sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Ingen uppsägningsavgift vid oundvikliga och extraordinära omständigheter Direktivet föreskriver också en rätt för resenären att säga upp avtalet före avresans början utan att betala någon uppsägningsavgift i händelse av oundvikliga eller extraordinära omständigheter på res- målet eller i dess omedelbara närhet som väsentligen påverkar full- görandet av paketresan, eller som väsentligt påverkar transporten av passagerare till resmålet (artikel 12.2). Enligt skäl 31 kan sådana omständigheter föreligga t.ex. vid krig, terrorism eller andra allvar- liga säkerhetsproblem, större risker för människors hälsa som ut- brott av allvarlig sjukdom på resmålet eller naturkatastrofer som översvämningar, jordbävningar eller väderförhållanden som gör det omöjligt att resa säkert till resmålet. Det är alltså förhållanden på resmålet eller i dess omedelbara närhet som kan utgöra skäl för uppsägning av avtalet enligt artikel 12.2. Den situationen att rese- nären av någon annan anledning än vad som anges i artikeln anser sig inte kunna åka på resan, t.ex. därför att en anhörig har drabbats av sjukdom eller har blivit uppsagd från sitt arbete, omfattas inte av artikeln. Vid uppsägning på de grunder som sägs i artikel 12.2 ska resenären ha rätt till full återbetalning av erlagda medel men inte ha rätt till ytterligare ersättning (additional compensation). Den nu gällande lagen om paketresor har ingen motsvarande bestämmelse. I den nya lagen bör införas en bestämmelse som i stort mot- svarar direktivets artikel 12.2. I den engelska versionen av direktivet anges att resenären inte ska ha rätt till additional compensation, vilket i den svenska versionen har översatts med begreppet ytterlig- are ersättning. Enligt utredningens mening hade i stället begreppet skadestånd kunnat användas i detta sammanhang. Visserligen är begreppet ersättning vidare än begreppet skadestånd men eftersom det i den aktuella situationen är fråga om att avtalet sägs upp före paketresans början, dvs. innan de resetjänster som ingår i paket- resan har börjat fullgöras, och ingen del av avtalet kvarstår skulle det inte kunna bli aktuellt med ett prisavdrag. Ett prisavdrag förut- sätter ju att det fortfarande finns något att betala för, dvs. att någon resetjänst ska utföras. I den bestämmelse som införs i den nya lagen föreslås därför att begreppet skadestånd används i stället för be- greppet ersättning. Därmed blir det tydligare vad som avses. Vidare bör av lagtekniska skäl resenärens rätt till återbetalning regleras i en paragraf som behandlar återbetalning även i andra situationer. Det bör inte införas någon ångerrätt vid köp av paketresor Direktivet medger att medlemsstaterna avseende avtal utanför fasta affärslokaler (off premises contracts) stadgar en rätt för resenären att säga upp avtalet utan att ange något skäl (artikel 12.5). Med avtal utanför fasta affärslokaler torde avses detsamma som i artikel 7.1 andra stycket i direktivet, dvs. det som i 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler anses ut- göra avtal utanför affärslokaler (jfr avsnitt 6.2). Medlemsstaterna kan alltså välja att införa ångerrätt vid avtal som ingås då näringsidkaren och konsumenten är närvarande på någon annan plats än i näringsidkarens fasta eller rörliga affärs- lokal eller efter det att konsumenten lämnat ett anbud på en sådan plats, i näringsidkarens affärslokal eller med hjälp av ett medel för distanskommunikation i omedelbar anslutning till att konsu- menten kontaktats av näringsidkaren på någon annan plats där de varit närvarande eller under en utflykt som har organiserats av näringsidkaren i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte. Däremot får medlemsstaterna inte införa ångerrätt vid distansavtal, dvs. avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organi- serat system för att träffa avtal på distans, om kommunikationen sker uteslutande på distans. Enligt nu gällande rätt är avtal som omfattas av paketreselagen undantagna från distansavtalslagens tillämpningsområde, och där- med också från lagens regler om ångerrätt vid avtal utanför affärs- lokaler (2 kap. 1 § 8 lagen [2005:59] om distansavtal och avtal utan- för affärslokaler). I nuvarande paketreselag finns inte heller någon ångerrätt. För vissa typer av paketresor kan det, enligt utredningens mening, finnas förutsättningar att föreskriva en ångerrätt. För andra typer av paketresor, i synnerhet dem som innefattar transport med reguljär- flyg, skulle emellertid arrangören riskera att hamna i en svår situa- tion om en ångerrätt infördes. Eftersom flygbolagens villkor nor- malt sett inte ger arrangören någon möjlighet att på motsvarande sätt kostnadsfritt avboka en köpt biljett skulle arrangörerna bli tvungna att välja mellan att avvakta med köpet av flygresa till dess att ångerfristen löpt ut och därmed riskera att inte kunna uppfylla avtalet därför att det då inte finns några platser kvar eller därför att priset på biljetterna har stigit, eller att köpa en biljett direkt när resenären bokat resan och riskera att få stå för hela kostnaden själv om resenären utnyttjar sin ångerrätt. Enligt utredningens mening skulle det inte vara någon rimlig ordning. Det framstår inte heller som lämpligt att göra skillnad på olika typer av paketresor. En så- dan skillnad i regleringen skulle gå emot hela tanken med att ha en samlad lagstiftning för paketresor. Det har inte framkommit något som tyder på att paketresor skulle säljas genom användning av överrumplande försäljningssätt såsom vid besök i hemmet. Utredningens bedömning är därför att resenärens intressen i detta avseende får anses väl tillgodosedda genom möjligheterna att säga upp avtalet mot en skälig uppsäg- ningsavgift. Någon särskild ångerrätt bör därför inte införas. Det står givetvis arrangörer och återförsäljare fritt att erbjuda öppet köp på researrangemang i den utsträckning de själva önskar. En lik- nande ordning gäller enligt de allmänna villkoren för paketresor som överenskommits mellan RiS och . Enligt punkten 1.4 i de allmänna villkoren är avtalet bindande för parterna först när arrangören skriftligen har bekräftat resenärens beställning och resenären inom avtalad tid betalat överenskommen anmälningsavgift enligt arrangörens anvisningar. En motsvarande skrivning finns i SRF:s villkor. Arrangörens anbud är alltså bindande fram till den tidpunkt då resenären ska betala anmälningsavgiften enligt bekräftelsen, i regel . Resenären blir bunden av avtalet efter att betalningen av anmälningsavgiften har gjorts. Genom att på detta sätt förlänga anbudstiden har resenären getts att överväga om denne vill ingå avtalet. 6.4.4Arrangörens rätt att säga upp paketreseavtalet Utredningens förslag: I lagen införs en bestämmelse som ger arrangören rätt att säga upp avtalet när ett i avtalet förutsatt minimiantal deltagare för resan har understigits. Rätten att säga upp avtalet ska förutsätta att det framgår av avtalet att uppsäg- ning på denna grund får göras och att uppsägningen sker senast före paketresans början. Den tidpunkt då uppsägning senast ska ske relateras till paketresans längd. I lagen införs också en bestämmelse som ger arrangören rätt att säga upp avtalet när denne på grund av oundvikliga och extraordinära omständig- heter är förhindrad att fullgöra det. Skälen för utredningens förslag: Enligt artikel 12.3 a i det nya direktivet ska arrangören ha rätt att före paketresans början säga upp avtalet utan att bli ansvarig för ytterligare ersättning i två situationer. Den första situationen före- ligger när färre personer har köpt resan än det lägsta antal som anges i avtalet. I dessa fall får arrangören säga upp avtalet inom den period som fastställs i avtalet. Arrangören får dock inte förbehålla sig rätten att säga upp avtalet på denna grund hur nära avresedagen som helst. Beroende på paketresans längd har i direktivet fastställts särskilda tidpunkter då uppsägning senast får ske. Arrangören får också, enligt artikel 12.3 b säga upp avtalet om denne förhindras att fullgöra det på grund av oundvikliga eller extraordinära omständigheter och arrangören meddelar resenären om uppsägningen utan onödigt dröjsmål. Återbetalning av alla betalningar som har gjorts för paketresan ska i dessa situationer ske utan onödigt dröjsmål och senast från det att paketreseavtalet sagts upp (artikel 12.4). Den rätt som anges i det nya direktivet för arrangören att före paketresans början säga upp paketreseavtalet utan att bli skadestånds- skyldig är i grunden densamma som gäller enligt 14 § i nuvarande paketreselag. De i artikel 12.3 a i direktivet angivna tidpunkterna då arrangören senast måste meddela resenären om att paketreseavtalet sägs upp saknar dock motsvarighet i den nuvarande paketreselagen. I paketreselagen anges i stället att den tid som angetts för uppsäg- ning i avtalet ska gälla. En bestämmelse motsvarande direktivets bör införas i den nya lagen. De särskilda tidpunkterna bör framgå av bestämmelsen. Av samma skäl som ovan anförts beträffande resenärens uppsägning bör dock begreppet skadestånd användas i stället för begreppet ytterligare ersättning. Återbetalningen bör av lagtekniska skäl regle- ras i en särskild paragraf. 6.5Ansvaret för fullgörandet av paketreseavtalet 6.5.1Arrangören ska vara ansvarig för fullgörandet Utredningens förslag: Arrangören ska på samma sätt som gäller enligt nuvarande paketreselag vara primärt ansvarig gentemot resenären för att paketreseavtalet fullgörs. Det nuvarande ansva- ret för återförsäljare som är part i avtalet tas bort. Skälen för utredningens förslag: I artikel 13 i det nya direktivet anges att medlemsstaterna ska se till att arrangören är ansvarig för fullgörandet av de resetjänster som inbegrips i paketreseavtalet, oavsett om tjänsterna ska utföras av arrangören eller av andra resetjänstleverantörer. En motsvarande bestämmelse finns i 9 § första stycket i den nuvarande paketrese- lagen. Där anges att arrangören ansvarar gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Eftersom den lag som föreslås ska innehålla andra bestämmelser där arrangörens ansvar gentemot resenären tydligt framgår framstår det som onödigt att ha en så vid, och därmed något otydlig, skrivning. I den nya lagen bör i stället införas en bestämmelse som anger att arrangören svarar gentemot resenären för att paketreseavtalet fullgörs och att ansvaret gäller även för vad som enligt paketreseavtalet ska full- göras av någon annan än arrangören. Medlemsstaterna ges möjlighet att införa eller behålla bestäm- melser som ålägger även återförsäljaren ett ansvar. Om så sker ska, enligt artikel 13.1 andra stycket i direktivet, de bestämmelser som anges i artikel 7 (om information), kapitel 3 (ändringar av paket- reseavtalet före paketresans början), kapitel 4 (paketresans full- görande) och kapitel 5 (skydd vid obestånd) också gälla i tillämp- liga delar för återförsäljaren. I 9 § andra stycket i den nu gällande paketreselagen stadgas att återförsäljaren ansvarar mot resenären på samma sätt som arrangö- ren om återförsäljaren är part i avtalet. Enligt förarbetena kunde återförsäljaren anses vara part i avtalet t.ex. när denne inte hade gjort klart för resenären att resorna såldes för en arrangörs räkning och detta inte heller framgick på annat sätt. Genom regeln i 9 § andra stycket blir även återförsäljaren ansvarig enligt de bestäm- melser som gäller för arrangören. Är både arrangören och åter- försäljaren ansvariga är ansvaret solidariskt (prop. 1992/93:95, s. 77). Regeln om återförsäljarens ansvar när denne är part i avtalet bör enligt utredningens mening tas bort, av följande skäl. Det före- kommer i princip inte att återförsäljaren är part i avtalet. Definitio- nerna av begreppen återförsäljare respektive arrangör är utformade så att det inte är möjligt att vara återförsäljare av en paketresa om det inte finns någon annan som är arrangör för densamma. Oavsett om återförsäljaren informerar resenären om vem som är arrangör för resan eller inte kommer det att finnas en ansvarig arrangör för resan. Om återförsäljarens ansvar i dessa fall behölls skulle det dessutom innebära praktiska problem eftersom återförsäljaren i dessa fall också skulle behöva omfattas av samma skyldighet som arrangörer att innan resan erbjuds till försäljning ställa säkerhet. Eftersom det först i efterhand skulle vara möjligt att konstatera att en återförsäljare är att betrakta som part i avtalet skulle det vara omöjligt för återförsäljaren att uppfylla denna skyldighet. Utredningens förslag: I den nya lagen införs en generell skyl- dighet för arrangören att avhjälpa fel i paketresan. Skyldigheten ska inte gälla om det föreligger ett hinder som arrangören inte kan övervinna eller om fullgörandet skulle medföra kostnader som är oproportionerliga i förhållande till omfattningen av felet och värdet av de påverkade resetjänsterna. Resenären ska ges rätt till ersättning för försvarliga kostnader för att själv avhjälpa felet om avhjälpande krävs eller arrangören inte avhjälper felet. Avhjälps inte felet ska resenären ha rätt till prisavdrag och skadestånd, i enlighet med regler härom. I den nya lagen införs också bestämmelser om arrangörens skyldigheter när en betydande andel av resetjänsterna inte kan tillhandahållas. Arrangören ska bl.a. åläggas att erbjuda likvär- diga ersättningsarrangemang. Vid fel av väsentlig betydelse ges resenären rätt att säga upp avtalet. Arrangören ska erbjuda resenä- ren likvärdig hemtransport, såvida det inte är omöjligt på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter. I sådant fall ska arrangören stå för resenärens inkvartering . Skälen för utredningens förslag: Generella regler om avhjälpande Det nya direktivet föreskriver en skyldighet för arrangören att av- hjälpa bristande överensstämmelse, såvida det inte är omöjligt eller medför oproportionerliga kostnader med beaktande av den bris- tande överensstämmelsens omfattning och värdet av de påverkade resetjänsterna (artikel 13.3). Begreppet bristande överensstämmelse definieras som utebliven eller bristande fullgörelse av de resetjänster som ingår i en paketresa (artikel 3.13). I den nuvarande paketreselagen finns ingen generell regel som ger resenären rätt att kräva avhjälpande. Vid vissa mer omfattande fel har arrangören dock en skyldighet att erbjuda ersättningsarrange- mang, vilket vi återkommer till nedan. Därutöver stadgas enbart vad som ska gälla om arrangören inte avhjälper fel. Själva begreppet fel definieras inte i paketreselagen men får anses vara väletablerat I förarbetena till paketreselagen anfördes att fel inte bara skulle anses föreligga när arrangören brutit mot en ut- trycklig bestämmelse i avtalet. Arrangörens förpliktelser ansågs omfatta också bl.a. ett kontinuerligt ansvar för att tjänsterna höll den kvalitet som resenären hade rätt att förvänta sig. I vilka fall det skulle anses föreligga fel i de avtalade tjänsterna överlämnades åt rättstillämpningen att avgöra (prop. 1992/93:95, s. 92). En bedöm- ning av om fel föreligger i en paketresa synes i ARN:s praxis utgå från samma bedömningar som görs enligt köplagen (se , praxis om paketresor, SvJT 2006 s. 961 ff.). Fel kan alltså föreligga t.ex. då en utflykt som skulle ingå i resan uteblir men även t.ex. då rumsstädningen är så undermålig att den måste anses avvika från vad resenären haft rätt att förvänta sig, utan att kvaliteten på städningen reglerats särskilt i paketreseavtalet. I den nya lagen bör införas en bestämmelse om skyldighet för arrangören att avhjälpa fel i paketresan. Utredningen anser alltså att begreppet fel bör användas även i den nya lagen och att det mot- svarar det i direktivet använda begreppet bristande överensstäm- melse. Att fullgörande är omöjligt bör, efter modell från köplagen och konsumentköplagen, beskrivas som att det föreligger ett hinder som arrangören inte kan övervinna. Undantaget från skyldigheten att avhjälpa felet bör därmed formuleras så att arrangören inte är skyldig att avhjälpa felet om det föreligger ett hinder som arrangö- ren inte kan övervinna eller om fullgörandet skulle medföra opro- portionerliga kostnader med hänsyn till omfattningen av felet och värdet av de påverkade resetjänsterna. Ett undantag som utformats på detta sätt motsvarar enligt utredningens mening det undantag som har föreskrivits i direktivet. Det ligger också väl i linje med de undantag från skyldigheten att avhjälpa fel som gäller enligt 34 § köplagen (1990:931) och 12 § konsumentköplagen (1990:932). I den nya lagen ska också uttryckligen stadgas en rätt för resenä- ren att i vissa fall själv avhjälpa fel på arrangörens bekostnad. Nu- varande paketreselag kan ge resenären rätt till ersättning för av- hjälpande genom reglerna om prisavdrag och skadestånd vid fel (15 § paketreselagen). Rätt till avhjälpande ska enligt det nya direktivet gälla dels när avhjälpande krävs, t.ex. när resenären måste ta en taxi för att hinna till flygplatsen sedan den avtalade transporten ute- blivit, dels när arrangören antingen inte avhjälper felet inom den skäliga tid som resenären har fastställt eller förklarar att felet inte kommer att avhjälpas. Resenärens rätt till ersättning vid eget av- hjälpande ska enligt direktivet endast omfatta nödvändiga utgifter. Vidare ska resenärens rätt att själv avhjälpa inte påverka undantagen i artikel 13.3. Hänvisningen till artikel 13.3 innebär att resenären inte har rätt att avhjälpa om något av undantagen i den artikeln föreligger, dvs. om avhjälpande är omöjligt eller skulle medföra oproportionerliga kostnader. En bestämmelse som ger resenären rätt att själv avhjälpa felet i de situationer som anges i direktivet bör införas i den nya lagen. I bestämmelsen ska också anges att resenä- ren utan onödigt dröjsmål ska reklamera fel och, om inte omedel- bart avhjälpande krävs, ange en skälig tid för arrangören att av- hjälpa felet. Genom att föreskriva att resenären endast har rätt till ersättning för försvarliga kostnader, i likhet med vad som anges i köplagen, tillgodoses kravet på att kostnaderna både ska vara nöd- vändiga och proportionerliga. Fel som avser en betydande andel av resetjänsterna och fel som väsentligen inverkar på fullgörandet av resetjänsterna Fel som består av att en betydande andel av resetjänsterna inte kan tillhandahållas enligt överenskommelsen i paketreseavtalet ska av- hjälpas genom att arrangören erbjuder lämpliga alternativa arrange- mang för den återstående delen av resan, inklusive när resenärens återresa till avreseplatsen inte kan tillhandahållas. Det följer av artikel 13.5 första stycket i direktivet. Av samma artikel framgår att de alternativa arrangemangen om möjligt ska vara kvalitetsmässigt likvärdiga eller bättre än de arrangemang som angivits i avtalet och att arrangören inte får ta ut några extra kostnader för dessa. Av artikel 13.5 andra stycket framgår att arrangören ska bevilja resenä- ren en skälig prissänkning om de alternativa arrangemangen leder till en paketresa av lägre kvalitet eller värde. Resenären får enligt tredje stycket i samma artikel avvisa föreslagna alternativa arrange- mang endast om de inte är jämförbara med vad man enats om i paket- reseavtalet eller om den prissänkning som medges är otillräcklig. I artikel 13.6 första stycket i direktivet regleras resenärens rätt att säga upp paketreseavtalet utan att betala uppsägningsavgift om den bristande överensstämmelsen väsentligen inverkar på fullgöran- det av paketresan och arrangören inte har avhjälpt detta inom en skälig tid som fastställts av resenären. Resenären har i dessa fall rätt att begära prissänkning och/eller skadestånd. I artikel 13.6 andra stycket anges att om det är omöjligt att finna alternativa arrange- mang eller om resenären avvisar de föreslagna arrangemangen i enlighet med punkt 5 tredje stycket får resenären, när det är lämp- ligt (when appropriate), begära prissänkning och/eller skadestånd även utan att säga upp avtalet. I den engelska versionen av artikeln anges dock endast ”without terminating”, något ord som motsvarar ”även” finns alltså inte med. Enligt utredningens mening kan direk- tivet tolkas så att resenären alltid har rätt att säga upp avtalet i de situationer som avses i 13.6 andra stycket. En sådan ordning före- faller inte orimlig eftersom det sannolikt i de flesta fall kan anses utgöra en bristande överensstämmelse som väsentligen inverkar på fullgörandet av paketresan när en betydande andel av resetjänsterna inte kan tillhandahållas. Den engelska ordalydelsen av artikeln ger dock upphov till tveksamhet vid tolkningen. Det framstår därför som lämpligt att föreskriva att uppsägning får ske om väsentlig- hetsrekvisitet är uppfyllt. Det innebär att en bedömning av om felet väsentligen inverkar på fullgörandet av paketresan får göras i varje enskilt fall. Direktivet ger ingen ledning i fråga om i vilka fall det är lämpligt med prisavdrag och/eller skadestånd. Även i det föregående paketresedirektivet användes rekvisitet lämpligt och det överfördes till 15 § tredje stycket i den nu gällande lagen om paket- resor. Bedömningen av i vilken utsträckning skadestånd skulle utgå enligt denna regel överlämnades till rättstillämpningen (prop. 1992/93:95, s. 87). Som närmare redogjorts för i avsnitt 3 antogs emellertid de omständigheter som kunde utgöra undantag från arran- skadeståndsskyldighet, t.ex. force majeure eller att felet be- rodde på resenären, få beaktas även vid bedömningen av om det var skäligt att skadestånd skulle utgå. Den nuvarande paketreselagen innehåller ingen bestämmelse som uttryckligen ger resenären rätt att frånträda avtalet efter av- resan. I övrigt motsvaras artiklarna 13.5 och 13.6 i stor utsträckning av 15 § paketreselagen. I 15 § sägs emellertid inget om att de alter- arrangemangen om möjligt ska vara kvalitetsmässigt likvär- diga. En sådan skrivning finns dock i 12 § paketreselagen, som regle- rar arrangörens avtalsbrott före avresan. Att ersättningsarrange- mang som erbjuds vid fel som uppstår efter avresan ska vara kvalitetsmässigt likvärdiga torde emellertid ändå ha förutsatts, eftersom resenären dels har getts rätt till prisavdrag om föränd- ringen i paketresan innebär en försämring för honom (15 § tredje stycket), dels har getts rätt att avvisa föreslaget ersättningsarrange- mang om det sker på godtagbara grunder (15 § andra stycket). En- ligt förarbetena till 15 § avsågs med rekvisitet godtagbara grunder framför allt den situationen då det föreslagna ersättningsarrange- manget inte var lämpligt. Godtagbar grund ansågs också kunna föreligga t.ex. då resenären av någon särskild anledning hade sett fram emot just de tjänster som uteblivit (prop. 1992/93:95, s. 90). I den nya lagen bör införas bestämmelser som motsvarar direkti- vets artikel 13.5–6. I praktiken torde de nya bestämmelserna inte innebära några större skillnader mot vad som gäller . Arrangörens skyldighet att erbjuda likvärdig hemtransport och nödvändig inkvartering I artikel 13.6 tredje stycket i direktivet sägs att om paketresan om- fattar transport av passagerare ska arrangören i fall som anges i första och andra styckena erbjuda resenären likvärdig hemtransport utan onödigt dröjsmål och utan extra kostnad. De situationer som avses är dels de då resenären säger upp avtalet och dels de då rese- nären avvisar erbjudna ersättningsarrangemang utan att säga upp avtalet. En regel om rätt till likvärdig hemtransport finns även i den nuvarande paketreselagen för de fall resenären på godtagbara grun- der avvisar ett erbjudet ersättningsarrangemang. Rätten till hem- transport i dessa fall förutsätter emellertid att det är skäligt (15 § andra stycket paketreselagen). I den nya lagen bör införas en be- stämmelse som motsvarar artikel 13.6.