sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — 11 § I fråga om beräkning av den tid som verkställigheten ska pågå, ska 19–22 §§ strafftidslagen (2017:000) tillämpas på motsvarande sätt. Det- samma ska gälla beträffande 1 kap. 2 § samt 12 a kap. 1 och 2 §§ fängelse- lagen (2010:610). Så snart domen på sluten ungdomsvård har börjat verkställas, ska fastställa dagen för verkställighetens slut. Styrelsen ska fastställa en ny sådan slutdag om omständigheterna ger anledning till det. Paragrafen behandlar frågan om hur beräkningen av verkställig- hetstiden ska ske. I paragrafens första stycke görs, förutom vissa språkliga ändringar, de ändringar som föranleds av förslaget till ny strafftidslag. Andra stycket ändras endast språkligt. Ändringsförslaget behandlas i avsnitt 9.6.1. och 9.6.7. 15.10Förslag till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder 4 § Den som ska överlämnas får förklara att han eller hon avstår från att överklaga beslutet om överlämnande. I fråga om sådan nöjdförklaring til- lämpas 13 § andra stycket och 14–15 §§ strafftidslagen (2017:000). I paragrafen görs vissa ändringar till följd av ändrade regler om nöjdförklaring i förslaget till ny strafftidslag. 15.11Förslag till lag om ändring i fängelselagen (2010:610) 1 a § Om den som är intagen i anstalt häktas med anledning av misstanke om brott, ska bestämmelserna i häkteslagen (2010:611) tillämpas. I paragrafen, som är ny, regleras vilka regler som ska gälla när en intagen i anstalt med att verkställigheten pågår häktas med anledning av misstanke om brott. Enligt bestämmelsen ska i ett sådant fall bestämmelserna i häkteslagen tillämpas. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.7. 2 § Den som är intagen i anstalt får under verkställigheten vistas utanför anstalten i enlighet med vad som föreskrivs i denna lag. En intagen får även vistas utanför anstalten om det sker med stöd av bestämmelser i annan lag om utlämning, överlämnande eller om överförande av frihetsberövade för förhör m.m. Som vistelse utanför anstalt anses inte att en intagen, genom Kriminal- vårdens försorg, transporteras utanför en anstalt med anledning av att ett beslut enligt lagen ska verkställas. Vid vistelse utanför anstalt enligt 11 kap. 1 § första stycket 2–4 gäller inte 2–10 kap. Paragrafen innehåller vissa grundläggande bestämmelser om vistelse utanför anstalt. Första stycket första meningen ändras endast redaktionellt. Genom ändringen framgår att en intagen i anstalt under verkställigheten får vistas utanför anstalten i enlighet med vad som föreskrivs i denna lag. Sådana föreskrifter finns i 9 kap. 1 §, 10 kap. 1–4 §§ och 11 kap. 1 §. Genom tillägget i andra meningen framgår att en intagen även får vistas utanför anstalten om det sker med stöd av bestämmelser i annan lag om utlämning, överlämnade eller om överförande av fri- hetsberövande för förhör m.m. Sådana bestämmelser finns t.ex. i 4 kap. 29, 29 a och 31 §§ lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. 3 § Bestämmelser om när fängelsestraff får verkställas och hur tiden för sådan verkställighet ska beräknas finns i strafftidslagen (2017:000). Paragrafen ändras till följd av förslaget till ny strafftidslag. 5 a § I anslutning till omplacering får en intagen placeras i häkte 1.i avvaktan på anstaltsplacering, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten, eller 2.om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Den intagne får i fall som avses i första stycket tillfälligt placeras i polisarrest. Paragrafen, som är ny, anger under vilka förutsättningar en intagen tillfälligt får placeras i häkte eller polisarrest. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.4. Enligt bestämmelsen får en intagen i anslutning till omplacering placeras i häkte (1) i avvaktan på anstaltsplacering, om det är nöd- vändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten, eller (2) om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Bestämmelsen är tillämplig både i förhållande till en planerad omplacering och i för- hållande till en omplacering som uppstår akut t.ex. när det till följd av misskötsamhet uppstått risker kring den intagne. Med ”i avvak- tan på anstaltsplacering” ska förstås den faktiska placeringen och inte beslutet om placering. Det innebär att placeringen i häkte får bestå på den grunden även sedan placeringsbeslutet har meddelats. För en placering enligt punkten 1 krävs att det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Det innebär att anstalten i första hand ska försöka hantera frågan på plats t.ex. genom inre differentiering eller avskildhetsplacering, eller alternativt om det är möjligt genom omplacering direkt till en annan anstalt. Det är alltså först sedan sådana åtgärder inte är möjliga att vidta eller tillräckliga som en placering i häkte enligt punkten 1 bör tillgripas. Bestäm- melsen i denna del torde framför allt vara tillämplig på akuta situat- ioner. När det gäller punkten 2 finns en motsvarande reglering i 11 § förslaget till ny strafftidslag. Det hänvisas därför till den kommentaren. Bestämmelser om en placering enligt bestäm- melsens första stycke får fortgå framgår av 5 b §. Enligt andra stycket får den intagne tillfälligt placeras i polis- arrest. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas endast om placering i häkte inte är möjligt. En placering i polisarrest ska vara tillfällig och får inte fortgå längre än . 5 b § En placering med stöd av 5 a § första stycket får inte pågå än nödvändigt och inte längre än , om det inte finns särskilda skäl för . Även om det finns särskilda skäl får placeringen inte pågå än . Paragrafen anger en placering i häkte som avses i 5a § första stycket får pågå. En motsvarande reglering finns i 12 § förslaget till ny strafftidslag. Det hänvisas till den kommentaren. 2 § Bestämmelser om att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp finns i 26 kap. 6, 6 a och 7 §§ . Paragrafen justeras till följd av att den bestämmelse som tidigare fanns i 6 § andra stycket flyttas till en ny 6 a § samma balk. 3 § Frågor om varning enligt 1 § eller uppskjutande av villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6, 6 a och 7 §§ ska avgöras skyndsamt. Paragrafen justeras till följd av att den bestämmelse som tidigare fanns i 6 § andra stycket flyttas till en ny 6 a § samma balk. 5 § I mål och ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6, 6 a och 7 §§ ska ett offentligt biträde förordnas för den intagne, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Innan ett beslut om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas ska den intagne beredas tillfälle att yttra sig. Paragrafen justeras till följd av att den bestämmelse som tidigare fanns i 6 § andra stycket flyttas till en ny 6 a § samma balk. 1 § Verkställigheten avbryts om en intagen 2.häktas av annan anledning än misstanke om brott. Bestämmelser om nåd i brottmål finns i 12 kap. regeringsformen. Det framgår av särskilda bestämmelser i vilka fall en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om avbrott i verk- ställigheten. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.7. Av första stycket första punkten framgår att verkställigheten avbryts om en intagen avviker t.ex. från kriminalvårdsanstalt, permission eller annan vistelse utanför anstalt. Den intagne kan även avvika från häkte eller rättspsykiatrisk enhet om han eller hon är placerad där under pågående verkställighet. Med ”avviker” ska framför allt för- stås att den intagne rymmer eller olovligen ger sig i väg under en permission eller annan vistelse utanför anstalt. Även en intagens brott mot villkor i samband med permission eller annan vistelse utanför anstalt ska beroende på omständigheterna kunna anses som ett avvikande. Det förutsätter dock att Kriminalvården inte längre har kontroll över den dömde, t.ex. inte längre vet var den dömde befinner sig. Som exempel på en sådan situation kan nämnas en intagen som i strid med de villkor som uppställts inför en permission t.ex. inte hör av sig eller på annat sätt gör sig okontaktbar. Med permission eller annan vistelse utanför anstalt avses sådan vistelse utanför anstalt som sker i enlighet med vad som föreskrivs enligt denna lag eller med stöd av bestämmelser i annan lag om utlämning, överlämnade eller om överförande av frihets- berövade för förhör m.m.. I den delen hänvisas till kommentaren till 1 kap. 2 §. Andra punkten innebär att verkställigheten avbryts om den intagne häktas av annan anledning än misstanke om brott. Som en utgångspunkt gäller att om ett frihetsberövande skulle ha avräknats enligt lagen (2017:000) om tillgodoräknande av tid för frihetsbe- rövande ska avbrott inte ske. Som exempel på när bestämmelsen är tillämplig kan nämnas häktning som används för att tvinga någon att uppfylla en skyldighet, t.ex. att vittna (jfr 36 kap. 21 § rätte- gångsbalken), avlägga bouppteckningsed under konkurs (jfr 2 kap. 16 § jämförd med 4 kap. 14 eller 15 § eller 16 kap. 13 § utsöknings- balken). Bestämmelsen i andra stycket anger upplysningsvis att det finns bestämmelser om nåd i brottmål i regeringsformen och särskilda bestämmelser om inhibition. Sådana bestämmelser finns t.ex. i brotts- balken och . Syftet med hänvisningen är att upp- lysa om att verkställigheten av ett fängelsestraff kan avbrytas även på annan grund än som avses i första stycket. Således följer av bestämmelsen i 12 kap. 9 § regeringsformen att regeringen på grund av nåd i vissa fall kan besluta om avbrott i verkställigheten . Likaså kan rätten i samband med t.ex. en anmälan enligt 34 kap. 10 § andra stycket eller en ansökan om resning eller återställande av försutten tid eller vid klagan över domvilla enligt 58 och 59 kap. besluta att en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. 2 § Ett avbrott i verkställigheten enligt 1 § innebär att den tid under vilken avbrottet varat inte ska räknas in i strafftiden. Paragrafen anger hur ett avbrott i verkställigheten påverkar straff- tiden. Förslaget behandlas i avsnitt 9.6.5. och 9.6.7. Således gäller att den tid under vilken avbrottet varat inte ska räknas in i straff- tiden. Avbrott ska räknas . Det innebär att det antal dagar som avbrott skett ska läggas till den tidigare framräknade slutdagen. 3 § Frågor om avbrott i verkställigheten enligt 1 § 1 ska prövas utan dröjs- mål. Enligt paragrafen gäller ett visst skyndsamhetskrav vid handlägg- ning av ärenden om avbrott i verkställigheten. Det innebär att sådana frågor ska prövas så snart den intagne påträffats och åter- förts eller om verkställigheten på annan grund återupptagits. Pröv- ningen ska avse frågan om ett avbrott har förekommit, (vilken dag) avbrottet inleddes och när det avslutades och verkställigheten återupptogs. Det antal dagar som ska läggas till den i strafftidsbeslutet framräknade slutdagen fastställs genom ett ändringsbeslut (se 24 § strafftidslagen). Någon prövning enligt paragrafen om avbrottet sker på grund av häktning enligt 1 § första stycket 2 ska inte ske. 4 § Innan ett beslut om avbrott i verkställigheten enligt 1 § 1 meddelas ska förhör hållas med den intagne. I paragrafen anges att ett beslut om avbrott i verkställigheten på grund av att den intagne avvikit inte får meddelas utan att förhör hållits med den intagne. Ett sådant förhör syftar till att belysa vad som har inträffat och ge den intagne tillfälle att ge sin syn på saken. 2 a § Påträffas en intagen som avvikit ska han eller hon återföras till verkställighet av fängelsestraffet. Polismyn- digheten ska förpassa den intagne till häkte eller anstalt. Vad som sägs i 2 kap. 5 a § 2 och 5 b § ska gälla också beträffande den som enligt första stycket ska återföras till den kriminalvårdsanstalt från vilken han eller hon avvek. Paragrafen, som är ny, innehåller en särskild förpassningsregel för det fallet att en intagen som avvikit påträffas. Således ska i ett sådant fall enligt första stycket den intagne återföras till kriminal- verkställighet av fängelsestraffet. Polis- myndigheten ska förpassa den intagne till häkte eller anstalt, oavsett en begäran av Kriminalvården om förpassning. Det innebär att för det fall den intagne när han eller hon påträffas inte ska återföras till den kriminalvårdsanstalt som han eller hon avvek ifrån utan i stället omplaceras, den intagne i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 5 a och 5 b §§ tillfälligt kan placeras i häkte eller polisarrest i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transport- förhållandena. Med avvikit ska förstås detsamma som i 12 a kap. 1 §. Det hänvisas till den kommentaren. Bestämmelsen i andra stycket tar sikte på det fallet att den som avvikit ska återföras till den kriminalvårdsanstalt från vilken han eller hon avvek. Även i ett sådant fall ska det vara möjligt att tillfäl- ligt placera den intagne i häkte eller polisarrest, dock endast om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.6. 15.12Förslag till lag om ändring i lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder 3 § Den som ska överlämnas får förklara att han eller hon avstår från att överklaga beslutet om överlämnande. I fråga om en sådan förklaring til- lämpas 13 § andra stycket och 14–15 §§ strafftidslagen (2017:000). I paragrafen görs vissa ändringar till följd av ändrade regler om nöjdförklaring i förslaget till ny strafftidslag. 15.13Förslag till lag om ändring i lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen 10 § Om verkställigheten av den påföljd som avses i domen pågår i när den sänds över till den andra medlemsstaten för att där erkännas och verkställas, får verkställigheten fortsätta här till dess den dömde transporteras till den andra staten enligt 12 §. Om den dömde, efter det att domen har sänts över till den andra staten, häktas i ett annat mål, tillämpas 10 § strafftidslagen (2017:000). Om Kriminalvården enligt 8 § har upphävt ett beslut om att sända över en dom eller om en behörig myndighet i den andra medlemsstaten beslutat att inte erkänna och verkställa domen, får verkställighet av påföljden fortsätta eller påbörjas i . Detsamma gäller om myndig- heten i den andra staten har underrättat Kriminalvården om att verkstäl- lighet av andra skäl inte kan äga rum i den staten. I paragrafens andra stycke görs en ändring som föranleds av för- slaget till ny strafftidslag. 21 § Verkställighet i ska ske enligt vad som gäller vid verk- ställighet av fängelse, sluten ungdomsvård eller överlämnande till rätts- psykiatrisk vård, om inte annat följer av denna lag. Verkställighet får ske även om påföljden är strängare än vad som enligt svensk lag hade kunnat följa på brottet eller brotten. Paragrafen ändras genom att ett tidigare tredje stycke har tagits bort. Ändringen är en följd av förslaget till ny lag om tillgodoräk- nande av tid för frihetsberövande. En särskild utredare ska göra en översyn av lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Syftet är att presentera en ny, användar- vänlig och modern lagstiftning som bättre svarar mot dagens krav på en effektiv och ändamålsenlig verksamhet och ett rättssäkert förfarande. föreslå hur lagstiftningen kan förändras så att det tydligare fram- går när och hur verkställighet får eller ska inledas, under vilka förutsättningar omedelbar verkställighet ska ske och vilka skäl som ska utgöra hinder mot verkställighet, föreslå hur bestämmelserna om beräkning av den tid verkställig- heten ska pågå kan utformas på ett mer ändamålsenligt och rättssäkert sätt samt så att de är lättare att förstå och tillämpa, bedöma vilka förändringar som behövs för att anpassa bestäm- melserna till de krav som ställs i det internationella straff- rättsliga samarbetet, och lämna fullständiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) reglerar bl.a. förutsättningarna för straffverkställighet, när och hur sådan verkställighet får eller ska inledas samt beräkning av den tid som verkställigheten ska pågå. Lagen innehåller även bestämmelser om överklagande och omprövning. Strafftidslagen kompletteras av bestämmelser i förordningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidsförordningen). Vidare har Kriminalvården meddelat föreskrifter och allmänna råd på området. Strafftidslagen gäller för domar på fängelse. Lagen är även tillämplig för den som verkställer fängelsestraffet utanför anstalt enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll och vid fängelse som förvandlingsstraff för böter. Vidare är strafftidslagen tillämplig vid verkställighet av domar som dömts ut i något annat land och som verkställs i form av fängelse i efter överförande hit. Begränsningen till fängelsestraff innebär att lagen inte är direkt tillämplig vid verkställighet av sluten ungdomsvård. Genom hänvis- ningar i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård ska dock angivna bestämmelser om beräkning av den tid som verk- ställigheten ska pågå tillämpas på motsvarande sätt vid sådan verk- ställighet. Behovet av en översyn Strafftidslagen trädde i kraft och bygger till stor del på lag- stiftning . Någon allmän översyn av lagen har inte skett och de lagändringar som gjorts har i huvud- sak gällt detaljfrågor eller varit följdändringar till annan lagstiftning. De förarbeten som utgör vägledning för lagens tillämpning är i många fall över . lagstiftningen varit i kraft har såväl Kriminalvården som samhället i övrigt genomgått stora förändringar. Inom har ett flertal organisationsförändringar genomförts, bl.a. enmyndighetsreform, och kraven på att Kriminal- vården ska bedriva en effektiv verksamhet med en flexibel häktes- och anstaltsorganisation och ett effektivt återfallsförebyggande arbete har förtydligats. Vidare har det internationella straffrättsliga samarbetet fått ökad betydelse. Förändringarna har påverkat förutsättningarna för lagens tillämpning. Det är därför angeläget att strafftidslagen anpassas till dagens förhållanden och de ändrade förutsättningar som gäller för Kriminalvårdens verksamhet. Behovet av en översyn av strafftidslagen har aktualiserats i flera olika sammanhang. Kriminalvården har framhållit att bristerna i regelverket ger upphov till omfattande tolknings- och tillämpningssvårigheter som ytterst riskerar att leda till felaktiga frihetsberövanden (se bl.a. Ju2012/8024/L5). ombudsmän () och Justitiekanslern () har framhållit att det är av stor vikt att en översyn av lagen kommer till stånd (se bl.a. JO- beslut dnr 3020-2012 och JK-beslut dnr 6671-13-22). Frågan om behovet av en översyn har även behandlats av regeringen, se propos- itionen En ny fängelse- och häkteslagstiftning (prop. 2009/10:135 s. 69) och propositionen Bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter enligt strafftidslagen (prop. 2012/13:176 s. 8). Sammantaget står det klart att lagstiftningen har blivit föråldrad, oöverskådlig och svår att tillämpa. Det finns därför behov av en fullständig översyn av strafftidslagen. Utredaren ska göra en genomgripande analys av regelverket i sak och se över den språkliga och redaktionella utformningen av straff- tidslagen. För att ha större förutsättningar att stå sig behöver lagen ges en organisationsneutral utformning. Det gäller såväl i förhållande till Kriminalvårdens organisation som till rätts- väsendet i övrigt. Vidare bör lagen vara utformad så att Kriminal- vården ges förutsättningar att anpassa sin verksamhet till de möjlig- heter som den tekniska utvecklingen ger. Bland annat finns skäl att undersöka i vilken omfattning modern teknik, bl.a. videokonferens, bör kunna användas, t.ex. då en dömd önskar lämna en nöjd- förklaring eller när en dömd ska påbörja verkställigheten men av särskilda omständigheter inte kan inställa sig i anstalt (jfr JO-beslut dnr 6940-2012). Självklara utgångspunkter för en modern lagstift- ning är att bestämmelserna ges en könsneutral utformning och att lagstiftningen kan möta de krav som det internationella straff- rättsliga samarbetet ställer. Lagstiftningen ska utformas på ett sådant sätt att den är enkel och tydlig att förstå och tillämpa. För att skapa underlag för analysen till förbättringar av regelverket bör en internationell jämförelse göras i den omfattning det bedöms relevant. göra en studie av systemen för beräkning av den tid verkställig- heten ska pågå och angränsande frågor i några jämförbara länder, analysera behovet av förändringar i lagstiftningen och lämna förslag på en ny och modern strafftidslag, lämna förslag på hur lagstiftningen kan ges en organisations- oberoende utformning samt hur modern teknik, t.ex. video- konferens, kan användas för ett effektivt, ändamålsenligt och rättssäkert förfarande, bedöma vilka förändringar som behövs för att anpassa bestäm- melserna till de krav som ställs i det internationella straff- rättsliga samarbetet, och lämna fullständiga författningsförslag. Nedan lämnas en närmare redogörelse för vissa frågor som utredaren särskilt bör uppmärksamma. Hur ska förutsättningarna för straffverkställighet se ut samt hur och när ska sådan verkställighet inledas? Kriminalvården har till uppgift att se till att en dom som innebär att den dömde ska undergå kriminalvård i anstalt blir verkställd. En grundläggande utgångspunkt är att domstolens prövning och verkställigheten av en utdömd påföljd sker i så nära anslutning till brottet som möjligt (prop. 1974:20 s. 78). I många fall är den dömde också särskilt motiverad att fullgöra åtgärder som åläggs honom eller henne med anledning av en dom i omedelbar anslut- ning till domstolsförhandlingen. Som påpekats av bl.a. JO och Kriminalvården ger nuvarande regelverk upphov till tolkningsproblem när det gäller förutsätt- ningarna för verkställighet, när och hur verkställigheten får eller ska inledas samt under vilka förutsättningar omedelbar verkställig- het ska ske och vilka skäl som ska utgöra hinder mot verkställighet. En fråga rör tillämpningen av bestämmelserna i 9 och 10 §§ strafftidslagen. Nuvarande reglering ger utrymme för olika tolk- ningar när det gäller om Kriminalvården ska förelägga en dömd att senast en viss dag inställa sig i kriminalvårdsanstalt eller befordra domen till verkställighet (se bl.a. JO-beslut dnr 3020-2012). Det gäller i huvudsak fall där domstolen i samband med en dom enligt 28 kap. 3 § förordnar om omedelbar verkställig- het och häver häktningen. I dessa fall har Kriminalvården med stöd av lagens förarbeten tolkat bestämmelserna som att det trots domstolens förordnande finns hinder mot att hålla den dömde fortsatt frihetsberövad (jfr prop. 1983/84:148, s. 36). I det enskilda fallet kan det leda till ett resultat som står i strid med syftet med bestämmelsen i 28 kap. 3 § tredje stycket . En annan fråga rör betydelsen av verkställighetshinder i sam- band med prövning enligt 34 kap. 10 § andra stycket . Enligt bestämmelsen ska ny prövning av straffbestämningen ske i det fall någon dömts till fängelse för brott som han eller hon begått före verkställigheten av en påföljd som han eller hon genom en annan dom dömts till för något annat brott och det inte framgår att påföljden i den andra domen beaktats. Domstolens prövning ska ske sedan båda domarna vunnit laga kraft och avse straffbestämningen i den dom som ska verkställas sist. I fråga om den domen har det ansetts att verkställigheten inte får påbörjas innan domstolen prövat frågan (jfr prop. C 403). Det gäller även om den dom som ska prövas avser ett längre fängelse- straff och det bedöms föreligga en stor risk för återfall i brott. En angränsande fråga rör Kriminalvårdens behov av att i sam- band med att verkställigheten inleds eller vid omplacering av en dömd från en anstalt till en annan kunna tillfälligt placera den dömde i häkte eller polisarrest. Enligt 11 § strafftidslagen får den som ska förpassas till verkställa fängelse i anslutning till det tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest i avvaktan på anstaltsplacering. En sådan förvaring får även ske om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.