sou · H4B377d2 · 2016-10-31 00:00:00 — Att det ställs högre krav för behörighet till ett högskole- förberedande program än till ett yrkesprogram riskerar dock att påverka elevströmmarna till de olika programmen på ett oönskat sätt och därmed bidra till felaktiga studieval. Enligt for , Reviews of Vocational Education and Training, (2008) riskerar differentierade behörighetskrav att snedvrida valet mellan de olika typerna av program i gymnasie- skolan och leda till en stigmatisering av yrkesprogrammen. analysera konsekvenserna av skärpningen och differentieringen av behörighetskraven för gymnasieskolans högskoleförbered- ande program och yrkesprogram och, om det finns behov, före- slå förändringar av kraven, och lämna nödvändiga författningsförslag. Behöver förändringar göras i fråga om gymnasiesärskolan? Ett mål som innebär att alla ungdomar ska gå en gymnasieutbild- ning måste ta hänsyn till att en del ungdomar har behov av att gå en individuellt anpassad utbildning inom gymnasiesärskolan, där an- passningen sträcker sig längre än individanpassningen i dagens gymnasieskola. Elever i gymnasiesärskolan kan studera kurser enligt gymnasie- skolans kursplaner men inte enligt . Om tidigare grundsärskoleelever väljer ett introduktionsprogram i gymnasie- skolan kan de dock läsa grundskoleämnen. För att alla elever ska få goda möjligheter att fullfölja sin utbildning bör det inte finnas incita- ment som leder till att elever väljer ett introduktionsprogram trots att studier inom gymnasiesärskolan egentligen skulle vara lämp- ligare för den enskilda individen. Behovet av en möjlighet att läsa grundskoleämnen inom gymnasiesärskolan behöver således utredas. Gymnasiesärskolan reformerades 2013 och det är därför rimligt att avvakta med en övergripande översyn av skolformen. Det är dock viktigt att reglerna för gymnasiesärskolan harmonierar med vad som gäller för gymnasieskolan, så att samverkan mellan de båda skolformerna underlättas. Om utredaren föreslår förändringar av gymnasieskolan som bedöms påverka överensstämmelsen mellan de båda skolformerna, behöver därför följdändringar när det gäller gymnasiesärskolan också övervägas. Det bör vidare analyseras om det finns anledning att se över reglerna om stödåtgärder i gymn- asiesärskolan, så att alla elever får möjlighet att utvecklas så långt som möjligt utifrån sina förutsättningar. undersöka om det finns anledning att ge elever i gymnasie- särskolan möjlighet att läsa kurser enligt kurs- planer och i så fall lämna ett sådant förslag, se över bestämmelserna om stödåtgärder i gymnasiesärskolan och, om det finns behov, föreslå förändringar inom detta om- råde, undersöka om det, med anledning av utredarens förslag om gymnasieskolan, finns behov av att anpassa gymnasiesärskolans bestämmelser till gymnasieskolans, och lämna nödvändiga författningsförslag. Alla nationella program ska ge en bred gemensam kunskapsbas Gymnasieskolan ska enligt skollagen (2010:800) ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för personlig ut- veckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. Detta breda upp- drag är en viktig utgångspunkt för utredaren, liksom att utbild- ningen på de nationella programmen ska bedrivas som heltids- studier och att ett fullständigt nationellt program omfattar kurser och ett gymnasiearbete om sammanlagt 2 500 gymnasiepoäng. I den reformerade gymnasieskolan ger yrkesprogrammen inte grundläggande behörighet till högskolan om inte eleven själv aktivt väljer till de ytterligare kurser i svenska och engelska som krävs för all högskoleutbildning. Enligt kan denna för- ändring av yrkesprogrammens innehåll ha bidragit till minskningen av antalet elever på dessa program (U2014/6114/GV). Enligt preliminära uppgifter från har andelen elever i årskurs 1 på yrkesprogrammen minskat från 2014. För kvinnorna minskade denna andel från och för männen från . Det är bekymmersamt om unga kvinnor och män av den nämnda anledningen väljer bort yrkes- utbildningar. Alla nationella program i gymnasieskolan bör i fortsättningen erbjuda en bred gemensam kunskapsbas som ger grundläggande behörighet till högskolan. Det rustar individen, tryggar den fram- tida kompetensförsörjningen och gynnar konkurrenskraft. Det finns därför behov av att utreda hur alla nationella program i gymnasieskolan ska kunna ge grundläggande behörighet till hög- skolan på ett sådant sätt att elevens rättighet att i praktiken läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet stärks. Det kan t.ex. handla om hur huvudmannens skyldighet att erbjuda de aktuella kurserna bör utformas, så att eleven ges praktiska möjligheter att läsa dessa kurser. Olika tänkbara alternativ för hur rättigheten kan stärkas bör analyseras med beaktande av bl.a. effekten på genom- strömning och kostnadseffektivitet. Det bör också övervägas om ett förslag som stärker elevens rättighet att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet får konsekvenser för det arbetsplats- förlagda lärandet (APL) inom den gymnasiala lärlingsutbildningen i gymnasieskolan. En utgångspunkt i arbetet ska vara att de högre krav på yrkeskunskaper som infördes i samband med reformen 2011 så långt möjligt värnas. Det är väsentligt att alla gymnasieelever får utveckla och använda sin fantasi och kreativitet. Estetik, kreativitet och förmåga att uttrycka sig konstnärligt är en tillgång i många yrken, och det är väsentligt att alla ungdomar får komma i kontakt med olika kultur- ella uttryck och möjlighet att utveckla sina skapande talanger. Innan reformen 2011 ingick en kurs om 50 gymnasiepoäng i kärnämnet estetisk verksamhet i samtliga nationella program i gymnasieskolan. Det var en försämring att detta inslag i utbildningen togs bort i samband med reformen. Estetiska ämnen behöver ingå i en allsidig utbildning och ett sådant ämne bör därför ingå i alla nationella program i gymnasieskolan. efter att ha analyserat olika alternativ föreslå hur elevens rättig- het att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan kan stärkas, redovisa om föreslagna förändringar när det gäller rättigheten att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan får konsekvenser för APL inom den gymnasiala lär- lingsutbildningen i gymnasieskolan, redovisa hur genomströmningen i gymnasieskolan kan påverkas av föreslagna förändringar när det gäller rättigheten att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan och vilka konsekvenser sådana förändringar kan få för elevernas övergång till arbetslivet, analysera och föreslå hur alla nationella program i gymnasie- skolan kan innefatta ett estetiskt ämne, och lämna nödvändiga författningsförslag. Utbildningsutbudet behöver fortsätta att utvecklas Efter reformen 2011 finns det 18 nationella program och 60 nation- ella inriktningar i gymnasieskolan. Hemkommunen ansvarar för att alla behöriga ungdomar i kommunen erbjuds ett allsidigt urval av nationella program och inriktningar. Av uppföljning av gymnasieskolan (Nationella program, rapport 412, 2014) framgår dock att elevernas reella möjligheter att fritt välja gymnasieutbild- ning inom det nationella utbudet i vissa fall är begränsade. Det framgår av rapporten att det saknas förutsättningar för att upprätt- hålla den bredd som den nya gymnasieskolan är tänkt att erbjuda. Vissa elever som har valt ett högskoleförberedande program vill efter gymnasieskolan direkt etablera sig på arbetsmarknaden i stället för att fortsätta till högre studier. Det faktum att de hög- skoleförberedande programmen inte i första hand förbereder för yrkeslivet kan dock innebära att ungdomar som har gått ett sådant program är sämre förberedda för arbetslivet än om de valt ett yrkes- program. Det finns därför anledning att utveckla utbudet av gymn- asial yrkesutbildning så att den kan utgöra ett intressant studie- alternativ för ungdomar som väljer ett högskoleförberedande program. En viktig åtgärd i detta sammanhang är, som nämnts ovan, att stärka rätten för elever på yrkesprogram att läsa de kurser som leder till grundläggande behörighet till högskolan. I vissa fall kan det också finnas anledning att gå ett steg längre när det gäller behörig- het till högskolan. En möjlig utgångspunkt för ett sådant arbete är t.ex. de förslag från de nationella råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan som rapporterar till regeringen. De redovisade förslagen handlar bl.a. om att öka möjligheterna för eleverna på yrkesprogrammen att få särskild behörighet till hög- skoleutbildning, dvs. att få möjlighet att också läsa kurser som krävs för att uppfylla de särskilda förkunskapskrav som ställs när det gäller många högskoleutbildningar. Det kan finnas skäl att anpassa innehållet i vissa yrkesprogram på ett sådant sätt att de förbereder även för högre studier inom områden som ligger nära de som programmen avser. Som exempel kan nämnas vård- och omsorgs- programmet, där många elever vill ha möjlighet att söka sig vidare till en sjuksköterskeutbildning. Det kan finnas ytterligare skäl att anpassa utbudet av yrkespro- gram och yrkesinriktningar och även skäl att anpassa utbudet av högskoleförberedande program och inriktningar. Exempelvis kan program som få elever väljer riskera att helt falla bort ur det lokala utbudet, vilket i sin tur innebär att det allsidiga utbudet inte är en realitet för alla elever. Det innebär att tillgången till ut- bildning inom kunskapsområden som är viktiga för arbetsmark- naden eller för att förbereda för högre studier begränsas. När det gäller enstaka högskoleförberedande program kan det också finnas skäl att analysera behovet av att inrätta yrkesutgångar (jfr dir. 2015:15 i fråga om en försöksverksamhet avseende teknikprogrammet). Även fortsättningsvis bör dock varje program i normalfallet leda till antingen en högskoleförberedande examen eller en yrkesexamen då varje program ska karaktäriseras av att det i första hand förbereder för vidare studier eller ett yrke. Förändringar i det nationella utbudet av inriktningar och pro- gram förutsätter i vissa fall ställningstaganden t.ex. om den minsta garanterade undervisningstiden, omfattning av APL, ersättnings- nivåer, när inriktningar får starta och examensmålens utformning. Förändringar på arbetsmarknaden och i samhället gör att utbild- ningsutbudet i gymnasieskolan kan behöva ses över mer regel- bundet än . Möjligheterna till fortlöpande justeringar av de nationella programmen i gymnasieskolan kan därför behöva ut- vecklas. De nationella råden för yrkesprogrammen i gymnasieskolan har en viktig roll i ett sådant arbete, som forum för dialog mellan och berörda branscher om bl.a. yrkesutbildningens innehåll och utformning. analysera om det med utgångspunkt i efterfrågan på arbetsmark- naden, elevernas val och huvudmannens förutsättningar att enskilt eller i samverkan erbjuda ett allsidigt utbud av utbild- ningar finns anledning att göra justeringar av det nationella ut- budet av program och inriktningar i gymnasieskolan, och i så fall föreslå sådana justeringar, undersöka om det inom vissa yrkesområden finns behov av att erbjuda elever i gymnasieskolan större möjligheter att också läsa in särskild behörighet till högskolan, och om så är fallet, föreslå hur detta kan bli möjligt, vid behov föreslå förändringar t.ex. i fråga om den minsta garanterade undervisningstiden, omfattning av APL, ersättning till huvudmännen för anordnande av utbildning, när inriktningar får starta och examensmålens utformning, analysera om det behöver vidtas åtgärder för att gymnasie- skolans nationella program fortlöpande ska kunna anpassas till förändringar på arbetsmarknaden och i samhället, och vid behov föreslå sådana åtgärder, och lämna nödvändiga författningsförslag. Ska det vara möjligt att ta C-körkort på bygg- och anläggningsprogrammet? I samband med att gymnasieskolan reformerades infördes inriktningen anläggningsfordon i bygg- och anläggningsprogram- met. Inom ramen för dagens utbildning kan eleverna få kunskaper motsvarande körkortsbehörighet B (personbil). Byggbranschen har till påpekat att det vid framförandet av vissa anläggningsfordon och vid transport av anläggningsfordon mellan olika arbetsplatser även behövs körkort med behörighet C (tung lastbil). Som bestämmelserna är utformade är det svårt att få plats med de kurser som skulle krävas för sådan behörighet inom ramen för dagens program. ta ställning till om gymnasieskolans utbildning av anläggnings- maskinförare ska innefatta möjligheter för huvudmannen att erbjuda eleverna kunskaper motsvarande körkortsbehörighet C inom ramen för utbildningen och, om så är fallet, lämna nöd- vändiga författningsförslag. Förslagens konsekvenser ska redovisas enligt 14–15 a §§ kommitté- förordningen (1998:1474). Utredaren ska särskilt redovisa vilka konsekvenser förslagen får för vuxenutbildningen. Utredaren ska också beakta barnrättsperspektivet utifrån FN:s konvention om barnets rättigheter och behovet av tillgänglighet och förutsättning- arna för full delaktighet i utbildning för elever med funktionsned- sättning. Samråd och redovisning av uppdraget Utredaren ska arbeta i dialog med en parlamentariskt sammansatt referensgrupp och under arbetet ta del av internationella erfaren- heter och samråda med berörda myndigheter inom utbildningsom- rådet, funktionshinder som rådet och området social barn- och ung- domsvård. Utredaren ska även samråda med representanter för skol- huvudmän, skolpersonal, elever och föräldrar. Vidare ska utredaren samråda med arbetsmarknadens parter och intresseorganisationer i arbetslivet, bl.a. när det gäller analysen av hur de nationella program- mens gemensamma kunskapsbas kan förstärkas på bästa sätt. Utredaren ska även samråda med universitet och högskolor, bl.a. när det gäller analysen av om utbudet av högskoleförberedande program behöver förändras. Utredaren ska hålla sig informerad om annat pågående utredningsarbete som kan vara av betydelse för uppdragets genomförande, t.ex. (dir. 2015:15). Uppdraget ska redovisas . (U 2015:01) Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. föreslå åtgärder för att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning (dir. 2015:31). Utredaren ska nu även ta ställning till förslagen i delbetänkande En yrkesinriktning inom teknikprogrammet (SOU 2015:29). analysera förslag om gymnasie- skolans teknikprogram i förhållande till sitt uppdrag, om utredaren finner det lämpligt föreslå hur en yrkesinriktning kan införas inom teknikprogrammet och rymmas inom 2 500 gymnasiepoäng, och lämna nödvändiga författningsförslag. Tiden för uppdraget förlängs inte. Uppdraget ska i sin helhet redovisas . En yrkesinriktning inom teknikprogrammet beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. analysera och föreslå hur teknikprogrammet kan kompletteras med en eller flera industritekniska inriktningar med tydliga yrkesutgångar (dir. 2013:122). beslutades en ändring av uppdraget som bl.a. innebar att den nämnda utredningen, (U 2014:01), skulle föreslå hur en försöksverksamhet kan inrättas där teknikprogrammet i gymnasieskolan kompletteras med en eller flera industritekniska inriktningar (dir. 2015:15). De nya direktiven ersatte tidigare direktiv. föreslår i delbetänkandet En yrkesinriktning inom teknikprogrammet (SOU 2015:29) bl.a. en försöksverksamhet med en produktionsteknisk inriktning med arbetsplatsförlagt lärande inom teknikprogrammet. Enligt skollagen (2010:800) och gymnasieförordningen (2010:2039) ska ett fullständigt program bedrivas som heltidsstudier och omfatta 2 500 gymnasiepoäng. Vidare ska läsåret vara . bedömer att 2 500 gymnasiepoäng inte räcker för att utbildningen ska ge eleverna ett tillräckligt yrkes- kunnande för direkt inträde på arbetsmarknaden, en bred teoretisk bas samt grundläggande och särskild behörighet till högskolan. Därför föreslår att teknikprogrammets omfattning inom försöksverksamheten utökas till 2 800 gymnasie- poäng och att läsårets omfattning ska vara minst . Det framgår dock av betänkandet att denna utökning inte är okomplicerad, bl.a. mot bakgrund av de principer om nationella programs och läsårs omfattning som följer av gällande reglering. (dir. 2015:31) anger att det är en viktig utgångspunkt att utbildningen på de nationella programmen ska bedrivas som heltidsstudier och att ett fullständigt nationellt program ska omfatta kurser och ett gymnasiearbete om samman- lagt 2 500 gymnasiepoäng. analysera förslag om gymnasie- skolans teknikprogram i förhållande till sitt uppdrag, om utredaren finner det lämpligt föreslå alternativ för hur en yrkesinriktning kan införas inom teknikprogrammet och rymmas inom 2 500 gymnasiepoäng, och lämna nödvändiga författningsförslag. (U 2015:01) Utvidgning av och förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. analysera och föreslå åtgärder för att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning (dir. 2015:31). Utredaren fick genom tilläggsdirektiv (dir. 2015:82) i uppdrag att också ta ställning till förslagen i Yrkesprograms- utredningens delbetänkande En yrkesinriktning inom teknik- programmet (SOU 2015:29). Uppdraget ska i sin helhet redovisas . Stress bland gymnasieskolans elever har beskrivits i flera rapporter. Av t.ex. rapporten till skolan 2012 (, rapport 390, 2013) framgår att många elever, särskilt kvinnor, upplever negativ stress kopplat till betygen. I dagens gymnasieskola sätts betyg på varje avslutad kurs som eleven läst i ett ämne. Att ständigt betygsättas kan bidra till stress och oro. Utredaren får därför nu i uppdrag att även analysera förutsättningarna för att införa ett system där betyg sätts för ett helt ämne, det vill säga ämnesbetyg, i gymnasie- skolan och gymnasiesärskolan. Utredaren ska också analysera hur en förändring av detta slag skulle påverka lärarnas arbetssituation. analysera för- och nackdelar med ämnesbetyg jämfört med kursbetyg, utreda möjligheterna att införa ämnesbetyg i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan och vilka eventuella konsekvenser för tillträde till vidare utbildning det skulle innebära, och med utgångspunkt i uppdraget i övrigt överväga olika alternativ och lämna förslag som kan bidra till att reducera stress hos gymnasieskolans och gymnasiesärskolans elever. Uppdraget ska i sin helhet redovisas . Samverkan om gymnasieskolan och om unga i och utanför gymnasieskolan I utredningens direktiv betonar regeringen att många olika aktörer är betydelsefulla i arbetet med att öka andelen elever som påbörjar och fullföljer en utbildning i gymnasieskolan. Enligt direktiven bör därför utredningen kartlägga vilka de relevanta aktörerna på områ- det är, analysera hur dessa kan bidra till att alla ungdomar påbörjar en gymnasieutbildning och till att öka genomströmningen samt belysa hur aktörerna kan samverka med varandra för att nå dessa mål. Det kommunala aktivitetsansvaret bör enligt utredningens direktiv särskilt beaktas. Det finns flera slags samverkan som har relevans för de över- gripande mål som utredningens förlag syftar till att nå. Det handlar om samverkan mellan olika aktörer som möter ungdomar och som syftar till att ge stöd till enskilda ungdomar. Men det handlar också om samverkan som syftar till att skapa bättre förutsättningar för verksamheten i gymnasieskolan och därmed för ungdomarna. I denna bilaga ges en översiktlig bild vad gäller de olika aktörer som kan vara betydelsefulla för unga i och utanför gymnasieskolan och vad samverkan mellan dessa aktörer kan innebära. Eftersom frågan om samverkan är komplex och berör en stor mängd aktörer finns det enligt utredningens bedömning inte någon samlad modell för hur samverkan mellan olika aktörer ska kunna komma till stånd. I stället har utredningen i detta betänkande antagit ett sam- verkansperspektiv vad gäller de delområden och förslag där sam- verkan är särskilt relevant. 1.1Samverkan är en framgångsfaktor Samverkan behöver ske i många olika sammanhang, både inom den enskilda skolan och med det omgivande samhället, för att ung- domar ska få förutsättningar att lyckas med sin gymnasieutbild- ning. Samverkan inom skolan har visat sig vara en framgångsfaktor. Skolpersonal beskriver t.ex. hur de genom samverkan lär av varandra och hur de involverar elever i utvecklingsarbetet.1 För att sådan samverkan ska komma till stånd krävs dock att skolledningen styr organisationen i denna riktning. En framgångsfaktor för gym- nasieskolors arbete är enligt Skolinspektionen att rektorn ser till att samarbete och samordning uppstår så att en reell samverkan skapas. Samverkan skapar goda förutsättningar för en gemensam bild av elevens behov och vilka åtgärder som olika professionella i skolan kan vidta gemensamt eller var för sig, menar Skolinspektionen.2 Även skolans samverkan med det omgivande samhället är av av- görande betydelse för att fler ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning. Elever som har avbrutit sina studier, eller som ligger i riskzon för studieavbrott, befinner sig ofta i komplexa situationer och behöver stöd från flera olika instanser i samhället och från olika kompetenser. Det behövs ofta flera professioners kompetens för att stötta elever att fullfölja eller återuppta sina studier. Många elever kan därför behöva stöd och hjälp av aktörer utanför skolan för att få en situation som gör att de kan tillgodogöra sig utbild- ningen i gymnasieskolan. Alla de olika professionella kontakter som en ungdom kan vara i behov av kan dock kännas överväldig- ande och särskilt utmanande, t.ex. för dem som har en komplex skolbakgrund eller funktionsnedsättningar av olika slag. Från de ungas perspektiv är samverkan därför ofta avgörande för att de ska kunna tillgodogöra sig olika former av insatser, både från skolan och från andra delar av samhället. Det samma kan gälla inte minst nyanlända elever. Erfarenheter från det EU-finansierade projektet visar att samverkan är en framgångsfaktor för att förmå elever att påbörja 1Sveriges Kommuner och Landsting: Motverka studieavbrott. Gymnasieskolans utmaning att få alla elever att fullfölja sin utbildning. 2Skolinspektionen: Gymnasieskolors arbete med att förebygga studieavbrott. Kvalitets- granskning, rapport 2015:04. eller återuppta sina studier.3 De verksamheter som deltagit i projek- tet menar att samverkan har underlättat och förbättrat arbetet kring de unga på många olika sätt. Samverkan återkommer också som ett centralt tema i forskningen om elever som riskerar att lämna skolan utan att fullfölja sin utbildning. Ett ytterligare exempel på när samverkan kan innebära en fram- gångsfaktor är i relation till arbetslivet. En väl utvecklad samverkan mellan skolan och arbetslivet kan bidra till att eleverna känner en större motivation för sina studier. Kontakterna med arbetslivet fångar elevernas intresse samt visar dem att deras kunskaper efterfrågas och att de har tillgång till många yrkesalternativ när de fullföljt sin utbildning.4 1.2Många aktörer behöver samverka om de unga Samverkan om gymnasieskolan och om de unga i och utanför gymnasieskolan kan utformas på olika sätt och berör olika nivåer, såväl den nationella nivån som den lokala och den regionala nivån samt olika nivåer inom den enskilda skolan. Även om arbetet i skolan bör utgå från den enskilda elevens behov behövs det även system som medger detta. På den enskilda skolan är samverkan mellan exempelvis elevhälsan, ämneslärare, mentorer, resurslärare, studiehandledare, studie- och yrkesvägledning och skolledning nödvändig. Även om gymnasie- ungdomar står i begrepp att träda in i vuxenlivet är dessutom skolans samverkan med ungdomarnas vårdnadshavare av stor vikt. Annan samverkan behöver komma till stånd med aktörer utan- för skolan. I en kommun eller region kan samverkan på systemnivå t.ex. omfatta utformning av adekvata rutiner och system för informationsöverföring om enskilda elever, liksom av olika insatser från elevhälsan eller i övergångarna mellan grundskola och gym- nasieskola.