sou · H4B337 · 2016-05-27 00:00:00 — Har sexmånadersfristen löpt ut redan innan den försäkringssökande anmäler saken till ett sådant tvistlös- ningsorgan som avses i bestämmelsen, har möjligheten för sökan- den att väcka talan i domstol med avseende på den aktuella försäk- ringsansökan gått förlorad en gång för alla. Någon ny talefrist ska inte börja löpa för att frågan anmäls till ett sådant tvistlösningsorgan Finns det behov av reformer? som avses i bestämmelsen.37 Ingenting hindrar i och för sig att den försäkringssökande på nytt ansöker om att få teckna en försäkring hos samma försäkringsbolag. I sådant fall startar en ny talefrist enligt 16 kap. 7 § andra stycket FAL från det att bolaget i det nya ansök- ningsärendet har avsänt ett sådant meddelade som avses i bestäm- melsen. Skulle det bli fråga om en domstolsprövning av försäk- ringsbolagets beslut i det nya ansökningsärendet, skulle domstolen bara kunna bestämma att försäkringstiden ska räknas från tidpunkten för den nya ansökan (se 16 kap. 7 § tredje stycket). När det gäller hur lång talefristen ska vara efter en prövning utan- för domstol, gör vi följande överväganden. Av skäl som kommer att utvecklas närmare i det följande, menar utredningen att det är rimligt att fristen för att väcka talan efter prövning utanför domstol av ett beslut att neka försäkring, ska vara lika lång som efter försäkringsbolagets ursprungliga beslut när sökan- den inte initierar någon sådan tvistlösning, dvs. Till att börja med ska det beaktas att ett syfte med en prövning utanför domstol är att den som har nekats att teckna en person- försäkring ska kunna få bättre underlag för att bedöma chanserna till framgång i domstol. Eftersom tvister rörande kontraherings- plikten för personförsäkring i regel handlar om medicinska bedöm- ningar, kan det antas att det finns ett extra stort behov av att en utomstående, objektiv instans med försäkringsmedicinsk kompe- tens uttalar sig, för att den försäkringssökande ska kunna bilda sig en uppfattning angående hur bolagets beslut skulle stå sig vid en domstolsprövning. Även efter ett avslutat förfarande i eller liknande tvistlösningsorgan, är det därför viktigt att den försäkringssökande ges skälig tid på sig att förbereda en eventuell domstolstalan, vilket i frågor rörande kontraherings- plikten normalt måste antas inkludera att anlita juridiskt ombud alternativt ansöka om KO-biträde. har av lagstiftaren bedömt vara skälig tid för sådana åtgärder, och samma frist bör där- för gälla efter en prövning utanför domstol. Dessutom är det utredningens bedömning att någon större ökning av antalet domstolstvister inte kan förväntas på grund av att tale- 37 Det kan hända att stadgar kommer att utformas så att den försäkringssökande ska anmäla tvisten till nämnden inom den sexmånadersfrist som framgår av 16 kap. 7 § andra stycket. I sådant fall kommer fristen alltid att löpa när en tvist vid nämnden inleds. Finns det behov av reformer? fristen förlängs efter sådan prövning utanför domstol. Till att börja med kan det konstateras att fristen för att väcka talan i domstol har varit sedan kontraherings- plikten infördes , och att talan bara har väckts i domstol vid några enstaka tillfällen . Eftersom försäkringsbolagen normalt följer yttranden, kan det också antas att den försäkringssökande som får framgång i nämnden i de flesta fall kommer att få teckna försäkringen i fråga, utan att behöva väcka talan i domstol. Om Personförsäkringsnämndens yttrande inte utfaller till den försäkringssökandes fördel, kommer denne inte heller ha ett större incitament att väcka talan i domstol, än om nämndprövningen inte hade ägt rum. Att fristen för att väcka talan i domstol förlängs efter avslutat tvistlösnings- förfarande, bör mot den bakgrunden i praktiken inte innebära någon större osäkerhet för försäkringsbolagens del. Av de skäl som har angetts ovan, menar vi alltså att fristen för att väcka en domstolstalan efter en prövning i eller motsvarande tvistlösningsorgan, ska vara . I detta avseende kommer därmed regleringen i FAL att avvika något från de ovan nämnda bestämmelserna om medling och tvist- lösning i konsumentförhållanden. Till skillnad från de nämnda bestämmelserna angående medling och tvistlösning i konsumentförhållanden, är det vidare inte nöd- vändigt att föreskriva i FAL att fristen för att väcka talan i en tvist rörande kontraheringsplikten, ska löpa ut tidigast efter ett tvistlösningsförfarande utanför domstol. En sådan reglering be- hövs i lagarna om medling och tvistlösning i konsumentförhållan- den, eftersom tvister som omfattas av dessa lagar kan aktualisera olika typer av talefrister, och framför allt preskriptionstider som kan löpa (den allmänna preskriptionstiden för ford- ringar är exempelvis ). Vad gäller kontraheringsplikten, är det däremot bara fråga om en enda talefrist som kan bli aktuell – sex- månadersfristen från meddelandet om bolagets beslut enligt 16 kap. 7 § andra stycket FAL. Fristen för att väcka talan i domstol efter ett nämndförfarande kan därför bestämmas . Även när det gäller tidpunkten från vilken den nya sexmånaders- fristen ska räknas, anser vi att det finns skäl att utforma regleringen avseende talefristen för tvister rörande kontraheringsplikten på ett sätt som avviker något från vad som gäller enligt lagen om medling Finns det behov av reformer? och lagen om tvistlösning i konsumentförhållanden. Enligt dessa två lagar löper, som framgått, en ny talefrist från det att medlingen eller tvistlösningsförfarandet avslutas. Även om försäkringsbolagen i de allra flesta fall kan förväntas följa yttrande, om detta är till förmån för den försäkringssökande, kan det antas att det kommer att fin- nas undantagsfall där något bolag väljer att helt eller delvis gå emot nämndens rekommendation. I sådana fall är det rimligt att fristen att väcka talan i domstol inte ska börja löpa förrän försäkrings- bolaget har underrättat den försäkringssökande om att bolaget inte avser att följa nämndes yttrande. Risken kan i annat fall finnas att den försäkringssökande felaktigt utgår ifrån att bolaget kommer att följa yttrande under så pass att talefristen går ut eller löper så länge att det blir praktiskt omöjligt att hinna väcka en domstolstalan. Enligt uppgift till utredningen är det också normal praxis inom försäkringsbranschen att lämna skriftliga besked till konsumenten efter en prövning i . Utredningen menar mot den nu angivna bakgrunden att en ny talefrist i fråga om rätten till en sökt personförsäkring, bör löpa från det att försäkringsbolaget, efter det att tvistlösningsförfaran- det avslutats, har meddelat den försäkringssökande om försäkringen nu får tecknas, dvs. om bolaget står fast vid sitt ursprungliga beslut eller om den försäkringsansökan som tvisten har handlat om nu beviljas helt eller delvis. På samma sätt som när det gäller talefristen efter försäkringsbolagets ursprungliga beslut, ska tidpunkten för den förlängda talefristen efter en prövning utanför domstol, knytas till att bolaget avsänder ett skriftligt meddelande om detta till sökan- den (se prop. 2003/04:150 s. 204 f. och 311 samt s. 451 och 574).38 För att en ny talefrist ska börja löpa efter prövningen utanför domstol, ska det också krävas att bolaget i det skriftliga meddelan- det angående om försäkringen nu beviljas eller inte, har angett skälen för sitt ställningstagande i den frågan. Om tvistlösnings- organet har kommit fram till att försäkringsbolagets ursprungliga beslut att helt eller delvis neka försäkring har varit korrekt, och bolaget avser att stå fast vid detta, bör det räcka med att bolaget hänvisar till organets yttrande och de skäl som har uppgetts i det 38 Se även , Försäkringsavtalsrätt, tredje upplagan, s. 175 f. och 337. Finns det behov av reformer? Ifall tvistlösningsorganet har rekommenderat att försäkringsbolaget frångår sitt ursprungliga beslut och beviljar försäkringsansökan helt eller delvis, och bolaget avser att följa rekommendationen, är det på motsvarande sätt tillräckligt att bola- get uppger detta och hänvisar till tvistlösningsorganets yttrande. Om däremot försäkringsbolaget väljer att, helt eller i någon mån, gå emot tvistlösningsorganets yttrande i ett sådant fall, krävs en mer utförlig motivering. Sammanfattningsvis bör det genom ett tillägg till 16 kap. 7 § FAL föreskrivas att om ett tvistlösningsförfarande inleds vid eller liknande tvistlösningsorgan inom den frist för väckande av talan som anges i 16 kap. 7 § andra stycket, löper fristen ut först efter det att försäkringsbolaget, sedan tvistlösningsförfarandet avslutats, till den försäkringssök- ande har avsänt ett meddelande angående om försäkring får tecknas och uppgift om skälen för det ställningstagandet. Vid tillämpningen av den nya bestämmelsen ska tvistlösnings- förfarandet anses inlett när den försäkringssökandes skriftliga an- mälan har kommit in till tvistlösningsorganet. Om den försäkringssökande har inlett en tvist vid eller liknande tvistlösningsorgan inom den ursprung- liga talefristen, krävs alltså att bolaget, efter det att förfarandet har avslutats, avsänder ett sådant skriftligt meddelande som angetts ovan, för att en ny talefrist ska börja löpa. Detta ska gälla även om tvistlösningsorganet av någon anledning avslutar förfarandet utan att pröva tvisten i sak, exempelvis genom avvis- ning eller avskrivning.39 En försäkringssökande som väljer att inleda ett tvistlösningsförfarande utanför domstol, riskerar därmed inte att därigenom gå miste om möjligheten till domstolsprövning på grund av att talefristen löper ut under handläggningen där, även om det visar sig att tvisten av ett eller annat skäl inte kan prövas av tvistlösningsorganet i fråga.40 39Det får ankomma på Svensk Försäkring att säkerställa att förfarandet vid utformas så att försäkringsbolagen underrättas om anmälningar till nämnden även i de fall anmälan avvisas eller avskrivs. 40Risken för att den försäkringssökande av okynne ska anmäla tvister till bara för att förlänga talefristen måste betraktas som liten. Någon som har nekats en personförsäkring kan i regel antas sakna intresse av att i onödan dra ut på ärendet om utsikterna till framgång ändå framstår som små. Intresset bör då normalt vara högre av att Finns det behov av reformer? 16.6.8Skyldighet för försäkringsbolaget att upplysa om prövningsmöjligheter Förslag: I 11 kap. 1 § FAL införs en skyldighet för försäkrings- bolaget att, i samband med ett beslut att neka försäkring, upp- lysa den försäkringssökande om vad denne ska göra för att få beslutet prövat. Härmed avses möjlighet till prövning i domstol och, om sådan möjlighet finns, av eller motsvarande tvistlösningsorgan utanför domstol samt möjlig- heter till omprövning av beslutet internt inom det aktuella försäk- ringsbolaget. En skyldighet för försäkringsbolaget att informera den försäkrings- sökande om möjligheten till en domstolsprövning, och vad som krävs för en sådan prövning, får anses framgå genom att fristen för sökanden att väcka en sådan talan, enligt 16 kap. 7 § andra stycket FAL, inte börjar löpa förrän bolaget har lämnat så- dana upplysningar. Någon skyldighet för försäkringsbolaget att upplysa om möjligheten till domstolsprövning i samband med ett beslut att neka personförsäkring, finns däremot inte. finns det vidare ingen skyldighet alls för försäkringsbolaget att i förekommande fall informera om möjlighet till tvistlösning utanför domstol41, eller om de möjligheter som kan finnas till om- prövning av beslutet inom det aktuella bolaget.42 försöka få ett försäkringsskydd genom att ansöka om en individuell personförsäkring hos ett annat försäkringsbolag, alternativt genom att om möjligt teckna en gruppförsäkring. 41Skyldighet att lämna sådan information föreskrivs visserligen i den lag (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden som trädde i kraft . Men eftersom den lagens tillämpningsområde är begränsat till avtal om köp av vara eller tjänst (1 §), och en tvist om rätten till en personförsäkring rör situationen innan något avtal träffas, omfattar inte lagen tvister rörande kontraheringsplikten. 42Jämför artikel av i Uppsatser om försäkringsavtalslagen, 2009, s. 96. Finns det behov av reformer? För att den som har nekats en personförsäkring effektivt ska kunna utnyttja de olika möjligheter till prövning som kan finnas, är det angeläget att upplysning om dessa lämnas i anslutning till att sök- anden får del av bolagets beslut. Även de flesta försäkringsbolag lämnar uppgifter om olika prövningsmöjligheter på frivillig basis, menar vi att det bör införas en skyldighet för ett försäkrings- bolag som helt eller delvis nekar någon en sökt personförsäkring att, i samband med beslutet, upplysa om vart den försäkringssökande kan vända sig vid missnöje med beslutet. Givetvis ska information om möjligheten att få beslutet prövat av domstol ingå i de upplys- ningarna. öppnas för prövning av tvister rörande kontraheringsplikten, bör bolaget dessutom ha en skyldighet att upplysa om att den försäkringssökande kan vända sig till få beslutet prövat. Ifall det skulle inrättas något annat motsvarande privat eller statligt tvistlösnings- organ för prövning av tvister rörande kontraheringsplikten, bör det finnas en skyldighet för försäkringsbolaget att upplysa även om detta. Försäkringsbolaget ska också vara skyldigt att, i samband med beslutet att neka försäkring, upplysa om vilka möjligheter den försäkringssökande har att få beslutet prövat på nytt inom bolaget. Vilka sådana möjligheter till omprövning som finns varierar mellan försäkringsbolagen. Även formerna för prövningen skiljer sig åt. Det kan exempelvis handla om att beslutet prövas på nytt av för- säkringsbolagets riskbedömare i särskild sammansättning eller att ett beslut kan omprövas i en intern prövningsnämnd eller av en kundombudsman. Försäkringsbolaget bör vara skyldigt att upplysa om samtliga sådana omprövningsmöjligheter. Utredningen föreslår alltså att det i 11 kap. 1 § FAL införs en skyldighet för bolaget att, i samband med ett beslut att neka försäk- ring, upplysa om vad den försäkringssökande ska göra för att få be- slutet prövat. Skyldigheten omfattar information om eventuella möjligheter till intern omprövning inom bolaget möjlighet till prövning i eller mot- svarande tvistlösningsorgan utanför domstol (om sådan pröv- ningsmöjlighet finns) möjlighet till prövning i domstol. Finns det behov av reformer? Det ligger i sakens natur att försäkringsbolaget även måste upplysa den försäkringssökande om hur dessa olika prövningsmöjligheter förhåller sig till varandra, dvs. i vilken ordning de lämpligen kan utnyttjas. Liksom när det gäller skyldigheten att motivera ett beslut att neka en personförsäkring (se avsnitt 16.6.5 ovan), uppstår skyldig- heten att upplysa om prövningsmöjligheter när försäkringsbolaget skiljer ett ansökningsärende ifrån sig i förhållande till den försäk- ringssökande. Det innebär att skyldigheten kan uppstå mer än en gång i ett och samma ansökningsärende. Så blir fallet om försäk- ringsbolaget efter sitt första beslut att neka försäkring väljer att ta upp ärendet till förnyad prövning. Då ska bolaget enligt den före- slagna regleringen även vid det nya beslutet efter omprövningen upplysa om vilka möjligheter som sökanden har att få saken prövad. 16.6.9Inget behov av utökade tillsynsuppdrag Bedömningar: Med stöd av bestämmelsen om god försäkrings- standard i 4 kap. 3 § FRL kan redan nu utöva tillsyn över försäkringsbolagens tillämpning av kontrahe- ringsplikten för personförsäkring. bör kunna använda de tillsyns- och sanktionsmöjligheter som redan finns för att bedriva en effektiv tillsyn. Det behövs inte heller bör något utökat tillsynsuppdrag till med avseende på tillämpningen av kontrahe- ringsplikten. Som har nämnts i kapitel 5, utövas tillsyn över försäkringsverk- samheten av både och . Finans- inspektionens tillsyn är främst näringsrättslig, medan den tillsyn som utövas av framför allt är marknadsrättslig. I det följande redovisar vi vilka tillsynsbefogenheter som Finans- inspektionen respektive har och hur dessa används. Sedan diskuterar vi om det, för att kontraheringsplikten ska få avsedd effekt, kan behövas något utökat tillsynsuppdrag för någon av myndigheterna. Finns det behov av reformer? är central förvaltningsmyndighet för tillsynen, regelgivningen och tillståndsprövningen som rör finansiella markna- der och finansiella företag, inklusive det enskilda försäkringsväsen- det. De övergripande målen för verksamhet är att bidra till det finansiella systemets stabilitet och effektivitet samt att verka för ett gott konsumentskydd (se 14 kap. 2 § FRL och för- ordning (2009:93) med instruktion för ). I Finans- inspektionens uppdrag ingår också att meddela regler i form av före- skrifter och allmänna råd som ska komplettera gällande lagstiftning. tillsyn över försäkringsbolagen utförs med stöd av främst FRL och har som nämnts i första hand ett närings- rättsligt perspektiv. FRL innehåller bl.a. grundläggande krav på hur försäkrings- rörelse ska bedrivas. Bestämmelserna har utformats som handlings- regler för försäkringsbolagen och har till syfte att skydda försäk- ringstagarna som kollektiv (se prop. 2009/10:246 s. 444 med hän- visning till prop. 1998/99:87 s. 391 f.). Enligt FRL ska försäkrings- rörelse bedrivas med en tillfredsställande soliditet, likviditet och kontroll över försäkringsrisker, placeringsrisker och rörelserisker. Syftet är att säkerställa att åtagandena mot exempelvis försäkrings- tagarna kan fullgöras (4 kap. 1 § FRL). Enligt 4 kap. 3 § FRL ska ett försäkringsbolags rörelse också drivas enligt god försäkringsstandard. Bestämmelsen om god försäk- ringsstandard infördes . Enligt förarbetena avses med god försäkringsstandard att verksamheten ska stämma överens med en kvalitativt tillfredställande standard hos en representativ krets av försäkringsgivare (se prop. 1998/99:87 s. 393).43 Kravet på god försäk- ringsstandard är inte begränsat till själva försäkringsrörelsen utan gäller bolagets verksamhet i dess helhet. I motiven anges att standar- den i första hand ska gälla för bedömningen av om anskaffningen av försäkringar, förvaltningen och skaderegleringen är tillfredsställande ordnad. Kravet på god försäkringsstandard syftar främst till att skydda konsumenter och mindre företag (se prop. 1998/99:87 s. 182 f.). 43 Den representativa kretsen behöver inte bestå av t.ex. alla försäkringsbolag på marknaden, utan kan vara en minoritet av bolagen numerärt sett. Om ett försäkringsbolag, till konsu- mentens nackdel, avviker från vad den representativa kretsen gör, kan bolaget bedömas bryta mot god försäkringsstandard. Finns det behov av reformer? Om verksamheten i ett försäkringsbolag inte drivs i enlighet med de krav som ställs i FRL, såsom exempelvis kravet på god för- säkringsstandard, har möjlighet att ingripa. Inspektionen kan då meddela anmärkning eller varning och besluta om straffavgifter eller förelägganden. kan även återkalla tillstånd att bedriva verksamhet. in- griper däremot aldrig i enskilda konsumenters mellanhavanden med enskilda försäkringsbolag. Ett försäkringsbolag ska lämna de upplys- ningar om sin verksamhet som inspektionen begär (14 kap. 5 § FRL). Det finns även ett föreskriftsbemyndigande kopplat till den be- stämmelsen, vilket innebär att kan både särskilt begära rapportering och föreskriva om periodisk rapportering.44 Behövs ett utökat tillsynsuppdrag till ? Genom att kravet på god försäkringsstandard i 4 kap. 3 § FRL tar sikte på bl.a. anskaffning av försäkringar, kan med stöd av bestämmelsen redan enligt nuvarande ordning utöva till- syn över försäkringsbolagens ingående av försäkringsavtal.45 Bolagens tillämpning av kontraheringsplikten för personförsäkringar ligger alltså redan inom området för tillsyn. Enligt uppgift från , har tillsynen med stöd av bestämmelsen om god försäkringsstandard fram till nu främst avsett försäkringsbolagens skadereglering. I första hand har det handlat om bolagens kundbemötande och effektivitet i att avgöra skadeärenden (där har inspektionen har granskat bl.a. bolagens klagomålshantering och handläggningstider). Enligt Finansinspek- tionen har någon närmare tillsyn av försäkringsbolagens tillämp- ning av kontraheringsplikten inte utförts, eftersom det har funnits färre indikationer på problem inom det området än när det gäller de områden där tillsynen har koncentrerats.46 Någonting som utredningen har övervägt är om Finansinspek- tionen borde ges i uppdrag att inhämta periodisk rapportering från 44Se 7 kap. 2 § försäkringsrörelseförordning (2011:257). 45Se , Försäkringsavtalsrätt, tredje upplagan, 2015, s. 39. 46Liksom andra tillsynsmyndigheter gör kontinuerligt en bedömning av vilka frågor som behöver prioriteras inom de områden där myndigheten har tillsynsansvar. Finns det behov av reformer? försäkringsbolagen med kvantitativa och/eller kvalitativa uppgifter om bl.a. ansökningar om individuell personförsäkring, samt beslut om beviljade ansökningar, avslag och särskilda villkor med avseende på dessa försäkringar. Utredningen har kommit fram till att det inte är nödvändigt att ge något sådant uppdrag. Vi menar att det bör räcka med att , enligt nu- varande ordning, vid eventuella signaler om att något försäkrings- bolag har en avvikande hantering, har möjlighet att begära in och granska uppgifter från det aktuella försäkringsbolaget. Sådana signa- ler bör komma till kännedom dels från andra myndigheter, såsom och Diskrimineringsombuds- mannen, eller från olika intresseorganisationer och liknande. Finans- inspektionen får bl.a. regelbundet information från Konsumenter- nas Försäkringsbyrå angående klagomål från konsumenter när det gäller försäkringsbolagens agerande i olika avseenden. På basis av sådana uppgifter, bör kunna identifiera försäk- ringsbolag som eventuellt avviker på något väsentligt sätt när det gäller riskbedömning avseende personförsäkring och uppmärksamma större förändringar i bolagens praxis. Utredningen konstaterar att det sannolikt går utöver vad Finans- inspektionen vanligen gör inom ramen för sin tillsynsverksamhet, att granska försäkringsbolagens beslut eller beslutsmotiveringar i enskilda fall, eller att överpröva de försäkringsmedicinska bedöm- ningar som görs inom ramen för bolagens riskprövning. Vi menar att vid behov ändå bör kunna bedriva en effektiv tillsyn över bolagens tillämpning av kontraheringsplikten. Indika- tioner på brister hos enskilda försäkringsbolag bör beaktas som ett skäl att undersöka de bolagens operativa processer och företags- styrning i relevanta delar. Tillsynen bör därmed kunna fokuseras på att identifiera, och med generella åtgärder motverka, eventuella syste- matiska brister i försäkringsbolagens tillämpning av kontraherings- plikten för personförsäkring. En sådan tillsyn bör kunna leda till att inspektionen kan identifiera försäkringsbolag som konsekvent under- låter att vidta åtgärder för att leva upp till plikten. Ett sådant bolag kan bli föremål för ingripande av inspektionen genom beslut om någon av de näringsrättsliga sanktioner som inspektionen har till sitt förfogande (anmärkning eller varning, straffavgifter eller före- lägganden). Finns det behov av reformer? är förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har bland annat ansvar för att de konsumentskyddande regler som ligger inom myndighetens tillsynsansvar följs. Den tillsyn som utövas av är som nämnts marknadsrättslig och har sin grund i framför allt marknadsföringslagen (2008:486) och lag (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Vad gäller försäkringsområdet bedriver tillsyn över bestämmelserna om information i 2 respektive 10 kap. FAL, samt över informationsbestämmelserna i 6 kap. lag om försäkringsförmed- ling (2005:405). Därutöver bevakar att marknads- föringen av försäkringsprodukter i övrigt inte är otillbörlig och att försäkringsbolag inte tillämpar oskäliga avtalsvillkor.