sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Reglering bör endast göras där uppenbara problem föreligger, och bör utformas så att samhälls vinsterna maximeras för så många intressenter som möjligt till så låg kostnad som möjligt – inte för att principfast skydda existerande marknadsledare eller hävdvunna historiska system. Edelman och Geradin ser dock inte monopoltendensen som en i sig brännande fråga, även om de tillstår denna tendens inom internet ekonomin. En viktig faktor för att motverka monopol är reglering som säkerställer tjänsteleverantörers frihet att erbjuda sina varor och tjänster på flera plattformar parallellt, samt konsumenters frihet att välja bland konkurrerande plattformar – detta för att hindra enstaka plattformsaktörer att få allt för dominant, självsvåldig kontroll över hela utbud eller marknader (Doganoglu och , 2010). Ta till exempel idén om ”universell service”, det vill säga ålagd anpassning till missgynnade befolkningsgrupper. Det behöver inte enbart gälla saker som graden av anpassning till rörelsehindrade hos fysiska tjänsteleverantörer, utan kan lika gärna kan avse lägstanivåer i kognitiv bemärkelse. Beträffande medieekonomin, bör inte sann och vederhäftig informationsförmedling inräknas i denna universalism? Det bör vara möjligt att empiriskt vederlägga huruvida kognitivt missgynnade individer (exempelvis mycket unga eller lågutbildade) riskerar att förvillas av felaktig information eller allt för stark bias, och att graden av sådan bias borde kunna uppskattas. Ett kontrover- siellt område, möjligen, men icke desto mindre en möjlighet som bör beaktas – självklart utifrån premissen att det aldrig bör vara myndig- heter utan oberoende observatörer som gör bedömningen vad som är felaktig alternativt vederhäftig information. Ett alternativ i samregle- rande anda skulle vara att en institution med befogenhet ålägger platt- formsleverantörerna att själva kontrollera graden av vederhäftighet. Avvägningar om huruvida en specifik marknadsaktör har en problematisk grad av dominans över en viss marknad är avhängigt av vilken typ av tjänst eller marknad det rör sig om. på hotellverksamhet och politisk opinionsbildning. Gällande medieekonomin blir avvägningarna därmed ofta politiska snarare än utilitaristiskt ekonomiska. Knäckfrågan är: Bör vi genom demokratiska processer föra diskussioner om kognitiv univer salism, och varför? Vad vinner respektive förlorar samhället om en plattformsaktör visar sig ha tydliga negativa effekter på det demokratiska samtalet? Kan vi över huvud taget fastställa sådana effekter, och vem har mandat att fälla utlåtandet om plattformars dylika beskaffenhet? Det teoretiska ideal om maximal mångfald som mycket av forskingdiskursen förordar (Helberger och Burri, 2015) är till exempel högst problematiskt: Begreppet är i praktiken mycket svårt att definiera och, därmed, att implementera (Sjøvaag, 2015). Synbart icke-mångfaldsfrämjande format som publikfriande doku- såpor och intervjuprogram kan ju till exempel rymma hög symbolisk mångfald i form av medverkande och ämnesval (, 2015a). Därtill är begreppet normativt och politiskt laddat; vad som menas med gynnsam mångfaldspolitik beror inte helt sällan på ideologisk ståndpunkt. och (2013:164) har observerat två misslyckanden som har hämmat god förvaltning och reglering av internetteknik. Dels har plattformsaktörerna själva underlåtit sig att i tillräckligt hög grad beakta återkopplingar från användarna själva i utformningen av systemen. Dels har beslutsfattare, ekonomer och jurister misslyckats skapa tillräcklig dialog med ingenjörssamfundet bakom de tekniska lösningarna. Marsden (2011) förespråkar så kallad samreglering (”co-regulation”) – det vill säga ett angreppssätt som är dialogiskt, pluralistiskt och som utformas så att aktörerna ges motivations grunder att delta. Det är något helt annat än den statiska dikotomi mellan anarki och statlig överreglering som ibland målas upp av olika politiska egenintressen. Snarare än den valhänta reglering som EU försökt sig på (och , 2015) – dels den kontroversiella ”rätten att bli glömd”, dels det misslyckade spanska försöket att tvinga Google att betala avgifter för återpublicering av nyhetsmaterial (Mullin, 2015) – förespråkar jag en ökad tonvikt på rundabords-samtal med de nya plattformsaktörerna. Detta främst på grund av det tydliga informa- tionsproblemsomföreligger:Reglerarenvetsällaniförvägvilkaeffek- ter olika typer av reglering kan komma att få. Effekten av ett avgifts- beläggande kan till exempel bättre beräknas om regleraren får ta del av plattformsaktörens egen dataunderlag. Risken för framtida överregle- ring minskar dessutom om reglerarna bereds bättre insyn från början. I likhet med (2015) förespråkar jag därför fler empiriska utredningar beträffande tänkbara effekter på nyhetsförmedlingen, den kollektiva politiska diskussionen och den medborgerliga till- gången på information om offentliga angelägenheter: Frågan är om [vår tids förmedlare] använder [sin marknadsdominans] på ett sätt som hotar medborgarnas rätt till integritet, yttrandefrihet och tillgång till varierat innehåll. Om deras redaktionella filtrering och moderering minskar kvaliteten eller bredden på det material som med- borgarna kan tillgå, leder till diskriminerande behandling, eller leder till oönskad övervakning, är det tydliga signaler att reglering behövs. (2015:3, min översättning.) Därtill är det uppenbart att medborgarna själva rimligtvis avkräver plattformsgiganterna en betydligt högre grad av öppen diplomati med det omgivande samhället, eftersom det är användarnas personupp gifter de kapitaliserar på. präglats av informerat samtycke borde det motivera många användare att uppge mer korrekt data. Somliga plattformsaktörer tycks ha vissa ambitioner att föra en praktisk dialog med det omgivande samhället – men ofta sker denna på så hög nivå (beslutsfattare, lagstiftare, lobbyister emellan) att det sällan blir en dialog inriktad mot verkligt medborgerligt medbestäm- mande. Men inte bara medborgare utan även branschaktörer (till exempel lokala medieföretag) har anspråk på att plattformsaktörerna agerar rättvist. Dominanta plattformsaktörer borde kunna åläggas att i avsevärt högre grad än bistå med (anonymiserad, aggregerad) data till myndigheter och forskning. Reglerarna borde tydligare verka för internationella koalitioner och observatorium som syftar till att säker- ställa ansvarstagande, rättvisa och transparens hos de globalt domi- nanta plattformsaktörerna, dels så att inte orealistiska förväntningar ställs på plattformsaktörerna av det omgivande samhället, och dels för att utröna om denna data bättre kan komma hela samhället till gagn (beträffande exempelvis folkhälsa, folkbildning, och demokratiskt Ur medieforskningens synvinkel medför den nuva- rande bristen på överblick och insyn att mycket av dagens forskning blir alltför spekulativ . Ta två av de potentiellt problematiska fenomen som kritiska forskare observerat, transformationen av medieanvän- dares beteendemönster till handelsvara samt den övervakning som plattformsgiganterna i praktiken kan genomföra. Vi kan inte veta var- ken beskaffenheten eller omfattningen av dessa två potentiella pro- blem om vi, till att börja med, inte ges ett visst mått av överblick och insyn beträffande dessa digitala giganter. Detta kan i förlängningen drabba plattformsföretagen själva, då det kan ge upphov till en rad spridda överdrifter och felaktigheter. Stöd till medborgarna att göra bättre överväganden Medie- och informationskunnighet bör inbegripa inte bara digital källkritik utan digital infrastrukturkunskap – något som bör ha positiva effekter på lång sikt för nyföretagande och fortsatt svensk innovationskraft. För att stävja konspirationstänkande bland delar av befolkningen bör allmänheten dessutom upplysas om varför medierna organiseras som de gör och om de garanter för kvalitet och sanningsenlighet som trots allt finns för de etablerade mediehusen. Därtill bör fler civilsamhälleliga institutioner etableras som tar fasta på medborgares rättigheter angående övervakning och integritet. Det är både tekniskt svårt och etiskt oönskat att på förhand filtrera eller censurera internet och de stora friheter i den användaraktivitet som möjliggörs. Såväl fildelning och egenhändig import av nätdroger som näthat och användarspridd desinformation kännetecknas av en konflikt mellan regleringsprinciper: Å ena sidan en på förhand verkande försiktighetsprincip, å andra sidan en princip om retroaktiv skadebegränsning. Utöver den inskränkning av yttrandefriheten som förhands filtrering (ex ante) riskerar att innebära så har den senare, retroaktiva principen (ex post) dessutom fördelen att den tillåter högre grader av innovation. Medieteoretiskt finns denna princip implicit i begrepp som medborgardriven journalistik och gräsrotsfinansiering (Benkö och , 2011). I tycks en publicistisk diskussion kring filtrering av det här slaget aktualiseras varje gång man dryftar den ökade konkurrensen om skildringsprivilegiet mellan de etablerade massmediala aktörerna och nya, alternativa och ofta öppet partiska nyhetssajter (vilka för övrigt ofta själva utgår från en medveten social delningslogik). Detta förnyar behovet av medie- och informations- kunnighet, inte bara beträffande källkritik (tidningen tjänst Viralgranskaren är ett exempel) men även beträffande allmänhetens förståelse av det pressetiska regelsystemet, hur redaktionell praktik går till, och varför medierna organiseras som de gör. Inom den mer genuina delningsekonomin finns givetvis mängder av aktörer som förmedlar utan att ta någon egen större , i likhet med aktivister som förespråkar genuint öppen internetteknik. Men denstarkasamhällsdiskursenom”öppna”och”gratis”infrastrukturer har gjort att potentiella monopolister i hög grad obemärkt har kunnat flytta fram sina positioner (, 2012). En viktig reglerings- åtgärd är således bättre upplysning till allmänheten om detta, samt tydligare stödstrukturer till just de mer samhällsnyttigt orienterade typer av delningstjänster som faktiskt existerar.5 (2015) lyfter fram flera innovativa exempel på hur mer socialt ansvarstagande delningstjänster skulle kunna se ut. Förekomstenavsäkraserverhallarochgodbredbandsstrukturtalar för som framtida världsledande värdland för oberoende alter- tjänster för internetinfrastruktur. Säkerhetspolitiska diskus- sioner i kölvattnet av avslöjanden har till exempel aktualiserat diskussionen om den faktiska geografiska belägenheten för molntjänster av olika slag. Säkerhetspolitiskt är det värdefullt att inhysa viktiga samhällsfunktioner på svenskägda servrar, alternativt decentralisera infrastrukturen till medborgarnas egna maskiner i så hög grad som möjligt. bör en nationalisering av internet undvikas, vilket också är ett argument mot vad som i allmänhet bru- kar kallas ”bredbandsskatt”. Dock kan stimulanser riktas mot inno- vationer som kan påvisa fördelar inom nätsäkerhet och resiliens. Därtill ger starka tradition av medier i allmänhetens tjänst landet unika mediestrukturella konkurrensfördelar som bör tillvara- tas. Det vill säga, en god tradition av konstruktivt samarbete mellan 5 Till exempel säkert webbsurfande (), krypterad chat (Signal) epostklienter (Rainloop, , Riseup), sociala nätverkstjänster (Quitter, Diaspora, Slashcode), sökmotorer (DuckDuckGo). mediemarknadens kommersiella parter och public service (PS), vilket tenderar att höja den allmänna kvaliteten på tjänster och medieinne- håll. Statlig reglering bör syfta till att främja nya företag och nya affärsidéer, till exempel genom att subventionera innovationer som kan påvisa synergieffekter för svensk mediemarknad. Skattelättnader såsom moms på mjukvara och reklamskatt bör ur det hänseendet övervägas, såväl som en utökad beställarfunktion hos PS, där till exempel redaktionellt lokalt nyhetsmaterial köps in av PS. (2006) The Long Tail: How endless choice is creating unlimited demand. (2014) Online File Sharing: Innovations in Media Consumption. & : Routledge. (2015a) Public Service Broadcasting and Data-Driven Personalization: A View from . Television & New Media. (2015b) Platform logic: The need for a cross- sectorial approach to the platform-based economy. Presentation, Symposium on Media Policy 2015. Høgskolen i og . , , di Grado S och (2015) Opinioner och offentligheter online. Slutrapport för projektet Vad gör en politisk utsaga framgångsrik? användardrivna kommunikationens villkor. och (red.) (2010) Efter The . : Mediehistoriskt arkiv. Barabási A-L (2011) Introduction and Keynote to A Networked . I: Papacharissi Z (red.) A Networked : Identity, Community, and Culture on Sites. & : Routledge, 1–14. Benkler Y (2006) The Wealth of Networks: How social production transforms markets and freedom. Benkö C och (2011) Journalism 3.0 – The Synthesis. aspx?programid=4042&artikel=4343053 (besökt 26/1 2016). och (2015) Heuristics of the Algorithm: , User Interpretation and Institutional Translation. Botsman R och (2010) What’s : The of Collaborative Consumption. Braudel F (2001) Kapitalismens dynamik. Breman A och Felländer A (2014) Diginomics – nya ekonomiska drivkrafter. Ekonomisk debatt 42(6): 28–38. och C (2013) Regulating Code: Good Governance and Better Regulation in the Information . Burkart P (2016) Political economy of communication and digital rights research. I: Kearney MC och Kackman M (red.) The craft of criticism: Critical media studies in practice. & : Routledge (kommande). Castells M (2003) The Internet Galaxy: Reflections on the Internet, business, and society. (2012) Configuring the Networked : , Code, and the Play of Everyday Practice. Yale: University Press. Doganoglu T och (2010) Exclusive Dealing with Network Effects. 28(2): 145–54. och F (2015) The Sharing Economy Isn’t About Sharing at All. sharing-at-all (besökt 26/1 2016). Edelman BG och Geradin D (2015) Efficiencies and Regulatory Shortcuts: like Airbnb and Uber? Elberse A (2013) : Hit-Making, Risk-Taking, and the Big Business of Entertainment. (2014) . : Axl Books. Fraser N (1991) Rethinking the public sphere: A contribution to the critique of actually existing democracy. I: Calhoun C (red.) Habermas and the public sphere. : , 109–142. FTC (2014) Data Brokers: A Call for Transparency and Accountability. Garimella K, De , Gionis A och Mathioudakis M (2015) Quantifying Controversy in Social Media. arXiv:1507.05224v2 [cs.SI]. (2010) The politics of ‘platforms’. 12(3): 347–364. (2014) Facebook’s algorithm—why our assumptions are wrong, and our concerns are right. why-our-assumptions-are-wrong-and-our-concerns-are-right/ (besökt 26/1 2016). (1959) . (2015) The Battle Is For The Customer Interface. in-the-age-of-disintermediation-the-battle-is-all-for-the- customer-interface/ (besökt 26/1 2016). (2014) The Natural History of . history-of-gmail-data-mining-be115d196b10 (besökt 26/1 2016). Helberger N och Burri M (2015) Media and Exposure Diversity. 9: 1319–1323. Hindman M (2009) The Myth of Digital Democracy. (2011) Who’s watching whom? A study of interactive technology and surveillance. 61: 575–595. Hörnfeldt E (2015) Vad är det egentligen vi delar och vem säger vad? Samspelet mellan redaktionella och sociala medier. Presentation, Retrieverfrukost . (2012) Öppenhetsindustrin. Doktorsavhandling, och . , S och (2013) Spreadable Media: Creating Value and Meaning in a Networked Culture. (2013) The Social Logics of Sharing. 16(3): 113–131. Joinson AN, , Vasalou A och Marder B (2011) Digital Crowding: Privacy, self-disclosure, and Technology. I: Trepte S och Reinecke L (red.) Privacy Online: Perspective on Privacy and Self-disclosure on the Social Web. : Springer, 33–47. Karaganis J (red.) (2011) Media Piracy in Emerging Economies. (1997) New Rules for the New Economy: Twelve dependable principles for thriving in a turbulent world. 5.09, september. (besökt 26/1 2016). , Elgesem D och (2015) On fairness: User perspectives on social media data mining. Convergence: into . , Qvortrup L och Kampmann (red.) The Concept of the : Post-Ontological Reflections. Lobato R och (2015) The Informal Media Economy. (2015) Platforms of power. Intermedia 43(1): 20–24. Manyika J (2008) Google’s view on the future of business: An interview with . The , november. Marsden CT (2011) Internet Co-Regulation: European , Regulatory Governance and Legitimacy in Cyberspace. Marwick A (2013) Status Update: Celebrity, Publicity, and Branding in the Social Media . Matwyshyn A (2013) The new intermediation: contract, identity, and the future of internet governance. I: (red.) Research Handbook on Governance of the Internet. Cheltenham: , 401–418. (2012) The Transformation of Intimacy and Privacy through Sites. Konferensbidrag, The 1st SSI (Society of Socio-Informatics) for : Adoption of . (2011) 4chan’s : Facebook & Google Are Doing It Wrong. http://readwrite. com/2011/10/17/4chans_chris_poole_facebook_google_are_ doing_it_wr (besökt 26/1 2016). Mullin J (2015) New study shows ’s ‘Google tax’ has been a disaster for publishers. http://arstechnica. com/tech-policy/2015/07/new-study-shows-spains-google-tax- has-been-a-disaster-for-publishers/ (besökt 26/1 2016). Nissenbaum H (2009) Privacy in Context: , Policy and the Integrity of Social Life. Nordicom (2014) Mediebarometern 2013. O’(2015) Networks and the Nature of the Firm. and-the-nature-of-the-firm-28790b6afdcc (besökt 26/1 2016). Palmås K, och (2014) The liability of politicalness: legitimacy and legality in piracy-proximate entrepreneurship. Business 22(4): 408–425. Papacharissi Z och (2011) Fifteen minutes of privacy: Privacy, sociality, and publicity on social network sites. I: Trepte S och Reinecke L (red.) Privacy Online: Theoretical Approaches and Research Perspectives on the Role of Privacy in the Social Web. : Springer, 75–89. Pariser E (2011) The Filter Bubble: What the Internet is hiding from you. (2015) : The secret algorithms that control money and information. (2010) Aliases, creeping, and wall cleaning: Understanding privacy in the age of Facebook. First Monday 15(1). (besökt 26/1 2016). Rosoff M (2011) Google+ Isn’t Just A , It’s An ‘’. http://www. /google-isnt-just-a-social-network-its-an- identity-service-2011-8 (besökt 26/1 2016). (2015) Facebook Messenger: Inside Zuckerberg’s app for everything. magazine/archive/2015/11/features/inside-facebook-messenger (besökt 26/1 2016). (2011) Population Objects: Interpassive Subjects. Sociology 45(2): 218–233. (2015) 5 Ways to . (besökt 26/1 2016). och (1999) Information Rules: A Strategic Guide to the Network Economy. Sjøvaag H (2015) What to Study When Studying Media Diversity. Presentation, Symposium on Media Policy 2015. Høgskolen i og . och V (2015) Google’s Billion Miscalculation on the EU. http://www. /news/features//google-s-6-billion- miscalculation-on-the-eu (besökt 26/1 2016). Sunstein C (2007) 2.0. (2014) The People’s Platform: Taking in the Digital . : Metropolitan Books. (2014) Zero to One. : Crown Business. (1971) The Moral Economy of the English Crowd in the Eighteenth Century. Past and Present 50(1): 76–136. , S (2010) together: why we expect more from technology and less from each other. : Basic Books. Turow J, Hennessy M och Draper N (2015) The Tradeoff Fallacy: How Marketers Are Misrepresenting American Consumers and Opening Them Up to Exploitation. Rapport, , . Tåg J (2009) Policies och regleringar i telekommunikations-, media- och teknologiindustrierna. 62(2): 83–87. och N (2009) The privacy paradox on social network sites revisited: The role of individual characteristics and group norms. Cyberpsychology: on Cyberspace 3(2). Vonderau P (2014) Beyond Piracy: Understanding Digital Markets. I: och (red.) Connected Viewing: Selling, Streaming & Sharing Media in the Digital . & : Routledge, 99–123. Wadbring I och Ödmark S (2014) Delad glädje är dubbel glädje? En studie om nyhetsdelning i sociala medier. DEMICOM, , 20. Wittel A (2011) Qualities of sharing and their transformations in the digital age. Ethics 15: 3–8. (2010) The : The and Fall of Information Empires. och Quan-Haase A (2013) Privacy protection strategies on Facebook. Information, Communication and Society 16(4): 479–500. Zittrain J (2008) The Future of the Internet—And How to Stop It. Mediepubliken och stora datamängder , lektor, högskola Mediepubliken och stora datamängder 2015 introducerade en personaliserad förstasida baserad på en algoritm. Förstasidans nyhetsvärdering hade tidigare utförts uteslutande av journalister men kunde nu genomföras på ett mer automatiserat vis. Vid första anblicken låter automatisering kanske som att människors kunnande och expertis har rationaliseras bort, men en algoritm kan snarare utgöra ett exempel på motsatsen. Algoritmer består av olika sorters villkor som någon på förhand måste ställa upp, i detta fall någon med stort kunnande om nyhetskonsum- tion och journalistik. En algoritm för en personaliserad förstasida på en dagstidning skulle exempelvis kunna positionera och välja ut nyheter efter närhetsprincipen, det politiska läget, förekomsten av personer med stort allmänintresse, men också efter den enskilde läsarens personliga preferenser och tidigare beteendemönster. Listan av villkor för hur nyheterna ska presenteras kan alltså fyllas på och uppdateras efter hand med kriterier som motsvarar en del av det löpande journalistiska kunnandet. Men ytterligare en finess med algoritmer är att de också kan agera på egen hand med någon form av intelligens, det vill säga de kan lära av en situation, minnas detta och därefter förfinas till att göra smarta val åt medieanvändarna. Hur detta lärande sker är beroende av vilka användardata som finns tillgängliga för analys och agerande i kombination med vilka kriterier som ställts upp av de som programmerat algoritmen. Användarens preferenser gör dessutom att algoritmerna med tiden tränas upp till att förutspå en specifik användares val och därefter underlätta för denne, genom att på förhand göra de innehållsmässiga valen. För exempelvis torde de valda kriterierna främja affären men också det journalistiska uppdraget, eftersom Svenska Dagbladets algoritm är anpassad för just nyhetsförmedling och nyhetskonsumtion. Men i då mycket av det nyhetsinnehåll vi konsumerar på nätet når läsaren via aktörer som primärt inte sysslar med nyheter, såsom Facebooks flöde av olika sorters innehåll, kan de algoritmer som väljer nyheter vara programmerade för helt andra syften än nyhetsrapportering. Detta kan få såväl positiva som negativa konsekvenser för vilket inne- håll medieanvändarna får presenterade för sig, vad de får se och inte får se, men också hur nyheterna som väljs ut är vinklade. Algoritmer som används för att utvinna kunskap ur beteenderelaterad data brukar på engelska kallas “machine-learning technology”. När maskiner, så Mediepubliken och stora datamängder som i fallet med Facebooks algoritmer, väljer åt människor är det ett uttryck för så kallad teknologisk paternalism. Enligt Hilty (2014) handlar paternalism om att någon tror sig veta en lösning på en annan individs problem och sedan implementerar denna lösning utan att den person det egentligen berör gett sitt medgivande. När datorer är inblandade kan sådana antaganden och beslutsprocesser byggas in i system. Det krävs dock att systemen har tillgång till data om personer. baseras sådana data om individen ofta på olika former av digitala spår som aktivitet och interaktion på internet, men också positioner som loggats via exempelvis mobiltelefoner. Beteendedata kan inne- bära stora mängder data, och talar man ofta om så kallade ”stora datamängder” (big data); data som skapas med hög volym, hastighet och mängd och vars storlek överstiger det som vanligen hanteras av mjukvaror (t.ex. Manovich, 2012). För mediebolagen utgör beteendedata bland annat klickstatistik, det vill säga, vilket innehåll som klickas på, den tid som spenderas på innehållet, liksom graden av engagemang hos användarna.