sou · H4B368 · 2016-10-12 00:00:00 — Lönsamheten för lånen påver- kas dock mindre av ett totalt kostnadstak än av ett tak för den ur- sprungliga kreditkostnaden. Det totala kostnadstaket är alltså i första hand till för att skydda konsumenter som hamnar i betalnings- svårigheter, medan taket för de ursprungliga kreditkostnaderna har till syfte att ge samtliga konsumenter rimliga villkor vid kreditgiv- 1Consumer Credit (Cost Cap) Instrument 2014, införd i the Consumer Credit sourcebook (CONC) 5A, se vidare Policy Statement, PS14/16, Detailed rules for the price cap on high- cost short-term credit, . 2CONC 5A.4.6., se vidare Policy Statement, PS14/16, Detailed rules for the price cap on high- cost short-term credit, , s. 48 och Consultation Paper, CP14/10, Proposals for a price cap on high-cost short-term credit, 2014, s. 47. ningen och att förhindra att högriskkonsumenter tar lån som de inte kan klara av att betala.3 FCA övervägde olika nivåer på det totala kostnadstaket, från till av kreditbeloppet. Man konstaterade att ett kostnadstak riskerade att minska utbudet av krediter på ett sätt som inte var förenligt med att konsumenter fortfarande bör ha tillgång till en viss variation av kreditprodukter. Ett tak på var å andra sidan inte ett tillräckligt skydd för dem som hamnar i betalningssvårigheter.4 Nedan ges några exempel på hur en skuld växer när konsumenten är i dröjsmål med betalning. I uppställningen tas inte några s.k. för- seningsavgifter med, däremot en påminnelseavgift och en inkasso- kostnad enligt lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostna- der m.m. (sammanlagt ). Även på dessa kostnader kan det löpa dröjsmålsränta. För att förenkla uträkningen har dessa kostnader lagts till kreditfordran och räntan utgår alltså från samma tidpunkt, trots att dessa avgifter normalt sett förfaller till betalning efter kreditfordran.5 För beräkningen nedan har räknare för beräkning av skuld och skuldränta använts.6 I tabellen redovisas skulden jämte dröjsmålsränta som är löpande, dvs. utan någon ränta- på-ränta-effekt.7 De valda kreditkostnaderna med tillhörande dröjsmålsränta repre- senterar inte någon exakt villkorskombination på marknaden, utan har valts för att återspegla marknadens villkor på ett ungefär. 3Consultation Paper, CP14/10, Proposals for a price cap on high-cost short-term credit, 2014, s. 22 och 25, se även s. 48 för en sammanställning av vilka intressen som skyddas vid olika regleringsalternativ. a. s. 40 f. 5Enligt statistiken som utredningen fått från är tiden mellan ford- rans förfallodag och ansökan om betalningsföreläggande (medianvärdet). Ett inkassokrav har då troligen förfallit till betalning . 7När ränta beräknas enligt räntelagen är principen att den inte kapitaliseras utan löper fram tills betalning sker (alltså utan ränta-på-ränta), men eftersom räntelagen är dispositiv är det möjligt att avtala om en annan modell för beräkning. På vilket sätt före- kommande avtalsvillkor ska tolkas i detta avseende är osäkert, några uttryckliga klausuler om dröjsmålsräntans beräkning har inte funnits i de avtalsvillkor som utredningen tagit del av. två valda dröjsmålsräntorna är den högsta respektive lägsta årliga dröjsmålsränta som förekommit på snabb- lånemarknaden. Det bör också noteras att exemplen nedan utgår ifrån att konsu- menten inte betalar något av kreditbeloppet eller kreditkostnaden utan står i skuld till kreditgivaren med hela kreditfordran. Vid de större skuldbeloppen, där kredittiden är relativt lång, blir detta natur- ligtvis i verkligheten sällan fallet. Konsumenten kan t.ex. klara av att göra några första avbetalningar enligt plan. Om konsumenten hamnar i dröjsmål och kreditgivaren kräver betalnings kan detta också påverka kostnaderna (se 33 och 36 §§ konsumentkredit- lagen). Slutligen ska anmärkas att nedanstående tabell endast motsvarar ett teoretiskt scenario. I de flesta fall torde kreditgivaren, eller den som övertagit kreditgivarens fordran, söka nå en lösning tillsam- mans med konsumenten så att denne kan avbetala sin skuld. Om hela skulden lämnas till kan resultatet också bli att skulden i ett mycket tidigare skede kan komma att minska till följd av utmätning. En mer övergripande beskrivning av en möjlig skuldtillväxt för ett snabblån är att kreditgivarens fordran vanligtvis har ökat till vad som motsvarar det dubbla kreditbeloppet efter en till dröjs- mål. är skulden så stor som det ursprungligen utlånade beloppet. 11.4.1Allmänna skäl för och emot ett kostnadstak Syftet med ett kostnadstak Ett syfte med ett kostnadstak är att skydda konsumenter som ham- nat i betalningssvårigheter mot en okontrollerad skuldtillväxt. Skuld- tillväxten kan, som påpekats i tidigare studier, i sig leda till att den skuldsatte resignerar och inte känner att det är meningsfullt att för- söka göra rätt för sig. Skuldtillväxten kan innebära att man måste betala för att kunna slutreglera skulden.8 Att skulden ökar skulle också kunna innebära att kredit- givaren har mindre vilja att nå en frivillig uppgörelse för att slut- betala skulden.9 Utsikterna att få fullt betalt kanske inte är goda just för tillfället, men om skulden hålls vid liv och växer kan det finnas möjlighet att få mindre summor betalda . En skuldsatt persons förmåga att betala är ofta konjunkturberoende, och betalningsförmågan kan öka i framtiden.10 Ett kostnadstak skulle alltså kunna innebära större incitament att nå en uppgörelse med konsumenten . Konsumenten har också större möjlighet att se hur skulden kan avbetalas inom en överskåd- lig tid. Detta bör leda till att negativa psykiska och sociala följder av skuldsättningssituationen kan mildras. Dessa argument är dock av generell karaktär och gäller i princip för alla konsumenter som hamnat i betalningssvårigheter, oavsett om en skuld beror på ett snabblån eller någon annan kredit, eller för den delen vilken fordran som helst.11 Frågan är om det finns ytterligare argument som mer specifikt kan hänföra sig till markna- den för högkostnadskrediter och därmed motivera att ett kostnads- tak införs endast för sådana krediter. 8Se t.ex. SOU 2008:82 s. 179–183, skrivelse Evighetsgäldenärer (041229) eller promemoria Överskuldsättning – omfattning, orsaker och förslag till åtgärder, PM 2003:04, s. 35., och SOU 2013:78 s. 251 f. 9Se föregående not. 10Finansinspektionens rapport 2006:3 , Handel med förfallna fordringar och inkasso, s. 4. 11Jfr källorna som angivits i not 7. Samtliga överväganden i dessa har gällt skuldtillväxt m.m. ur ett generellt överskuldsättningsperspektiv och har i övrigt behandlat frågor om bl.a. absolut preskription. Utredningen har tidigare (avsnitt 10.6.1) skrivit att kreditgiv- arna genom sin prissättning kan kompensera sig för risker i utlån- ingen. Utredningen anser dock att även det svenska effektiva in- drivningssystemet och möjligheten att ta ut relativt höga dröjsmåls- räntor är faktorer som gör att utlåning till högriskkonsumenter är möjlig. Avkastningen på ett utlånat belopp kan alltså vara tämligen god, även om konsumenten inte direkt förmår betala i enlighet med avtalet utan hamnar i dröjsmål. Ett kostnadstak innebär därmed ett ekonomiskt incitament för att ta mindre risker i utlåningen och skulle kunna innebära en restriktivare utlåning. Som tidigare anförts kan man se det som att inte bara kredit- givaren, utan också konsumenten, tar risker i utlåningen. Konsu- menten kan dock inte kompensera sig för riskerna på något annat sätt än att helt avstå från att ansöka om krediten. Kreditgivaren, däremot, kan bevilja krediten och kompensera sig ekono- miskt för sitt risktagande. Att införa ett kostnadstak kan ses som ett sätt att fördela riskerna mellan kreditgivaren och konsumenten på ett rimligare sätt, som är motiverat just på en kreditmarknad som riktar sig mot högriskkonsumenter. En synpunkt utredningen fått från branschen är att de mindre snabblånen kan komma att försvinna från marknaden om ett kost- nadstak införs. Med hänsyn till syftet med ett kostnadstak anser utredningen att detta är godtagbart, även om det minskar utbudet på marknaden. Små kreditbelopp påverkar visserligen ekonomin mindre än stora. kan det vara särskilt lockande att ta en liten kredit, just eftersom den inte tycks ha så stora ekonomiska konsekvenser. Eftersom det finns möjligheter att ta ut många små krediter kan den sammanlagda kostnaden dock bli betydande. Kostnaderna för att ta ut många små krediter över en lång tids- period kan också bli mycket stora. Förlorad tillgång till kredit för vissa konsumenter? En ökad restriktivet i utlåningen kan innebära att vissa konsumen- ter förlorar tillgången till kredit. Om de små kreditbeloppen för- svinner kan detta i sig innebära att vissa konsumenter förlorar till- gången till kredit. Utlåningen kan vara mindre restriktiv för små belopp, vilket illustreras exempelvis av att vissa bolag har större krav på inkomster vid ansökningar om större belopp. Den negativa effekt det kan innebära för vissa konsumenter att förlora tillgången till kredit, och därmed förlora möjligheten till det handlingsutrymme en kredit kan ge i den privata ekonomin, får vägas mot fördelarna med att en större restriktivitet eller ett minskat utbud av krediter för andra konsumenter innebär att de inte hamnar i en skuldsätt- ningsproblematik. Utredningen tar slutlig ställning till denna fråga i avsnitt 15.2. utmätningsförfaranden och färre betalningsplaner? Kostnadstaket skulle också kunna leda till att kreditgivarna i högre utsträckning än ansöker om betalningsföreläggande och ut- mätning av skulden och dessutom på ett tidigare stadium. Detta kan i och för sig anses vara negativt för konsumenten, som för- orsakas ökade kostnader och riskerar att få en betalningsanmärk- ning. Utredningen anser dock att man i huvudsak får se positivt på att incitamenten ökar att på ett tidigare stadium försöka få skuld- förhållandet avvecklat. Att ha en aktiv skuld hos Kronofogde- myndigheten kan också i vissa fall vara det enda effektiva sättet att stoppa kreditgivningen till en konsument som har en bristande betalningsförmåga. Som tidigare anförts skulle ett kostnadstak kunna verka för att kreditgivarna når en uppgörelse med konsumenten . Det skulle också kunna ha motsatt effekt och minska kon- sumentens möjlighet att få en avbetalningsplan. Om avbetalnings- planen i sig innebär att konsumenten närmar sig kostnadstaket, har ju kreditgivaren ett mindre utrymme ”kvar” som kan utnyttjas för att driva in skulden, om konsumenten trots allt inte betalar enligt planen. Nackdelen för konsumenten utgörs dock i princip enbart av det faktum att skulden lämnas tidigare till inkasso och utmät- ning. Det kan alltså, på samma sätt som ovan, diskuteras om detta är en för- eller en nackdel för konsumenten. Sämre betalningsmoral och ökat risktagande? Som tidigare anförts kan skuldtillväxten påverka betalningsmoralen negativt genom att den som är skuldsatt känner resignation och hopplöshet när skuldbördan växer. Om man betalar det man kan och skulden ändå ökar, kan viljan att betala helt försvinna. Sam- tidigt innebär just skuldtillväxten, vilket också påpekats i flera sam- manhang, ett viktigt påtryckningsmedel för att förmå den som har en skuld att betala så mycket och . Om skulden slutar växa, kan det finnas risk för att incita- mentet att betala, i vart fall delvis, försvagas.12 När konsumenten överväger att ta en kredit skulle också ett kostnadstak kunna bidra till ett ökat risktagande. Konsumenten skulle kunna uppfatta sig vara tryggare när han eller hon känner till den bortersta gränsen för hur stora kostnaderna kan bli, jämfört med att ha det mer abstrakta hotet om en evig skuldtillväxt hängande över sig. Att riskbenägen- heten kan öka torde särskilt gälla för mindre kreditbelopp. Skillna- den mellan kreditfordran om t.ex. och ett kostnads- tak om exempelvis kanske inte framstår som särskilt stor för konsumenten. Skillnaden mellan en kreditfordran om och ett kostnadstak på framstår nog däremot för de flesta som betydande. Effekten att öka riskbenägen- heten hos konsumenterna beror givetvis av vilken nivå kostnads- taket får. Ett kostnadstak som begränsas till högkostnadskrediter skulle också kunna innebära nackdelar för betalningsmoralen i ett annat avseende. Om en konsument har hamnat i en situation där han eller hon har flera borgenärer, kan kostnadstaket komma att innebära att konsumenten prioriterar att betala skulder utan kostnadstak. Skälet till detta är just att de andra skulderna fortsätter att växa, medan skulden avseende högkostnadskrediten inte gör det efter att kost- nadstaket är nått. Detta skulle kunna ses som en obefogad sned- vridning av konkurrensen på kreditmarknaden. 12 Jfr t.ex. SOU 2008:82 s. 188–191 och s. 194 f. samt SOU 2013:78 s. 251 f. Något om kostnadstaket i förhållande till andra möjliga åtgärder I avsnitt 15.2 tar utredningen slutligen ställning till vilken eller vilka åtgärder som ska föreslås. Redan här finns anledning att säga något om kostnadstaket i förhållande till andra åtgärder. Kostnadstaket skulle kunna innebära, precis som ett räntetak, ett ekonomiskt incitament för kreditgivarna att ta mindre risker i utlåningen. En fördel med kostnadstaket jämfört med ett räntetak skulle kunna vara att kostnadstaket ger kreditgivarna större frihet att bestämma prisnivå och andra villkor för krediten. Å andra sidan innebär detta en risk för att kreditgivarna kompenserar sig ekono- miskt för det inkomstbortfall ett kostnadstak kan ge upphov till genom att generellt höja sina priser. Det bör av den anledningen övervägas om inte ett räntetak kan behöva införas som ett komple- ment till ett kostnadstak. Man kan också se ett kostnadstak som ett viktigt komplement till räntetaket. Vid införandet av ett räntetak kan kreditprodukterna utvecklas mot större lånebelopp och längre löptider. Även om de relativa kostnaderna minskar, kan de faktiska kostnaderna för kon- sumenterna öka. Även en kreditränta om kan bygga upp stora kostnader. Ett kostnadstak kan därmed komma att behövas som ett komplement och ett yttersta konsumentskydd vid ett införande av ett räntetak. Vidare finns det vissa farhågor att ett räntetak inte kommer att ha så stora effekter på utlåningen som det teoretiskt sett borde kunna få. Det är alltså möjligt att utlåningen kan komma att fortsätta till högriskkonsumenter på samma sätt som (jfr avsnitt 10.6.1). Om man vill åstadkomma en större restriktivitet genom ekonomiska incitament kan därför kostnadstaket behövas som ett komplement till ett räntetak även av den anledningen. Vidare kan man diskutera kostnadstaket som ett alternativ till att införa en begränsning av möjligheten att förlänga lån. Vid upp- repade förlängningar av en högkostnadskredit kan resultatet bli att konsumenten får betala så stora kostnader för krediten att dessa exempelvis kan komma upp i av kreditbeloppet. Denna fråga behandlas även i avsnitt 12.6.1 och utredningens slutsatser framgår i avsnitt 15.2. Kan ett kostnadstak konstrueras på ett ändamålsenligt sätt? En utgångspunkt bör vara att ett kostnadstak ska omfatta alla hög- kostnadskrediter, dvs. krediter både i formen av ett utbetalat engångs- belopp och kontokrediter. Frågan blir då hur ett kostnadstak lämp- ligen bör utformas för att regleringen för dessa olika kreditformer ska bli ändamålsenlig och så lättillämpad som möjligt. När det först gäller tillämpningen när krediten är ett utbetalat engångsbelopp skulle kostnadstaket till att börja med innebära en begränsning av kreditgivarens möjlighet att erbjuda kreditavtal som innebär att kreditkostnaderna i sig blir så stora att de överstiger taket. Kreditgivaren är skyldig att precisera kreditbeloppet och det totala belopp som konsumenten ska betala tillbaka till kreditgivaren. Om räntan är rörlig kan det visserligen inte helt säkert gå att avgöra vilket exakt belopp som i slutändan betalas av konsumenten för krediten. Om kostnadstaket överskridits eller inte måste i sådana fall avgöras först när kreditfordran har betalats till fullo. Att kreditgivarna skulle utforma avtalsvillkor som gör att kreditkostnaderna närmar sig ett kostnadstak är dock inte särskilt troligt, om man inte lägger takets nivå tämligen lågt, exempelvis vid . I normalfallet torde alltså kostnadstaket innebära en begräns- ning av de kostnader konsumenten ska betala om krediten inte be- talas och konsumenten hamnar i dröjsmål. Det gäller då alltså att jämföra kreditbeloppet, som framgår av parternas avtal, med de betalningar konsumenten presterat. Frågan är då hur kostnadstaket ska utformas om kreditavtalet är en kontokredit. Vid en sådan kredit beviljas konsumenten ett kredit- utrymme och konsumenten kan sedan själv välja hur stor del som han eller hon vill utnyttja genom att göra större eller mindre uttag. Konsumenten kan vanligtvis ta ut ett nytt belopp även om ett tidi- gare utnyttjande inte är helt återbetalat. Eftersom ett kostnadstak utgår från att konsumentens betalningar av kostnader ska kunna jämföras med ett visst lånat belopp blir den första frågan vilket be- lopp som ska vara relevant för tillämpningen när det gäller konto- krediter. Ett alternativ är att kreditlimiten är det belopp som ska ligga till grund för beräkningen. Om lagtexten skulle ange att kostnadstaket utgår ifrån kreditbeloppet skulle detta, vid kontokrediter, avse det kreditutrymme som ställs till konsumentens förfogande.13 En sådan konstruktion har dock nackdelar. Om konsumenten bara utnyttjar kreditutrymmet med en tämligen liten summa jämfört med det totala kreditutrymmet och sedan hamnar i dröjsmål med betal- ningen, skulle kostnadstaket hamna på en betydligt högre nivå än om konsumenten lånat samma belopp som en engångskredit. Detta framstår inte som ett ändamålsenligt konsumentskydd. Kreditgiv- arna skulle då kunna lägga om sina produkter till kontokrediter och räkna med att konsumenterna i normalfallet inte utnyttjar hela kreditutrymmet. Att utgå från kreditlimiten skulle också kunna omöjliggöra konto- krediter med obegränsad löptid. Om konsumenten utnyttjat kredit- möjligheterna vid många tillfällen och betalat tillbaka, blir de sammanlagda kostnaderna över eventuellt så stora att kostnadstaket kommer att vara nått om en jämförelse sker mellan kreditutrymmet som sådant och kostnaderna. Konsumenten kan sammanlagt ha lånat en mycket högre summa än kreditutrymmet, även om den utestående skulden aldrig överstigit kreditlimiten. Om kostnadstaket skulle beräknas utifrån en kreditlimit skulle det heller inte kunna användas på kontokrediter med obegränsat kreditutrymme. En rimligare konstruktion är att kostnadstaket även vid konto- krediter får beräknas på det belopp som konsumenten verkligen ut- nyttjat. Nackdelen är att det kan bli fråga om en tämligen komplex beräkning i de fall där konsumenten utnyttjar sina kreditmöjlig- heter utan att ett tidigare uttag är till fullo återställt. Konsumentens inbetalningar till kreditgivaren kan bestå av både amorteringar på det utnyttjade kreditbeloppet och betalning av kostnader. För att veta om kostnadstaket är nått måste kreditgiva- ren kunna skilja på vad som är vad i konsumentens betal- ningar. måste en sådan beräkning göras, efter- som kreditgivaren i normalfallet gör en beräkning av vilka delar av kreditutrymmet som är återställda. Kreditgivaren ska också enligt 20 § konsumentkreditlagen prestera information om ut- nyttjanden och betalning i ett kontoutdrag till konsumenten. På kontoutdraget ska ett saldo framgå (20 § p 5 konsumentkreditlagen). 2009/10:242 s. 93. När det gäller kontokrediter blir en annan fråga hur kostnads- taket ska gälla i förhållande till avgifter för krediten. Kontokrediter kan vara förenade med exempelvis en uppläggningsavgift och där- efter med en fast årsavgift. Avgifter kan betalas av konsumenten antingen i förväg, eller i samband med att ränta och amorteringar för ett kreditutnyttjande börjar betalas. Man kan tänka sig att kon- sumenten betalar en uppläggningsavgift och därefter eventuellt fasta årsavgifter utan att utnyttja kreditmöjligheten. Första gången ett utnyttjande sker skulle då kostnadstaket kunna ha överskridits p.g.a. de redan betalade avgifterna, om samtliga betalda avgifter ska omfattas av kostnadstaket. En alternativ utformning av bestämmel- sen är då att exempelvis årsavgifter inte räknas in i kostnadstaket. Detta underlättar tillämpningen, men innebär en viss snedvridning gentemot krediter om engångsbelopp, eftersom hela kreditkostnaden räknas in där. För krediter som utbetalas en gång är ett kostnadstak alltså ganska lätt att konstruera. Det blir också lätt att tillämpa, även för konsumenten. För att kostnadstaket ska kunna tillämpas på konto- krediter finns olika konstruktioner som är möjliga som alla har vissa nackdelar. Detta kan ses som ett argument emot införandet av ett kostnadstak i och för sig. Det finns en möjlighet att kreditgivarna skulle försöka kringgå taket genom att ta betalt för kreditkostnaden för en kredit och anse att kreditbeloppet är betalat genom ett nytt lån, som då ger upphov till en ny kreditkostnad. På det sättet skulle det första kreditavtalet vara avslutat, och kostnadstaket beräknas på den nya krediten. Utfallet för både konsumenten och kreditgivaren skulle dock vara detsamma. För att motverka detta skulle det kunna framgå att en sådan refinansiering av lånet innebär att kostnads- taket ska omfatta kostnaden även för den första krediten. Det som framför allt bör undvikas är refinansieringar genom nya högkost- nadskrediter. Om en bestämmelse med sikte på refinansieringar av- såg även att ersätta en tidigare högkostnadskredit med en annan kredit skulle detta kunna minska möjligheterna för låntagare att sanera sin ekonomi och samla flera ofördelaktiga krediter. 11.4.2Möjlig utformning av ett kostnadstak En ny bestämmelse i konsumentkreditlagen En eventuell bestämmelse om kostnadstak bör införas i konsument- kreditlagen. 18 a § Konsumenten är inte skyldig att betala mer i kostnader med anledning av ett kreditavtal som avser en högkostnadskredit än ett belopp motsvarande av kreditbeloppet (kostnadstak). Kostnadstaket omfattar kreditkostnaden, dröjsmålsränta och kostna- der för åtgärder som syftar till att få konsumenten att betala hela eller delar av kreditfordran när denna, helt eller delvis, förfallit till betal- ning. Om kreditavtalet avser en kontokredit, ska kostnadstaket tillämpas på det kreditbelopp som konsumenten utnyttjat. Om en kredit betalas genom att kreditgivaren finansierar återbetal- ningen av kreditbeloppet genom att lämna konsumenten en ny hög- kostnadskredit omfattar kostnadstaket även kostnaden för den ursprung- liga krediten. Utredningen anser att ett kostnadstak på är det lämp- ligaste. Ett sådant kostnadstak omfattar i princip inte prissättningen på marknaden, utan innebär en begränsning av kreditgivaren kan ta ut dröjsmålsränta. Som framgår av exemplen om skuldtillväxt tar det tämligen för en skuld att nå upp till det dubbla kreditbeloppet. Det kan ta allt ifrån 10 månader till . Kreditgivaren kan alltså få ”normal” kompensation . I taket har för det första kreditkostnaden tagits med. Det kommer därmed att omfatta alla kostnader för krediten enligt definitionen i 2 § konsumentkreditlagen – ränta, avgifter, m.m. Även kostnaden för t.ex. en försäkring som är obligatorisk att ta för att erhålla krediten omfattas. För det andra omfattas kostnader i anledning av dröjsmål, alltså dröjsmålsränta. Utredningen har tidigare utformat ett förslag till en ny bestämmelse om dröjsmålsränta. Om en sådan bestämmelse föreslås, behöver bestämmelsen om kostnadstak en- dast ta upp att dröjsmålsränta ingår i taket, eftersom inga andra kostnader får tas ut vid dröjsmål, exempelvis sådana s.k. försenings- avgifter som tillämpas av vissa kreditgivare . Utredningen anser vidare att inkassokostnader bör räknas med i det totala kostnadstaket, eftersom de är kostnader av civilrättslig karaktär. Bestämmelsen blir tydligare och mer lättillämpad om alla civilrättsliga kostnader tas med. Processkostnader bör däremot ute- slutas ur kostnadstaket.