sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Bestäm- melsen utgör därför, mer specifikt, en begränsning av rätten till registerutdrag enligt 26 § personuppgiftslagen (jfr prop. 2008/09:70 s. 200 med hänvisning till prop. 1998/99:19 s. 78). För en redo- görelse av bestämmelsen, se även prop. 2014/15:80, s. 39 f. Bestämmelsen motsvaras delvis av 4 kap. 4 § i den nuvarande lagen. Paragrafen reglerar det s.k. samkörningsförbudet. Av första stycket följer huvudregeln: En verksamhetsutövares register får inte sam- köras med motsvarande register hos någon annan. Andra stycket är nytt i förhållande till den nuvarande lagen. Där regleras vissa undantag från huvudregeln. Av stycket följer att de verksamhetsutövare som är att anse som kreditinstitut och finansi- ella institut i vissa fall får samköra sina register. Samkörning är tillåten mellan sådana verksamhetsutövare som ingår i samma kon- cern och som har hemvist i här i landet. Samkörning kan vidare ske mellan moderbolag med hemvist i och filialer och helägda dotterbolag med hemvist i utlandet. Detta dock enbart under för- utsättning att filialen eller dotterbolaget är etablerat inom EES eller att lagstiftningen i det tredje landet omfattar bestämmelser som motsvarar kraven i det fjärde penningtvättsdirektivet och filialen eller det helägda dotterbolaget står under tillsyn med avseende på efterlevnaden av bestämmelserna. En ytterligare förutsättning för att samkörning ska kunna äga rum med filialer och helägda dotter- företag i utlandet är att detta inte hindras av den utländska lag- stiftningen. Detta gäller alltså oavsett om filialen eller det helägda dotterföretaget har hemvist inom eller utanför EES. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. Bestämmelsen motsvarar fullt ut 4 kap. 5 § i den nuvarande lagen. Paragrafen innehåller en hänvisning till personuppgiftslagens bestämmelser i fråga om rättelse och skadestånd. Av bestämmelsen följer att bestämmelsen är tillämplig när personuppgifter behandlas enligt kapitlet. Annan behandling av personuppgifter regleras i personuppgiftslagen och omfattas därmed direkt av reglerna om rättelse och skadestånd där (se även prop. 2014/15:80, s. 70). Bestämmelsen motsvaras till stor del av 4 kap. 6 § i den nuvarande lagen. Av bestämmelsen följer att den som är verksam hos en verksam- hetsutövare inte obehörigen får röja att uppgifter behandlas enligt 3–4 §§ eller 4 kap. 2 § första meningen. Tystnadsplikten omfattar således dels den personuppgiftsbehandling som sker i samband med den närmare analysen och rapporteringen till , dels att känsliga personuppgifter behandlas enligt kapitlet. Till skill- nad från den nuvarande lagen omfattar den föreslagna bestämmel- sen även ett förbud mot att obehörigen röja att uppgifter om lag- överträdelser behandlas (se även kommentaren till 4 § ovan). En överträdelse av tystnadsplikten i nu åsyftat hänseende, dvs. att en personuppgiftsbehandling överhuvudtaget har skett, kan föranleda påförande av administrativa sanktioner – dock inte ansvar enligt 20 kap. 3 § (brott mot tystnadsplikten). Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. Bestämmelsen motsvaras delvis av 2 kap. 12 § första stycket i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 2 §, delar av artikel 45. Bestämmelsen reglerar penningtvättsregleringens tillämpning inom koncernförhållanden som har gränsöverskridande karaktär. Enligt första stycket ska verksamhetsutövare som anges i 2 kap. 5 § (dvs. verksamhetsutövare som är moderföretag inom en koncern) genomföra de koncerngemensamma rutinerna även vid sina filialer och majoritetsägda dotterföretag med hemvist i utlandet. Detta innebär att filialerna och dotterföretagen bör tillämpa det koncern- gemensamma programmet mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Detta bör t.ex. inbegripa rutiner för att uppnå kund- kännedom, behandling av personuppgifter och bevarande av hand- lingar. Bestämmelsen innebär således en utvidgning i förhållande till vad som gäller. I den nuvarande lagen är kravet begränsat till att avse åtgärder för kundkännedom och omfattar enbart kredit- institut och finansiella institut. Penningtvättslagen är inte direkt tillämplig på filialerna och dotterföretagen utan skyldigheten ligger på den verksamhetsutövare som är moderföretag inom koncernen. Varken uttrycket moder- företag eller begreppet dotterföretag är definierade i direktivet, men ansluter sig för svenskt vidkommande till definitionerna i 1 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551). Det faktum att dotterföre- taget ska vara majoritetsägt innebär att verksamhetsutövaren ska inneha mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar i den juridiska personen. Av andra stycket framgår att verksamhetsutövare i övrigt ska se till att filialer och majoritetsägda dotterföretag med hemvist i ett land utanför EES tillämpar penningtvättslagen, om hemvistlandets lag för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism är mindre ingripande. I dessa fall ska alltså verksamhetsutövaren se till att filialerna eller dotterföretagen tillämpar regler som motsvarar de svenska. Detta innebär bl.a. att penningtvättslagens bestämmelser när det gäller krav på riskbedömning, riskbaserade rutiner, åtgärder för kundkännedom, bevarande av handlingar m.m. blir tillämpliga. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. Bestämmelsen motsvaras delvis av 2 kap. 12 § andra stycket i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 1 §, delar av artikel 45. Paragrafen anger verksamhetsutövarens skyldigheter i de fall koncerngemensamma rutiner och, i det fallet hemvistlandets lag är mindre ingripande, penningtvättslagens bestämmelser inte kan tilläm- pas vid filialer och majoritetsägda dotterföretag med hemvist utan- för EES. En verksamhetsutövare som är moderföretag inom en koncern åläggs i dessa fall att vidta åtgärder för att effektivt hantera risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det är fråga om åtgärder som motverkar den i dessa situationer ökade risken. Vilka åtgärder som ska vidtas beror på den föreliggande risken, såsom t.ex. den risk som verksamheten är förenad med, vilka kun- der verksamheten riktar sig till och vilka åtgärder som kan vidtas enligt den utländska statens lagstiftning. Frågan om vilka ytterlig- are åtgärder som ska vidtas, inbegripet vilka minimiåtgärder som kreditinstitut och finansiella institut ska vidta, kommer även be- handlas i de tekniska standarder som håller på att arbetas fram av de europeiska tillsynsmyndigheterna (förslag ska lämnas senast den 26december 2016). Behöriga tillsynsmyndigheter ska skriftligen underrättas om att koncerngemensamma rutiner och de övriga bestämmelser som avses i 1 § förhindras och inte kan tillämpas. Underrättelse bör göras utan dröjsmål då verksamhetsutövaren fått känne- dom om att rutinerna och bestämmelserna inte kan tillämpas (jfr även prop. 2008/09:70, s. 196). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka ytterligare åtgärder en verksamhets- utövare ska vidta enligt denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. 8 kap. Ansvar för regelefterlevnad och intern kontroll m.m. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 8.5. Bestämmelsen reglerar det slutliga ansvaret för en verksamhets- utövares rutiner. Av första stycket framgår att de interna rutinerna och i tillämpliga fall de koncerngemensamma rutinerna ska fast- ställas av verksamhetsutövarens styrelse. I sådana juridiska perso- ner som inte har en styrelse ska denna skyldighet åligga den eller de personer som har motsvarande funktion och ansvar. Vid behov kan styrelsen eller motsvarande även uppdatera rutinerna. Rutinerna bör skärpas om ledningen gör bedömningen att rutinerna inte mot- svarar riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism. I andra stycket anges att styrelsen eller motsvarande kan delegera uppgifterna enligt första stycket, om det är lämpligt. Denna bestäm- melses syfte är att skapa möjligheter för verksamhetsutövarna att själva organisera sin verksamhet. Det slutliga ansvaret för verksam- hetens arbete mot penningtvätt och finansiering av terrorism åligger dock alltjämt styrelsen eller motsvarande. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför delar av artiklarna 8.4 a)–b) och 46.4. Paragrafen reglerar ansvar för regelefterlevnad och intern kon- troll. Av bestämmelsen följer vissa åtgärder som verksamhetsutövare ska vidta i de fall det bedöms motiverat av verksamhetens storlek och natur. Med storlek kan avses bl.a. omsättning, antal anställda, antal verksamhetsställen och andra liknande förhållanden. Med natur avses framför allt hur stor risken för penningtvätt och finan- siering av terrorism som föreligger i verksamheten, vilket kan identi- fieras genom verksamhetens riskbedömning och på annat sätt. Andra omständigheter som kan beaktas är verksamhetens komplexitet, om det i verksamheten tillhandahålls tjänster av olika slag och andra liknande förhållanden. Av första punkten följer att verksamhetsutövaren, när det be- döms motiverat, ska identifiera den styrelseledamot som ska ha det huvudsakliga ansvaret för att kontrollera att styrelsens beslut om åtgärder enligt denna lag genomförs. Den särskilda styrelseleda- moten ska ha ansvaret för att kontrollera och följa upp att de åtgär- der, rutiner eller andra förfaranden som beslutas också genomförs i verksamheten. Det är dock inte nödvändigt att den särskilt utsedda styrelseledamoten personligen genomför de kontroller och den uppföljning som ingår i dennas ansvarsområde, utan detta kan ske enligt delegation eller på annat sätt. Det viktiga är att styrelseleda- moten som utses har ansvar för att initiera kontrollåtgärderna och se till att dess resultat följs upp. Av andra punkten framgår att verksamhetsutövaren, i de fall det är motiverat av verksamhetens storlek och natur, ska utse en s.k. centralt funktionsansvarig. Den funktionsansvariga har ett ansvar för att kontrollera att de åtgärder, riktlinjer och rutiner som vidtas eller finns i verksamheten är effektiva och även i övrigt uppfyller de krav som ställs på verksamhetsutövaren enligt lagen. I kontroll- ansvaret ligger också att internt rapportera oegentligheter och bris- ter som måste åtgärdas. Det naturliga är att rapportering sker till styrelsen, den särskilt utsedda styrelseledamoten, den person som har ansvar för att utarbeta rutinerna (om det delegerats från styrel- sen) eller den verkställande direktören. Därutöver ska den funktions- ansvariga, om en sådan utses, vara ”länken” mellan verksamhets- utövaren och , och ansvara för att vidarebefordra de uppgifter om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism som verksamhetsutövaren är skyldig att lämna till Polismyndig- heten med stöd av lagen. Dessa uppgifter sammanfaller med det ansvar som tillkommer den centralt funktionsansvariga som ska utses enligt 6 kap. 1 § föreskrifter FFFS 2009:1. Den centralt funktionsansvariga får således ett om- fattande ansvarsområde. Denna ska kontrollera att de åtgärder, riktlinjer och rutiner som vidtas eller finns i verksamheten är effek- tiva och även i övrigt uppfyller de krav som ställs på verksamhets- utövaren enligt lagen, rapportera brister i dessa avseenden till en behörig person samt vara länken mellan verksamhetsutövaren och . Det är uppenbart att alla dessa uppgifter inte alltid kan utföra av samma person. Den centralt funktionsansvariga bör således kunna utse en eller flera personer som biträder honom eller henne och delegera befogenheter till dessa personer. Den som utses till centralt funktionsansvarig bör vara en person som ska tjänstgöra på ledningsnivå: en tjänsteman eller anställd som har tillräckliga kunskaper om verksamhetens riskexponering mot penningtvätt och finansiering av terrorism och som har till- räckliga befogenheter att fatta beslut som påverkar dess riskexpo- nering, och behöver inte i alla fall vara styrelseledamot. Den funk- tionsansvariga bör också ha ett visst oberoende gentemot bolagets ledning samt relativ frihet att planera och prioritera sitt eget och i förekommande fall sina underställa medarbetares arbete. I 2 kap. 7 § andra stycket i det förevarande förslaget till penningtvättslag anges att anställda inte får utsättas för ogynnsamma eller diskrimi- nerande anställningsåtgärder med anledning av att de internet eller externt har informerat om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism. Detta bör bereda den centralt funktionsansvariga visst oberoende vid utförandet av sina uppgifter. I tredje punkten anges att verksamhetsutövare (när det är moti- verat av verksamhetens storlek och natur) ska inrätta en oberoende granskningsfunktion för att granska de interna riktlinjer, kontroller och förfaranden som hanterar de risker för penningtvätt och finan- siering av terrorism som finns i verksamheten. Skyldigheten att utse en oberoende granskningsfunktion bör vara förbehållen de verksamhetsutövare som har en särskilt omfattande verksamhet och stora risker för penningtvätt och finansiering av terrorism kopp- lade till verksamheten. Krav på sådana funktioner finns för bl.a. banker och kreditmarknadsföretag och regleras i Finansinspek- tionens föreskrifter, men saknas för vissa andra verksamhetsutövare som omfattas av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ansvar för regelefterlevnad och intern kontroll enligt denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitten 16.3–16.5. Bestämmelsen motsvaras av 5 kap. 1 § tredje stycket i den nu- varande lagen. Den genomför delar av artikel 46.1 i direktivet. Bestämmelsen reglerar ansvaret för att genomföra riskbedöm- ningar och upprätthålla rutiner i de fall verksamhetsutövaren är an- ställd av en juridisk person. Av bestämmelsen framgår att skyldig- heten att göra riskbedömningen och upprätthålla rutiner åligger den juridiska personen i de fall en fysisk person driver sin verksam- het som anställd hos en juridisk person. En fastighetsmäklare med fullständig registrering eller hyresförmedlare till lokaler är dock alltid skyldig att vidta de aktuella åtgärderna, oavsett om denna driver verksamhet som anställd eller på annat sätt. Om verksam- heten bedrivs som anställd, åligger skyldigheten således såväl den juridiska personen som den enskilda fastighetsmäklaren (inbegripet enskilda hyresförmedlare till lokaler) (se även prop. 2014/15:80, s. 49–50). Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 45.9 i direktivet. Bestämmelsen anger ramarna för när en verksamhetsutövare vars huvudkontor är beläget i en annan medlemsstat och som i bedriver sådan verksamhet som avses i 1 kap. 2 § 6 och 8 i annan form än filialer ska utse en central kontaktpunkt här i landet. De verksamheter som träffas av bestämmelsen är främst ombud till betalningsinstitut och utgivare av elektroniska pengar. Europeiska kommissionen ska, efter förslag från de europeiska tillsynsmyndig- heterna, besluta om tekniska standarder i vilka ska anges kriterierna för när det är lämpligt att utse en central kontaktpunkt samt vilka funktioner denna bör ha. I skrivande stund kan således inte med någon precision förutses vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av frågan om när en central kontaktpunkt ska utses. Det är inte heller klarlagt vilka funktioner den centrala kontakt- punkten ska ha. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om utseendet av en central kontaktpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 16.6. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 61.2 a) och 61.3 i direktivet. I bestämmelsen anges att verksamhetsutövare ska ha ändamåls- enliga system för att från anställda omhänderta rapporter om even- tuella överträdelser av förevarande lag eller av föreskrifter som med- delats med stöd av lagen. Det bör erinras om att personuppgifts- lagen (1998:204) gäller vid verksamhetsutövarens behandling av personuppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.6. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 61.2 e) i direktivet. Paragrafen innebär ett förbud mot obehörigt röjande avseende uppgifter i en anmälan om misstänkta överträdelser av penning- tvättsregelverket, om uppgifterna kan avslöja anmälarens identitet. Övervägandena finns i 16.7.7. 9 kap. i förslaget till ny penningtvättslag reglerar bestämmelser om tillsyn och motsvaras av 6 kap. i den nuvarande lagen. Genom för- ändringarna i kapitlet genomförs direktivets krav när det gäller till- syn och sanktioner i fråga om länsstyrelsernas tillsynsobjekt (till- synen över pantbankerna regleras dock separat, i pantbankslagen [1995:1000]). Bestämmelserna behandlas i kap. 17. Bestämmelsen motsvaras i sak av 6 kap. 1 § i den nuvarande lagen. Av första stycket följer att kapitlet är tillämpligt när det gäller tillsyn över de verksamhetsutövare som står under tillsyn (som anges ovan regleras dock tillsynen över pantbankerna av pantbankslagen [1995:1000]). Andra stycket innehåller en upplysning om att tillsynsbestäm- melser för andra verksamhetsutövare finns i respektive rörelselag. Bestämmelsen överensstämmer med 6 kap. 2 § i den nuvarande lagen. Den omfattar en beskrivning av syftet med tillsynsreglerna i kapitlet, dvs. att förhindra att finansiell verksamhet och annan näringsverksamhet utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. I bestämmelsen läggs också tillsynens omfattning fast. Tillsynen omfattar endast de åtgärder som verksamhetsutövarna har att vidta enligt den förevarande lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna (se prop. 2008/09:70 s. 203). Det inne- bär att tillsynen inte omfattar hur verksamheten bedrivs i övrigt. Bestämmelsen motsvarar i sak 6 kap. 3 § i den nuvarande lagen. Paragrafen reglerar anmälningsplikten för de verksamhetsutövare som omfattas av kapitlet. Anmälan sker till , som också för register över dessa verksamhetsutövare. Bestämmelser om regist- ret finns i penningtvättsförordningen. Bestämmelsen motsvarar i sak 6 kap. 4 § i den nuvarande lagen. Paragrafens första stycke innebär att verksamhet som omfattas av anmälningsskyldigheten inte får bedrivas om en anmälan inte har skett. Av andra stycket följer att tillsynsmyndigheten ska förelägga den verksamhetsutövare som omfattas av kapitlet – och som inte har gjort anmälan – att göra detta. Är det osäkert om det finns en anmälningsskyldighet, får tillsynsmyndigheten förelägga personen att lämna de upplysningar om verksamheten som behövs för att be- döma om så är fallet. Av tredje stycket följer att en person som inte rättar sig efter ett föreläggande ska föreläggas att upphöra med verksamheten. Möjlig- heten att besluta ett föreläggande om att upphöra med verksam- heten är inte beroende av om verksamhetsutövaren har lämnat upp- lysningar om verksamheten till tillsynsmyndigheten. Föreläggande kan förenas med vite enligt 17 §. Bestämmelsen motsvaras delvis av 6 kap. 5 § i den nuvarande lagen. Paragrafen genomför direktivets artikel 47.3. Paragrafens första stycke innebär ett förbud för en fysisk person, som i väsentlig utsträckning har åsidosatt skyldigheter i närings- verksamhet eller som har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet, att ägna sig åt anmälningspliktig verksamhet eller, om verksam- heten bedrivs av en juridisk person, ingå i dess ledning eller utöva inflytande genom att ha ett kvalificerat innehav av andelar i den juridiska personen. Andra stycket har ändrats på det sättet att tillsynsmyndigheten kan ingripa när en verksamhet bedrivs, oberoende av om någon anmälan har gjorts eller inte. Det är därför inte längre nödvändigt att först uppmana verksamhetsutövaren att göra en anmälan för att därefter inleda ett förfarande, som när verksamheten bedrivs av en fysisk person, innebär att han eller hon föreläggs att upphöra med verksamheten. När ett förbud enligt första stycket ska gälla har tillsynsmyndig- heten möjlighet att vidta åtgärder enligt något av de tre alternativ som anges i andra stycket. Punkten 1: När verksamheten bedrivs av en fysisk person finns inga möjligheter till rättelse, enbart att förelägga den fysiska perso- nen att upphöra med verksamheten. Det är således t.ex. inte möjligt för tillsynsmyndigheten att förelägga personen att betala sina skul- der, även om detta skulle kunna leda till att en missköt- samhet inte bedöms som väsentlig. Däremot kan tillsynsmyndig- heten allmänt bedöma om graden av misskötsamhet påverkas av om, när och i vilken omfattning skulder har reglerats. Punkten 2: En juridisk person kan föreläggas att göra rättelse. Föreläggande om rättelse tar främst sikte på en situation då en olämplig person ingår i verksamhetsutövarens ledning. Den juri- diska personen kan då föreläggas att skilja den diskvalificerade personen från dennes ledningsbefattning. Om rättelse inte görs kan den juridiska personen föreläggas att upphöra med verksamheten. Har den juridiska personen inte anmält verksamheten till Bolags- verket ska tillsynsmyndigheten kunna förelägga såväl om rättelse som att göra anmälan. Punkten 3: Den tredje möjligheten för ingripande tar sikte på situationen att någon som har ett kvalificerat innehav av andelar i den juridiska personen inte uppfyller vandelskravet i första stycket. Åtgärden ska då riktas mot den fysiska eller juridiska person som har ett kvalificerat innehav i den juridiska person som har eller borde ha anmält sin verksamhet till . En fysisk person som har ett kvalificerat innehav kan föreläggas att avyttra en till- räckligt stor andel. Är det en juridisk person som har ett kvalifice- rat innehav och det i dess ledning finns en person som inte upp- fyller vandelskravet kan tillsynsmyndigheten förelägga den juri- diska personen att byta ut en diskvalificerad person i dess ledning. I tredje stycket anges vad som avses med kvalificerat innehav. Övervägandena finns i avsnitten 17.4.3 och 17.5.3. Bestämmelsen motsvaras av 6 kap. 6 § i den nuvarande lagen. Paragrafen innehåller ett krav på verksamhetsutövaren att an- mäla förändringar som sker beträffande kvalificerat innehav eller ledning. Så snart verksamhetsutövaren har anmält verksamheten för registrering hos står verksamhetsutövaren under tillsyn och är skyldig att anmäla förändringar. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 7 § i den nuvarande lagen. Den genomför delar av artikel 48 i direktivet. Vissa språkliga ändringar har gjorts i syfte att förtydliga innebörden av bestämmelsen. Enligt första stycket får tillsynsmyndigheten förelägga den som driver verksamhet som omfattas av kapitlet att lämna de upplys- ningar och ge tillgång till de handlingar som behövs för tillsynen. Av andra stycket följer att om ett föreläggande enligt första stycket inte följs, får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhets- utövaren att upphöra med verksamheten. Enligt tredje stycket får tillsynsmyndigheten vidare – när den anser det nödvändigt – genomföra en undersökning hos en verk- samhetsutövare som är föremål för tillsyn enligt kapitlet. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför delar av artikel 58 samt artiklarna 59.1 och 60.5 i direkti- vet. Av första stycket följer att tillsynsmyndigheten får ingripa mot en verksamhetsutövare som överträder en bestämmelse i penning- tvättslagen eller en föreskrift som meddelas med stöd av lagen. I det andra stycket anges att tillsynsmyndigheten också får in- gripa mot en verksamhetsutövare om personer i dess ledning över- träder en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Den personkrets som regleringen tar sikte på omfattar styrelse eller verkställande direktör eller personer som på motsvarande sätt kan företräda verksamhetsutövare eller är ersättare för någon av dem.