sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Enligt den nuvarande lagen ska skärpta åtgärder vidtas vid denna typ av förbindelser ”om omständigheterna i det enskilda fallet” inte visar att risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism är låg. Det fjärde penningtvättsdirektivet tillåter dock inte en sådan ordning. Risken för penningtvätt ska alltid anses hög och skärpta åtgärder alltid vidtas. En ytterligare skillnad mot den nuvarande regleringen är att termen ”korrespondentförbindelse” används. Denna förändring motiveras av att korrespondentförbin- delser numera definieras i direktivet. Enkelt uttryckt omfattar be- greppet avtal om betalningar och andra uppdrag mellan kreditinsti- tut/finansiella institut. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter gällande skärpta åtgärder vid korrespondent- förbindelser. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Som nämnts i kommentaren ovan genomför bestämmelsen, till- sammans med 19 §, artikel 19 i direktivet. Bestämmelsen reglerar vilka skärpta åtgärder som alltid ska vidtas vid korrespondentbank- förbindelser enligt 19 § innan någon förbindelse etableras. Bestäm- melsen motsvaras av 2 kap. 8 § i den nuvarande lagen. Av punkten 1 följer att information ska inhämtas för att kunna förstå motpartens verksamhet och bedöma dess anseende och till- synens kvalitét. Som framgår av prop. 2008/09:70, s. 193, kan bedöm- ningen göras med hjälp av offentligt tillgängliga uppgifter. Kvalite- ten på tillsynen kan anses fullgjord om motparten omfattas av mot- svarande tillsyn som verksamhetsutövaren (dvs. kreditinstitutet eller det finansiella institutet). Enligt punkten 2 ska en bedömning göras av motpartens kon- troller för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism. Av punkten 3 följer att respektive instituts ansvar att vidta kon- troller ska dokumenteras. Det förutsätts även dokumentation av vilka åtgärder institutet faktiskt har genomfört. Kravet på doku- mentation avser främst de kontrollåtgärder som ska vidtas för att förhindra penningtvätt eller finansiering av terrorism. Punkten 4 ställer krav på att verksamhetsutövaren inhämtar godkännande från sin behöriga beslutsfattare innan en korrespon- dentförbindelse etableras. Med detta avses en person på en hierar- kisk nivå ovanför den som begär ett sådant godkännande. Vilken nivå detta innebär bör framgå av verksamhetsutövarens interna rutiner. Punkten 5 gäller enbart för sådana kreditinstitut eller finansiella institut som har gett motpartens kunder direkt tillgång till konton (s.k. payable-through konton) hos kreditinstitutet eller det finan- siella institutet. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Affärsförbindelser eller enstaka transaktioner med personer i politisk utsatt ställning, deras familjemedlemmar och kända medarbetare Bestämmelsen genomför, tillsammans med 22 § och delar av 29 § (se kommentaren nedan), artikel 20 i direktivet. Den reglerar när skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom ska vidtas i de fall kunden eller kundens verkliga huvudman är en person i politisk utsatt ställning. Bestämmelsen motsvaras i huvudsak av 2 kap. 6 a § i den nu- varande lagen (se prop. 2014/15:80). Det bör dock påminnas om att definitionen av person i politisk utsatt ställning är något för- ändrad i utredningens förslag till ny penningtvättslag (se kommen- taren till 1 kap. 7 § ovan). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skärpta åtgärder för kundkännedom i för- hållande till personer i politisk utsatt ställning. begriper föreskriftsrätt i fråga om den personkrets som ska vara att anse som personer i politisk utsatt ställning. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Som framkommit ovan genomför bestämmelsen, tillsammans med 21 §, artikel 20 i direktivet. Den reglerar vad som avses med skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom när kunden är en person i politisk utsatt ställning. Bestämmelsen har sin fulla motsvarighet i 2 kap. 7 § i den nuvarande penningtvättslagen (se bl.a. prop. 2008/09:70 s. 192 och prop. 2014/15: 80, s. 67). Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför delar av artikel 21 i direktivet. Den ska läsas tillsammans med 29 och 30 §§ (se kommentarerna nedan). Bestämmelsen reglerar de fall där förmånstagaren till en livför- säkring eller annan investeringsrelaterad försäkring eller förmåns- tagarens verkliga huvudman är en person i politisk utsatt ställning. Av bestämmelsen följer att skärpta åtgärder för att uppnå kund- kännedom ska vidtas om risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism bedöms som hög. Till skillnad från vad som gäller när kunden eller kundens verkliga huvudman är en person i politisk utsatt ställning anses alltså inte hög risk alltid föreligga. I det fall hög risk föreligger ska de skärpta åtgärder som anges i bestämmelsen alltid vidtas (utöver dem som följer av 8–12 §§). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den riskbedömning som avses i denna bestämmelse. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Bestämmelsen genomför artikel 23 i direktivet. Den motsvaras av 2 kap. 7 a § i den nuvarande lagen. Av bestämmelsen följer att de åtgärder som ska vidtas i för- hållande till en kund, verklig huvudman, förmånstagare till en liv- försäkring eller annan investeringsrelaterad försäkring eller för- månstagarens verkliga huvudman som är en person i politisk utsatt ställning även ska tillämpas på familjemedlemmar och kända med- arbetare till en sådan person. Som anges i prop. 2014/15:80 s. 67 innebär detta att bestämmelserna om att identifiera en person i politisk utsatt ställning och de särskilda bestämmelserna om kund- kännedom ska tillämpas på dessa. I andra stycket anges vilka personer som avses med familje- medlemmar. Kretsen personer är densamma som i nuvarande lag. Tredje stycket anger vilka personer som avses med kända medarbe- tare. Även denna krets personer är densamma. Dock bör påminnas om att definitionen av person i politisk utsatt ställning är något förändrat i förslaget till ny penningtvättslag (se kommentaren till 1 kap. 7 § ovan). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare meddela föreskrifter om vad som avses med känd medarbe- tare till en person i politisk utsatt ställning. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Bestämmelsen genomför artikel 22 i direktivet och går i viss mån längre än direktivets krav. Den motsvarar delvis 2 kap. 7 b § i den nuvarande lagen. Paragrafen anger hur länge skärpta åtgärder ska vidtas i fråga om en person i politisk utsatt ställning som har upphört att utöva sina funktioner. I likhet med i den nuvarande lagen anges att åtgärderna ska tillämpas efter att personen har upphört att utöva funktionerna. Hur åtgärderna ska tillämpas därefter uttrycks emellertid något annorlunda. Huruvida skärpta åtgärder fortsätt- ningsvis ska vidtas är alltjämt beroende av riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism. Dock är det anknytningen till perso- nens tidigare funktion som ska vara avgörande vid riskbedömningen. Det är alltså inte personen i sig som ska relateras till risken utan anknytningen till den tidigare funktionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter gällande frågan om hur länge skärpta åtgärder ska tillämpas när en person upphört att utöva sina funktioner. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Åtgärder utförda av utomstående 26–28 §§ motsvarar i stora delar 2 kap. 3 § fjärde stycket och 2 kap. 4 § i den nuvarande lagen. Bestämmelserna genomför artiklarna 25–27 i direktivet. Bestämmelserna behandlas även i avsnitt 12.10. De reglerar de fall och under vilka förutsättningar verksamhetsutövare får förlita sig på kundkännedomsåtgärder vidtagna av utomstående. I bestämmelsen regleras de grundläggande förutsättningarna för att få förlita sig på kundkännedomsåtgärder vidtagna av utomstående. Bestämmelsen genomför artikel 25 i direktivet. Paragrafen motsvarar till stora delar 2 kap. 3 § fjärde stycket i den nuvarande lagen (för en närmare redogörelse av bestämmelsens innebörd, se bl.a. prop. 2014/15:80, s. 66). Andra stycket är emeller- tid nytt. Där förtydligas att verksamhetsutövaren svarar för att de åtgärder som en utomstående vidtagit är tillräckliga. Detta gäller även , men någon uttrycklig bestämmelse om detta har inte tagits in i den nuvarande lagen. Det slutliga ansvaret för att kraven på kundkännedom är uppfyllda ligger alltid hos den verksamhets- utövare som anlitar en utomstående. Det innebär t.ex. att omfatt- ningen av de åtgärder som en utomstående har vidtagit kan behöva ändras eller kompletteras för att motsvara den aktuella risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism (se även prop. 2008/09:70, s. 188). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter gällande åtgärder för kundkännedom utförda av utomstående. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.2. Av bestämmelsen framgår vilka utomstående som en verksamhets- utövare får förlita sig på för att utföra åtgärder för att uppnå kund- kännedom. Bestämmelsen motsvaras i huvudsak av 2 kap. 4 § i den nuvarande lagen. En skillnad är dock att anordnare av speltjänster inbegripits i den krets utomstående som en verksamhetsutövare kan anlita. På detta sätt kan svenska spelanordnare förlita sig på de kundkontroller som deras utländska samarbetspartners genomför – dock endast om samarbetspartner uppfyller de övriga kraven enligt 26 §. Av direktivet följer vidare att det är nödvändigt att i penningtvättslagen uttryckligen kräva att de utomstående ska ha tillstånd eller vara registrerade i ett särskilt yrkesregister. Någon egentlig förändring i sak följer dock inte av detta. Dylika förutsätt- ningar får dock till stor del anses inrymmas inom kravet på att aktörerna ska vara underkastade krav som motsvarar penningtvätts- direktivet, när det gäller åtgärder för kundkännedom och bevarande av handlingar, och stå under tillsyn över att dessa krav följs. Bestämmelsen har vidare förtydligats på så sätt att den ska kunna tillämpas av verksamhetsutövare som bedriver verksamheter som motsvarar de verksamheter som avses i angivna punkter i 1 kap. 2 §. Syftet är att tydliggöra att tillämpningen inte är begränsad till verk- samheter som bedrivs enligt vissa angivna svenska lagar. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.2. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför artikel 26.2 i direktivet. Den innebär ett förbud mot att anlita en utomstående som är etablerad i ett sådant högrisktredje- land som identifierats av Europeiska kommissionen. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.2. Särskilda bestämmelser för vissa verksamheter Särskilda bestämmelser som gäller livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 30 och 31 §§ artikel 13.5 och delar av artikel 21 i direktivet. Bestämmelsen behandlar de särskilda krav som ställs på vissa verksamhetsutövare i fråga om livförsäkringar och andra investe- ringsrelaterade försäkringar. Av den följer att de verksamhets- utövare, som enligt direktivet är att betrakta som kreditinstitut eller finansiella institut, ska genomföra vissa kundkännedomsåtgär- der när det gäller livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar. De aktuella verksamhetsutövarna ska till en början, och utöver de krav på kundkännedom som följer av 8–12 §§, identifiera förmåns- tagaren till försäkringen och kontrollera förmånstagarens identitet. När det gäller förmånstagare som identifierats som specifikt namngivna personer eller juridiska konstruktioner ska förmåns- tagarens namn fastställas. För förmånstagare som anges på något annat sätt ska tillräckliga identifieringsuppgifter inhämtas så att förmånstagarens identitet kan kontrolleras vid utbetalningstillfället (jämför kommentaren till 30 § nedan). Av bestämmelsen följer även att verksamhetsutövare ska vidta åtgärder för att avgöra om förmånstagaren är en person i politisk utsatt ställning. Hur långtgående dessa åtgärder är beroende av riskerna för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Utgångs- punkten måste vara den information som verksamhetsutövaren får från kunden. Underlaget kan dock behöva kontrolleras mot andra informationskällor. När det gäller det ytterligare krav som följer av bestämmelsen att, vid behov, vidta åtgärder för att avgöra om förmånstagarens verkliga huvudman är en person i politiskt utsatt ställning kan sådant behov bl.a. anses föreligga när det finns indikationer på att en bakomliggande verklig huvudman kan finnas. Om krav på skärpta åtgärder för kundkännedom när förmåns- tagaren till en livförsäkring eller annan investeringsrelaterad försäk- ring är en person i politisk utsatt ställning: Se kommentaren till 23 § ovan. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om identifiering och kontroll av förmåns- tagare till livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäk- ringar. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.1. Bestämmelsen genomför tillsammans med 29 § artikel 13.5 i direk- tivet. Bestämmelsens första stycke behandlar tidpunkt för identitets- kontroller av de förmånstagare som avses i 29 §. Där anges att kontrollen ska ske vid utbetalningen av den första försäkrings- ersättningen eller när annan rättighet enligt försäkringsavtalet ut- övas . Regleringen har en motsvarighet i 2 kap. 9 § första stycket i den nuvarande lagen. I andra stycket, som saknar motsvarighet i gällande penning- tvättslag, anges att kreditinstitut och finansiella institut även ska vidta vissa åtgärder för kundkännedom när en livförsäkring eller annan investeringsrelaterad försäkring överlåts. Detta dock enbart under förutsättning att verksamhetsutövarna känner till överlåtel- sen. Om så är fallet ska de kontrollera förvärvarens verkliga huvud- man när försäkringens värde övergår. Kravet på dessa kundkänne- domsåtgärder omfattar både de fall när en försäkring överlåts helt och de fall där försäkringen enbart överlåts delvis. Omfattningen av åtgärderna ska vara riskbaserade. Övervägandena finns även i avsnitt 12.11.1. Bestämmelsen genomför, tillsammans med 29 §, delar av artikel 21 i direktivet. Den saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Av bestämmelsen följer att de åtgärder för att avgöra om en förmånstagare eller förmånstagarens verkliga huvudman är en per- son i politisk utsatt ställning, som avses i 29 §, ska vidtas senast när försäkringen utbetalas eller överlåts. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.1. Särskilda bestämmelser som gäller truster och liknande juridiska konstruktioner Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 33 §, artikel 13.6 i direktivet. Bestämmelsen behandlar de särskilda krav på kundkännedom som ställs på verksamhetsutövare när kunden är en trust eller lik- nande juridisk konstruktion i fråga om livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar. Truster existerar inte inom ramen för svensk rätt. Dock kan kunden vara en utländsk trust eller lik- nande konstruktion. När det gäller truster eller liknande juridiska konstruktioner som utpekats genom särskilda egenskaper eller klass ska verksamhets- utövare, utöver de kundkännedomsåtgärder som avses i 8–12 §§, även identifiera och kontrollera förmånstagare. Verksamhetsutöva- ren bör inhämta tillräckligt med information så att identiteten på förmånstagaren kan fastställas vid utbetalningstillfället. Hur långt- gående undersökningar som behövs, dvs. vad som avses med till- räcklig information för att identifiera förmånstagare, är beroende av riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om identifiering och kontroll av förmånstagare. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.2. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 32 §, artikel 13.6 i direktivet. I bestämmelsen förtydligas att kontrollen av förmånstagare till truster och liknande juridiska konstruktioner ska ske när förmånerna utbetalas eller när förmånstagaren hävdar annan förvärvad rättighet. Det är alltså som identiteten på förmånstaga- ren ska fastställas med stöd av den information som ska inhämtas enligt 32 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.2. Undantag beträffande elektroniska pengar Bestämmelsen motsvaras delvis av 2 kap. 5 § punkten 8 i den nu- varande lagen. Den genomför artikel 12 i direktivet. Paragrafen upptar en möjlighet till undantag för elektroniska pengar enligt lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Undantaget är något snävare än sin nuvarande motsvarighet. Med elektroniska pengar avses ett elektroniskt förvarat penning- värde som representerar en fordran på utgivaren och som ges ut i utbyte mot medel i syfte att genomföra betalningstransaktioner enligt lagen (2010:751) om betaltjänster samt godkänns som betal- ningsmedel av andra än utgivaren. För att undantaget ska kunna tillämpas krävs, till en början att begränsade summor kan lagras eller lösas in. Betalningsinstrumen- tet får inte kunna återuppladdas och ska ha en månatlig gräns för penningtransaktioner på motsvarande högst som endast kan användas här i landet. Det högsta belopp som kan lagras får inte heller överstiga ett belopp motsvarande . Betalnings- instrumentet får vidare användas uteslutande för inköp av varor eller tjänster. Det ska inte kunna finansieras med anonyma elektro- niska pengar och kontantinlösen eller kontantuttag får inte ske med ett belopp på över motsvarande . Utgivaren av de elektroniska pengarna måste vidare övervaka affärsförbindelserna och transaktionerna så noga att ovanliga eller misstänkta transak- tioner kan upptäckas och granskas enligt 4 kap. 1 §. Den snävare utformningen är en följd av de begränsningar som artikel 12 i direktivet föreskriver. Det bör understrykas att om verksamhetsutövaren bedömer att risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism av något skäl är hög i ett fall som i sig omfattas av undantaget, bör skärpta åtgärder vidtas. Undantaget kan i dessa fall inte tillämpas. Vidare bör tillräckligt med information alltid inhämtas för att kunna pröva om undantaget är tillämpligt. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.3. Särskilt om gemensamma konton som förvaltas av advokater eller biträdande jurister på advokatbyrå Bestämmelsen motsvarar till stora delar 2 kap. 5 § punkten 9 i den nuvarande lagen. Paragrafen upptar ett undantag från kravet på kontroll av verk- liga huvudmän bakom gemensamma konton, eller mer specifikt klientmedelskonton. Till skillnad från den nuvarande lagen gäller undantaget konton som förvaltas av vissa advokater och biträdande jurister på advokatbyrå (i den nuvarande lagen omfattar undantaget konton som förvaltas av advokater eller andra oberoende jurister). Förändringen motiveras av att begreppet ”oberoende jurist” träffar en alltför obestämd grupp av yrkesutövare. Dessa är normalt inte är underkastade tillsyn med avseende på sin yrkesutövning i andra fall än dem som gäller tillämpningen av penningtvättsregelverket. Det går därför inte att säga att den gruppen potentiellt representerar låg risk. Att bibehålla möjligheten att tillämpa förenklade åtgärder för den gruppen skapar dessutom en omotiverad skillnad i förhållande till andra grupper av verksamhetsutövare som kan ha anledning att utnyttja klientmedelskonton. En ytterligare skillnad är att möjligheten att göra undantag ut- tryckligen begränsas till de fall där risken för penningtvätt och finansiering av terrorism är låg. Verksamhetsutövare måste alltså göra en bedömning av omständigheterna i de fall där undantaget aktualiseras. Skulle bedömningen visa att riskerna inte är låga kan undantaget inte tillämpas. Om risken konstateras vara låg behöver identitetskontroller av klienter bakom gemensamma konton som förvaltas av t.ex. en advokat inte ske av de verksamhetsutövare som tillhandahåller kontona (däremot kvarstår advokatens skyldigheter). Liksom inom ramen för gällande rätt är dock en förutsättning att uppgifter om den verkliga huvudmannens identitet, dvs. klienten, kan göras till- gängliga på begäran. Verksamhetsutövaren måste också övervaka affärsförbindelsen så noga att ovanliga eller misstänkta transak- tioner kan upptäckas och granskas enligt 4 kap. 1 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den reglering som omfattas av denna para- graf. Övervägandena finns i avsnitt 12.11.4. Bestämmelsen motsvarar delvis 3 kap. 1 § första stycket i den nuvar- ande lagen. Den genomför, tillsammans med 2 och 5 §§, artikel 33.1 i direktivet. Paragrafen, som reglerar verksamhetsutövares granskningsskyl- dighet, har ett förändrat fokus i förhållande till sin nu gällande motsvarighet. Bestämmelsen innebär att granskningen bör ha ett vidare fokus än bara transaktioner. De tre punkterna i bestämmel- sen syftar till att adressera olika situationer och kundrelationer samt att skapa en tydlig koppling mellan verksamhetsutövarnas granskning och det arbete med typologier, beskrivningar av till- vägagångssätt och erfarenhetsutbyte som ska genomsyra systemet. Den första punkten avser föremålet för granskningen vid pågå- ende affärsförbindelser. Verksamhetsutövaren förutsätts i dessa situationer ha skaffat sig en bra bild av kundens verksamhet och kan förutsättas ha goda kunskaper om bl.a. vilka personer som företräder kunden, de normala förhållandena under vilka kunden företar ekonomiska aktiviteter, storleken på ekonomiska engage- mang och normala transaktioner, vilka utomstående som kunden överför medel till och varifrån kundens ekonomiska medel kom- mer. Verksamhetsutövaren förutsätts också ha kännedom om sin egen verksamhet, vilka risker den innebär och därutöver känna till vanliga tillvägagångssätt för penningtvätt och finansiering av terrorism samt vilka specifika risker som finns i och inom EU. Det är med utgångspunkt i dessa kunskaper som verksamhetsutövaren ska bedöma om kundens aktiviteter framstår som normala, dvs. följer det mönster som kan förväntas, eller om det förekommer avvikel- ser som bör analyseras ytterligare. Den andra punkten överlappar delvis den första punkten, men avser att även omfatta och beskriva föremålet för granskningen vid tillfälliga kundrelationer eller i relationer med mera sporadisk kontakt mellan verksamhetsutövaren och kunden. Även om en verksam- hetsutövare är skyldig att uppnå kundkännedom även i sådana rela- tioner har denna, till skillnad från de förbindelser som avses under första punkten, inte samma underlag för att bedöma vad som är normalt för den specifika kunden. Sådana verksamhetsutövare har däremot kännedom om vad som är normalt för kollektivet av kunder som vänder sig till verksamhetsutövaren, och det är denna erfaren- het och kunskap som, tillsammans med de riskbedömningar och annan extern kunskap som nämns i bestämmelsen, ska utgöra grunden för verksamhetsutövarens granskning. Även kundens beteende och förklaring till olika föreslagna förfaranden ska beaktas. Den tredje punkten avser sådana fall där aktiviteter på annan grund än att de är avvikande ger upphov till misstanke om penning- tvätt eller finansiering av terrorism. Punkten är avsedd att omfatta bl.a. sådana situationer då en verksamhetsutövare får anledning att misstänka att ett föreslaget och till synes helt normalt affärsförslag syftar till penningtvätt och finansiering av terrorism. Punkten syftar också till skapa en skyldighet att granska sådana aktiviteter eller mönster av aktiviteter som verksamhetsutövaren fått kännedom om från (Finanspolisen), andra myndigheter eller på annat sätt. I andra stycket regleras vissa omständigheter som ska vara ledande för att bestämma övervakningens och granskningens inriktning och omfattning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om granskningen enligt denna paragraf.