sou · H4B353 · 2016-08-31 00:00:00 — I artikel 23.1 a) har det dock tillagts att när tillsynsmyndigheten begär att ett betal- ningsinstitut ska lämna den information som behövs för att över- vaka efterlevnaden av direktivets bestämmelser, myndigheten ska ange vilket som är syftet med begäran när detta är lämpligt och också inom vilken tidsfrist informationen ska lämnas. Av artikel 22 följer, i likhet med det första betaltjänstdirektivets artikel 20, att fler än en myndighet kan utses till behörig myndighet att utöva tillsyn av betalningsinstitut. Artikel 100, som i stora delar är ny, behandlar frågor om behöriga myndigheter. Av artikel 100.1 framgår att medlemsstaterna ska utse tillsynsmyndigheter för att säkerställa och övervaka att direktivet följs effektivt. Tillsynsmyn- digheterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att se till att så sker. Myndigheterna ska vara antingen a) behöriga myndigheter i den mening som avses i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1093/2010, eller b) organ som erkänts enligt nationell rätt eller av offentliga myn- digheter som enligt nationell rätt uttryckligen har bemyndigats för detta ändamål. De får med, undantag för nationella centralbanker, inte vara betaltjänstleverantörer. Av artikel 100.2. följer att de myn- digheter som avses i artikel 100.1 ska ha alla befogenheter och resurser Alternativ tvistlösning, sanktioner och tillsyn som krävs för att fullgöra sina uppdrag. När mer än en tillsynsmyn- dighet bemyndigas att säkerställa och övervaka att direktivet följs effektivt ska medlemsstaterna se till att de myndigheterna har ett nära samarbete, så att de kan fullgöra sina respektive uppdrag effektivt. Av artikel 100.3 följer att tillsynsmyndigheterna ska utöva sina befogenheter i enlighet med nationell rätt antingen a) direkt inom ramen för sina egna befogenheter eller under tillsyn av de rättsliga myndigheterna, eller b) genom ansökan till domstolar som är be- höriga att fatta det beslut som krävs samt när så är lämpligt, genom överklagande, om ansökan om att fatta det nödvändiga beslutet avslås. Artikel 100.4 överensstämmer med det första betaltjänstdirek- tivets artikel 82.2. Av artikel 100.5 följer bl.a. att medlemsstaterna ska meddela kommissionen vilka behöriga myndig- heter som har utsetts enligt punkt 1. Enligt artikeln 100.6 ska , efter samråd med ECB, utfärda riktlinjer för tillsynsmyndigheter i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 om vilka klagomålsförfaranden som ska övervägas för att säkerställa efterlevnaden av artikel 100.1. I artikel 103 anges att medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av den nationella rätt som införlivar direktivet. Artikel 103.1 motsvarar den tidigare artikel 81.1 medan artikel 103.2 är ny. Den sistnämnda reglerar att medlemsstaterna ska tillåta att deras tillsynsmyndigheter offentliggör administrativa sank- tioner som påförs för överträdelser av de bestämmelser som antas för införlivande av direktivet, om inte offentliggörandet allvarligt äventyrar de finansiella marknaderna eller åsamkar de berörda part- erna oproportionerlig skada. Bedömning och förslag: Det ska framgå av betaltjänstlagen att , under förutsättning att det är lämpligt, ska ange i vilket syfte upplysningar enligt 8 kap. 2 § begärs samt inom vilken tidsfrist informationen ska vara myndigheten tillhanda. framgår det av betaltjänstlagen att det är Finans- inspektionen som har tillsynsansvar och i lagen anges också vilka Alternativ tvistlösning, sanktioner och tillsyn befogenheter som tillkommer myndigheten i denna egenskap. Någon ytterligare reglering krävs inte för att direktivets bestäm- melser i artikel 100.1–100.3 ska anses genomförda i svensk lag. För att genomföra det andra betaltjänstdirektivets bestämmelse i artikel 23.1 a) och det tillägg som gjorts i förhållande till det första betaltjänstdirektivet bör ett motsvarande tillägg göras i 8 kap. 2 § betaltjänstlagen. Det bör alltså framgå av lagtexten att Finansinspek- tionen, om detta är lämpligt, ska ange i vilket syfte upplysningar begärs samt inom vilken tidsfrist som informationen ska vara myn- digheten tillhanda. Artikel 23 gäller visserligen endast för betalnings- institut, medan bestämmelsen i betaltjänstlagen omfattar även regi- strerade betaltjänstleverantörer och den eller de som ansvarar för ett betalningssystem. Mot bakgrund av det resonemang som fördes i förarbetena till betaltjänstlagen beträffande den aktuella bestäm- melsen finns det inte skäl att göra någon åtskillnad med de olika typerna av betaltjänstleverantörerna i det aktuella avseendet.7 Frågan är i vilka situationer det kan anses vara lämpligt att ange i vilket syfte som information begärs och när så inte är fallet. Av artikelns lydelse kan inte anses följa att huvudregeln ska vara att syftet med begäran ska anges. Det framstår snarare som att detta bör göras undantagsvis. Frågan om syftet med en framställning ska anges får således avgöras av i varje enskilt fall. Bestämmelsen bör inte heller innebära att är förhindrad att använda sig av den inhämtade informationen i annat syfte än det som angavs när begäran ursprungligen gjordes. De bestämmelser i artikel 100 som är nya i förhållande till det första betaltjänstdirektivet anger bl.a. att medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter för att säkerställa att direktivet följs effektivt och att dessa ska ha alla befogenheter och resurser som krävs för att fullgöra sina uppdrag. framgår det av betaltjänstlagen att det är som har tillsynsansvar och i lagen anges också vilka befogenheter som tillkommer myndigheten i denna egen- skap. Någon ytterligare åtgärd krävs enligt utredningens mening inte för att bestämmelserna i artikel 100.1–100.3 ska anses vara genomförda i svensk rätt. 7 För en närmare redogörelse för regeringens överväganden beträffande genomförandet av dåvarande artikel 21.1 a, se prop. 2009/10: 220 s. 286 f. Alternativ tvistlösning, sanktioner och tillsyn krav som enligt andra stycket i artikel 100 uppställs för att en myn- dighet ska anses vara behörig enligt direktivet. Utredningens slutsats är alltså att det inte behövs några nya be- stämmelser i lag för att genomföra direktivets bestämmelser i arti- kel 100.1–100.3. I avsnitt 12.2.6 föreslår utredningen emellertid att ska vara behörig myndighet vid sidan av Finansinspek- tionen i fråga om möjligheten enligt artikel 29.2 att inhämta infor- mation från utländska betalningsinstitut som bedriver verksamhet i genom ombud eller filial. Artikel 103.1 överensstämmer med det första betaltjänstdirek- tivets motsvarande bestämmelse, och de regler om sanktioner som har genomförts i svensk rätt finns i 8 kap. 8–25 §§ betaltjänstlagen. Det har inte framkommit några skäl för att i någon del ändra detta regelverk. Av den nya artikel 103.2 följer att tillsynsmyndigheterna under vissa förutsättningar ska offentliggöra de administrativa sanktioner som påförs för överträdelser av de bestämmelser som har antagits för att införliva direktivet. beslut om att med- dela sanktioner med stöd av någon av bestämmelserna i betaltjänst- lagens åttonde kapitel är offentliga eftersom inspektionen är en offentlig myndighet. Genomförandet av artikel 103.2 kräver således inte någon uttrycklig bestämmelse i svensk lag. betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster genom ombud och filial samt tillsyn över denna verksamhet I betaltjänstlagen finns regler om betalningsinstituts och registrera- de betaltjänstleverantörers rätt att tillhandahålla betaltjänster genom ombud i samt om svenska betalningsinstituts rätt att bedriva verksamhet genom ombud eller filial i ett annat EES-land respek- tive i ett land utanför EES. Av 3 kap. 17 följer att ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleveranör som vill tillhandahålla betaltjänster genom om- bud ska anmäla detta till . ska i sin tur registrera ombudet under förutsättning att de krav för anmälan som anges i paragrafens andra stycke är uppfyllda; bl.a. ska det av anmälan framgå att ombudet är lämplig att tillhandahålla betal- tjänster och har interna regler för efterlevnad av lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. I 3 kap. 18 och 19 §§ föreskrivs att ett svenskt betalningsinstitut som avser att tillhandahålla betaltjänster genom filial eller ombud i ett annat EES-land ska meddela detta innan verksamheten påbörjas och lämna viss information om den planerade verksamheten, bl.a. uppgifter om organisation och vilka betaltjänster som institutet avser att tillhandahålla. Detsamma gäller enligt 3 kap. 21 och 23 §§ för ett betalningsinstitut som avser att tillhandahålla betaltjänster från i ett annat EES-land utan att inrätta filial Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … eller använda ombud samt för betalningsinstitut som avser att in- rätta en filial i ett land utanför EES-området. Enligt 3 kap. 18 och 19 §§ ska underrätta tillsynsmyndigheten i värdlandet innan inspektionen registrerar om- budet eller filialen enligt 8 kap. 5 §. får enligt 18 och 19 §§ vägra att registrera ett ombud eller en filial eller åter- kalla en utförd registrering, om tillsynsmyndigheten i det andra landet har skälig anledning att anta att penningtvätt eller finansiering av terrorism äger rum eller har ägt rum eller har försökt genomföras i anknytning till ombudet eller filialen, eller om anlitandet av om- budet eller filialen kan öka risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det finns inte någon motsvarande reglering för det betalningsinstitut som enligt 3 kap. 21 respektive 23 § avser att till- handahålla betaltjänster från i ett annat EES-land eller inrätta en filial i ett land utanför EES. I 3 kap. 20 § föreskrivs att inom en månad från det att en underrättelse enligt 19 § togs emot ska lämna över den till tillsynsmyndigheten i det land där filialen ska inrättas. Av 3 kap. 22 § följer att ska lämna över en mottagen underrättelse till tillsynsmyndigheten i det land där verksamheten ska bedrivas. Av 3 kap. 25 § framgår att om ett betalningsinstitut eller en re- gistrerad betaltjänstleverantör avser att ändra den verksamhet som avses i 17–19, 21 eller 23 § ska underrättas innan ändringen genomförs. Om ändringen rör ett betalningsinstituts verk- samhet i ett annat land, ska underrätta tillsyns- myndigheten i det landet om ändringen. Enligt 3 kap. 26 § behöver ett utländskt företag, som hör hemma inom EES och som i hemlandet har tillstånd att tillhandahålla betal- tjänster, inte tillstånd enligt 2 kap. för att tillhandahålla betaltjänster i . Ett sådant företag får tillhandahålla betaltjänster genom ombud eller filial i efter det att har tagit emot en underrättelse från den behöriga myndigheten i företagets hemland. Underrättelsen ska innehålla en plan för den avsedda verk- samheten med uppgift om ombudets eller filialens organisation, de tjänster som ombudet eller filialen avser att tillhandahålla och upp- gifter om ombudets eller filialens adress och ansvariga ledning. Av 3 kap. 27 § följer att ett utländskt företag som avses i 26 § första stycket får tillhandahålla betaltjänster i från sitt hemland så Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … snart har tagit emot en underrättelse från en behörig myndighet i företagets hemland som anger vilka tjänster betalningsinstitutet avser att tillhandahålla i . Enligt 3 kap. 28 § får ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör uppdra åt någon annan att utföra ett visst arbete eller vissa operativa funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten. Uppdrag att utföra sådana funktioner som är av väsentlig betydelse för betaltjänstverksamheten får bara ges om upp- dragsverksamheten drivs under betryggande former och inte för- sämrar den interna kontrollen eller möjligheter att övervaka regelefterlevnaden hos institutet eller betaltjänstleve- rantören. Institutet eller betaltjänstleverantören ska anmäla uppdrags- avtal till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 3 kap. 29 § 5 p meddela föreskrifter om vad ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör ska iaktta och vilka krav som ska uppfyllas vid uppdragsavtal. Enligt 8 kap. 4 § ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter inom EES. Inspektionen ska dessutom samarbeta och utbyta information med , nationella centralbanker och andra behöriga myndigheter som utsetts i enlighet med unionsrätt som är tillämplig på betaltjänstleverantörer. En behörig myndighet inom EES får enligt bestämmelsen närvara vid en kontroll som utförs av . får delegera uppgiften att genomföra en kontroll på plats av en filial eller av ett ombud till ett betalningsinstitut som står under dess tillsyn till en behörig myn- dighet i ett annat land inom EES. I 8 kap. 13 § föreskrivs att , om en behörig myndighet i ett annat land har underrättat inspektionen om att ett betalningsinstitut överträtt föreskrifter i det landet, ska vidta de åt- gärder mot institutet som anges i 8–11 §§, om det föreligger någon omständighet som anges där. Inspektionen ska underrätta den be- höriga myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Av 8 kap. 21 § följer att får förelägga ett utländskt företag som tillhandahåller betaltjänster i enlighet med 3 kap. 26 eller 27 § att göra rättelse, om dess betaltjänstverksamhet i inte bedrivs enligt gällande bestämmelser om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 1781/2006 av Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … om information om betalaren som skall åtfölja överföringar av medel och sådan lag som kompletterar den förordningen (Denna förordning har numera ersatts av Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006, som dock ska tilläm- pas ). får vidare förelägga ett utländskt företag som tillhandahåller betaltjänster genom ombud eller filial enligt 3 kap. 26 § att göra rättelse om dess betaltjänstverksamhet i inte bedrivs i enlighet med 4 och 5 kap. Om ett företag inte följer ett föreläggande enligt bestämmelsen ska underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland. inte någon rättelse, får förbjuda företaget att påbörja nya betalningstransaktioner i . Innan förbud meddelas ska inspektionen underrätta tillsynsmyndigheten i företagets hemland. I brådskande fall får dock inspektionen meddela förbud utan sådan underrättelse. I sådana fall ska tillsynsmyndigheten i hemlandet under- rättas så snart det kan ske. 12.2Regleringen i det andra betaltjänstdirektivet samt överväganden 12.2.1Verksamhet som bedrivs genom ombud eller uppdragsavtal I det andra betaltjänstdirektivets artikel 19.1–19.5 finns bestämmel- ser om vad som ska gälla när ett betalningsinstitut avser att tillhanda- hålla betaltjänster genom ombud eller genom uppdragsavtal. Av artikel 32.3 följer att regleringen är tillämplig också för registrerade betaltjänstleverantörer. För enkelhetens skull används dock termen betalningsinstitut i detta avsnitt. Om ett betalningsinstitut önskar använda sig av ett ombud ska institutet enligt artikel 19.1 lämna viss information om bl.a. om- budets identitet till tillsynsmyndigheten. Artikeln motsvarar i stort sett det första betaltjänstdirektivets artikel 17.1, dock med det tillägget att information också ska lämnas om vilka av betalningsinstitutets betaltjänster som ombudet har mandat för samt i tillämpliga fall om- budets unika identifikationskod eller identifikationsnummer. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … Artikel 19.2 har fått en något ändrad lydelse i förhållande till artikel 17.2 i det första betaltjänstdirektivet. I artikeln anges att tillsynsmyndigheten i hemmedlemsstaten efter mottagandet av den information som avses i artikel 19.1 ska med- dela betalningsinstitutet om ombudet har förts in i det register som myndigheten för. Efter införandet i registret får ombudet börja tillhandahålla betaltjänster. Av artikel 19.3 och 19.4 följer att till- synsmyndigheten först får kontrollera informationen och, om myn- digheten inte är förvissad om att informationen är korrekt, vägra att föra in ombudet i registret. De två sistnämnda artiklarna över- ensstämmer med motsvarande bestämmelser i det första betaltjänst- direktivet. Vid genomförandet av det första betaltjänstdirektivet fann regeringen att det inte behövdes några uttryckliga bestämmelser med detta innehåll i lagen. Det följer av artikel 19.5 att ett betalnings- institut som genom ombud vill tillhandahålla betaltjänster i en annan medlemsstat ska tillämpa de förfaranden som föreskrivs i artikel 28 (mer om denna artikel i avsnitt 12.2.3). Bestämmelser om vad som gäller när ett betalningsinstitut upp- drar åt någon annan att utföra visst arbete (s.k. outsourcing) finns i direktivets artikel 19.7. Ett betalningsinstitut som vill uppdra åt någon annan att utföra operativa funktioner ska meddela tillsyns- myndigheten i sin hemmedlemsstat. Om uppdragsförhållandet avser vissa särskilt viktiga operativa funktioner, gäller att ytterligare krav måste vara uppfyllda utöver anmälan för att funktionerna ska få ut- föras av annan. Artikeln överensstämmer med det första betaltjänst- direktivets reglering i dess artikel 17.7. Av artikel 19.7, som motsvarar den tidigare artikel 17.8, framgår att ett betalningsinstitut ska försäkra sig om att ett ombud eller en filial som agerar för dess räkning informerar betaltjänstanvändarna om detta. Enligt artikel 19.8, som är ny, ska ett betalningsinstitut utan onödigt dröjsmål underrätta tillsynsmyndigheterna i hemmedlems- staten om eventuella ändringar i användningen av enheter till vilka verksamheter utkontrakterats och, i enlighet med det förfarande som anges i punkterna 2, 3 och 4, även i fråga om ombud, inklusive ytterligare ombud.1 1 Detta framgår av den engelska originaltexten. Den svenska översättningen av artikeln är något missvisande. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … I det första betaltjänstdirektivets artikel 17.6 föreskrevs att till- synsmyndigheten i den medlemsstat där ett ombud eller en filial avsåg att bedriva betaltjänstverksamhet skulle informera tillsyns- myndigheten i hemmedlemsstaten i fall då det fanns skälig anled- ning att misstänka att penningtvätt eller finansiering av terrorism förekom, hade förekommit eller att risken för detta hade ökat i sam- band med ombudets eller filialens verksamhet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i det andra betaltjänstdirektivets artikel 19, utan en sådan reglering finns i stället i artikel 28.2. Förslag: Den information som ett betalningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör enligt 3 kap. 17 § betaltjänst- lagen ska lämna till när aktören vill till- handahålla betaltjänster genom ombud ska innehålla uppgift om vilka betaltjänster som ombudet har mandat att tillhandahålla samt ombudets unika identifikationskod eller identifikations- nummer. Det ska också anges i betaltjänstlagen att Finans- inspektionen från det att anmälan gjorts om tillhandahållande av betaltjänster genom ombud ska meddela betalningsinstitutet eller den registrerade betaltjänstleverantören huruvida ombudet har förts in i det register som Finansinspek- tionen för enligt 8 kap 5 § betaltjänstlagen. Det ska också anges i betaltjänstlagen att ska underrättas om änd- ringar i en verksamhet som enligt 3 kap. 28 § bedrivs genom ett uppdragsavtal. Regleringen i artikel 19 överensstämmer i stora drag med det första betaltjänstdirektivets motsvarande bestämmelser i dess artikel 17. Några tillägg har dock gjorts som bör medföra revidering av de paragrafer i betaltjänstlagen som har genomfört den tidigare arti- kel 17. Den information som enligt 3 kap. 17 § betaltjänstlagen ska läm- nas innan betaltjänster tillhandahålls motsvarar i stort sett vad som anges i artikel 19.1. Det kan förhålla sig på det sättet att endast en av flera olika betaltjänster hos en betaltjänstleverantör ska tillhanda- hållas via ett ombud. Det framstår därför som lämpligt att det, i Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … konsekvens med det tillägg som gjorts i artikel 19.1, uttryckligen anges i betaltjänstlagen att information även ska lämnas om de av huvudmannens betaltjänster som ombudet har mandat att tillhanda- hålla. För att genomföra den tillkommande artikel 19.1 e) bör det också framgå att informationen ska omfatta ombudets unika identi- fikationskod eller identifikationsnummer om ombudet har sådana uppgifter. För att genomföra den nya bestämmelsen i artikel 19.2 bör det av betaltjänstlagen framgå att efter det att anmälan gjorts om tillhandahållande av betaltjänster genom ombud ska meddela betalningsinstitutet eller den registre- rade betaltjänstleverantören huruvida ombudet har förts in i det re- gister som för enligt 8 kap. 5 § betaltjänstlagen. Det bör också anges i lagen att ombudet får tillhandahålla betal- tjänster först efter det att registrering har skett. Utredningen delar regeringens bedömning att bestämmelserna i nuvarande artiklar- na 19.3 och 19.4 inte kräver någon uttrycklig bestämmelse i lag eller förordning för att anses genomförda i svensk rätt. Av 3 kap. 25 § betaltjänstlagen framgår att ett betal- ningsinstitut eller en registrerad betaltjänstleverantör ska underrätta om ändringar i fråga om tillhandahållandet av tjänster genom ombud innan ändringen genomförs. Bestämmelsen i nya artikeln 19.8 anger att sådan underrättelse ska göras utan onödigt dröjsmål. Innebörden av dessa två lokutioner torde vara likvärdiga. Det finns därför inte skäl att ändra paragrafen för att direktivets bestämmelse i denna del ska anses genomförd. Artikel 19.7, som behandlar frågor om outsourcing av visst arbete eller vissa funktioner i ett betalningsinstituts eller en regi- strerad betaltjänstleverantörs verksamhet enligt ett uppdragsavtal, överensstämmer i stort sett med det första betaltjänstdirektivets reglering, som har genomförts i 3 kap. 28 § betaltjänstlagen. Det krävs inga ytterligare åtgärder för att denna ska anses genomförd. Dock bör det, i konsekvens med den nya artikel 19.8, anges i betal- tjänstlagen att ska underrättas om ändringar i en verksamhet som bedrivs genom ett uppdragsavtal. I artikel 19.8 anges att detta ska ske utan onödigt dröjsmål. För att åstadkomma en enhetlig lagstiftning på området bör det, i konsekvens med lydel- sen av nuvarande 3 kap. 25 § anges att underrättelse ska göras innan ändringen genomförs. Gränsöverskridande betaltjänstverksamhet, tillhandahållande av betaltjänster … När en underrättelse ska göras innan en ändring av verksam- heten genomförs ska samma förfarande tillämpas som när ett betal- ningsinstitut avser att tillhandahålla betaltjänster på de i betaltjänstlagen beskrivna sätten, utan att detta uttryckligen behöver anges i lagen (jfr artikel 19.8). I det andra betaltjänstdirektivets artikel 28 finns bestämmelser om vilka förfaranden som ska tillämpas bl.a. när svenska företag till- handahåller betaltjänster i andra EES-länder. Bestämmelserna om svenska företags gränsöverskridande verksamhet gäller inte för regi- strerade betaltjänstleverantörer, som enligt artikel 32.3 inte om- fattas av rätten att bedriva sådan verksamhet. De aktuella bestäm- melserna är alltså tillämpliga bara på betalningsinstitut. Enligt artikel 28.1 ska ett betalningsinstitut som avser att till- handahålla betaltjänster genom filial eller ombud i ett annat EES- land meddela tillsynsmyndigheten i hemmedlemsstaten om detta innan verksamheten påbörjas och då lämna information om a)betalningsinstitutets namn och adress samt, i tillämpliga fall, auktorisationsnummer, b)i vilka medlemsstater det har för avsikt att bedriva verksamhet, c)vilka betaltjänster det kommer att tillhandahålla,