sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — Hovrätten berörde inte förhållandet mellan företags- boten och det individuella straffansvaret utan anförde endast att den 33Se dom i mål B 34-15. Hovrätten för Västra dom i mål B 3292-13, tingsrätts dom i mål B 1544-14 och tingsrätts dom i mål B 11028-14. 35Se t.ex. dom i mål B 1260-14, Hovrätten för Västra dom och Hovrätten över och dom i mål B 433-15. 36Se Lunds tingsrätts dom i mål B 2004-13. 37Se Hovrätten över och dom i mål B 3030-12 och Lunds tingsrätts dom i mål B 2053-14. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret omständigheten att brottet (bokföringsbrott) hade bedömts som ringa innebar att det saknades skäl att ålägga bolaget företagsbot.38 Som avslutande exempel kan nämnas ett avgörande där en hovrätt ogillade en talan om företagsbot mot en ensam aktieägare i ett aktie- bolag som aktieägaren dömdes till villkorlig dom och dags- böter. I domskälen uttalade hovrätten, med hänvisning till rättsfallet NJA 2012 s. 826, att den straffrättsliga påföljden bör ges företräde när en strängare påföljd än böter ska dömas ut. Enligt hovrätten borde förutsättningarna för jämkning av företagsbot vara desamma för en aktieägare med ett betydande ägarintresse i bolaget som för en enskild näringsidkare. Om den dömde äger endast en del av bola- get – och företagsbotens effekter för den dömde därför blir mer begränsade – borde dock, enligt hovrätten, detta beaktas.39 lagändringar synes inte ha fått önskat genomslag Det kan sammanfattningsvis konstateras att det inte finns någon klar praxis om hur frågor om sanktionskumulation ska hanteras när före- trädare för fåmansbolag döms för brott som har skett i utövningen av näringsverksamheten. Det finns flera avgöranden där situationen inte har bedömts motivera någon jämkning över huvud taget; såväl företagsboten som det individuella straffansvaret har fått fullt genom- slag. finns det avgöranden där det förhållande att före- trädarna döms till fängelse eller annan påföljd har medfört att yrkan- det om företagsbot har ogillats. Det individuella straffansvaret har i dessa avgöranden getts företräde framför företagsboten. Vidare har det individuella straffansvaret i två avgöranden getts visst företräde framför företagsboten genom att företagsboten har jämkats. I vad mån företrädarna också har varit ägare till bolagen har ibland, men inte alltid, tillmätts någon avgörande betydelse. Detta innebär att den prioritetsordning som har anvisats i förarbetena till lag- ändringar (se avsnitt 11.3) inte verkar ha fått något genomslag när företrädare för fåmansbolag döms till påföljd som bolaget åläggs företagsbot. Det är ovanligt att man utanför åtalsprövnings- 38Se Hovrätten för Övre dom i mål B 682-15. 39Se Hovrätten över och dom i mål B 1868-15. Målet har överklagats av riksåklagaren till . Frågan om prövningstillstånd är inte avgjord. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret regelns tillämpningsområde beaktar sanktionskumulation vid bedöm- ningen av det individuella straffansvaret med stöd av 29 kap. 5 § 8 . Några reflektioner om det gällande rättsläget När det gäller brott som har begåtts av oaktsamhet och som inte kan antas leda till annan påföljd än böter, är lagstiftningen och för- arbetsuttalandena tydliga; företagsbot ska vara den primära straffrätts- liga sanktionen.40 Detta kommer till uttryck i åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § , en regel som får till följd att sådana brott normalt endast föranleder företagsbot. I andra avseenden är rättsläget mer osäkert. Varken lag eller praxis ger något entydigt besked om hur frågor kring sanktionskumula- tion ska behandlas när en domstol har att ta ställning till såväl ett åtal som en talan om företagsbot. De uttalanden som gjordes i för- arbetena till reform visar att lagstiftaren har tänkt sig att förekommande problem i första hand ska lösas vid påföljdsbestäm- ningen, dvs. genom en tillämpning av 29 kap. 5 § och att det endast undantagsvis skulle bli aktuellt att jämka eller efterge företagsboten. Utvecklingen i rättspraxis har dock varit en annan. Såsom har konstaterat i rättsfallet NJA 2012 s. 826 kan den av lagstiftaren förordade ordningen leda till vissa problem. Genom Högsta domstolens avgörande har rättsläget klargjorts när det gäller den situation som var uppe i rättsfallet, dvs. där fråga var om företagsbot skulle åläggas en enskild näringsidkare som dömdes till ett långvarigt fängelsestraff. Rättsläget är emellertid oklart när andra påföljder utdöms eller när näringsverksamheten har bedrivits av en juridisk person. Vår genomgång av underrättspraxis avgörande tyder på att domstolarna i dessa situationer har han- terat frågor om sanktionskumulation på skiftande sätt och att praxis i viss utsträckning har kommit att utvecklas på ett annat sätt än vad som avsågs i förarbetena till reform. 40 Se avsnitt 11.4. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret 11.6Åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § bör inte ändras Bedömning: Åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § bör inte ändras. Skälen för vår bedömning Det är naturligt att reglerna om påföljd och företagsbot samordnas så att de inte leder till en omotiverat sträng samlad reaktion för den enskilde. Den samordningen kan ske på olika sätt, t.ex. genom åtals- begränsningsregler eller regler som ger möjlighet att jämka påföljd eller företagsbot. När man tar ställning till vilken modell som ska användas, måste det beaktas att olika modeller ger skilda effekter, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Rättsfallet NJA 2012 s. 826 belyser att en och samma modell inte alltid ger till- fredsställande resultat. Åtalsprövningsregeln i 36 kap. 10 a § innebär att företagsbot kommer att utgöra den primära straffrättsliga sank- tionen för brott som kan föranleda en talan om företagsbot och har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter. Vi konstaterar – liksom regeringen gjorde i samband med reform – att i just dessa fall finns det goda skäl att normalt låta enbart företaget, och inte den enskilde, bära det straffrättsliga ansvaret för brottet. Erfarenheterna av åtalsprövningsregeln har också varit goda. Från åklagarhåll har t.ex. framhållits att bestämmelsen ger möjlighet att spara utredningsresurser. I de fall där bestämmelsen är tillämplig kan åklagare begränsa sitt arbete till frågan om företagsbot och behöver inte lägga tid och resurser på att identifiera en enskild gärningsman. Vi förordar därför att bestämmelsen får finnas kvar. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret 11.7Sanktionskumulation ska i första hand beaktas när företagsboten bestäms Förslag: I tas in en uttrycklig bestämmelse om att företagsboten ska kunna jämkas eller efterges om företagets ägare döms till påföljd för brottet och den samlade reaktionen på brottsligheten för honom eller henne skulle bli oproportio- nerligt sträng. Skälen för vårt förslag Behovet av samordning mellan påföljd och företagsbot Trots åtalsprövningsregeln förekommer det ganska ofta att åtal väcks för brott i näringsverksamhet mot personer som direkt eller indirekt också berörs av en förd talan om företagsbot. Så kan vara fallet när åtalsprövningsregeln i och för sig är tillämplig men åklagaren finner att åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Så kan också vara fallet när åtalet avser uppsåtligt brott eller andra brott som bedöms kunna föranleda t.ex. fängelse eller villkorlig dom (vanligen kombinerad med böter eller samhällstjänst). råder det identitet mellan den tilltalade och den mot vilken talan om företagsbot förs; så kan vara fallet när brottet har begåtts i en verksamhet som bedrivs under enskild firma. Även när sådan identitet inte föreligger, kan en ålagd företagsbot få privatekonomisk betydelse för den som åtalas och döms för brottet. En typisk sådan situation är när en bolagsman döms för brott som har begåtts inom ramen för ett handelsbolags verksamhet: bolagsmannen kommer då att bli solidariskt betalningsansvarig för den företagsbot som han- delsbolaget åläggs att betala. Liknande effekter kan uppkomma i fråga om aktiebolag. Så kan t.ex. en aktieägare som döms för brottet få finna sig i att bolagets resultat blir lägre och att värdet av hans eller hennes aktier i bolaget minskar som en följd av att bolaget måste betala en företagsbot. Även när den tilltalade inte är vare sig bolagsman eller aktieägare kan hans eller hennes privatekonomi ber- öras av en företagsbot som bolaget åläggs att betala; så blir t.ex. fallet om han eller hon har gått i borgen för bolaget för andra bolagets Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret förpliktelser, vilka bolaget – till följd av företagsboten – inte klarar att betala. I enskilda situationer av det angivna slaget kan den samlade effek- ten för den enskilde av påföljd och företagsbot bli oproportionerligt sträng. Det behövs därför – utöver den angivna åtalsprövnings- regeln – en bestämmelse som ger möjlighet att samordna de båda sanktionerna. Vi föreslår att det införs en sådan bestämmelse. Som vi kommer att utveckla närmare i det följande anser vi att bestämmelsen bör ut- formas så att en företagsbot kan jämkas eller efterges om den sam- lade reaktionen på brottsligheten annars skulle bli oproportionerligt sträng. Behovet av samordning mellan straff och företagsbot är särskilt stort när det gäller brott som har skett inom enskild näringsverk- samhet. Det gör sig emellertid gällande även i fråga om brott som har begåtts inom ramen för juridiska personer, t.ex. aktiebolag och handelsbolag. Bestämmelser som reglerar hur samordningen ska ske bör därför inte vara begränsade till den ena eller andra företags- formen. Det kan tilläggas att detta får anses ligga väl i linje med vad lag- stiftaren avsåg såväl vid tillkomsten av bestämmelserna om företags- bot som vid lagändringar. I båda lagstiftningsärendena var utgångspunkten att obilliga effekter av dubbla sanktioner borde und- vikas. Det står t.ex. klart att avsikten i det tidigare lagstiftningsären- det var att enskilda näringsidkare och ägare i fåmansbolag skulle behandlas på ett likartat sätt och att bestämmelserna om jämkning av företagsboten borde tillämpas så att detta blev fallet. Ingenting tyder på att lagstiftaren vid reform hade en principiellt annan inställning i dessa avseenden. Vilken modell bör väljas? Såsom ovan har framgått valde lagstiftaren i de båda tidigare lag- stiftningsärendena två helt skilda modeller för samordningen mellan påföljd och företagsbot. I det tidigare lagstiftningsärendet ansågs det att samordningen skulle ske genom jämkning eller eftergift av före- tagsboten. I det senare ärendet infördes den ovan angivna åtalspröv- Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret ningsregeln och lagstiftaren hänvisade därutöver främst till möjlig- heten enligt allmänna bestämmelser att sätta ned påföljden. Vad som synes ha varit lagstiftarens avsikt vid reform har emellertid endast delvis slagit igenom i praxis. Frågor om sank- tionskumulation hanteras fortfarande ofta genom eftergift eller jämkning av företagsboten; så är i vart fall fallet när företagsbot aktualiseras i fråga om enskilda näringsidkare som döms till fäng- else för brott i näringsverksamheten. Enligt vår mening framstår den ordning som anvisade i rättsfallet NJA 2012 s. 826 – och som anknyter till rätts- läget – som den mest lämpliga. I det rättsfallet uppmärk- sammades att den nuvarande ordningen, dvs. att sanktionskumula- tion i första hand ska beaktas vid påföljdsbestämningen, kan innebära problem i rättstillämpningen. Ett av de problem som lyftes fram gäller möjligheten av att på ett rimligt sätt ”räkna av” en ålagd före- tagsbot från ett fängelsestraff. Enligt vår mening skulle det i och för sig vara möjligt att genom kompletterande bestämmelser skapa bättre förutsättningar för en sådan avräkning. Vi anser likväl att en ordning av detta slag – dvs. att den straffrättsliga påföljden ska sättas ned eller falla bort på grund av att den enskilda näringsidkaren eller en juridisk person åläggs en företagsbot – framstår som mindre lämp- lig. Effekterna kan i enskilda fall bli stötande eller i vart fall olämp- liga. Så blir fallet om det med anledning av ett uppsåtligt brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet åläggs en företagsbot som den straffrättsliga påföljden sätts ned eller efterges och företagsboten sedan inte betalas. Så blir också fallet om det konstateras att såväl näringsidkaren själv som dennes anställde har tagit del i brottet; det kan då framstå som märkligt att ge närings- idkaren ett lindrigare straff än den anställde med hänvisning till en ålagd företagsbot. Till detta kommer att ett system där företagsboten ”avräknas” på påföljden torde innebära vissa tillämpningssvårigheter; så blir med största sannolikhet fallet även om det införs komplet- terande bestämmelser. Problem av de angivna slagen gör sig inte enbart gällande när det är aktuellt att döma till fängelse. Liknande svårigheter kan uppträda när det är fråga om att döma till villkorlig dom eller skyddstillsyn och även – om än i mindre grad – när den adekvata påföljden är dags- böter. Enligt vår bedömning är det lättare att utforma en metod för att beakta förhållandet mellan företagsboten och det individuella Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret straffansvaret på ett enkelt, konsekvent och förutsebart sätt om utgångspunkten är att beaktandet i första hand ska ske vid bestäm- mandet av företagsboten. I förarbetena till reform anfördes i och för sig att för- hållandet mellan 29 kap. 5 § och 36 kap. 10 § brotts- balken riskerar att bli otydligt om inte beaktandet av sanktionskumu- lationen skedde vid påföljdsbestämningen.41 Vi konstaterar dock att det förekommer att frågor om sanktionskumulation i första hand beaktas vid den andra rättsliga sanktionen (och alltså inte vid påföljdsbestämningen). Detta synes inte ha bedömts som problematiskt i andra sammanhang.42 Vi kan därför inte se något avgörande hinder mot att samordningen mellan påföljd och företags- bot i första hand sker vid bestämmandet av företagsboten. Ett annat skäl lagändring var att den dittills gällande regleringen kunde innebära att delägare i fåmansbolag på ett omoti- verat sätt gynnades av att den delägare som hade begått ett brott dömdes till påföljd för brottet. Detta ansågs tala för att sanktions- kumulationen skulle beaktas vid påföljdsbestämningen.43 Vi kan i och för sig instämma i detta; om företagsboten för ett bolag, A, med två delägare, B och C, sätts ned därför att B döms för det aktuella brottet innebär det ett omotiverat gynnande av C. Olägenheterna av detta slag torde dock inte vara så vanliga. De bör dessutom kunna minskas genom att en eventuell jämkning av före- tagsboten anpassas till bl.a. ägarförhållandena i företaget. Som vi återkommer till i författningskommentaren bör det t.ex. vara möjligt att i fråga om företag med flera delägare, varav endast en döms till påföljd, jämka företagsboten endast i mindre omfattning. I andra situationer kan det vara mer eller mindre självklart att en fråga om ”kumulation” måste beaktas vid påföljdsbestämningen, eftersom domstolen inte råder över den tillkommande sanktionen. Domstolen råder t.ex. inte över ett avskedande och kan därför inte undvika oskäliga effekter av ”kumulationen” av straff och avske- dande på annat sätt än genom att sätta ned straffet. I detta avseende har domstolen – under förutsättning att lagstiftningen tillåter det – andra möjligheter om den oskäliga effekten beror på en kumulation 41 Se prop. 2005/06:59 s. 38 f. 42 Jfr särskilt förarbetena till 29 kap. 5 § första stycket 8 , prop. 2014/15:37 s. 26 ff. 43 Se prop. 2005/06:59 s. 38. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret av straff och företagsbot; domstolen kan då undvika den oskäliga effekten såväl genom en nedsättning av straffet som genom en jämk- ning av företagsboten. En ordning där samordningen mellan påföljd och företagsbot i första hand sker genom jämkning eller eftergift av företagsboten ligger också väl i linje med annan rättspraxis. I rättsfallet NJA 2015 s. 885 prövade förhållandet mellan företagsboten och en annan sanktion, särskild avgift enligt 20 kap. 12 § utlänningslagen (2005:716). I målet var fråga om huruvida både företagsbot och sär- skild avgift enligt utlänningslagen borde utgå. Domstolen slog i domen fast att den särskilda avgiften ska ha företräde i beslutsord- ningen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att den samlade reaktionen på brottsligheten skulle bli oproportionerligt sträng om också företagsbot ålades eftergavs företagsboten. Av rättsfallet följer att samordningen mellan företagsbot och annan sanktion i första hand ska ske genom jämkning eller eftergift av företagsboten. Enligt vår mening är det lämpligt att förhållandet mellan företagsbot och individuellt straffansvar behandlas på samma sätt. Vi anser alltså att övervägande skäl talar för att samordningen av påföljd och företagsbot i första hand bör ske när företagsboten be- stäms. Vi kan inte se något avgörande skäl till att därvid göra skillnad mellan t.ex. olika slag av brott eller olika slag av påföljder. Tvärtom bedömer vi att enhetliga regler, tillämpliga i alla fall där någon döms till påföljd för brott och där det är aktuellt att döma ut en företagsbot med anledning av brottet, ger de bästa förutsättning- arna för tydlighet och förutsebarhet och för utvecklandet av en enhetlig praxis. Företagsboten bör i vissa fall kunna sättas ned eller efterges med hänsyn till de effekter som den får för den som döms för gärningen Vi övergår härefter till frågan hur denna samordning av straff och företagsbot – som alltså enligt vårt förslag ska ske när företags- boten bestäms – ska åstadkommas. Det ska inledningsvis framhållas att det enligt vår mening inte finns anledning att införa en ordning där företagsboten sätts ned i en omfattning som helt och fullt motsvarar det utdömda straffet. Tvärtom bör utgångspunkten vara att både straff och företagsbot ska utdömas fullt ut. Enbart det förhållandet att företagsboten med- Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret för en faktisk reaktionsskärpning för den dömde bör alltså inte ut- göra skäl att sätta ned eller efterge företagsboten. Det finns emeller- tid fall där ett utdömande av såväl straff som full företagsbot skulle framstå som obilligt. I sådana fall bör det finnas utrymme att avvika från utgångspunkten och sätta ned företagsboten. Vi föreslår därför en bestämmelse med denna innebörd; företagsbot ska kunna jämkas eller, i sista hand, efterges om den samlade reaktionen av brottet annars skulle bli oproportionerligt sträng. En bestämmelse av detta slag får av naturliga skäl sin största be- tydelse när det gäller enskilda näringsidkare. När en enskild närings- idkare döms till påföljd och åläggs företagsbot för ett brott, berörs han eller hon ju fullt ut av såväl påföljden som företagsboten. Den samlade reaktionen på brottsligheten kan då bli så kännbar för den dömde att det kan vara rimligt att företagsboten sätts ned. Som vi ovan har konstaterat kan även andra än enskilda närings- idkare riskera att på en och samma gång beröras av påföljd för ett brott och en därmed anknytande företagsbot. Så kan, som framgår ovan, t.ex. vara fallet när en bolagsman eller aktieägare döms till påföljd för brott som har begåtts i ett handelsbolags respektive ett aktiebolags verksamhet. Bolagsmännen i ett handelsbolag är personligt och solidariskt ansvariga för bolagets skulder i förhållande till tredje man. Det innebär att en borgenär kan välja att kräva betalning av en eller flera av bolagsmännen i stället för av bolaget. Om en bolagsman döms för brott och handelsbolaget åläggs företagsbot, kan bolags- mannen därför – under förutsättning att han eller hon inte är kom- manditdelägare – beröras både av påföljden och av betalningsansvaret för företagsboten. Enligt vår mening är det naturligt att det även i dessa situationer finns ett visst, begränsat utrymme att jämka eller efterge företagsboten när detta är nödvändigt för att undvika stötan- de effekter. Vem som slutligt kommer att svara för betalningen av företagsboten kan dock skilja sig från fall till fall och vara beroende bl.a. av bolagsmännens interna avtal. Jämkning eller eftergift bör därför ske endast när det kan antas att företagsboten kommer att få kännbara effekter för den dömde bolagsmannens privatekonomi och den samlade reaktionen på brottsligheten för honom eller henne därför skulle bli oproportionerligt sträng. I motsats till vad som gäller för bolagsmän svarar aktieägarna i ett aktiebolag normalt inte personligen för ett aktiebolags skulder. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret aktieägares privatekonomi berörs därför, typiskt sett, inte av att ett aktiebolag åläggs företagsbot. Det bör därför normalt inte komma i fråga att jämka eller efterge företagsboten med anledning av att en ägare till ett aktiebolag döms till påföljd för brottet. Ett visst, mera begränsat utrymme att jämka företagsboten bör dock finnas i situa- tioner av detta slag. Det förhållandet att en aktieägare riskerar att förlora satsat kapital, om bolaget åläggs att betala en betydande före- tagsbot, bör sålunda undantagsvis kunna föranleda jämkning eller eftergift enligt den föreslagna bestämmelsen, i synnerhet om kapi- talet har satsats med lånade medel. Också det förhållandet att en aktieägare har gått i borgen eller lämnat säkerhet för delar av bola- gets förpliktelser bör kunna föranleda jämkning. Vad som har sagts gäller även andra företagsformer där det kan antas att åläggandet av en företagsbot kommer att få kännbara privateko- nomiska effekter för en företagsägare. Även om den som döms till påföljd saknar ägarintresse i det före- tag som åläggs företagsbot kan företagsboten få kännbara privat- ekonomiska effekter för honom eller henne. Det kan t.ex. vara fråga om en enskild som, utan att vara ägare, har gått i borgen för vissa av företagets förpliktelser eller en enskild som erhåller sin försörjning via ett företag som riskerar att gå i konkurs om det måste betala en betydande företagsbot. Också den som är nära anhörig till en bolags- man eller aktieägare kan i någon mån sägas vara berörd av en före- tagsbot. Den nu aktuella bestämmelsen bör emellertid inte utformas så att den ger möjlighet att jämka eller efterge företagsboten i situa- tioner av nu nämnda slag; den skulle då få ett enligt vår uppfattning alltför brett och svåravgränsat tillämpningsområde. I de sällsynta undantagsfall av detta slag där jämkning trots allt framstår som på- kallad bör i stället den allmänna jämkningsbestämmelsen i 36 kap. 10 § första stycket 5 i vårt förslag (nuvarande 36 kap. 10 § första stycket 4) kunna tillämpas. Reglerna om jämkning och eftergift av företagsbot med anledning av behovet av att samordna påföljd och företagsbot bör alltså vara begränsade till de fall då den som döms till påföljd själv antingen är näringsidkaren och i den egenskapen betalningsansvarig för före- tagsboten eller är ägare, helt eller delvis, till företaget och som en följd därav kan antas få vidkännas kännbara privatekonomiska effek- ter av företagsboten. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att 36 kap. 10 § brotts- balken kompletteras med en bestämmelse som innebär att före- tagsboten får sättas lägre än vad som annars skulle ha skett – eller, om det är särskilt påkallat, efterges – om företagets ägare döms till påföljd för brottet och den samlade reaktionen på brottsligheten för den berörde skulle bli oproportionerligt sträng. Vi återkommer i författningskommentaren till vissa frågor kring tillämpningen av bestämmelsen. 12Behovet av ytterligare lagstiftningsåtgärder för att ska leva upp till sina åtaganden gentemot