sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Det berodde framför allt på att det inte hade varit möjligt att göra en mer djupgående granskning och analys av de enskilda ärendena på grund av den korta tid som stått till buds för utredningen. En möjlig förklaring kunde vara att granskningen bara avsåg förundersökningar som inte ledde till åtal. Om även för- undersökningar som hade lett till åtal hade ingått i granskningen antogs att andelen förordnanden skulle ha varit högre.28 Granskningen 2012 visade alltså att förundersökningsledare i större utsträckning gav in framställningar om förordnande av måls- ägandebiträde då än vid granskningen 2004. Slutsatsen var dock även efter den senaste granskningen att framställan om förordnande av målsägandebiträde borde ges in till domstol i större utsträckning i både polis- och åklagarledda förundersökningar.29 26Åklagarmyndighetens tillsynsrapport 2012:4, Våldtäkt mot vuxen – Kvaliteten i den brotts- utredande verksamheten, dnr ÅM-A 2012/0821, s. 3. 27Åklagarmyndighetens tillsynsrapport 2012:4, s. 3, 8 och 10 f. 28Åklagarmyndighetens tillsynsrapport 2012:4, s. 3 och 11. 29Åklagarmyndighetens tillsynsrapport 2012:4, s. 11. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen genomförde Utvecklingscentrum i en granskning av hur sex åklagarkammare i landet hante- rade ärenden rörande vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn. Tillsynen var inriktad på hanteringen av ärenden från anmälan fram till dess att förundersökningen var avslutad och åklagaren fattade beslut i åtalsfrågan. Syftet med tillsynen var att analysera om kvalitet och handläggningsrutiner uppfyllde de krav som kan ställas på en brottsutredning. Myndigheten redogjorde för sina resultat i rapporten och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn.30 En fråga som granskades särskilt var i hur stor utsträckning måls- ägandebiträde förordnades i ärendena och när i tiden en begäran om målsägandebiträde i förekommande fall lämnades till domstol. Granskningen omfattade även i hur stor utsträckning målsägande- biträden var med vid förhör med målsäganden under förundersök- ningen. Granskningen visade att åklagare i ungefär hälften av de hand- lagda fallen av våldtäkt mot vuxen hade gett in en begäran om för- ordnande av målsägandebiträde till domstol. I flera fall hade det gjorts först i anslutning till åtal. I omkring en femtedel av de ären- den där åklagare inte hade gjort någon framställan om målsägande- biträde lades förundersökningen ned med motiveringen att det sak- nades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats.31 Vid brott mot barn var andelen framställningar om för- ordnande av målsägandebiträde ännu mindre, vilket antogs bero på att det i många fall i stället förordnades särskild företrädare för barn. Vid granskningen fann man att målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn var förordnade i av fallen där åtal väckts.32 ansåg sammantaget att begäran om förord- nande av målsägandebiträde borde ha gjorts både i större omfatt- ning och i ett tidigare skede av förundersökningen. Ett tidigt för- ordnande av målsägandebiträde ansågs optimera förutsättningarna för att målsäganden skulle lämna hållfasta berättelser och det skulle 30Åklagarmyndighetens rapport färdigställdes . 31Åklagarmyndighetens rapport, s. 35 och not 19. 32Åklagarmyndighetens rapport, s. 35. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen också tillgodose målsägandens behov av personligt stöd även under förundersökningen.33 En annan slutsats som drogs efter granskningen var att måls- ägandebiträdena medverkade vid för få förhör. Endast i ett begränsat antal fall fanns det en anteckning i akten som visade att målsägande- biträdet hade varit närvarande vid förhör. Det var dock inte möjligt att genom granskningen med säkerhet säga om målsägandebiträde varit närvarande eller om det enbart saknades en anteckning om att så varit fallet. Slutsatsen var att polis och åklagare borde bli bättre på att dokumentera om målsägandebiträdet varit närvarande eller inte i akten eller på förhörsutskriften. Om målsägandebiträde inte varit närvarande vid förhör borde även anledningen till det doku- menteras i akten.34 Efter den genomförda granskningen genomfördes även en analys av i vilken mån olika delar av och beslut i handläggningen påver- kade lagföringsgraden för de studerade brottstyperna. Av de fakto- rer som studerats vid granskningen var det fyra som visade sig ha en signifikant inverkan på lagföringen. Den faktor som visade sig ha allra störst inverkan på lagföringsandelen var om målsägande- biträde hade förordnats. Granskningen visade också att det fanns en tydlig skillnad mellan ärenden som gällde brott mot vuxna och brott mot barn när det kom till den initiala handläggningen. Det som skiljde sig åt var hur snabbt och på vilket sätt anmälan gjordes, hur det tog innan målsägandeförhör hölls samt vilket stöd som erbjöds målsäganden i form av särskild företrädare eller måls- ägandebiträde. Genomgående visade det sig att målsägande som var barn missgynnades i jämförelse med vuxna. I de ärenden där det begärdes och förordnades ett målsägande- biträde för målsäganden visade analysen att sannolikheten för att åtal skulle väckas ökade åtta gånger i jämförelse med om det inte fanns ett målsägandebiträde. I av de granskade ärendena där målsägandebiträde hade förordnats hade också åtal väckts. En möjlig förklaring till detta ansågs vara att ett tidigt förordnande av ett målsägandebiträde innebär att biträdet kan stödja målsäganden och delta vid förhör. Målsägandebiträdets deltagande och stöd kunde 33Åklagarmyndighetens rapport, s. 36. 34Åklagarmyndighetens rapport, s. 36. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen SOU 2016:60 vara avgörande för målsägandens fortsatta medverkan, särskilt i ärenden om brott i nära relationer.35 Övriga granskade faktorer som efter analys visade sig ha en signi- fikant påverkan på lagföringen var att den misstänkte personen frihetsberövades genom anhållande, att handläggningstiden var kort och att tiden mellan brottstillfället och anmälningstillfället var kort.36 Brottsförebyggande rådets rapporter om målsägandebiträde och målsägandens medverkan i rättsprocessen fick (Brå) i uppdrag av reger- ingen att analysera bl.a. vid vilka brottstyper målsägandebiträde förordnades, vid vilka brottstyper begäran om målsägandebiträde inte bifallits och skälen för det samt i hur många fall målsägande- biträdet hade bistått målsäganden med att föra skadeståndstalan. Uppdraget redovisades i rapporten – En beskriv- ning av lagens tillämpning.37 Den brottstyp där allra flest målsägandebiträden förordnades var vid misshandelsbrott. Det näst vanligaste brottet var våldtäkt och där förordnades målsägandebiträde i av alla ärenden under undersökningsperioden.38 Lagstiftarens intention att i princip alla offer för sexualbrott skulle få ett målsägandebiträde verkade därmed inte ha uppfyllts.39 När Brå undersökte hur många målsägande som hade målsägande- biträde i de fall anmälan om sexualbrott ledde till åtal och rättegång blev bilden en helt annan. I de fallen hade nästan alla målsäganden fått ett målsägandebiträde förordnat för sig.40 Av rapporten framgår att det inte var möjligt för Brå att få fram statistiska uppgifter om i vilken utsträckning framställningar om målsägandebiträden avslogs. Enligt Brå fanns det dock få tecken på att det var vanligt med avslag på ansökningar om målsägandebiträde.41 35Åklagarmyndighetens rapport, s. 57. 36Åklagarmyndighetens rapport, s. 56. 37Brå rapport 2009:4, Målsägandebiträde – En beskrivning av lagens tillämpning. 38Brås undersökningsperiod var –. 39Brå rapport 2009:4, s. 23. 40Brå rapport 2009:4, s. 23. 41Brå rapport 2009:4, s. 7. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen I regleringsbrevet fick Brå i uppdrag att studera måls- ägandens medverkan i rättsprocessen vid brott mot person. Brå av- gränsade uppdraget till brottstyperna misshandel, hot, personrån och sexualbrott. Uppdraget resulterade i rapporten i rättsprocessen.42 Sedan Brå genomfört enkäter och intervjuer med företrädare för polis, åklagare, målsägandebiträden, stödorganisationer och måls- ägande samt genom analys av NTU43 kom myndigheten fram till fem centrala faktorer som kan bidra till att öka målsägandens moti- vation att medverkan i rättsprocessen. Dessa fem faktorer handlar om bemötande, information, rättsprocessens tidsåtgång, tryggheten under rättsprocessen och målsägandebiträdet.44 Det bemötande som framför allt föreföll påverka målsägandens vilja att medverka i rättsprocessen var om han eller hon möttes av ett motiverande bemötande hos polisen. Viktiga aspekter på det tidiga bemötandet var att målsäganden kände att polisen lyssnade på hans eller hennes berättelse och trodde på det som sades. Även återkoppling till målsäganden om vad som hände i utredningen var sådant som motiverade målsäganden att fortsätta att medverka i utredningen oavsett om dess färdigställande drog ut . En annan viktig faktor var att målsägandebiträde förordnades tidigt i processen så att biträdet kunde förklara hur processen skulle gå till och varför vissa frågor som annars kunde uppfattas som ifrågasätt- ande eller kränkande måste ställas. En annan omständighet som ansågs påverka målsägandens vilja att medverka i rättsprocessen var att informationen till målsäganden var lättillgänglig och att den lämnades till målsäganden på ett så- dant sätt och att den faktiskt hjälpte måls- äganden. Enligt rapporten fanns det stora skillnader mellan olika personers förmåga att ge och ta emot information. Förutsättning- arna var också beroende av i vilken situation den som skulle ta emot informationen befann sig i. Under rättsprocessens inledningsskede kunde målsägandens mottaglighet för information t.ex. bero på vilken brottstyp det var fråga om, hur allvarligt brottet varit, vilken 42Brå rapport 2016:8 Målsägandes medverkan i rättsprocessen. 43NTU är en årlig trygghetsundersökning som Brå genomför genom att cirka 13 000 personer tillfrågas om sina självupplevda erfarenheter om bl.a. utsatthet för brott, trygghet, förtro- ende för rättsväsendet samt brottsutsattas kontakter med rättsväsendet. 44Brå rapport 2016:8, s. 39. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen plats gärningen utförts på, vilken tid och målsägandens känslomässiga tillstånd. Även för den som är skyldig att lämna infor- mationen ansågs situationen påverka kvaliteten av den information som lämnades. De bästa förutsättningarna för att lämna informa- tion på ett bra sätt infinner sig sannolikt inte för en ensam polis som larmats till en brottsplats mitt där flera personer be- finner sig, som kanske är upprivna och påverkade av alkohol. Att information har lämnats och att målsäganden är informerad ansågs alltså inte vara samma sak. Av rapporten framgår att mottagligheten för information var som sämst i inledningen av rättsprocessen och ökade allt eftersom tiden gick. Målsäganden borde av det skälet bara få den mest nödvändiga informationen inledningsvis. Därefter borde mer information ges gradvis och upprepade gånger.45 I rappor- ten lyftes två områden särskilt fram där de intervjuade hade påpekat att bristen på information till målsäganden var särskilt stor. Dessa områden gällde information om hur huvudförhandlingen i domstol kommer att gå till och hur det utdömda skadeståndet ska hanteras.46 Två andra aspekter som lyftes fram i rapporten var att rätts- processen skulle vara snabbare och tryggare. Genom Brås undersök- ning hade det framkommit att många målsägande hade förvänt- ningar om att rättsprocessen skulle gå snabbt. När förväntningarna inte infriades kunde det leda till att de av olika anledningar inte ville delta i brottsutredningen längre. Dröjsmålet kunde t.ex. innebära att målsäganden uppfattade det som att polisen inte tog ärendet på allvar. En annan anledning till att målsäganden inte ville delta i rättsprocessen kunde vara att han eller hon ville glömma det in- träffade och gå vidare. Målsäganden kunde också börja tvivla på om minnesbilderna från händelsen var rätt och om det hela förtjänade att hamna i en rättegång. Målsägandens egen säkerhet ansågs vidare central för viljan att delta i rättsprocessen. Den egna säkerheten kunde emellertid verka både som ett incitament för och emot att delta. Om det rörde sig om brott mellan personer som kände varandra , t.ex. brott i nära relation, kunde en önskan om att få slut på övergrepp och misshandel öka viljan att delta i rättsprocessen. Medverkan grundade sig då på en vilja att få ett slut på utsattheten. 45Brå rapport 2016:8 s. 47 f. 46Brå rapport 2016:8, s. 51 f. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen brott som utreddes i stället hade skett mellan personer som var mer ytligt bekanta eller som var helt obekanta med varandra var det mer vanligt att målsäganden kände osäkerhet inför att medverka på grund av rädsla för repressalier från gärningsmannen. Enligt rapporten kunde målsäganden i sådana fall välja att inte medverka i rätts- processen för att på så vis minska risken för att utsättas för upp- repade brott. Det ansågs därmed angeläget att samhället kan erbjuda det stöd som målsäganden behöver om han eller hon väljer att träda fram genom att anmäla brott.47 Den femte faktorn som lyftes fram särskilt i Brås rapport var betydelsen av det stöd som målsägandebiträdet kan erbjuda. Ett målsägandebiträde kunde enligt rapporten leda till rättssäkerhets- mässiga vinster i rättsprocessen och till ökad kunskap och trygghet hos målsäganden. Av rapporten framgår att det är stora skillnader mellan det stöd som erbjuds av olika målsägandebiträden. Olikhet- erna kunde bl.a. förklaras av den stora skillnad som finns när det gäller olika biträdens erfarenhet, kunskap och vad denne anser respektive inte anser ingå i uppdraget att vara målsägandebiträde. En annan förklaring kunde vara att stödet upplevs olika beroende på om målsägandebiträdet har utsetts tidigt eller sent under brotts- utredningen. I rapporten angavs särskilt att det för målsägandens vilja att delta i rättsprocessen var angeläget att förordnande av måls- ägandebiträde skedde tidigt och att det målsägandebiträde som ut- sågs var engagerat och kunnigt.48 I rapporten påtalades särskilt att det var stora skillnader mellan olika målsägandebiträdens förmåga, erfarenhet, pondus samt in- ställning till och syn på vilka uppgifter som ingick i rollen som målsägandebiträde. I grunden menade att det var en rätts- säkerhetsfråga att alla målsägande som anses vara i behov av stöd också får stöd. För att stödet skulle bli mer likvärdigt menade att alla målsägandebiträden borde få genomgå en särskild utbild- ning. Den del av uppdraget som föreföll särskilt oklar var i vilken utsträckning målsägandebiträdet skulle ägna sig åt kurativa uppgifter. Den utbildning som föreslogs skulle kunna klargöra var gränserna ska gå mellan uppgifter som ingår respektive inte ingår i uppdraget och därmed möjliggöra ett mer likartat stöd för alla målsägande. 47Brå rapport 2016:8, s. 56 f. 48Brå rapport 2016:8, s. 62 f. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Slutligen angavs i rapporten att såväl professionella som ideella aktörer hade påtalat att det finns behov av att utöka målsägande- biträdets uppdrag så att det även omfattar tid efter huvudförhand- lingen. Målsäganden ansågs vara i särskilt stort behov av hjälp och stöd vid ansökan om och utbetalning av det skadestånd som till- erkänts målsäganden i domen. Ett annat exempel på efterarbete var förmedling av information från Kriminalvården om när den dömde har permission eller blir frigiven efter avtjänat straff.49 Anmälan och utredning av sexualbrott – Förslag på förbättringar ur ett brottsofferperspektiv fick en utredare i uppdrag att analysera vilka faktorer som kan bidra till att sexuella övergrepp inte anmäls, undersöka hur den som har utsatts för ett sexuellt övergrepp upplever brotts- utredningen och den fortsatta rättsprocessen samt lämna förslag på strategier och åtgärder för att öka benägenheten att anmäla sexuella övergrepp och minska påfrestningarna på målsäganden i hela rätts- processen. Utredaren lämnade sina förslag i en promemoria till regeringen i november 2005.50 Här redovisas de förslag som är intressanta utifrån det uppdrag som kommittén har. I promemorian föreslogs att den som har utsatts för ett sexuellt övergrepp skulle få rätt till kostnadsfri juridisk rådgivning av en advokat under maximalt redan innan polisanmälan gjorts. Skälen för förslaget var bl.a. att ett målsägandebiträde kan förord- nas först efter att en förundersökning har inletts och att brotts- offret kan vara i behov av rådgivning innan personen bestämmer sig för om en polisanmälan ska göras eller inte. Målsäganden skulle då också vara bättre förberedd när kontakten med polis tas, vilket kunde förväntas leda till att målsägandens uppgifter till polisen skulle vara tydligare och utredningen skulle därmed få en bättre start.51 I promemorian föreslogs även att det skulle införas ett krav i lagen om målsägandebiträde på att ett målsägandebiträde skulle 49Brå rapport 2016:8, s. 101 f. 50Promemoria av , Ju 2004:I, Anmälan och utredning av sexual- brott – Förslag på förbättringar ur ett brottsofferperspektiv. 51Ju 2004:I s. 114 ff. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Det berodde till viss del på att man inte ansåg att annan än advokat skulle tillåtas att lämna den fria rådgivning som föreslogs. I promemorian angavs att den särskilda relation som föreligger mellan advokat och klient, vilken delvis har sin grund i advokatsamfunds etiska regler, skulle skapa särskilda för- utsättningar för klienten att vara öppen och förbehållslös i sina samtal med advokaten. Att ändra lagen om målsägandebiträde på så vis att endast en advokat skulle kunna förordnas som målsägandebiträde var enligt utredaren inte särskilt långtgående. Redan av lagens förarbeten framgår att det i praktiken i första hand bör vara advokater som kan komma i fråga som målsägandebiträde. En jämförelse med de regler som gäller för förordnande av offentlig försvarare visar att en offentlig försvarare ska vara advokat. Om den föreslagna rådgiv- ningsfunktionen skulle förbehållas advokater kunde det dessutom antas att uppdragets status skulle höjas. Den misstänktes och sexual- brottsoffrets legitima behov av kvalificerad rådgivning och kvalifi- cerat biträde skulle därmed likställas.52 För att ytterligare stärka brottsoffrets position under förunder- sökningen föreslogs också att förundersökningsledaren skulle åläggas en skyldighet att alltid begära att ett målsägandebiträde skulle utses för målsäganden när förundersökningen inleds. Utredaren hade under sin granskning kunnat konstatera att det fanns brister i tillämp- ningen av reglerna om målsägandebiträde, såsom att målsägande- biträde inte förordnades i den omfattning som det behövdes, ibland först när förundersökningen hade inletts och i vissa fall inte förrän åklagaren hade beslutat att väcka åtal.53 Det fanns också stora brister när det gällde den information som lämnades till målsäganden om rätten till målsägandebiträde. Om skyldigheten att se till att måls- ägandebiträde förordnades skulle åvila åklagare i samband med beslutet att inleda förundersökning skulle det säkerställas att måls- äganden fick juridiskt biträde både inför och under brottsutred- ningen. Det skulle leda till att anmälningsbenägenheten ökade och påfrestningarna för brottsoffret minskade.54 Inget av förslagen som lämnades i promemorian har genomförts. 52Ju 2004:I s. 117. 53Se Ju 2004:I s. 119 och och . 54Ju 2004:I s. 120 f. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Målsägandebiträdet – Ett aktivt stöd i rättsprocessen Utredningen om målsägandebiträde fick uppdraget att se över tillämpningsområdet för lagen om målsägandebiträde och studera hur lagen användes i förhållande till dess intentioner. En del av uppdraget var att tydliggöra målsägandebiträdets roll och arbetsuppgifter, dels i förhållande till målsägandens behov och dels i förhållande till andra aktörer i rättsväsendet. Utredningen om målsägandebiträde fick också i uppdrag att kartlägga i vilken ut- sträckning målsägande får information om målsägandebiträde under förundersökningen. Utredningen redovisade sina förslag i betän- kandet Målsägandebiträdet – Ett aktivt stöd i rättsprocessen.55 Nedan redovisas de förslag som har aktualitet i de frågor som kommittén ska överväga. Som en del av uppdraget övervägde Utredningen om målsägande- biträde om informationen till målsäganden behövde förbättras. Utredningens slutsats var att en del av de problem som fanns när det gällde förordnande av målsägandebiträde hade sin förklaring i hur informationen till målsäganden hanterades. Bristerna bestod i att målsäganden inte fick information om möjligheten att få ett målsägandebiträde, att den information som lämnades inte gavs på rätt sätt eller att den information som lämnats inte hade dokumen- terats.56 Utredningen om målsägandebiträde föreslog därför att det skulle föras in nya bestämmelser i förundersökningskungörelsen som syf- tade till att förtydliga och förstärka rätten till information och även tydliggöra vem som har ansvaret för att målsäganden får rätt infor- mation.57 Förslagen kom inte att genomföras. Bestämmelserna om information till målsäganden i förundersökningskungörelsen har ändå ändrats med anledning av inkorporeringen av Brotts- offerdirektivet i svensk rätt (se avsnitt 7.3.1). Utredningen om målsägandebiträde genomförde inom ramen för uppdraget undersökningar om när i rättsprocessen förordnande av målsägandebiträde aktualiserades. Undersökningarna visade att målsägandebiträde i många fall förordnades sent i rättsprocessen. Det visade sig också att åklagarna ofta gjorde en prövning av måls- 55SOU 2007:6 Målsägandebiträdet – Ett aktivt stöd i rättsprocessen. 56SOU 2007:6 s. 182 f. 57SOU 2007:6 s. 177 ff. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen ägandens behov av målsägandebiträde. Inte sällan avvaktade åklaga- ren med att göra en framställan om förordnande av målsägande- biträde till domstol till dess han eller hon ansåg att behov av biträde fanns.58 Under utredningen framkom att själva processen för förord- nande av målsägandebiträde inte upplevdes som helt välfungerande av åklagare och advokater. Utredningen om målsägandebiträde före- slog därför att beslutsprocessen skulle förkortas genom att åklagare skulle fatta beslutet om förordnande i stället för domstolen. Där- med skulle den instans som har bäst kännedom om målsägandens behov fatta beslutet. Åklagares beslut att avslå en begäran om måls- ägandebiträde eller utse någon annan än den som målsäganden föreslagit skulle enligt förslaget kunna överklagas till tingsrätten. För att ytterligare förbättra systemet föreslogs också en bestäm- melse om att beslut i frågor som rör förordnande av målsägande- biträde skulle fattas med skyndsamhet. Om frågan om förordnande av målsägandebiträde aktualiserades sedan åtal väckts skulle dom- stol fatta beslutet. Av remissvar framgick att myndigheten var negativ till förslaget framför allt för att den en- skilde åklagarens objektivitet skulle kunna ifrågasättas.59 Utredningen om målsägandebiträde föreslog vidare att måls- ägandebiträde skulle förordnas i alla ärenden om brott enligt 6 kap. , om inte brottet rubricerades som sexuellt ofredande och det var uppenbart att målsäganden saknade behov av sådant biträde. Skälet för förslaget var att offer för sexualbrott ansågs vara en särskilt sårbar grupp av målsägande som därför borde ha en obligatorisk rätt till målsägandebiträde. Endast i ärenden där brottet rubricerades som sexuellt ofredande skulle det finnas utrymme för en prövning av målsägandens behov av målsägandebiträde.