sou · H4B374 · 2016-11-08 00:00:00 — En europeisk politisk stiftelse definieras som en enhet som är formellt knuten till ett europeiskt politiskt parti och är registrerad hos myndigheten (artikel 2). Ett politiskt parti på europeisk nivå kan ansöka om finansiering ur EU:s allmänna budget. En förutsättning för att få sådan finansie- ring är att de politiska partierna och stiftelserna uppfyller de krav som ställs vid registreringen, bl.a. krävs att de respekterar unionens grundläggande värden. Endast partier som har minst en representant i har vidare rätt till finansiering (artikel 17). Europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser ska (enligt artiklarna 20 och 23) senast efter det att 2 OJ L 317, 4.11.2014, p. 1–27 (Celex 32014R1141). budgetåret avslutats till myndigheten, med kopia till Europaparla- mentet och den behöriga nationella kontaktpunkten i den med- lemsstat där sätet är beläget, lämna in årsbokslut och åtföljande noter med angivande av intäkter och kostnader, tillgångar och skulder i början och slutet av budgetåret i enlighet med tillämplig lag i den medlemsstat där de har sitt säte samt årsbokslut på grund- val av internationella redovisningsstandarder. Vidare ska de lämna in en extern revisionsberättelse om årsbokslutet avseende såväl räkenskapernas tillförlitlighet som lagenligheten och riktigheten i intäkts- och kostnadsredovisningen. Berättelsen ska ha utarbetats av ett oberoende organ eller en oberoende sakkunnig. De ska också lämna in en förteckning över bidragsgivare och deras respektive donationer, med angivande av varje donations slag och värde. Detta gäller även bidrag från medlemspartier i europeiska politiska partier och medlemsorganisationer i europeiska politiska stiftelser. För donationer från fysiska personer till ett värde som överstiger och som är mindre än eller lika med ska partiet eller stiftelsen ange om de aktuella givarna har lämnat sitt skriftliga förhandsmedgivande till offentliggörandet (se nedan). Donationer som görs före valet till Europa- parlamentet ska skriftligen anmälas till myndigheten . Enskilda donationer till europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser ska skriftligen anmälas till myndigheten omedel- bart om värdet överstiger (artikel 20). Europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser får inte ta emot anonyma donationer eller bidrag. De får inte heller ta emot donationer från fysiska eller juridiska personer överstigande och donator. Om ett parti eller en stiftelse tagit emot en otillåten donation ska donationen från mottagandet lämnas tillbaka till donatorn eller dennes företrädare, eller, om detta inte är möjligt, anmälas till myndigheten och Europa- parlamentet. Medlen ska tas upp som allmänna inkomster i Europa- parlamentets avdelning i Europeiska unionens allmänna budget (artikel 20). Donation definieras i förordningens artikel 2 som gåvor i kontanter eller i natura, tillhandahållande till ett pris under mark- nadsvärdet av varor, tjänster (inbegripet lån) eller arbeten samt alla övriga transaktioner som medför en ekonomisk fördel för ett europeiskt politiskt parti eller en europeisk politisk stiftelse, med undantag för bidrag från medlemmar och vanlig politisk verk- samhet som utförs på frivillig grund av enskilda personer. Det finns vidare bestämmelser om administrativa och finansiella sanktioner om bestämmelserna i förordningen överträds (artikel 27). Kontrollen av att de europeiska politiska partierna och de europeiska politiska stiftelserna fullgör sina skyldigheter enligt förordningen ska utövas gemensamt av myndigheten, utan- ordnare och de behöriga medlemsstaterna (artikel 24). Myndigheten, och medlemsstaterna ska utbyta information om frågor som rör finansieringsbestämmelser, kontroller och sank- tioner (artikel 28). Enligt förordningen ska på en särskilt inrättad webbsida offent- liggöras vissa uppgifter ur partiernas och stiftelsernas redovisning. Offentliggöras ska bl.a. årsbokslut och revisionsberättelse samt givarnas namn och de donationer till europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser som anmälts, med undantag för donationer från fysiska personer vars värde inte överstiger och donator, vilka ska anmälas som ”mindre donationer”. Donationer från fysiska personer vars årliga värde överstiger men inte överstiger ska inte offentliggöras utan ett skriftligt förhandsmedgivande till offentliggörandet från den aktuella donatorn. Om inget förhandsmedgivande har getts ska sådana donationer anmälas som ”mindre donationer”. Det totala beloppet av mindre donationer och antalet givare per kalenderår ska också offentliggöras (artikel 32). 5.5.3Skyldighet att redovisa intäkter m.m. för ledamöter av beslutande politiska församlingar En riksdagsledamot ska enligt lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen till ett register anmäla alla relevanta uppgifter om bl.a. avtal av ekonomisk karaktär med nuvarande och tidigare arbetsgivare, inkomst- bringande verksamhet som bedrivs vid sidan av uppdraget som riksdagsledamot och stadigvarande materiell förmån m.m. som har anknytning till uppdraget som riksdagsledamot (4 och 8 §§). Såvitt gäller stadigvarande materiella förmåner ska arten av förmån samt den som har bekostat den anges. Uppgiftsskyldigheten gäller även ersättare som utövar uppdrag som ledamot och beräknas tjänstgöra i följd (2 §). Registret som förs av Riks- dagsförvaltningen ska ge en samlad information om riksdagsleda- möternas åtaganden och ekonomiska intressen i den omfattning som är motiverad av ett befogat allmänt intresse (1 och 5 §§). En motsvarande skyldighet finns för leda- möter enligt arbetsordning (art. 9.1 och bilaga 1). Vidare finns en uppförandekod för ledamöter. I artikel 4 finns bestämmelser om ledamöternas upplys- ningsplikt av vilken framgår att ledamöterna av öppenhetsskäl och med personligt ansvar ska lämna in en förklaring om ekonomiska intressen till talmannen. För ledamöter av landstings- och kommunfullmäktige finns ingen motsvarande skyldighet. tillsattes en arbetsgrupp bestående av en före- trädare för varje riksdagsparti under ledning av dåvarande förste vice talmannen. Arbetsgruppens uppgift var att utreda förutsätt- ningarna för införandet av en uppförandekod för svenska riks- dagsledamöter. Bakgrunden till arbetsgruppens tillkomst var bl.a. en rapport från Greco med rekommendation om införandet av en uppförandekod för de svenska riksdagsledamöterna. Gruppens ordförande lämnade en rapport (dnr 882-2014/15) och ett förslag till uppförandekod till talman. Den föreslagna uppförandekoden beskriver gällande lag- stiftning och hur den bör tolkas bl.a. med avseende på vilka för- måner en riksdagsledamot kan ta emot. Vidare föreslås att ett gåvo- register ska införas avseende gåvor som tas emot av ledamöter i egenskap av representant för . Talmannen sände förslaget på remiss till partigrupperna. Riksdagsstyrelsen beslutade att föreslå riks- dagen att anta styrelsens förslag till lag och lagändringar i fram- ställningen 2015/16:RS6 Registrering av gåvor till riksdagsleda- möter och registrering av vissa skulder m.m. I framställningen föreslås (s. 1 och 5–7) en ny lag om registre- ring och hantering av gåvor mottagna av riksdagsledamöter som ska göra det möjligt för att föra ett register med uppgifter om riksdagsledamöters mottagna gåvor. Förslaget innebär bl.a. att en ledamot som huvudsakligen på grund av ut- övandet av sitt ledamotsuppdrag tar emot en gåva från mottagandet ska anmäla detta för registrering i ett gåvo- Detta gäller dock inte om gåvan saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde. Gåvorna är avsedda för och tillhör staten. De uppgifter som ska få registreras och behandlas är bl.a. namn på den ledamot som har tagit emot gåvan, namn på den som har skänkt och överlämnat gåvan, när och i vilket sammanhang gåvan togs emot och vilken sorts föremål gåvan är. Vidare föreslås i framställningen (s. 1 och 8–12) ändringar i lagen om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekono- miska intressen. Ändringarna innebär bl.a. att en ledamots skulder, borgensåtaganden och andra åtaganden som hänför sig till verk- samhet eller ekonomiska intressen i företag och föreningar, fastig- hetsinnehav i form av näringsverksamhet och inkomstbringande självständig verksamhet ska anmälas och registreras. Slutligen föreslås (s. 1 och 13) en ny tilläggsbestämmelse i riksdagsord- ningen som hänvisar till att det finns bestämmelser om registrering och hantering av gåvor mottagna av riksdagsledamöter i den nya lagen. Samtliga lagändringar föreslås träda i kraft . Framställningen bereds i (). Lagrådet yttrade sig över lagförslaget . 5.6Straffbestämmelser om korruption m.m. Straffbestämmelser om brotten tagande av muta och givande av muta samt om grovt sådant brott finns i 10 kap. 5 a–5 c §§ brotts- balken (BrB). infördes en ny straffbestämmelse om brottet handel med inflytande i 10 kap. 5 d § BrB, vilken fångar upp vissa liknande gärningar som faller utanför de förstnämnda straffbestäm- melserna. Straffskalan för samtliga nämnda brott omfattar böter eller fängelse i högst . Andra gärningstyper i som innefattar förtroende- missbruk eller som på annat sätt har korruptionsanknytning är bl.a. trolöshet mot huvudman (10 kap. 5 §), otillbörlig belöning vid röstning (17 kap. 8 §) och tjänstefel (20 kap. 1 §). Vidare innehåller en bestämmelse om straff för tagande av utländskt understöd (19 kap. 13 §). Bestämmelsen straffbelägger av utländsk makt finansierad propaganda som genom sin omfattning och inriktning syftar till att inkräkta på den fria meningsbildningen i i politiska frågor som rör statsskickets grunder eller rikets säkerhet. Brottet tagande av muta är i detta sammanhang det mest rele- vanta. I 10 kap. 5 a § BrB anges att den som är arbetstagare eller utövar uppdrag och tar emot, godtar ett löfte om eller begär en otillbörlig förmån för utövandet av anställningen eller uppdraget döms för brottet tagande av muta. Detta gäller enligt straffbestäm- melsen även om gärningen har begåtts innan gärningsmannen fått en sådan ställning eller efter det att den upphört. Av bestämmelsen framgår vidare att det är tillräckligt att ta emot, godta ett löfte om eller begära en otillbörlig förmån för någon annan än sig själv. Ledamöter av , , kommunfull- mäktige och ingår i personkretsen. Själva för- månen kan vara av materiellt slag och ha ett ekonomiskt värde, t.ex. penninggåvor, rabatter, upplåtelser av nyttjanderätt, provisioner, lån, borgensåtaganden och varukrediter. Om dolda förmåner talar man när det handlar om arbetstjänster, nedsatta debiteringar, efter- givande av räntor och amorteringar eller oförklarligt höga konsult- arvoden. Men även immateriella förmåner omfattas, t.ex. rekom- mendationer och betyg (prop. 2011/12:79 s. 14). Otillbörlig är varje transaktion som objektivt sett har förutsättningar att påverka utförandet av vissa uppgifter eller att uppfattas som en belöning för hur uppgifter utförts (prop. 2011/12:79 s. 43). Har mottagaren av förmånen handlat pliktstridigt eller har han eller hon haft sådant syfte är förmånens otillbörlighet uppenbar. I mindre uppenbara fall grundas bedömningen av otillbörlighet på förmånens ekonomiska värde och karaktär. Förmåner av obetydligt värde innebär liten risk för påverkan och kan därför inte anses som otillbörliga. Några fasta värdegränser finns dock inte (m.fl., . En kommentar [, Zeteo], kommentaren till 10 kap. 5 a §). Som nämnts ovan är det tillräckligt att ta emot, godta löfte om eller begära förmånen för någon annan än sig själv, exempelvis en organisation man tillhör. I lagstiftningsärendet (prop. 1998/99:32 s. 92 och 93) anslöt sig regeringen till Lagrådets uppfattning att allmänna bidrag från medborgarna till politiska partier, även om de syftar till att politikerna ska bli valda för att genomföra en politik som bidragsgivarna sympatiserar med eller till och med finner motsvara den egna plånbokens intressen, generellt sett inte kan anses otillbörliga. Regeringen anförde vidare följande: Ett bidrag till ett politiskt parti kan främja både partiets politiska mål- sättning generellt och gynna enskilda företrädare för partiet. Av- görande blir därför om bidraget är att betrakta som otillbörligt och om det har samband med funktionärens tjänsteutövning i vid mening. Ett bidrag som inte är förenat med något villkor eller förbehåll får anses i första hand vara ägnat att främja partiets politik som sådan. Även om en sidoeffekt av bidraget är att partiets företrädares politiska karriärer gynnas, kan detta inte anses utgöra en muta eller annan otillbörlig belöning i lagens mening. Detsamma måste anses gälla om bidraget visserligen syftar till att uppnå ett visst politiskt beslut, men detta ligger i linje med partiets politiska målsättning. Annorlunda förhåller det sig t.ex. om bidraget kan kopplas samman med en tjänsteåtgärd som företas av någon av partiets företrädare och som inte ligger inom ramen för genomförandet av partiets politiska program. Det kan vara fråga om beslut om upphandling, tillstånd till att bedriva viss verksamhet, plan- beslut m.m. I ett sådant fall måste ett bidrag av någon betydelse till partiet kunna betraktas som en otillbörlig belöning och därmed falla inom det straffbelagda området. Ett exempel är att om en politiker genomför en vapenaffär med vetskap om att vapenleverantören lämnar ett stort bidrag till hans politiska parti, så kan detta inte betraktas som annat än tagande av muta. I de fall mutan lämnas till tredjeman kan mottagaren straffas för medverkan till brottet om han förstod att mutan erbjöds eller lämnades på grund av befattningshavarens tjänst. anser i en artikel i 1998–99 (s. 338 och 339) att gränsen för vad som är att bedöma som tagande av muta vid bidrag till politiska partier och dess företrädare är oklar. Hon anför bl.a. att organisationens verksamhet blir vad dess funktion- ärer beslutar att företa sig, varför det är svårt att dra en gräns utifrån om avsikten varit att påverka organisationens verksamhet eller en funktionärs. Vidare anser hon att det är uppenbart att bidrag i den storleksordning som är vanligt förekommande i det svenska partiväsendet uppfyller otillbörlighetskravet redan genom sin storlek. Därmed krävs det inte någon avsikt att förmå till pliktstridigt handlande utan koppling till riksdagsmannauppdraget är tillräckligt. Enligt 4 kap. 12 § regeringsformen (RF) får talan inte väckas mot den som utövar eller har utövat uppdrag som riksdagsledamot på grund av hans eller hennes yttranden eller gärningar under ut- övandet av uppdraget, utan att har medgett det genom ett beslut som minst fem sjättedelar av de röstande har enats om. Utan ett sådant medgivande får en sådan person inte heller berövas friheten eller hindras från att resa inom riket på grund av yttranden eller gärningar under utövandet av uppdraget. Misstänks en riks- dagsledamot för brott i annat fall, ska bestämmelser i lag om gripande, anhållande eller häktning tillämpas endast om han eller hon erkänner brottet eller har tagits på bar gärning eller om det är fråga om ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Bestämmelsen innebär en begränsad immunitet för riksdagsleda- möter avseende yttranden och gärningar under uppdragets utövande. Riksdagsuppdraget omfattar ledamöternas tjänstgöring under kam- marförhandlingarna men också i vissa riksdagsorgan såsom ut- skotten, valberedningen, krigsdelegationen, och . Däremot omfattas inte tjänstgöring i riksdagsorgan med förvaltnings- och rättskipningsuppgifter såsom riksdagsstyrel- sen, , och Riksbanksfullmäktige. Avgörande är sambandet mellan verksam- heten i organet och det egentliga riksdagsarbetet. (m.fl., Grundlagarna [, 3 u., Zeteo], kommentaren till 4 kap. 12 § RF). Immuniteten gäller även för talmannen med avseende på hans uppdrag och för ersättare som utövar uppdrag såsom ledamot (4 kap. 13 § RF). I ett fall gällande en riksdagsledamot som misstänktes för mut- brott genom att ha begärt en otillbörlig belöning för tjänster som haft samband med hans kommande uppdrag som riksdagsledamot, ansökte åklagare om medgivande att väcka åtal mot riksdagsledamoten. () fann vid bered- ningen att gärningen inte utförts under utövandet av uppdraget och att tillstånd därmed inte krävdes från för åtal (se bet. 1993/94:KU49). Ledamoten fälldes i tingsrätten men friades i hov- rätten (RH 1995:99). 5.7Offentligt stöd till politiska partier 5.7.1Lagen om statligt stöd till politiska partier Enligt 1 § första stycket lagen (1972:625) om statligt stöd till poli- tiska partier utgår stöd enligt lagen till politiskt parti som deltagit i val till . Lagen ändrades i samband med att lagen (2014:105) om insyn i finansiering av partier, insynslagen, infördes, genom en lagändring som trädde i kraft (bet. 2013/14:KU35, rskr. 2013/14:163). Som ytterligare förutsättningar för ett årligt stöd enligt lagen om statligt stöd till politiska partier gäller numera enligt 1 § andra stycket att partiet under det räkenskapsår som avslutats närmast före ansökan om stöd inte har tagit emot något anonymt bidrag i den mening som avses i 6 § första stycket 9 insynslagen och att den som för partiet efter personval har utsetts till ledamot eller ersättare för ledamot av eller Europa- parlamentet inte under det räkenskapsår som avslutats närmast före ansökan om stöd har tagit emot något sådant anonymt bidrag till sin personvalskampanj. Stödformerna är enligt 1 § tredje stycket partistöd och kansli- stöd. Partistöd lämnas enligt 2 § som mandatbidrag. Varje mandat- bidrag utgör . Antalet mandatbidrag som varje parti får bestäms med hänsyn till utgången i de två närmast före- gående valen, enligt ett beräkningssätt som framgår av 3, 4 och 11 a §§. Det framgår också att ett parti som inte har fått mandat i får partistöd om det har fått av rösterna i hela landet enligt ett visst beräkningssätt. Kanslistöd utgår enligt 5 § som grundstöd och tilläggsstöd, beräknat på det sätt som framgår av 6–11 a §§. Parti med mandat i får grundstöd. Partier med av rösterna i hela landet får som valresultatet gäller ett helt grundstöd uppgående till . Ett parti kan inte få högre belopp i grundstöd än som motsvarar helt grundstöd. Tilläggsstöd utgår med per mandat för partier företrädda i rege- ringen och annars med per mandat. När ett parti inte längre har mandat i utgår nedtrappat grundstöd de fyra därpå följande åren. År räknas enligt lagen (12 § första stycket). Ansökan om stöd enligt lagen ska göras skriftligen hos , som prövar fråga om stöd enligt lagen och vars beslut inte får överklagas (13 och 14 §§). Till ansökan ska bifogas, förutom årsredovisning som granskats av en auktoriserad eller godkänd revisor, en försäkran av partiet om att det och dess efter personval utsedda ledamöter eller ersättare för ledamöter av eller inte under det räkenskapsår som avslutats närmast före ansökan har tagit emot något anonymt bidrag. Stöd får inte beviljas om ansökan brister i dessa avseenden (14 §). I förarbetena till bestämmelsen om att årsredovisning som granskats av en auktoriserad eller godkänd revisor ska bifogas ansökan anförde regeringen att detta inte på något sätt syftade till att försöka kontrollera partiernas verksamhet. Avsikten var endast att få till stånd en regel som bidrar till att varje politiskt parti som tar emot statligt partistöd vinnlägger sig om att ha sådana rutiner som måste anses normala för större organisationer (prop. 2001/02:53 s. 93). Bestämmelserna innebärande att stöd enligt lagen enbart betalas till partier som inte har tagit emot anonyma bidrag och som vid sin ansö- kan om stöd avger en försäkran om detta tillämpades första gången, enligt ikraftträdande- och övergångsbestämmelser SFS (2014:106), på ansökningar till som avsåg stödåret som inleddes . Anonyma bidrag som har lämnats före omfattas inte av de nya bestämmelserna. De nu redovisade bestämmelserna tillkom som nämnts i samband med riksdagsbehandlingen av propositionen om ökad insyn i partiers och valkandidaters finansiering (prop. 2013/14:70). Bakgrunden var en motion (mot. 2013/14:K17). KU anförde (bet. 2013/14:KU35 s. 31) att, för att ett anonymt bidrag inte ska anses mottaget, partiet eller kandidaten borde avstå från det så snart som det är praktiskt möjligt. Om pengar hade satts in på partiets eller valkandidatens konto kunde en möjlighet vara att återföra pengarna till avsändar- kontot. Om det inte var möjligt eller om bidraget utgjordes av annat än en insättning på konto borde det anonyma bidraget lämnas till ett från samtliga parter oberoende ändamål. Enligt utskottets mening kunde Allmänna arvsfonden vara ett sådant lämpligt ända- mål. Allmänna arvsfonden, som förvaltas av Kammarkollegiet, har tagit emot medel med motiveringen att medlen avser anonyma bidrag till ett politiskt parti. inbetalades till Allmänna arvsfonden och som avsåg anonyma bidrag till partier. (per ) har inbetalats till Allmänna arvsfonden avseende sådana bidrag. I fråga om en av inbetalningarna framgår av handlingarna som har getts in till Kammarkollegiet att bidragsgivarens namn är känt för partiet men att partiet ändå valt att betrakta bidraget som anonymt med hänvisning till att det finns 74 personer i med samma namn. beslutade om stöd till partier med sammanlagt till de åtta riksdagspartierna och Feministiskt initiativ. Stödet till varje parti varierade mellan och (Verksamhetsredogörelse för , Redo- görelse till 2015/16:PN1). 5.7.2Statligt stöd till partiers riksdagsarbete och till deras sidoorganisationer Enligt lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i lämnar till parti- grupperna i ekonomiskt stöd i form av basstöd samt stöd till kostnader för politiska sekreterare åt ledamöter och till riksdagsledamöternas utrikes resor. Som partigrupp räknas, enligt lagen, varje grupp av riksdagsledamöter för ett parti som har fått av rösterna i hela riket vid ett riksdagsval (2 §). Stöd kan även i vissa fall lämnas till ledamot som inte tillhör partigrupp (17 §). Basstödet består av ett grundbelopp samt ett tilläggsbelopp som bestäms efter hur många ledamöter partiet har. Grundbelopp utgör och tilläggsbelopp . (4 §). Partigrupper som företräder ett regeringsparti är berättigade till ett grundbelopp, övriga partigrupper är berättigade till två grund- belopp (5 §). Avvecklingsstöd lämnas till partigruppen för ett parti som inte återkommer till efter ett val (8 §). För att bekosta handläggarhjälp åt riksdagsledamöterna finns som nämnts ett särskilt stöd som avses motsvara kostnaden för en politisk sekreterare per ledamot. Beloppet per politisk sekreterare och månad ligga till grund för beräkningen (10 §). kostnader avser resor för deltagande i samarbetet inom Europeiska unionen och deltagande i internationella konferenser utomlands och andra utrikesresor (14 och 15 §§). Partigrupperna ska till riksdagsförvaltningen redovisa hur utbetalt resestöd har använts under det föregående budgetåret (16 §). Lagen (2010:473) om statligt stöd till riksdagspartiernas kvinno- organisationer innehåller bestämmelser om statligt stöd till kvinno- organisationer inom eller i anslutning till politiska partier som är representerade i . Ärenden om stöd enligt lagen prövas av och stödet räknas ut en gång för varje stödår, vilket är detsamma som kalenderår (1 och 3 §§). Med kvinno- organisation avses enligt 2 §, en ideell förening som är ansluten till ett politiskt parti eller en sammanslutning som finns inom ett poli- tiskt parti. Föreningen eller sammanslutningen ska också arbeta för att stärka kvinnors ställning i samhället och ha en demokratisk uppbyggnad. I förarbetena till lagen konstaterade regeringen att det fanns kvinno- och jämställdhetspolitiska aktiviteter inom eller i anslut- ning till samtliga riksdagspartier. Hur dessa aktiviteter var organi- serade skiljde sig åt mellan partierna, från traditionella, själv- ständiga förbund till politiska utskott inom respektive parti.