sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Den förändrade terminologin motiveras av att termen ”grundläggande kundkänne- dom” saknar motsvarighet i både Fatfs rekommendationer och i penningtvättsdirektivet. De åtgärder för kundkännedom som regle- ras i 8–12 §§ är de som åtminstone alltid ska vidtas i de fall där riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism inte kan bedömas som högre eller lägre än normalt. Är risken för penning- tvätt och finansiering av terrorism hög bör följaktligen fler, skärpta kundkännedomsåtgärder vidtas. Identifiering och kontroll av kunden Bestämmelsen motsvarar till stora delar 2 kap. 3 § första stycket punkten 1 i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 13.1 a) i direktivet. I bestämmelsens första stycke regleras kravet på att verksamhets- utövare identifierar kunden och kontrollerar dennas identitet. Den föreslagna bestämmelsen har en något annorlunda språklig utform- ning än i den nuvarande lagen. Till skillnad från i den nuvarande lagen tydliggörs att kundkännedomsprocessen omfattar såväl iden- tifiering av kunden som kontroll av dennas identitet. Bestämmelsen föreslås vidare formuleras på så sätt att en verksamhetsutövare ska kontrollera kundens identitet på ett tillförlitligt sätt, t.ex. genom identitetshandling eller registerutdrag eller på annat sätt. Tyngd- punkten läggs således på att medlet för att kontrollera identiteten ska vara tillförlitligt. Med kund avses enligt den nuvarande penningtvättslagen den som har trätt i avtalsförbindelse med en verksamhetsutövare. Utredningen har inte funnit skäl att föreslå någon förändrad defini- tion i den nya lagen. Det bör dock framhållas att definitionen om- fattar samtliga de personer som etablerar en affärsförbindelse med en verksamhetsutövare. Vidare omfattas de som ingår avtal av mera tillfällig karaktär av definitionen. Således omfattar definitionen i princip varje person som utnyttjar en verksamhetsutövares tjänster eller produkter. En person som köper en vara eller en tjänst av verksamhetsutövaren är således att betrakta som kund. Även den person till vilken en verksamhetsutövare erbjuder sina tjänster och produkter omfattas av kundbegreppet. I vanliga fall är det rätt så självklart vem som är kund. Det finns dock situationer när det kan vara svårt att avgöra. Finansiella institutioner agerar inte sällan för bakomliggande kunders räkning när de t.ex. önska köpa eller sälja värdepapper. Om företrädaren endast agerar för att introducera en kund för verksamhetsutövaren, genom en fullmakt, torde det emellertid stå klart att det rör sig om ett ombudsförhållande. Kunden är då den för vars räkning affärs- förbindelsen etableras eller den enstaka transaktionen utförs. Som exempel på när den som företräder en underliggande kund själv ska betraktas som kund i penningtvättsregleringens mening anger m.fl. bl.a. fondförsäkringsbolag som förvärvar andelar för kunds fondförsäkring.2 I bestämmelsens andra stycke tydliggörs att identitetskontroll- erna även ska omfatta en person som uppger sig handla för kund- ens räkning. Denna persons behörighet att handla för kundens räk- ning bör kontrolleras, lämpligen genom att skriftlig fullmakt eller motsvarande visas upp. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om identifieringen och kontrollen av kunden. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.2. Identifiering och kontroll av verklig huvudman Bestämmelsen motsvarar delvis 2 kap. 3 § första stycket punkten 2 samt andra stycket i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 13. 1 b) i direktivet. Bestämmelsens första stycke rör identifiering och kontroll av verklig huvudman. Det bör här noteras att utredningen föreslagit en förändrad definition av verklig huvudman (se ovan, kommenta- ren till 1 kap. 6 §). Till skillnad från i den nuvarande lagen tydlig- görs att kundkännedomsprocessen omfattar både identifiering av den verkliga huvudmannen och kontroll av den verkliga huvud- mannens identitet. Verksamhetsutövare ska, genom att utreda kund- ens ägarförhållanden och kontrollstruktur, identifiera den verkliga huvudmannen. Verksamhetsutövaren ska även vidta åtgärder för att kontrollera den verkliga huvudmannens identitet. Till skillnad från vad som föreskrivs i fråga om kontrollerna av kunden anges inte i paragrafen hur kontrollen av den verkliga huvudmannen ska ske. Hur långtgående och omfattande kontroller som behöver göras är beroende av riskerna för penningtvätt och 2 , m.fl. (2010), s. 116–117. finansiering av terrorism. Det är alltså riskbedömningen av den aktuella kunden som bör vara styrande för vilka och hur långt- gående åtgärder som ska vidtas. I de mera riskfyllda fallen ökar behovet av att verksamhetsutövaren gör mera långtgående utred- ningar. Kravet på att verksamhetsutövare ska utreda kundens ägar- förhållanden och kontrollstruktur är aktuellt i de situationer då kunden är en juridisk person eller en annan juridisk konstruktion (såsom t.ex. en utländsk trust). Om kunden kan förknippas med hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism kan det i dessa fall krävas undersökningar av eventuella aktieägaravtal eller bolagsavtal. Kunden kontrolleras måhända av flera andra företag som i sin tur kontrolleras av en eller flera personer. Ett aktieägar- avtal kan innehålla villkor som medför att en person som innehar en relativt liten andel räknat i aktier eller insatt kapital kan ha getts ett avgörande inflytande över den juridiska personen. Det register över verkliga huvudmän som utredningen föreslår ska också tjäna som ett hjälpmedel för verksamhetsutövarna. Dock får inte verksamhetsutövare uteslutande förlita sig på uppgifterna i registret. Verksamhetsutövare måste fortfarande göra sin egen av vem som är verklig huvudman. Andra stycket är nytt och har sin närmaste motsvarighet i 2 kap. 5 § punkterna 3–4 i den nuvarande lagen. Det utgör ett undantag från kravet på identifiering och kontroll av verklig huvudman. Av bestämmelsen följer att den verkliga huvudmannen inte behöver identifieras och kontrolleras om kunden är ett är företag vars över- låtbara värdepapper är upptagna till en handel på en reglerad mark- nad. Överlåtbara värdepapper definieras i 1 kap. 4 § punkten 2 lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden såsom sådana värde- papper, utom betalningsmedel, som kan bli föremål för handel på kapitalmarknaden. Om företaget har hemvist inom EES gäller att värdepappren ska vara upptagna till handel på en reglerad marknad i den mening som avses i och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU. Om företaget har hemvist utanför EES gäller att företaget ska omfattas av mot- svarande informationsskyldighet som företag med hemvist inom EES. Uttrycket ”motsvarande informationsskyldighet” syftar till de skyldigheter att offentliggöra information som följer av Europa- parlamentets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG. Skulle det inte gå att finna någon verklig huvudman ska verk- samhetsutövare, enligt det tredje stycket, betrakta personer med ledande befattningar hos kunden (om kunden är en juridisk per- son) som verkliga huvudmän. Med personer i ledande befattning avses styrelseledamöter, verkställande direktör eller motsvarande personer i en juridisk person. Denna utväg bör utnyttjas om det finns rimliga orsaker till att någon verklig huvudman inte gått att identifiera eller om det finns skälig anledning att anta att rätt per- son inte identifierats. I de fall verksamhetsutövaren bör välja denna utväg är det viktigt att de åtgärder som har vidtagits för att försöka identifiera den verkliga huvudmannen dokumente- ras. Bestämmelsen ska dock inte tillämpas om kunden är organise- rad på ett sådant sätt att någon verklig huvudman inte finns. I dessa fall kan någon verklig huvudman helt enkelt inte anses existera; kravet på identifiering och kontroll av verklig huvudman träffar följaktligen inte den typen av konstruktioner. Den närmare regleringen kring hur identitetskontrollerna av verkliga huvudmän ska gå till och vad de närmare ska inbegripa får regleras i författning av lägre valör än lag. Övervägandena finns i 12.6.3. Information om affärsförbindelsens syfte och art Bestämmelsen motsvarar delvis 2 kap. 3 § första stycket punkten 3 i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 13.1 c) i direktivet. Av bestämmelsen följer att en verksamhetsutövare ska inhämta information om och bedöma affärsförbindelsens syfte och art genom att skaffa sig kännedom om kundens affärsverksamhet eller ekonomiska situation och grunderna för att en produkt eller tjänst används. Den föreslagna bestämmelsen är således något annorlunda utformad än sin nuvarande motsvarighet. Någon egentlig föränd- ring i sak är dock inte avsedd. Innebörden av bestämmelsen är att verksamhetsutövare ska inhämta tillräckligt med information för att förstå hur det egna företagets produkter eller tjänster ska använ- das av kunden och vad motpartens affärsverksamhet går ut på; hur den bedrivs och vilken omfattning den har. Målet är att verksam- hetsutövare ska förstå och kunna bedöma de risker för penning- tvätt och finansiering av terrorism som kan förknippas med affärs- förbindelsen. I vissa fall framgår detta redan vid etableringen av förbindelsen, medan det i andra fall krävs mer ingående efterforsk- ningar (se även prop. 2008/09:70, s. 187). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om kravet på information om affärsförbindel- sens syfte och art. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.5. Bestämmelsen motsvarar 2 kap. 3 § tredje stycket i den nuvarande penningtvättslagen. Bestämmelsen fördes in i den nuvarande lagen i syfte att leva upp till Fatfs rekommendationer (se bl.a. prop. 2014/15:80 s. 23 ff.). Enligt bestämmelsen ska en verksamhetsutövare vidta åtgärder för att avgöra om en kund eller kundens verkliga huvud- man är en person i politisk utsatt ställning. Åtgärderna ska vara riskbaserade. Underlaget för att bedöma om en person är en person i politisk utsatt ställning kommer normalt sett från den informa- tion som kunden själv lämnar. Informationen kan dock behöva kontrolleras mot andra informationskällor. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om kontrollerna. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.4. Bestämmelsen motsvarar delvis 2 kap. 10 § i den nuvarande penning- tvättslagen. Den genomför artikel 13.1 d) i direktivet och ska läsas tillsammans med 1 § punkten 1 (se kommentaren ovan). Paragrafen behandlar kravet på fortlöpande kontroller av en på- gående affärsförbindelse (se även kommentaren till 1 § ovan). bestämmelsen följer att verksamhetsutövare ska se till att kund- kännedomen hålls aktuell och att vidtagna åtgärder motsvarar den bedömda risken för penningtvätt och finansiering av terrorism. Detta bl.a. genom att kontrollera att de transaktioner som utförs överensstämmer med kunskaperna om kunden och den risk som kan förknippas med denna. Skyldigheten består under hela den tid affärsförbindelsen pågår. Handlingar, uppgifter och upplysningar rörande kontrollen ska hållas aktuella. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot eventuella förändringar av kundens normala beteende och den betydelse detta kan ha för riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism. Om riskerna för penningtvätt och finan- siering av terrorism så föranleder kan ytterligare kundkännedoms- åtgärder vara nödvändiga. Det kan exempelvis bli aktuellt att kon- trollera varifrån en kunds ekonomiska medel kommer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om åtgärder för fortlöpande uppföljning av affärsförbindelsen och denna ska dokumenteras. Övervägandena finns i avsnitt 12.6.6. Omfattningen av åtgärderna för att uppnå kundkännedom Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen och genomför artiklarna 13.2 och 13.3 i direktivet. Den är avsedd att tydliggöra kravet på att omfattningen av samtliga kundkännedoms- åtgärder anpassas efter riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism. Av bestämmelsens första stycke följer att det är de risker för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kunden som ska vara avgörande. De risker som kan förknippas med en kund benämns i paragrafen för ”kundens riskprofil”. Be- greppet omfattar samtliga risker som är hänförliga till kunden, dvs. t.ex. de som kan förknippas med kunden som sådan, med kundens affärsförbindelse och med de transaktioner kunden genomför eller avser att genomföra. Bedömningen av kundens riskprofil ska göras med utgångspunkt i den övergripande riskbedömning som verk- samhetsutövaren måste göra av sin verksamhet (se kommentaren till 2 kap. 3 §). Vid bedömningen av kundens riskprofil bör verk- samhetsutövare även beakta omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. vad som är syftet med en affärsförbindelse, affärsförbindelsens regelbundenhet eller varaktighet, hur stora tillgångar som kunden deponerar eller transaktionernas storlek. Omfattningen av kundkännedomsåtgärderna är alltså beroende av vilken riskprofil som kunden kan förknippas med. Om det står klart att kunden kan förknippas med en låg risk följer av andra stycket att det i vissa fall är möjligt att tillämpa förenklade åtgärder för att uppnå kundkännedom (dessa behandlas närmare i kommen- tarerna till 14–16 §§ nedan). Om det framkommer att riskerna är höga ska skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom vidtas (skärpta åtgärder behandlas närmare i kommentaren till 17–23 §§ nedan). De skärpta åtgärderna ska vidtas utöver de obligatoriska åtgärder som regleras i 8–12 §§. Kan kunden varken sägas vara förknippad med en högre eller lägre risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism än normalt är de åtgärder som föreskrivs i 8–12 §§ oftast tillräckliga. Som framkommit ovan ska dock även omfattningen av dessa obligatoriska åtgärder bestämmas utifrån risken för penning- tvätt och finansiering av terrorism. Övervägandena finns i avsnitt 12.7.3. Förenklade åtgärder för att uppnå kundkännedom 14–16 §§ reglerar de grundläggande förutsättningarna för att kunna använda sig av förenklade kundkännedomsåtgärder. Bestämmel- serna genomför artiklarna 15 och 16 i direktivet. Utformningen av direktivet medför att det är möjligt att, på sätt den nuvarande penningtvättslagen tillåter, undanta hela kategorier av kunder, produkter m.m., från flera av kraven på kund- kontroll. Det nya direktivet förutsätter att såväl medlemsstaterna som verksamhetsutövarna anlägger en tydligare riskbaserad ansats. Medlemsstaterna har möjlighet att tillåta att förenklade åtgärder vidtas på de områden där riskerna typiskt sett kan tänkas vara lägre. Verksamhetsutövarna har sedan att, när de gör sina närmare analy- ser av verksamheten och de enskilda kunderna, produkterna m.m. att förvissa sig om att riskerna i de enskilda fallen verkligen är låga, innan några förenklade åtgärder kan vidtas. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, anger vad förenklade åtgärder för kundkännedom innebär och genom- för artiklarna 15.2 och 15.3 i direktivet. Av första stycket följer att förenklade åtgärder för kundkänne- dom innebär att inhämtning av information, bedömning och löp- ande uppföljning enligt 8–12 §§ kan ske i mindre omfattning än vid normal eller hög risk för penningtvätt och finansiering av terrorism. Ett förenklat förfarande kan dock enbart tillämpas om det för verk- samhetsutövaren – i det enskilda fallet – kan konstateras att risk- erna för penningtvätt och finansiering av terrorism är låg. Verksam- hetsutövaren måste också övervaka transaktionen eller affärsför- bindelsen så noga att den kan upptäcka ovanliga eller misstänkta transaktionsmönster, något som följer av andra stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad ett förenklat förfarande ska inbegripa. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.3. 15–16 §§ Bestämmelserna reglerar på vilka områden en verksamhetsutövare får vidta förenklade åtgärder för kundkännedom och genomför artiklarna 15.1 och 16 i direktivet. De motsvarar till viss del 2 kap. 5 § i den nuvarande lagen. Till skillnad mot i den nuvarande lagen tillåts dock förenklade förfaranden enbart i de situationer där en verksamhetsutövare kan konstatera att risken för penningtvätt och finansiering av terrorism – i det enskilda fallet – är låg (se ovan kommentarerna till 13–14 §§). I 15 § regleras de kundtyper på vilka förenklade förfaranden kan tillämpas (förutsatt att risken för penningtvätt och finansiering av terrorism i det enskilda fallet är låg). Av punkten 1 följer att förenklade förfaranden kan tillåtas om kunden är en svensk myndighet. Med svensk myndighet avses som tidigare samtliga svenska myndigheter, oavsett om de finns på stat- lig, eller regional nivå, och oavsett storlek eller något annat förhållande (nationella statliga eller kommunala bolag räknas dock inte som myndigheter, se närmare prop. 2008/09:70 s. 189). Punkten 2 gäller kunder som är verksamhetsutövare enligt 1 kap. 2 § punkterna 1–11 (kreditinstitut och finansiella institut) och som har hemvist inom EES eller, under angivna förutsättningar, utanför EES (se även proposition 2008/09:70 s. 189). I punkten 3 regleras den situation då kunden är ett företag inom EES vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad i den mening som avses i och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU. Punkten 4 tar sikte på företag med hemvist utanför EES vars överlåtbara värdepapper är upptagna till motsvarande handel och omfattas av motsvarande informations- skyldighet. Som framgått av kommentaren till 9 § ska dessa företag vara undantagna kravet på kontroll av verklig huvudman. Av nu ifrågavarande paragraf följer att förenklade förfaranden kan tillåtas även i andra avseenden när det gäller dessa företag. I 16 § regleras de typer av produkter m.m. där förenklade åtgär- der för kundkännedom kan tillämpas. Av första punkten följer att livförsäkringar under i bestämmelsen angivna förutsättningar omfattas. Den andra punkten gäller pensions- försäkringar enligt 58 kap. 4–6 §§ inkomstskattelagen som inte får återköpas (se närmare om vilka pensionsförsäkringar som avses i prop. 2008/09:70, s. 190). Genom punkten 3 möjliggörs fortsättningsvis förenklade för- faranden när det gäller vissa pensionsavtal och pensionsrätter (ang. vilka avtal och pensionsrätter som bestämmelsen avser, se prop. 2008/09:70 s. 190). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ytterligare kundtyper m.m. där förenklade åtgärder för kundkännedom kan tillåtas. Övervägandena finns i avsnitt 12.8.3. Skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom 17–25 §§ reglerar skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom och genomför artiklarna 18–23 i direktivet. Direktivet medför några nyheter. Bland annat krävs att skärpta åtgärder, i det närmaste genomgående, tillämpas vid förbindelser med kunder i s.k. högrisktredjeländer. En ytterligare skillnad är att direk- tivet inte längre innehåller något uttryckligt krav på att skärpta åtgärder som huvudregel alltid ska vidtas med någon på distans. Här är i stället verksamhetsutövarens bedömning av riskerna avgör- ande för om det är påkallat att tillämpa skärpta förfaranden. Krav på skärpta åtgärder när det gäller förbindelser på distans kan också aktualiseras i de föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att utfärda. Skärpta krav på kundkännedom Bestämmelsen motsvarar till viss del 2 kap. 6 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 18.2 i direktivet. Bestämmelsen anger vad skärpta åtgärder för att uppnå kund- kännedom innebär och exempel på omständigheter en verksam- hetsutövare bör beakta för att avgöra om risken för penningtvätt och finansiering av terrorism är hög. Bestämmelsen bör läsas till- sammans med 13 § som anger att skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom alltid ska vidtas när risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism är hög (jfr kommentaren ovan). Av första stycket följer att skärpta åtgärder omfattar särskilt nog- granna förfaranden enligt 8–12 §§ samt, utöver dessa, ytterligare åt- gärder. Kundkännedomsåtgärderna ska vara tillräckligt omfattande för att motverka den höga risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Ju högre risken bedöms vara, desto mer omfattande åtgärder ska vidtas. Exempel på skärpta åtgärder är att identitets- kontrollen görs på grundval av både skriftliga underlag och uppgif- ter som inhämtats från kunden eller tillförlitliga externa källor (se även prop. 2008/09:70, s. 191). Exempel på skärpta åtgärder är också att handlingar eller uppgifter kompletteras med bestyrkan- den. Sådant bestyrkande kan även ske i elektronisk form. I andra stycket exemplifieras några av de faktorer som verksam- hetsutövaren särskilt ska uppmärksamma för att bedöma om hög risk föreligger. Stycket ska läsas tillsammans med 13 § tredje stycket. Förekomsten av en eller flera av de omständigheter som räknas upp kan tala för att risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism är hög och att skärpta åtgärder därmed ska vidtas. Tredje stycket hänvisar till de särskilda situationer där risken för penningtvätt och finansiering av terrorism presumeras vara hög och skärpta åtgärder som huvudregel alltid ska vidtas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter gällande skärpta åtgärder för att uppnå kund- kännedom. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Förbindelser med högrisktredjeländer 18 § En av de situationer där risken för penningtvätt och finansiering av terrorism alltid ska bedömas som hög, enligt det nya direktivet, är vid förbindelser med kunder i s.k. högrisktredjeländer. Bestämmel- sen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, säger att skärpta åtgärder, som huvudregel, ska tillämpas i dessa situationer och genomför artikel 18.1 i direktivet. Med förbindelse avses alla situationer då beröringspunkter före- ligger med en kund i ett högrisktredjeland, inbegripet affärsförbin- delser och enstaka transaktioner. Av bestämmelsens första stycke följer att skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom alltid ska vidtas vid förbindelser med fysiska eller juridiska personer med hemvist i ett land utanför EES, som av Europeiska kommissionen har identifierats som ett högrisktredjeland. Kommissionen ges befogen- het att identifiera högrisktredjeländer genom artikel 9.2 i direktivet. I det andra stycket regleras ett begränsat undantag från huvud- regeln. Undantaget tar sikte på vissa koncernförhållanden. Vid för- bindelser mellan verksamhetsutövare och filialer eller majoritets- ägda dotterföretag till denna behöver skärpta åtgärder inte alltid vidtas. I dessa fall kan det således räcka med ”normala åtgärder”. Detta dock enbart under förutsättning att verksamhetens övergrip- ande riskbedömning och vidtagna kundkännedomsåtgärder enligt 8–11 §§ ger tillräckligt stöd för att hög risk inte föreligger samt att filialen eller dotterföretaget fullt ut tillämpar koncernens rutiner och andra förfaranden som antagits för att förhindra penningtvätt eller finansiering av terrorism. Skulle den fortlöpande uppföljningen av en affärsförbindelse indikera en förändring av risknivån i höjande riktning kan undantaget naturligtvis inte heller tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 12.9.3. Bestämmelsen genomför, tillsammans med 20 §, artikel 19 i direkti- vet. Den motsvarar delvis 2 kap. 6 § andra stycket punkten 2 i den nuvarande lagen. Till skillnad från den nuvarande lagen omfattar dock den före- slagna bestämmelsen såväl kreditinstitut som finansiella institut. Vidare är bestämmelsen inte längre utformad som en presumtions- regel.