyr av vite om högst (2 kap. 10–11 §§).