sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Det är inte heller givet att resenären har rätt att säga upp avtalet i alla fall då en betydande del av rese- tjänsterna inte kan tillhandahållas. För att resenären ska ha rätt att säga upp avtalet krävs att felet är av väsentlig betydelse för full- görandet av avtalet, se vidare kommentaren till 34 §. I de flesta fall torde emellertid väsentlighetsrekvisitet i 34 § vara uppfyllt när en betydande del av resetjänsterna inte kan tillhandahållas. Är felet av väsentlig betydelse för fullgörandet av paketresan och avhjälper arrangören inte felet inom den skäliga tid som resenären har angett får resenären säga upp avtalet utan att betala uppsägningsavgift. Säger resenären upp avtalet på denna grund har resenären rätt till pris- avdrag och skadestånd i den utsträckning som gäller enligt 37–41 §§. Inne- fattar paketresan transport av passagerare har resenären också rätt till lik- värdig hemtransport utan onödigt dröjsmål och utan extra kostnad. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.2. Paragrafen genomför artikel 13.6 första och tredje styckena. Bestämmelsen motsvaras till viss del av 15 § i den nu gällande lagen om paketresor. I första stycket stadgas en rätt för resenären att säga upp avtalet om felet är av väsentlig betydelse för fullgörandet av paketresan och det inte avhjälps inom den skäliga tid som resenären har angett. Någon motsvarande rätt finns inte i den nu gällande lagen om paketresor. Vad som avses med väsentlig betydelse för fullgörandet av paketresan får avgöras från fall till fall. Flera mindre tjänster som ingår i avtalet kan tillsammans utgöra en väsentlig del av vad som avtalats. En enda central tjänst, såsom en fotbollsmatch eller en konsert, som varit det huvudsakliga syftet med resan, kan också utgöra en väsentlig del av vad som avtalats. I princip torde bedöm- ningen få göras utifrån objektiva kriterier. Vilken betydelse tjänst- erna har för resenären torde dock få vägas in, i vart fall om arrangö- ren har kännedom om den. I andra stycket stadgas en rätt till prisavdrag och skadestånd, i den utsträckning som gäller enligt de generella reglerna om skade- stånd i 37–41 §§. Rätten att säga upp avtalet i kombination med rätten till skadestånd innebär att resenären kan ha rätt till skade- stånd även som kompensation för de delar som arrangören hade kunnat fullgöra men som resenären nu avstår från genom att säga upp avtalet. Resenärens rätt till likvärdig hemtransport utan onödigt dröjsmål och utan extra kostnad innebär att resenären kan begära att få resa hem tidigare än vad som ursprungligen avtalats, när rese- nären har sagt upp avtalet på den i paragrafen angivna grunden. Om det på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter är omöjligt att säkerställa resenärens hemtransport ska arrangören stå för kostnaden för nödvändig inkvartering under högst eller de som fastställs i den unionslagstiftning om passagerar- rättigheter som är tillämplig för det aktuella transportmedlet. Arrangören får inte åberopa oundvikliga och extraordinära omständig- heter för att begränsa sitt ansvar enligt första stycket om den relevanta transportören inte kan åberopa dessa omständigheter enligt gällande unions- lagstiftning. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.2. Paragrafen genomför artikel 13.7 och 13.8 sista meningen i direktivet. Den nu gällande lagen om paketresor innehåller ingen motsvarande bestäm- melse. I första stycket begränsas resenärens rätt till kostnadsfri inkvarte- ring i avvaktan på hemtransport när hemtransporten inte kan genom- föras på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Begreppet oundvikliga och extraordinära omständigheter definieras i 5 § 9, se vidare i kommentaren till den paragrafen. Arrangören behöver i dessa fall inte stå för inkvartering än , såvida inte har fastställts i den unions- lagstiftning om passagerarrättigheter som är tillämplig för det aktu- ella transportmedlet. Är tidsperioden i dessa rättsakter obegränsad, vilket gäller för flygpassagerarförordningen (EG nr 261/2004), är arrangörens ansvar på samma sätt obegränsat . I andra stycket stadgas att arrangören inte får åberopa ound- vikliga och extraordinära omständigheter som skäl för att begränsa sitt ansvar enligt första stycket om dessa omständigheter inte kan åberopas av transportören enligt gällande unionslagstiftning. De omständigheter som enligt lagen anses utgöra oundvikliga och extra- ordinära omständigheter måste alltså också vara sådana omständig- heter som i de förordningar som gäller för det aktuella transport- medlet begränsar transportörens ansvar. Kostnadsbegränsningen i 35 § gäller inte när resenären senast före paketresans början har meddelat arrangören sina särskilda behov och resenären är 1.en person med nedsatt rörlighet eller medföljande till en person med nedsatt rörlighet, 4.en person i behov av särskild medicinsk hjälp. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.2. Paragrafen genomför artikel 13.8. Den nuvarande lagen om paketresor inne- håller ingen motsvarande bestämmelse. Genom paragrafen görs ett undantag från arrangörens rätt att enligt 35 § begränsa sin skyldig- het att tillhandahålla kostnadsfri inkvartering i avvaktan på hem- transport. För de resenärer med särskilda behov som räknas upp i paragrafen har arrangören en tidsobegränsad skyldighet att tillhanda- hålla inkvartering i avvaktan på hemtransport, under förutsättning att resenären senast före paketresans början har med- delat arrangören sina särskilda behov. Undantaget gäller för det första för personer med nedsatt rörlighet eller medföljande till dessa. Begreppet person med nedsatt rörlighet definieras i 5 § 12, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. Vidare gäller undantaget för gravida. Det saknar betydelse hur långt gången graviditeten är. Undan- tag gäller också för ensamresande minderårig, dvs. för en person , se definitionen i 5 § 7. Slutligen gäller undantaget även för personer i behov av särskild medicinsk hjälp. Bedömningen av om en person är i behov av särskild medicinsk hjälp får göras i varje enskilt fall. Prisavdrag och skadestånd vid fel i paketresan Resenären har rätt till skäligt prisavdrag för de perioder under vilka det förelegat fel i paketresan, såvida inte arrangören visar att felet beror på resenären. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.3. Paragrafen genomför artikel 14.1 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 15 § tredje stycket och 16 § första stycket i den nu gällande lagen om paketresor. Arrangörens skyldighet att medge prisavdrag är i princip strikt. Det är endast i de fall arrangören visar att felet beror på resenären som rätten till prisavdrag är utesluten. Som exempel på en sådan situation kan nämnas att resenären inte lämnar de passuppgifter som arrangören frågar efter och som arrangören behöver för att kunna boka en transport på resmålet, vilket leder till att resenären inte kan åka med transporten. Vad som är ett skäligt prisavdrag får bedömas från fall till fall med beaktande av omständigheter såsom resans pris, under hur stor del av resans totala tidsperiod felet förelegat, vilken typ av fel det varit fråga om, vilken betydelse felet har haft för resenären och när resenären har reklamerat felet. Resenären har rätt till skälig ersättning från arrangören för den skada rese- nären drabbas av till följd av fel i paketresan. Ersättning ska lämnas utan onödigt dröjsmål. Resenären har inte rätt till skadestånd om arrangören visar 1.att felet beror på resenären, 2.att felet beror på en tredje part som saknar anknytning till tillhanda- hållandet av de resetjänster som omfattas av paketreseavtalet och inte skäligen hade kunnat förutses eller undvikas eller 3.att felet har uppkommit på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.3. Paragrafen genomför artikel 14.2–3 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 16 § första, andra och tredje styckena i den nu gällande lagen om paketresor. Någon regel om att ersättning ska lämnas utan onödigt dröjsmål finns emellertid inte i den nu gällande lagen om paketresor. I första stycket slås fast resenärens rätt till skadestånd för skada som resenären drabbas av till följd av fel i paketresan. Alla typer av skada omfattas, dvs. även ideell skada i form av förlust av rekrea- tion. Skadan måste emellertid vara en följd av fel i paketresan, dvs. att de resetjänster som ingår i paketresan inte har utförts eller har utförts felaktigt. Bedömningen av om det föreligger ett relevant orsakssamband mellan felet och skadan får göras enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer. I andra stycket regleras undantag från arrangörens skadestånds- skyldighet. Rätten till skadestånd är för det första utesluten när felet beror på resenären, se kommentaren till 37 § ovan angående prisavdrag. Arrangören har inte heller någon skyldighet att ersätta skada till följd av fel som beror på en tredje part som saknar an- knytning till tillhandahållandet av de resetjänster som omfattas av paketreseavtalet och som inte skäligen hade kunnat förutses eller undvikas. Arrangören ansvarar emellertid, i enlighet med 28 §, även för sådana prestationer som enligt avtalet ska fullgöras av någon annan. Arrangörens skadeståndsskyldighet kan omfatta skada som beror på fel även i de fall felet beror på en tredje part som saknar anknytning till tillhandahållandet av de resetjänster som omfattas av paketreseavtalet. För att skadeståndsskyldighet ska vara ute- sluten krävs att arrangören dessutom inte skäligen kunde ha förut- sett eller undvikit felet. Den bedömningen får göras med utgångs- punkt i de omständigheter som föreligger i det enskilda fallet. För det tredje är skadestånd uteslutet om felet har uppkommit på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Begreppet definie- ras i 5 § 9, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. I den mån bestämmelser i vissa andra lagar, förordningar och internatio- nella konventioner begränsar förutsättningarna för, eller omfattningen av, den ersättning för skada som resenären kan utkräva av en resetjänstleve- rantör som ska utföra en resetjänst som ingår i paketresan ska samma be- gränsningar gälla i fråga om resenärens rätt till ersättning för skadan från arrangören. Det gäller de begränsningar som finns i 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 392/2009 av om transportörens skadeståndsansvar i samband med olyckor vid passagerarbefordran till sjöss, 2.2002 års Atenkonvention om befordran till sjöss av passagerare och deras resgods, 3.sjölagen (1994:1009), 4.rådets förordning (EG) nr 2027/97 av om luft- trafikföretags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passagerare och deras bagage, 5.lagen (2010:510) om lufttransporter, 6.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer, 7.järnvägstrafiklagen (1985:192) och 8.lagen (2015:338) om internationell järnvägstrafik. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.5.4. Paragrafen genom- för 14.4 första och andra ledet i direktivet. En motsvarande bestäm- melse finns i 18 § i den nu gällande lagen om paketresor. Genom bestämmelsen fastställs att de begränsningar av transportörens skade- ståndsansvar som finns i de uppräknade rättsakterna ska gälla även i fråga om arrangörens skadeståndsansvar. Det gäller såväl begräns- ningar som tar sikte på förutsättningarna för att skadestånd över huvud taget ska utgå som begränsningar i fråga om vilket belopp som transportören högst ska vara tvungen att betala. Att resenären kan vända sig till arrangören även i de fall skadan har uppkommit till följd av fel som beror på en transportör framgår av 28 § och motsatsvis av 38 § andra stycket 2. Vissa av de i paragrafen uppräknade rättsakterna innehåller inte enbart begränsningar av skadeståndsansvaret utan stadgar också ett mer omfattande ansvar för transportören än vad som gäller för arrangören enligt 38 §. Transportören kan t.ex. ha strikt ansvar för vissa skador, medan arrangörens ansvar faller bort enligt 38 § andra stycket om arrangören kan visa att skadan uppkommit till följd av oundvikliga och extraordinära omständigheter. De hänvisade rätts- akterna kan också ålägga transportören en skyldighet att kompen- sera eller bistå resenären på olika sätt, t.ex. vid försening eller in- ställd transport. Paragrafen innebär emellertid inte att arrangörens ansvar utvidgas utöver vad som gäller enligt lagens övriga bestäm- melser. Paragrafen innebär enbart att arrangörens ansvar får begrän- sas på samma sätt som transportörens ansvar får begränsas enligt de angivna rättsakterna. Paragrafen hindrar inte heller att resenären vänder sig direkt till transportören för att begära ersättning enligt de angivna rättsakterna, eller enligt de s.k. passagerarförordningarna. Det framgår av 41 §, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. I andra fall än de som avses i 39 § får resenärens rätt till skadestånd genom paketreseavtalet begränsas till ett belopp som motsvarar paket- resans totala pris. Begränsningen får dock inte avse personskador eller skada som orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.4. Paragrafen genom- för artikel 14.4 sista stycket. Det finns inte någon motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Paragrafen inne- bär att arrangörens skadeståndsansvar i andra fall än då ansvars- begränsningarna regleras av de rättsakter som anges i 39 § får be- gränsas genom paketreseavtalet. Skadeståndet får i dessa fall begrän- sas till ett belopp som motsvarar paketresans totala pris. Begränsningen får dock inte avse personskador, skada som orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet. Resenärens rätt till prisavdrag eller skadestånd enligt denna lag påverkar inte resenärens rätt till ersättning enligt internationella konventioner eller enligt 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av om fastställande av gemensamma regler om kompensa- tion och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91, 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer, 3.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 392/2009 om transportörens skadeståndsansvar i samband med olyckor vid passagerar- befordran till sjöss, 4.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1177/2010 av om passagerares rättigheter vid resor till sjöss och på inre vattenvägar och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004, 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 181/2011 av om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004. Ersättning som resenären har beviljats enligt dessa bestämmelser ska dras av från motsvarande ersättning som beviljas enligt denna lag. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.5.5. Paragrafen genom- för artikel 14.5 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestäm- melse i den nu gällande lagen om paketresor. De förordningar som hänvisas till i paragrafen är de s.k. passa- gerarförordningarna: flygpassagerarförordningen (EG) nr 261/2004, tågpassagerarförordningen (EG) nr 1371/2007, fartygspassagerar- förordningen (EU) nr 1177/2010, busspassagerarförordningen (EU) nr 181/2011 samt förordning (EG) nr 392/2009 om transpor- törens skadeståndsansvar i samband med olyckor vid passagerar- befordran till sjöss. Som exempel på sådana internationella konven- tioner som avses kan nämnas Montrealkonventionen (konventionen om vissa enhetliga regler för internationella luft- transporter). Genom paragrafen fastställs att resenärens rätt till prisavdrag eller skadestånd enligt lagen inte påverkar dennes rätt till ersättning enligt bestämmelserna i de hänvisade rättsakterna eller enligt inter- nationella konventioner. Resenären kan alltså vända sig mot vem som helst av dem som ansvarar enligt lagen eller de hänvisade rätts- Har resenären beviljats ersättning enligt dessa andra rätts- akter får arrangören eller återförsäljaren emellertid göra ett avdrag från motsvarande ersättning som de ska betala enligt lagen. Det måste givetvis vara fråga om motsvarande ersättning, dvs. samma slags ersättning för samma fel. Ersättning för t.ex. försening som beviljats enligt flygpassagerarförordningen kan givetvis inte räknas av mot ersättning för undermålig städning av hotellrummet. Har resenären först beviljats ersättning enligt lagen för fel i form av för- sening och därefter vänt sig till den transportör som är ansvarig för förseningen kan transportören inte med stöd av paragrafen avräkna det belopp som arrangören eller någon annan som har arrangörs- ansvar har betalat. Däremot kan transportören vägra att utge mot- svarande ersättning med stöd av 42 §, eftersom rätten till ersättning i dessa fall har övergått till arrangören eller återförsäljaren, se vidare kommentaren till den bestämmelsen nedan. Har arrangören, återförsäljaren eller den näringsidkare som enligt lagen ansvarar på samma sätt som en arrangör, betalat ersättning, medgett pris- avdrag eller på annat sätt kompenserat resenären för fel i paketresan i enlighet med denna lag övertar arrangören, återförsäljaren eller närings- idkaren resenärens rätt till motsvarande ersättning från den som bidragit till att felet uppkommit. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.6. Paragrafen genomför artikel 22 och till viss del även artikel 14.5 sista ledet i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gäll- ande lagen om paketresor. I paragrafen stadgas en regressrätt för den arrangör eller åter- försäljare eller annan näringsidkare som ansvarar på samma sätt som en arrangör, som har fullgjort sitt primära ansvar i förhållande till resenären. Regressrätten förutsätter för det första att arrangö- rens, återförsäljarens eller den andre näringsidkarens skyldighet att utge ersättning eller annan kompensation för fel i paketresan följer av lagen. För det andra krävs att denne ska ha fullgjort skyldigheten genom att ha betalat ersättning, medgett prisavdrag eller på annat sätt kompenserat resenären. I dessa fall övertar arrangören, återförsäljaren eller den näringsidkare som ansvarar på samma sätt som en arrangör, resenärens rätt till motsvarande ersättning från den som bidragit till att felet uppkommit, dvs. från den som slutligen ska ansvara för felet. Arrangörens, återförsäljarens eller den andre näringsidkarens rätt till ersättning från den som bidragit till att felet uppkommit kan aldrig gå utöver vad resenären själv hade kunnat kräva. En följd av att arrangören, återförsäljaren eller den andre näringsidkaren övertar resenärens rätt till ersättning är att resenären inte längre själv kan begära samma ersättning från den som bidragit till att felet uppkommit. Därigenom undviks överkompensation i de situationer då resenären först vänder sig till arrangören eller återförsäljaren. Se vidare om avräkning i motsatt situation, då resenären först vänder sig till någon som ansvarar enligt vissa andra rättsakter, i 41 § och kommentaren till den bestämmelsen. Resenären får inte åberopa fel i paketresan om resenären inte inom skälig tid efter det att han eller hon har märkt felet underrättar arrangören om felet. Har arrangören eller återförsäljaren handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder får resenären åberopa fel även som sägs i första stycket. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.5.7. Paragrafen genomför delar av artikel 13.2 i direktivet. En bestämmelse som mot- svarar paragrafen finns i 19 § i den nu gällande lagen om paketresor. I första stycket anges att resenären förlorar sin rätt att åberopa fel i paketresan om denne inte inom skälig tid efter det att han eller hon har märkt felet underrättar arrangören om felet. Vad som är skälig tid får avgöras i varje enskilt fall med beaktande av omstän- digheter såsom resenärens möjligheter att få kontakt med arrangö- ren eller någon som kan vidarebefordra meddelanden till denne, vilken betydelse reklamationen kunnat få för arrangörens möjlig- heter att åtgärda felet eller på annat sätt begränsa sin skada. I andra stycket görs ett undantag från första stycket, för de fall då arrangören eller återförsäljaren har handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder. Motsvarande undantag från skyldigheten att reklamera finns bl.a. i 33 § köplagen (1990:931) och 24 § konsu- mentköplagen (1990:932). Meddelanden, krav eller klagomål rörande fullgörandet av de resetjänster som ingår i en paketresa som har mottagits av den återförsäljare som sålt resan ska anses ha mottagits av arrangören. Återförsäljaren ska utan oskäligt dröjsmål vidarebefordra sådana med- delanden, krav eller klagomål till arrangören. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.5.7. Paragrafen genom- för artikel 15 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestäm- melse i den nu gällande lagen om paketresor. I första stycket stadgas att reklamationer m.m. ska anses ha mot- tagits av arrangören när de har mottagits av den återförsäljare som har sålt resan. Det innebär att resenären ska anses ha fullgjort sin reklamationsplikt om denne reklamerar till återförsäljaren. I andra stycket stadgas en skyldighet för återförsäljaren att utan oskäligt dröjsmål vidarebefordra sådana meddelanden m.m. till arran- gören. Underlåter återförsäljaren att vidarebefordra meddelandena kan det leda till att arrangören inte kan uppfylla sina skyldigheter att åtgärda fel m.m. Det påverkar emellertid inte arrangörens ansvar i förhållande till resenären. Skyldighet att tillhandahålla assistans Arrangören ska utan onödigt dröjsmål tillhandahålla resenären lämplig assistans när han eller hon befinner sig i svårigheter, även när dessa svårig- heter beror på oundvikliga och extraordinära omständigheter. Sådan assistans kan bestå i att ge resenären information om hälso- och sjukvårdstjänster, om lokala myndigheter och om konsulärt bistånd eller att hjälpa resenären att upprätta distanskommunikation och att hitta alter- researrangemang. Har resenärens behov av assistans orsakats uppsåtligen eller av oakt- samhet från resenärens sida ska resenären betala arrangören en skälig avgift för assistansen, om arrangören begär det. Avgiften får högst uppgå till arrangörens faktiska kostnader för assistansen. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.5.8. Paragrafen genom- för artikel 16 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 16 § fjärde stycket i den nu gällande lagen om paketresor. I första stycket stadgas en skyldighet för arrangören att tillhanda- hålla resenären lämplig assistans när denne befinner sig i svårigheter. Skyldigheten gäller även när svårigheterna har uppkommit helt utan arrangörens förskyllan, t.ex. till följd av oundvikliga och extraordinära omständigheter. I andra stycket ges exempel på vad assistansen kan bestå i. Upp- räkningen är inte uttömmande. Bestämmelsen reglerar inte frågan om vem som ska stå för kostnaden för t.ex. hemtransport eller läkarvård. Dessa frågor regleras av andra bestämmelser i lagen. Assistansen består i praktisk hjälp till resenären, framför allt i form av information. I tredje stycket stadgas en rätt för arrangören att ta ut en avgift för assistansen, i de fall resenärens behov av assistans har orsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet från resenärens sida. I andra fall ska arrangören följaktligen inte få ta ut någon kostnad för assistansen. Den kostnad som får tas ut får högst uppgå till arrangörens faktiska kostnader för assistansen. Med faktiska kostnader torde avses kost- nader för telefonsamtal och liknande. Återförsäljarens särskilda skyldigheter i de fall arrangören är etablerad utanför EES-området