sou · H4B352 · 2016-08-22 00:00:00 — Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han eller hon är misstänkt för, förvaras på en annan plats än som anges i första stycket, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till häkte. Rätten eller åklagaren får även besluta att den häktade, sedan han eller hon förts till häkte, ska föras till en plats utom häktet för förhör eller annan åtgärd. Om förvaring av den som är häktad och undergår eller har undergått rättspsykiatrisk undersökning finns särskilda bestämmelser. Våra överväganden finns i avsnitt 6.10.3 och 6.10.6. I första stycket görs, utöver språkliga justeringar, en ändring som föranleds dels av förslaget att barn får förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt, se författningskommentaren till 23 a § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, dels av förslaget att häktade under endast i undantagsfall ska förvaras i häkte, se författningskommentaren till 23 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. I andra stycket görs språkliga justeringar. Om alternativ till häktning Våra överväganden finns i avsnitt 6.3. Kapitlet är delvis nytt och delvis en omarbetning av 25 kap. enligt gällande rätt. Det har tillkommit två nya alternativ till häktning, hemarrest och områdesarrest. Därutöver har det skett en omstrukturering av kapitlet och vissa språkliga justeringar. Om någon är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver och det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon – avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, –genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning, eller –fortsätter sin brottsliga verksamhet, får den misstänkte, i stället för att häktas, meddelas förbud att utan tillstånd lämna sin bostad (hemarrest) eller visst område (områdesarrest) annat än på särskilt angivna tider och för särskilt bestämda ändamål. Det ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel att förbudet följs. Bestämmelsen är ny. Genom bestämmelsen införs två nya alternativ till häktning, hemarrest och områdesarrest. Hemarrest innebär att den misstänkte förbjuds att utan tillstånd lämna sin bostad. Områdesarrest innebär att den misstänkte förbjuds att lämna ett visst geografiskt område. Skillnaden mellan reseförbud (6 §) och områdesarrest är att reseförbud avser en vistelseort medan områdesarrest avser ett visst område utifrån angivna koordinater. Områdesarresten övervakas dessutom elektroniskt. Härutöver skiljer sig reglerna åt för när alternativen kan användas. Av bestämmelsen följer att det, för att hemarrest eller områdesarrest ska få meddelas, krävs att misstankegraden uppgår till sannolika skäl. Det krävs dessutom att misstanken avser ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Att det för hemarrest och områdesarrest krävs en starkare brottsmisstanke samt misstanke om allvarligare brott än för reseförbud och anmälningsskyldighet ligger i linje med att hemarrest och områdesarrest är mer ingripande tvångsåtgärder än reseförbud och anmälningsskyldighet. Hemarrest och områdesarrest torde framför allt komma i fråga när det föreligger flyktfara eller recidivfara. Det kan emellertid även beslutas vid viss kollusionsfara eftersom alternativen erbjuder en möjlighet att övervaka den misstänkte även när den föreslagna tidsfristen för häktning har gått ut. Om det vid tidsfristens utgång fortfarande finns viss kollusionsfara kan det därför finnas skäl för hemarrest eller områdesarrest. Även i andra situationer med viss kollusionsfara kan det bli aktuellt med hemarrest eller områdesarrest. Särskilt gäller det när kollusionsfaran inte är så påtaglig att det skulle hindra en hemarrest eller områdesarrest. Hemarrest och områdesarrest torde endast komma i fråga för misstänkt som inledningsvis har varit häktad. Det är samma krav för att besluta om häktning som för de nya arrestformerna. som det behövs en lämplighetsutredning för ett beslut om hem- eller områdesarrest torde det inte vara praktiskt möjligt att fatta ett sådant beslut redan vid en första häktningsförhandling även om bestämmelserna medger det. Redan vid det första häktningstillfället kan emellertid hemarrest eller områdesarrest bedömas vara ett möjligt alternativ till häktning. Häktningen behöver då inte pågå än vad som behövs för att genomföra lämplighetsutredningen, se författningskommentaren till 3 §. Hemarrest och områdesarrest ska övervakas med elektroniska hjälpmedel. Övervakningen torde lämpligast ske med hjälp av positioneringsteknik, exempelvis GPS. Sådan utrustning ger utslag så snart den misstänkte inte håller sig inom tillåten zon. Kriminalvården avgör dock vilken teknik som är lämpligast för att genomföra övervakningen. Den som meddelats beslut om hemarrest eller områdesarrest ska rätta sig efter vad som åligger honom eller henne enligt denna lag och enligt villkor som meddelats med stöd av lagen. Den misstänkte ska avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande medel, sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel samt sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Den som meddelats beslut om hemarrest eller områdesarrest är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av sådana medel eller varor som avses i andra stycket. Bestämmelsen är ny. Av första stycket följer att den som står under hemarrest eller områdesarrest ska iaktta skötsamhet och följa de anvisningar eller villkor som meddelas. Den misstänkte ska dessutom avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande medel. Liknande bestämmelser finns i bland annat lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Av andra stycket följer att den som har hemarrest eller områdesarrest är skyldig att underkasta sig drogkontroll och alkoholkontroll. Liknande bestämmelser finns i bland annat lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll och i häkteslagen (2010:611). Inför beslut om hemarrest eller områdesarrest ska Kriminalvården på begäran av åklagaren eller rätten göra en lämplighetsutredning. Av utredningen ska framgå –vilken bostad eller vilket område som utredningen avser, –vilka tider och villkor i övrigt som den misstänkte ska följa, och –om hemarrest eller områdesarrest bedöms vara lämpligt. Bestämmelsen är ny. Av första stycket följer att såväl åklagaren som rätten kan initiera en prövning om hemarrest eller områdesarrest. Inför en sådan prövning ska åklagaren eller rätten begära en lämplighetsutredning från Kriminalvården. En sådan ska begäras så snart det finns anledning att tro att det finns förutsättningar för att besluta om hemarrest eller områdesarrest. Inför lämplighetsutredningen ska Kriminalvården informeras om vilken bostad eller vilket område som prövningen ska avse. Kriminalvården ska även informeras om huruvida det föreligger omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen. Sådana omständigheter kan vara faktorer av vikt för brottsutredningen men även för den misstänkte själv, som exempelvis att den misstänkte har barn på annan adress eller i annat område. För att sådana uppgifter ska komma till rättens och åklagarens kännedom bör förhandling i regel hållas inför att lämplighetsutredning ska inhämtas. Om åklagaren begär lämplighetsutredning utan att förhandling hålls, ska åklagaren i stället föra en dialog med försvararen. För att hemarrest eller områdesarrest ska bli aktuellt krävs att den misstänkte har ordnade hemförhållanden. Vid lämplighetsbedömningen ska Kriminalvården i huvudsak göra motsvarande bedömning som vid prövningen av om en fängelsedom ska verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. För hemarrest och områdesarrest finns dock inte något krav på organiserad dagverksamhet och inte heller krav på arrangemang med särskilda vårdinslag. Hemarrest eller områdesarrest bör inte komma i fråga om den misstänkte, på grund av missbruksproblem eller psykiska problem, inte har förutsättningar att hantera den tekniska utrustning som kan behövas för att kontrollera efterlevnaden av tvångsmedlet. Även vid sjukdom som kräver täta vårdkontakter kan hemarrest eller områdesarrest framstå som mindre lämpligt. Den misstänkte ska bedömas klara av att följa ett uppgjort schema för när han eller hon får lämna bostaden eller området och i vilket syfte detta får ske. Hemarrest eller områdesarrest är inte lämpligt om någon vuxen person som delar bostad med den misstänkte motsätter sig detta. Hemarrest eller områdesarrest är inte heller lämpligt om det misstänkta brottet har riktats mot någon som också har sin bostad där. Vidare bör hemarrest inte komma i fråga om det finns anledning att anta att det skulle påverka barn som delar bostad med den tilltalade på ett negativt sätt. Även andra lämplighetshänsyn kan behöva göras mot bakgrund av karaktären på det misstänkta brottet. Särskilda överväganden bör ske när det gäller lämpligheten i att besluta om hemarrest eller områdesarrest för barn. Exempelvis bör beaktas om det finns risk för att den unges tillvaro i hemmet blir alltför ensam eller för att skolgången inte kan upprätthållas. Om den misstänkte är ska Kriminalvården, vid utförandet av lämplighetsutredningen, ta kontakt med . Det uppställs inget krav på att den misstänkte ska samtycka till hemarrest eller områdesarrest. Om den misstänkte aktivt motsätter sig hemarrest eller områdesarrest torde det dock inte vara lämpligt att besluta om sådan åtgärd. Om några särskilda svårigheter inte tillstöter bör en utredning som begärts i anslutning till en häktningsförhandling kunna finnas tillgänglig för prövning vid nästa häktningsförhandling . ska översändas till rätten och parterna. Av andra stycket följer att det av lämplighetsutredningen ska framgå vilken bostad eller vilket område som utredningen avser, vilka tider och villkor i övrigt som den misstänkte ska följa och om hemarrest eller områdesarrest bedöms vara lämpligt, både med hänsyn tagen till den misstänktes personliga förutsättningar och till att den misstänkte har för ändamålet fungerande bostad och telefon. Villkoren ska även ange tider och förutsättningar för den misstänkte att vistas utanför bostaden eller utanför tillåtet område för exempelvis vård eller nödvändiga inköp. Det måste därutöver beredas möjlighet för den misstänkte att träffa sin försvarare, exempelvis på dennes kontor eller i ett besöksrum hos polisen. Av utredningen ska framgå vilka koordinater som ska gälla för en områdesarrest eller för annat område som den misstänkte vid särskilda tider får vistas inom, såsom exempelvis en arbetsplats, ett skolområde eller ett advokatkontor. Det ska även framgå på vilket sätt den misstänkte ska hålla kontakt med Kriminalvården. Även när en lämplighetsutredning utmynnar i att Kriminalvården bedömer att hemarrest eller områdesarrest inte är lämpligt ska uppgift om bostad och övriga villkor framgå av utredningen. Beslut om hemarrest eller områdesarrest meddelas av rätten. Bestämmelsen är ny. Bestämmelsen innebär att det är rätten som beslutar om hemarrest och områdesarrest. Åklagaren kan besluta om tillfälliga undantag från vad den misstänkte har att iaktta enligt sådant beslut, se 14 §. Den som fullgör hemarrest ska ges möjlighet att vistas utomhus . Bestämmelsen är ny. Genom bestämmelsen ges den som fullgör hemarrest en rätt att vistas utomhus . Liknande bestämmelser finns i bland annat 2 kap. 7 § häkteslagen och 4 kap. 1 § fängelselagen. Om någon är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa och det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff får den misstänkte, i stället för att anhållas eller häktas, –meddelas förbud att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort (reseförbud), eller –föreläggas att på viss ort och vissa tider anmäla sig hos (anmälningsskyldighet). I samband med reseförbud eller anmälningsskyldighet får föreskrivas att den misstänkte på vissa tider ska vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats. Det får också ställas upp annat villkor som behövs för att kunna övervaka den misstänkte. Reseförbud får förenas med anmälningsskyldighet. I fråga om anmälningsskyldighet gäller vid tillämpning av denna balk i övrigt vad som är föreskrivet om reseförbud. Första stycket motsvarar 25 kap. 1 § första stycket enligt gällande rätt, dock med vissa språkliga justeringar. Reseförbud skiljer sig från områdesarrest framför allt genom att den misstänkta brottsligheten kan vara lindrigare, beslut kan fattas utan föregående häktning och det inte övervakas med elektroniska hjälpmedel. 25 kap. 1 § tredje stycket i gällande rätt har tagits bort. Därmed har möjligheten att besluta om reseförbud eller anmälningsskyldighet av andra skäl än flyktfara, dvs. recidivfara eller kollusionsfara, tagits bort. Andra stycket motsvarar 25 kap. 2 § första stycket enligt gällande rätt, med vissa språkliga justeringar. Tredje stycket motsvarar 25 kap. 2 § andra stycket enligt gällande rätt. Oberoende av brottets beskaffenhet får också reseförbud och anmälningsskyldighet beslutas om det finns risk för att den misstänkte genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff. Paragrafen motsvarar 25 kap. 1 § andra stycket enligt gällande rätt. Av bestämmelsen följer att reseförbud och anmälningsskyldighet kan beslutas utan att fängelse ingår i straffskalan för det misstänkta brottet. Eftersom bestämmelsen avser brottslighet av ringa slag innebär det att sådana beslut enbart varar och dessutom oftast i omedelbar anslutning till ett gripande. Beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet meddelas av åklagaren eller rätten. Paragrafen motsvarar 25 kap. 3 § första stycket enligt gällande rätt. Gemensamma bestämmelser om alternativ till häktning 9 § Alternativ till häktning får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Paragrafen motsvarar 25 kap. 1 § fjärde stycket enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar och den ändringen att bestämmelsen avser alternativ till häktning vilket innebär att även hemarrest och områdesarrest omfattas av bestämmelsen. Fråga om alternativ till häktning får tas upp av rätten på yrkande av åklagaren eller i samband med att rätten ska besluta om den misstänktes häktning eller kvarhållande i häkte. Paragrafen motsvarar 25 kap. 3 § andra stycket enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar och med den ändringen att bestämmelsen avser alternativ till häktning vilket innebär att bestämmelsen även är tillämplig på hemarrest och områdesarrest. Om fråga om alternativ till häktning väcks vid rätten ska, så snart det kan ske, rätten hålla förhandling. För sådan förhandling gäller vad som föreskrivs i 24 kap. 17 §. Om det i mål, som fullföljts till högre rätt, väcks fråga om reseförbud eller anmälningsskyldighet får dock rätten fatta beslut utan att hålla förhandling. Första stycket motsvarar 25 kap. 3 § tredje stycket första och andra meningen enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar och med den ändringen att bestämmelsen avser alternativ till häktning vilket innebär bestämmelsen även är tillämplig på hemarrest och områdesarrest. Andra stycket motsvarar 25 kap. 8 § första meningen enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar. Beslut om alternativ till häktning ska innehålla uppgift om det brott misstanken avser samt de särskilda villkor som den misstänkte har att följa. I beslutet ska den misstänkte informeras om påföljden för överträdelse av förbudet och för underlåtenhet att fullgöra därmed förenat villkor. Beslutet ska delges den misstänkte. Första stycket motsvarar 25 kap. 4 § första stycket enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar och med den ändringen att bestämmelsen avser alternativ till häktning vilket innebär att bestämmelsen även är tillämplig på hemarrest och områdesarrest. Andra stycket motsvarar 25 kap. 4 § andra stycket enligt gällande rätt. När rätten beslutar om alternativ till häktning eller fastställer reseförbud eller anmälningsskyldighet som har meddelats av åklagaren ska, om åtal inte redan väckts, rätten bestämma inom vilken tid åtal ska väckas. Väcks inte åtal inom en månad från det att beslut om –hemarrest eller områdesarrest meddelades av rätten, eller –reseförbud eller anmälningsskyldighet meddelades eller fastställdes av rätten, ska rätten, med högst , hålla ny förhandling i frågan och särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Åklagaren ska i samband med att förlängd tid begärs redovisa en tidsplan för förundersökningen. Är det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum. Paragrafen motsvarar delvis 25 kap. 6 § enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar. I första stycket föreskrivs att rätten, i samband med beslut om hemarrest, områdesarrest, reseförbud eller anmälningsskyldighet eller fastställande av reseförbud eller anmälningsskyldighet som har meddelats av åklagaren, ska bestämma inom vilken tid åtal ska väckas. I andra stycket första strecksatsen föreskrivs att förnyad prövning av beslut om hemarrest eller områdesarrest senast ska ske inom en månad om inte åtal har väckts. I andra strecksatsen föreskrivs att samma sak ska gälla för rättens beslut eller fastställande av åklagarens beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet. Kravet på att rätten ska se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt samt de i lagtexten angivna förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum för ny förhandling följer vad som gäller vid omhäktningsförhandling, se 24 kap. 18 § tredje stycket. Kravet på att åklagaren ska redovisa en tidsplan för förundersökningen är i enlighet med förslaget om åklagarens skyldighet att redovisa en tidsplan vid omhäktningsförhandling, se författningskommentaren till 24 kap. 18 § tredje stycket. I samband med att förnyad prövning görs kan även beslutade villkor ändras om det finns skäl för det. Inför en sådan villkorsändring bör Kriminalvården få tillfälle att yttra sig. Åklagaren får besluta om tillfälliga undantag från vad den misstänkte har att iaktta på grund av beslut om alternativ till häktning. Den misstänkte kan begära rättens prövning av sådana beslut enligt 15 §. Paragrafen motsvarar delvis 25 kap. 7 § andra stycket enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar. Genom bestämmelsen föreskrivs att åklagaren får besluta om tillfälliga undantag från vad som gäller för beslut om hemarrest, områdesarrest, reseförbud och anmälningsskyldighet. Den misstänkte kan begära rättens prövning av sådana beslut. För den prövningen gäller vad som föreskrivs i 15 §. Har åklagaren beslutat om reseförbud eller anmälningsskyldighet får den misstänkte begära rättens prövning av beslutet och villkoren för det. Detsamma gäller sådana tillfälliga undantag från alternativ till häktning som åklagaren har beslutat om enligt 14 §. När sådan begäran kommit in ska rätten, så snart det kan ske och, om det inte föreligger synnerligt hinder, senast på fjärde dagen därefter hålla förhandling som avses i 11 §. Prövningen kan göras utan förhandling om sådan inte behövs med hänsyn till utredningen i målet och förhandling inte heller har begärts av någon av parterna. Om huvudförhandling ska hållas inom efter det att begäran framställdes får dock, om inte rätten anser att särskild förhandling bör äga rum, prövningen ske vid huvudförhandlingen. Bestämmelsen är ny. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak vad som tidigare gällt för åklagarens beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet, se 25 kap. 5 § enligt gällande rätt. Bestämmelsen innebär att den misstänkte kan begära rättens prövning av åklagarens beslut att meddela reseförbud och anmälningsskyldighet samt villkoren för det. Prövningen kan även gälla sådana tillfälliga undantag som åklagaren kan besluta enligt 14 §. Som huvudregel gäller att förhandling ska hållas. Förhandling ska hållas så snart det kan ske och senast fjärde dagen efter att begäran kom in till rätten. Om det föreligger synnerligt hinder kan förhandlingen hållas . Prövningen kan ske utan förhandling om sådan inte behövs med hänsyn till utredningen i målet och det inte heller har begärts av någon av parterna. Om huvudförhandling ska hållas inom efter det att begäran om prövning gjordes får prövningen ske vid huvudförhandlingen. Ett beslut om alternativ till häktning ska hävas om 1.det inte inom den tid som avses i 13 § har väckts åtal eller till rätten inkommit framställning om förlängning av tiden, eller 2.beslutet av något annat skäl inte längre bör gälla. Alternativ till häktning hävs av rätten eller åklagaren. Vad som anges i 24 kap. 21 § om häktning ska tillämpas i fråga om alternativ till häktning. Paragrafen motsvarar delvis 25 kap. 7 § enligt gällande rätt med vissa språkliga justeringar. I första stycket görs ett tillägg som innebär att bestämmelsen även är tillämplig på hemarrest och områdesarrest. I andra stycket införs en förändring som innebär att åklagaren får häva ett beslut om hemarrest, områdesarrest, reseförbud och anmälningsskyldighet även efter att åtal har väckts. I tredje stycket hänvisas till vad som föreskrivs i 24 kap. 21 §. Det innebär att rätten, i samband med att den meddelar dom i målet, även ska pröva om beslutade alternativ till häktning ska bestå eller hävas. Om överträdelse sker av beslut om alternativ till häktning eller av sådant villkor som ett beslut har förenats med, ska den misstänkte anhållas eller häktas om det inte är uppenbart att skäl för det saknas. Paragrafen motsvarar 25 kap. 9 § enligt gällande rätt med det tillägget att bestämmelsen även är tillämplig på hemarrest och områdesarrest. I enlighet med vårt förslag till lydelse i 24 kap. 17 § är det enbart åklagaren som kan initiera och framställa yrkande om häktning, med undantag för rättens möjlighet att enligt 46 kap. 15 § häkta en tilltalad för att kunna genomföra en förhandling. Det som gäller för häktad och för beslut om häktning i 45 kap. 4 och 14 §§, 46 kap. 11 §, 47 kap. 9 och 22 §§, 51 kap. 4, 5, 8 och 15 §§, 52 kap. 1 och 7 §§, 53 kap. 2 §, 54 kap. 6 §, 55 kap. 3, 4 och 8 §§ och 56 kap. 1 § ska i tillämpliga delar gälla även för den som har hemarrest eller områdesarrest. Bestämmelsen är ny. I bestämmelsen anges vilka bestämmelser i om häktning och beslut om häktning som även ska gälla för den som har hemarrest och områdesarrest. Hänvisningarna innebär att följande gäller för den som har hemarrest eller områdesarrest. I stämningsansökan ska det anges att den tilltalade har haft hemarrest eller områdesarrest och tiden för frihetsberövandet (45 kap. 4 §). Tidsfristen för huvudförhandling i tingsrätten är som huvudregel från den dag åtal väckts och i hovrätten som huvudregel för tingsrättens dom (45 kap. 14 § och 51 kap. 15 §). Uppehåll i en huvudförhandling får inte göras i hovrätten om inte på grund av särskilda omständigheter ett längre uppehåll är nödvändigt (46 kap. 11 § och 53 kap. 2 §). Förberedelse vid sammanträde i tingsrätten ska hållas inom för beslut om hemarrest eller områdesarrest, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av särskilda omständigheter (47 kap. 9 §). Om förberedelse hållits ska huvudförhandling i tingsrätten påbörjas och senast för förberedelsens avslutande eller, om den misstänkte fått hemarrest eller områdesarrest därefter, för det beslutet (47 kap. 22 §).