sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — De skyldigheter som fastställs för arrangörer i 28–45 §§ ska gälla för åter- försäljare som till försäljning erbjuder paketresor som kombinerats av en arrangör som är etablerad i en stat utanför Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES), såvida inte återförsäljaren visar att arrangören upp- fyller de skyldigheter som fastställs i dessa bestämmelser. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.5.9. Paragrafen genom- för artikel 20 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestäm- melse i den nu gällande lagen om paketresor. Genom paragrafen åläggs återförsäljare som erbjuder eller säljer resor som kombine- rats av en arrangör som är etablerad utanför EES-området samma ansvar för bl.a. fullgörandet av paketresan som arrangörer har enligt 28–45 §§. Det som sägs om arrangörer i dessa bestämmelser ska alltså gälla för återförsäljare i dessa fall. Återförsäljaren har i dessa fall det primära ansvaret i förhållande till resenären. Ansvaret gäller inte om återförsäljaren kan visa att arrangören uppfyller de skyldig- heter som fastställs i de hänvisade bestämmelserna. Återförsäljaren kan emellertid inte undkomma sitt ansvar genom att t.ex. hänvisa till att arrangören ska vara ansvarig enligt avtalet eller enligt lagen i arrangörens etableringsland. Det krävs också att arrangören verk- ligen uppfyller sina skyldigheter. I vilken utsträckning återförsälja- ren har regressrätt gentemot arrangören beror i första hand på vad som avtalats dem emellan. I vissa fall kan också bestämmelsen i 42 § ge återförsäljaren rätt till regress. Den näringsidkare som underlättar ett kopplat researrangemang ska på ett klart och tydligt sätt, innan resenären blir bunden av ett avtal som leder till tillkomsten av ett kopplat researrangemang, informera resenären om 1.att resenären, om han eller hon efter att ha bokat och betalat för den aktuella resetjänsten bokar ytterligare en resetjänst för samma resa eller semester, inte kommer att omfattas av de rättigheter som gäller för paket- resor, 2.att varje enskild näringsidkare ensam ansvarar för fullgörandet av de resetjänster som de enligt avtalen ska utföra, 3.att resetjänsterna sammantagna kommer att utgöra ett kopplat rese- arrangemang om resenären antingen bokar och betalar för dem vid tid- punkten för ett enda besök hos eller en enda kontakt med näringsidkarens försäljningsställe eller köper dem med hjälp av länk, e-post- meddelande eller liknande som näringsidkaren har försett resenären med, 4.i vilken utsträckning de betalningar som gjorts av resenären för rese- tjänster som sammantagna utgör ett kopplat researrangemang kommer att vara skyddade i händelse av näringsidkarens insolvens samt 5.vart resenären ska vända sig för att begära ersättning ur det insolvens- skydd som näringsidkaren tillhandahåller. Den information som avses i 1–5 ska ges genom det standardinforma- tionsformulär för kopplade researrangemang som är relevant för arrange- manget i fråga. Finns inget relevant standardinformationsformulär för rese- arrangemanget ska näringsidkaren lämna information motsvarande inne- hållet i 1–5 på annat sätt. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.6. Paragrafen genom- för artikel 19.2. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Genom paragrafens första stycke åläggs den näringsidkare som underlättar ett kopplat researrangemang att lämna resenären central information om de rättigheter som följer av att denne ingår ett avtal som sammantaget med ett eller flera andra avtal utgör ett kopplat researrangemang. Informationen ska lämnas på ett klart och tydligt sätt innan resenären blir bunden av ett avtal som leder till tillkomsten av ett kopplat researrangemang. Innehållet i informationen framgår av punkterna 1–5. Informatio- nen i dessa punkter överensstämmer i sak med vad som framgår av bilaga 2 till direktivet. Den information som avses i första punkten avser att upplysa resenären om att det som denne står i begrepp att köpa inte är en paketresa. Genom den information som avses i andra punkten förklaras vad detta innebär för resenärens möjlig- heter att kräva fullgörelse av avtalen. Informationen i tredje punkten syftar till att upplysa resenären om att denne har möjlighet att träffa avtal som sammantagna med det första avtalet kommer att utgöra ett kopplat researrangemang. Informationsskyldigheten i fjärde punkten omfattar en beskrivning av vilket insolvensskydd som kommer att gälla för resetjänsterna i dessa fall. För att fullgöra denna punkt måste näringsidkaren förklara att insolvensskyddet endast omfattar de resetjänster som ingår i det första avtalet och, om näringsidkaren är den som står för persontransporten, resenä- rens hemtransport. Enligt femte punkten ska näringsidkaren också ge resenären information om vart denne ska vända sig för att begära ersättning ur det insolvensskydd som näringsidkaren tillhanda- håller. I andra stycket anges att informationen i första stycket ska läm- nas genom ett särskilt standardinformationsformulär för kopplade researrangemang. Dessa formulär, som det finns fem versioner av, finns i bilaga 2 till direktivet. Närmare regler härom finns i förord- ningen om standardinformationsformulär vid paketreseavtal och kopplade researrangemang. Finns det inte något relevant standard- informationsformulär för det kopplade researrangemanget i fråga ska näringsidkaren lämna information motsvarande innehållet i punkterna 1–5 på annat sätt. Underlåter näringsidkaren att lämna information i enlighet med 47 § eller att ställa säkerhet i enlighet med 1, 3 och 4 §§ resegarantilagen (1972:204) ska de rättigheter och skyldigheter som gäller för paketreseavtal enligt 17 § och 24–45 §§ gälla för de resetjänster som ingår i det kopplade rese- arrangemanget. Vad som sägs om arrangören i dessa bestämmelser ska gälla för den näringsidkare som har underlättat det kopplade researrangemanget. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.3 och 6.6. Paragrafen genomför artikel 19.3 i direktivet. Det finns ingen motsvarande be- stämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Genom paragrafen sanktioneras näringsidkarens underlåtenhet att informera resenären i enlighet med 47 § och att ställa säkerhet enligt bestämmelserna i resegarantilagen. I dessa fall ges resenären samma rätt att överlåta avtalet som gäller för paketreseavtal. Uppsägning av avtalet eller avtalen får ske i samma utsträckning som gäller för paketreseavtal. Den näringsidkare som underlättat det kopplade researrangemanget åläggs också samma ansvar för fullgörandet av alla de resetjänster som ingår i det kopplade researrangemanget som en arrangör har enligt de hänvisade bestämmelserna. Även övriga rättigheter och skyldig- heter som gäller för paketresor enligt de hänvisade bestämmelserna ska tillämpas, se vidare i kommentarerna till 17 § och 24–45 §§. Om information inte lämnas i enlighet med 47 § ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag för bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.3. Paragrafen svarar mot artikel 25 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestäm- melse i den nu gällande lagen om paketresor. En motsvarande sank- tion avseende paketresor finns i 14 §, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. Den näringsidkare som medverkar till uppkomsten av ett kopplat rese- arrangemang genom att ingå avtal om resetjänst med en resenär sedan en annan näringsidkare underlättat resenärens urval eller anskaffande av rese- tjänsten, ska utan dröjsmål underrätta den näringsidkare som underlättat det kopplade researrangemanget om att avtal träffats. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.3 och 6.6. Paragrafen genomför artikel 19.4. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Genom paragrafen åläggs näringsidkare som ingår avtal om resetjänst med en resenär sedan en annan näringsidkare har underlättat resenärens urval eller an- skaffande av resetjänsten och som därigenom medverkar till att ett kopplat researrangemang uppstår, att underrätta den förste närings- idkaren om att avtal har träffats. Underlåtenhet att informera är inte sanktionerad. Uppkommer skada för resenären på grund av bokningsfel som beror på tekniska brister i ett bokningssystem för bokning av paketresor eller rese- tjänster som ingår i ett kopplat researrangemang har resenären rätt till ersätt- ning från den näringsidkare som de tekniska bristerna kan hänföras till. Ansvaret gäller dock inte om felet har orsakats av oundvikliga och extra- ordinära omständigheter. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.7. Paragrafen genom- för, tillsammans med 52 §, artikel 21 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Genom paragrafen stadgas ett skadeståndsansvar vid bokningsfel som beror på tekniska brister i bokningssystemet. Ansvaret åvilar den näringsidkare som de tekniska bristerna kan hänföras till, typiskt sett den som tillhandahåller systemet. Ansvaret gäller inte om felet har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständig- heter. Begreppet definieras i 5 § 9, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. En näringsidkare som har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrangemang ska ersätta rese- nären den skada som resenären drabbas av på grund av fel som görs vid bokningen. Ansvaret omfattar inte bokningsfel som beror på resenären eller som har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 6.7. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Paragrafen genomför, tillsammans med 51 §, artikel 21 i direktivet. Genom paragrafen stadgas ett skadeståndsansvar för den närings- idkare som har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrangemang. Ansvaret om- fattar fel som görs vid bokningen. Ansvaret gäller inte om felet beror på resenären, t.ex. därför att denne har gett fel instruktioner till näringsidkaren. Ansvaret gäller inte heller fel som har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. Detta begrepp definieras i 5 § 9, se vidare kommentaren till den bestämmelsen. Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över att denna lag följs. Tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägen- het än som är nödvändigt. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.8. Paragrafen genomför artikel 24 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 21 § i den nu gällande lagen om paketresor. Bortsett från att lagen inte pekar ut vilken myndighet som ska ha tillsynsansvar är ingen skill- nad i sak avsedd. Vilken myndighet som får i uppdrag att ansvara för tillsynen bestäms av regeringen i en särskild förordning. För tillsynen har tillsynsmyndigheten eller den som myndigheten utser rätt att göra inspektioner hos arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang och att ta del av alla handlingar som behövs för tillsynen. Arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang ska tillhandahålla de handlingar och lämna de upplysningar om verksamheten som begärs för tillsynen. får förelägga en arrangör, en återförsäljare eller en näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang och som inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar enligt första stycket att vid vite fullgöra sin skyldighet. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.8. Paragrafen genomför artikel 24 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 22 § i den nu gällande lagen om paketresor. Bortsett från att lagen inte pekar ut vilken myndighet som ska ha tillsynsansvar är ingen skill- nad i sak avsedd. Vilken myndighet som får i uppdrag att ansvara för tillsynen bestäms av regeringen i en särskild förordning. Om tillsynsmyndigheten har förelagt en arrangör, en återförsäljare eller en näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang att tillhanda- hålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av tillsynsmyndigheten enligt 54 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.8. Paragrafen genomför artikel 24 i direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i 23 § i den nu gällande lagen om paketresor. Bortsett från att lagen inte pekar ut vilken myndighet som ska ha tillsynsansvar är ingen skill- nad i sak avsedd. Vilken myndighet som får i uppdrag att ansvara för tillsynen bestäms av regeringen i en särskild förordning. , eller den myndighet som regeringen bestämmer, ska vara central kontaktpunkt för att underlätta det administrativa samarbetet och tillsynen över arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som under- lättar kopplade researrangemang i de olika medlemsstaterna, med avse- ende på de skyldigheter som föreskrivs i denna lag. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 6.8. Paragrafen genomför artikel 18.2 i direktivet. Det finns ingen motsvarande bestämmelse i den nu gällande lagen om paketresor. Vilken myndighet som ska vara kontaktpunkt respektive vilka administrativa uppgifter denna myndighet har, framgår av särskilda förordningar. Denna lag träder i kraft , då lagen (1992:1672) om paket- resor upphör att gälla. I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har behandlats i av- snitt 9.1. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Av punkten framgår också att den nu gällande lagen om paketresor ska upphöra att gälla. Bestämmelserna ska, med undantag för vad som föreskrivs i andra punkten, tillämpas från ikraftträdandet. Av punkten 2 framgår att äldre bestämmelser gäller ifråga om avtal som ingåtts före ikraftträdandet. De bestämmelser som avses är de som enligt punkten 1 ska upphöra att gälla. Vilka rättigheter och skyldigheter som gäller för parterna med anledning av avtalet regleras alltså av de bestämmelser som var gällande vid den tid- punkt då avtalet ingicks. Frågan om avtalet har ingåtts får avgöras med tillämpning av allmänna avtalsrättsliga regler. 11.2Förslaget till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204) Den näringsidkare som är arrangör av paketresor enligt paketreselagen (0000:0000), eller som underlättar kopplade researrangemang enligt samma lag, ska ställa säkerhet hos Kammarkollegiet innan denne erbjuder en paket- resa till försäljning eller underlättar ett kopplat researrangemang. Skyldigheten att ställa säkerhet gäller även den återförsäljare som till försäljning erbjuder paketresor som har kombinerats av en arrangör som är etablerad i en stat utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), såvida återförsäljaren inte visar att arrangören har ställt säkerhet enligt denna lag. Bakgrunden till ändringen i paragrafen finns i avsnitt 7.2. Paragra- fen genomför artikel 17.1 första ledet och andra stycket samt delvis artikel 19.1. I första stycket har hänvisningen till lagen om paketresor ändrats, som en följd av den nya paketreselag som föreslås. Vidare har in- förts en skyldighet att ställa säkerhet för näringsidkare som under- lättar kopplade researrangemang enligt definitionen i den nya paket- reselagen. Den generella skyldigheten för återförsäljare att ställa säkerhet har tagits bort. Skyldigheten att ställa säkerhet vid s.k. stols- försäljning, resor som uppvisar en väsentlig likhet med paketresor och resor som består av transporter och utbildningsvistelser med inkvartering i form av boende i värdfamilj har tagits bort. En ändring har också gjorts beträffande den tidpunkt då säker- het ska ha ställts. gällde att säkerhet skulle ha ställts redan innan resan marknadsfördes. Genom ändringen är det tillräckligt att säkerhet har ställts innan näringsidkaren erbjuder en paketresa till försäljning eller underlättar ett kopplat researrangemang. Med att erbjuda resorna till försäljning avses t.ex. att tillhandahålla ett bokningssystem via internet där bokningar kan göras. Ändringen innebär att det inte längre förligger någon skyldighet att ställa säker- het redan då resan eller researrangemanget marknadsförs i syfte att väcka intresse inför en framtida försäljningsstart, om resorna inte då också finns till försäljning. När det gäller kopplade researrange- mang inträder skyldigheten att ställa säkerhet först då näringsidkaren vidtar åtgärder för att underlätta för resenären att träffa ytterligare avtal om resetjänster, t.ex. genom att i samband med bekräftelsen av den första resetjänsten bifoga en länk med hjälp av vilken resenä- ren kan boka ytterligare resetjänster. I andra stycket, som tidigare innehöll de ovan nämnda reglerna om skyldighet att ställa säkerhet för vissa andra resor än paketresor, föreskrivs en skyldighet att ställa säkerhet för återförsäljare som till försäljning erbjuder paketresor som kombinerats av en arrangör som är etablerad i en stat utanför EES-området. Kan återförsäljaren visa att arrangören har ställt säkerhet enligt lagen behöver åter- försäljaren emellertid inte också ställa säkerhet. Att arrangören har ställt säkerhet i den stat där denne är etablerad är dock inte till- räckligt. Det krävs att fullgod säkerhet har ställts i eller i en annan medlemsstat. Säkerhet ska gälla det belopp, som Kammarkollegiet med hänsyn till rese- verksamhetens art och omfattning bestämmer. Om det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på säkerhet. Vid bedömningen enligt första stycket ska säkerhet som näringsidkaren har ställt i enlighet med motsvarande bestämmelser i den medlemsstat där närings- idkaren är etablerad anses som säkerhet som ställts i enlighet med denna lag. Bakgrunden till ändringen i paragrafen finns i avsnitt 7.4. Paragra- fen har ändrats på så sätt att ett andra stycke har införts. Det nya andra stycket genomför artikel 18.1 i direktivet. Första stycket har endast moderniserats språkligt. Det är i sak oförändrat. I stycket stadgas att Kammarkollegiet ska besluta om vilket belopp som ska ställas i säkerhet. Vid beslutet ska hänsyn tas till reseverksamhetens art och omfattning. Om det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på säkerhet. I andra stycket, som är nytt, stadgas att Kammarkollegiet vid sin prövning av vilket belopp säkerheten ska gälla ska anse att säkerhet som näringsidkaren har ställt i enlighet med de bestämmelser som motsvarar bestämmelserna i lagen i den medlemsstat där närings- idkaren är etablerad utgör säkerhet enligt lagen. Begreppet närings- idkare syftar på alla dem som har en skyldighet att ställa säkerhet enligt lagen, dvs. såväl arrangörer som återförsäljare och närings- idkare som underlättar kopplade researrangemang. att Kammarkollegiet kan komma fram till att näringsidkaren har ställt fullgod säkerhet i den medlemsstat där näringsidkaren är etablerad och kan då besluta att ytterligare säkerhet inte behöver ställas. Bedöms säkerheten inte vara tillräcklig kan Kammarkollegiet besluta att näringsidkaren ska ställa kompletterande säkerhet. Om det finns skälig anledning att anta att en näringsidkare omfattas av skyldighet att ställa säkerhet får Kammarkollegiet ålägga näringsidkaren att lämna de uppgifter om sin verksamhet som är nödvändiga för att frågan om säkerhet ska kunna prövas. Uppgifterna ska lämnas på heder och samvete. Om den uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, får kollegiet förelägga denne vid vite att fullgöra sin skyldighet. Paragrafen har ändrats som en följd av att tidpunkten då skyldighet att ställa säkerhet uppkommer har flyttats fram, se vidare härom i kommentaren till 1 §. Vidare har införts en regel om att upp- gifterna ska lämnas på heder och samvete. Bakgrunden till den ändringen finns i avsnitt 7.6. Övriga ändringar är redaktionella. I paragrafen regleras förutsättningarna för Kammarkollegiet att ålägga en näringsidkare att lämna uppgifter om sin verksamhet och att utfärda vitesförläggande om åläggandet inte följs. För att Kammar- kollegiet ska få ålägga näringsidkaren att lämna uppgifter krävs att det finns skälig anledning att anta att näringsidkaren omfattas av skyldighet att ställa säkerhet. Näringsidkaren får i dessa fall åläggas att lämna de uppgifter som är nödvändiga för att frågan om säker- het ska kunna prövas. Sådana uppgifter kan t.ex. vara uppgifter om förväntad försäljning, uppgifter om vilka slags resor som säljs, tid- punkter för betalningar osv. Uppgifterna ska lämnas på heder och samvete, vilket innebär att ansvar enligt 15 kap. 10 § kan aktualiseras, bl.a. om uppgifterna är osanna. Kammarkollegiet ska vara central kontaktpunkt för att underlätta det admi- nistrativa samarbetet och tillsynen över arrangörer, återförsäljare och närings- idkare som underlättar kopplade researrangemang i de olika medlemsstaterna, med avseende på de skyldigheter som föreskrivs i denna lag. Bakgrunden till paragrafen finns i avsnitt 7.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 18.2 i direktivet. I paragrafen anges att Kammar- kollegiet ska vara central kontaktpunkt för att underlätta det admi- nistrativa samarbetet och tillsynen över arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang i de olika medlemsstaterna, med avseende på de skyldigheter som före- skrivs i lagen. Vad det administrativa samarbetet närmare innebär regleras i en särskild förordning. Säkerhet som ställts av en arrangör eller en återförsäljare får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats för en paketresa som omfattas av säkerhet enligt denna lag i den utsträckning de resetjänster som ingår i paket- resan inte fullgörs som en följd av arrangörens insolvens. Om en transport av passagerare ingår i paketresan får säkerheten tas i an- språk även för att betala resenärens hemtransport och inkvartering i avvaktan på hemtransporten. Bakgrunden till ändringarna i paragrafen finns i avsnitt 7.3. I första stycket regleras för vilka krav säkerhet som ställts för en paketresa får tas i anspråk. Paragrafen har ändrats på så sätt att det anges dels att paragrafen reglerar säkerhet som ställts av arrangörer och återförsäljare, dels att säkerheten får tas i anspråk endast vid arrangörens insolvens. Säkerheten får i dessa fall tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats, i den utsträckning en rese- tjänst som ingår i paketresan inte fullgörs till följd av arrangörens insolvens. Regeln om att säkerhet får tas i anspråk för resenärens återresa har flyttats till andra stycket. Andra stycket har ändrats på så sätt att innehållet har flyttats till en ny paragraf, 6 c §, som en del av innehållet i det tidigare första stycket har flyttats hit. Av andra stycket framgår att säker- heten får tas i anspråk även för att betala resenärens hemtransport och inkvartering i avvaktan på hemtransporten, under förutsättning att det ingår transport av passagerare i paketresan. Med begreppet hemtransport avses detsamma som i paketreselagen. Det tidigare tredje stycket i paragrafen har tagits bort. Det tidigare fjärde stycket i paragrafen har brutits ut och regleras nu i en ny paragraf, 6 e §. Säkerhet som ställts av en näringsidkare som underlättat ett kopplat researrange- mang får tas i anspråk för återbetalning av alla betalningar som näringsidkaren har mottagit från resenären för en resetjänst som ingår i det kopplade rese- arrangemanget, i den utsträckning resetjänsten inte fullgörs som en följd av näringsidkarens insolvens. Om näringsidkaren ansvarar för en transport av passagerare som ingår i det kopplade researrangemanget får säkerheten tas i anspråk även för att be- tala resenärens hemtransport och inkvartering i avvaktan på hemtransporten. Bakgrunden till bestämmelsen finns i avsnitt 7.2 och 7.3. Bestäm- melsen genomför, tillsammans med ändringen i 1 §, artikel 19.1 i direktivet.