sou · H4B314 · 2016-03-01 00:00:00 — Vi redovisar nu i detta slutbetänkande resultatet av våra över- väganden i de frågor som återstår att behandla enligt ursprungs- direktiven samt de frågor vi har att analysera enligt tilläggsdirektiven. Betänkandet innehåller 15 numrerade kapitel. I kapitel 1 redovisas våra författningsförslag. Därefter behandlas i detta kapitel vårt upp- drag och arbete. I kapitel 3 redovisas några övergripande rättsliga Utredningens uppdrag och arbete regleringar av betydelse för uppdraget i stort. I kapitel 4 redovisar vi några allmänna utgångspunkter och överväganden av relevans för de sakfrågor som vi enligt direktiven har att analysera. I kapitel 5 behandlas frågan om tillståndsplikt för tobaksförsäljning. Därefter redovisas i kapitel 6 våra överväganden gällande nödvändiga anpass- ningar för att genomföra den återstående delen av tobaksprodukt- direktivet – de materiella bestämmelserna om spårbarhet och märk- ning. Kapitel 7 innehåller en analys av förslag till nationellt genom- förande av WHO:s protokoll om eliminering av illegal handel med tobaksvaror. Därefter följer i kapitel 8 en redogörelse för våra över- väganden och förslag när det gäller frågan om ett utvidgat rökför- bud. Kapitel 9 och 10 och behandlar frågorna om exponerings- förbud respektive neutrala tobaksförpackningar. I kapitel 11 redo- visar vi ett antal överväganden och förslag hänförliga till den sär- skilda regleringen av snus. Kapitel 12 innehåller ett antal förslag som har beröringspunkter med de tidigare behandlade frågorna, varav merparten av förslagen på ett eller annat sätt rör tillsynen på tobaksområdet. I betänkandets tre sista kapitel behandlas frågor om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser (kapitel 13), konse- kvenserna av våra förslag (kapitel 14) och författningskommentarer (kapitel 15). 3Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang Eftersom uppdraget i flera delar innefattar en analys av behovet av författningsändringar är en genomgång av relevanta nationella bestäm- melser nödvändig. Som framgår av uppdragsbeskrivningen i inled- ningskapitlet är vårt uppdrag både komplext och mångfasetterat. Det innebär att en samlad genomgång av de nationella bestämmel- ser som har bäring på de olika frågor vi har att behandla skulle ris- kera att bli fragmentarisk och oöverskådlig. Någon sådan samlad genomgång görs därför inte här, utan den svenska tobakslagstift- ningen – och andra relevanta nationella författningsbestämmelser – behandlas i stället i sitt relevanta sammanhang i de följande kapit- len. Med detta sagt kan konstateras att flera av de frågor som vi har att behandla har rättsliga beröringspunkter, t.ex. vissa åtgärders fören- lighet med de svenska grundlagarna och den europeiska konven- tionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundlägg- ande friheterna (nedan ). Därtill kommer att på flera områden sätter de rättsliga ramarna för möjlig- heterna till – och utformningen av – eventuella ändringar i den natio- nella rätten. För de delar av uppdraget som innefattar handelsrätts- liga aspekter, t.ex. varumärkesrättsliga frågor, måste dessutom hän- syn tas till de bindande internationella avtal och andra överenskom- melser som har ingått. Slutligen kan också redan här fram- hållas att WHO, efter ikraftträdandet av Tobakskonventionen, har utfärdat ett flertal riktlinjer och rekommendationer som berör flera av de frågor som vi enligt direktiven har att utreda. I det följande redovisas de grundlagsbestämmelser, EU-rättsliga regleringar och andra internationella rättsliga instrument som utgör Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang den övergripande rättsliga kontexten för vår analys. Genomgången utgör en bakgrund till – och avstamp inför – våra närmare rättsliga överväganden och förslag. Redan av ursprungsdirektiven framgår att det i uppdraget ingår att analysera hur tobaksproduktdirektivet1 förhåller sig till TF och YGL. Vi har i delbetänkandet redovisat våra överväganden i detta avseende vad gäller tobaksproduktdirektivets krav på hälsovarningar på tobaksförpackningar (se SOU 2015:6 s. 72–79). Enligt tilläggsdirektiven ska vi särskilt analysera och bedöma hur ett exponeringsförbud för tobaksprodukter och ett krav på neutrala tobaksförpackningar förhåller sig till bl.a. grundlagarna och egen- domsskyddet för immateriell egendom i EU:s stadga om de grund- läggande rättigheterna och . 2 kap. 15 § första stycket RF innehåller en bestämmelse om skyddet för egendom. Enligt bestämmelsen är varje medborgares egendom tryggad genom att ingen kan tvingas att avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker använd- ningen av mark eller byggnad, utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Den nuvarande lydelsen av bestämmel- sen infördes , och tanken med den ändring som då genom- fördes var att bestämmelsen skulle utgöra en precisering av det skydd som ställer upp för medborgarnas rätt till egen- 1 och rådets direktiv /40/EU av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang dom.2 Egendomsskyddet enligt kommer att redovisas i avsnitt 3.2.3. Det får avgöras från fall till fall vad som avses med ”angelägna allmänna intressen” i enlighet med vad som kan anses vara accep- tabelt i ett demokratiskt samhälle. Proportionalitetsprincipen ska an- vändas vid en intresseavvägning mellan sådana angelägna allmänna intressen och egendomsskyddet. I begreppet egendom i den aktu- ella bestämmelsen innefattas inte endast fast egendom, utan även lös egendom vari inbegrips bl.a. sådana immateriella tillgångar som innehavet av ensamrätten till ett varukännetecken representerar. Rådighetsinskränkningar avseende annan egendom än mark och bygg- nader faller dock utanför tillämpningsområdet för bestämmelsen. I 2 kap. 17 § RF finns en bestämmelse om näringsfrihet. I bestäm- melsen anges att begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Bestämmelsen tar sin utgångspunkt i en ekonomisk lika- behandlingsprincip och innebär att en begränsning av bl.a. närings- friheten inte enbart får syfta till att gynna vissa näringsidkare fram- för andra. För att en begränsning ska få införas krävs även att syftet är att skydda något från samhällets synpunkt angeläget intresse. Enligt 2 kap. 19 § RF får lagar eller andra föreskrifter inte med- delas i strid med åtaganden på grund av Europakonven- tionen. Av 2 kap. 1 § RF framgår bl.a. att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. RF innehåller också regler som under vissa förutsättningar med- ger att det sker begränsningar av yttrandefriheten. Enligt 2 kap. 21 § RF får en begränsning av yttrandefriheten göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle, och begränsningen får inte gå utöver vad som är nödvändigt med 1993/94:117. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Enligt bestämmelsen i 2 kap. 23 § RF anges särskilt att friheten att yttra sig i näringsverksamhet får begränsas, vilket bl.a. innebär att det är möjligt att ingripa mot yttranden i kommersiell reklam. Grundlagstexten innehåller inte några som helst restrik- tioner i detta avseende, vilket innebär att friheten att yttra sig i när- ingsverksamhet kan begränsas utan att några särskilda hänsyn be- höver tas alls.3 3.2.3Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Skyddet för egendom finns i artikel 1 tilläggsprotokollet till (jfr 2 kap. 15 § RF). I artikelns första stycke föreskrivs att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får vidare berövas sin egendom, annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Enligt artikelns andra stycke inskränker bestämmelsen inte en stats rätt att genom- föra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att bl.a. reg- lera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmän- nas intresse. Inskränkningar i möjligheterna att fritt använda den immate- riella rättighet som ensamrätten till ett varukännetecken represen- terar omfattas av egendomsskyddet i . Med egendom avses nämligen också immateriella rättigheter.4 Även eko- nomiska intressen som följer av utövandet av en näringsverksamhet eller annan ekonomisk verksamhet skyddas av bestämmelsen. Enligt praxis från för de mänskliga rättigheterna (Europa- domstolen) ska den s.k. proportionalitetsprincipen användas vid den 3Eka, Hirschfeldt, Jermsten & Starrsjö, Regeringsformen med kommentarer, , 2012 s. 158–160. 4Se t.ex. mål . mot (dom ), mål nr 73049/01, punkten 72. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang avvägning som måste företas mellan olika skyddsvärda intressen.5 Om en rimlig balans inte uppnås så strider inskränkningen i rätten att utnyttja egendomen. När det gäller inskränkningar i rätten att an- vända egendomen har emellertid anlagt ett för den enskilde strängt synsätt och funnit även ganska tyngande begräns- ningar av ägarens rättigheter kunna accepteras i det allmänna in- tresset. Staten har med andra ord tillerkänts ett ganska stort utrym- me för att bedöma vilka inskränkningar som ter sig som rimliga med hänsyn till övergripande intressen.6 innehåller i artikel 10 ett skydd för yttrande- friheten i skriftliga och muntliga framställningar. Enligt punkten 1 i denna artikel har var och en rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Skyddet omfattar även yttranden som utgör kommersiell reklam. Bestämmelsen är tillämplig oavsett i vilka medier ett yttrande förekommer. Det innebär att yttranden av kommer- siellt slag i tryck, radio, television samt på biograffilmer omfattas av skyddet. Yttrandefriheten är dock inte undantagslös. I artikel 10 punk- ten 2 föreskrivs att eftersom utövandet av de nämnda friheterna medför ansvar och skyldigheter, får de underkastas sådana form- föreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpåföljder som är före- skrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till en rad i punkten angivna intressen. Bland dessa in- tressen anges skyddet för hälsan. Bestämmelsen möjliggör alltså inskränkningar som är angivna i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose bl.a. skyddet för hälsa. Kravet på nödvändighet är uppfyllt om inskränkningen i yttrande- friheten föranleds av ett samhälleligt intresse som är angeläget och om den står i rimlig proportion till det ändamål som ska tillgodo- ses. Detta krav tolkas inte lika strängt när det gäller yttranden av 5Se t.ex. ERD 52 1982, och , expropriation m.m. 6Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, fjärde upplagan, 2012, s. 562. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang kommersiell art som när det gäller andra yttranden. På motsvar- ande sätt som beträffande förenligheten av nationell lagstiftning med andra bestämmelser i är det även i fråga om förenligheten med artikel 10 i första hand de nationella organen som har att göra den bedömningen. I artikel 10 uppställs också ett krav på att en i och för sig tillåten inskränkning av yttrandefriheten måste framgå av en förutsebar och för den enskilde lätt tillgänglig nationell lag.7 3.2.4Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna blev rättsligt bind- ande genom att Lissabonfördraget8 trädde i kraft . Stadgan återger i stort rättigheterna i men baserar sig även på EU-medlemsstaternas författningstradi- tioner, sociala stadga, Europeiska gemenskapens stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare samt andra internationella konventioner som EU eller medlemsstaterna har an- slutit sig till. Stadgan riktar sig till EU:s institutioner och organ samt till medlemsstaterna när de tillämpar unionsrätt. I artikel 11 i stadgan finns bestämmelser om yttrandefrihet och informationsfrihet. Enligt bestämmelsens första stycke har var och en rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myn- dighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Enligt andra stycket ska mediernas frihet och mångfald respekteras. Artikel 17 innehåller bestämmelser om rätten till egendom. En- ligt artikelns första stycke har var och en rätt att besitta lagligen förvärvad egendom, att nyttja den, att förfoga över den och att testamentera bort den. Vidare får ingen berövas sin egendom utom då samhällsnyttan kräver det, i de fall och under de förutsättningar som föreskrivs i lag och mot rättmätig ersättning för sin förlust i rätt tid. Nyttjandet av egendomen får regleras i lag om det är nöd- 2001/02:64 s. 35. 8Lissabonfördraget om ändring av fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upp- rättandet av Europeiska gemenskapen, undertecknat i . Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang vändigt för allmänna samhällsintressen. Enligt andra stycket i arti- kel 17 ska immateriell egendom vara skyddad. Bestämmelser om rättigheternas och principernas räckvidd och tolkning finns i artikel 52 i stadgan. Enligt bestämmelsens första stycke ska varje begränsning i utövandet av de rättigheter och fri- heter som erkänns i stadgan vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter. Begräns- ningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Vidare anges i tredje stycket att i den mån som stadgan omfattar rättigheter som motsvarar så- dana som garanteras av ska de ha samma inne- börd och räckvidd som i konventionen. Denna bestämmelse hind- rar inte unionsrätten från att tillförsäkra ett mer långtgående skydd. Tillämpningsområde och förbudet mot censur och hindrande åtgärder Tryckfriheten utgör en del av den yttrandefrihet som slås fast i 2 kap. 1 § 1 RF. Begreppet tryckfrihet definieras i 1 kap. 1 § första stycket TF. Med tryckfrihet förstås varje svensk medborgares rätt att ge ut skrifter utan att myndighet eller annat allmänt organ lägger hinder härför i förväg och att sedermera endast inför en laglig domstol kunna tilltalas för skrifternas innehåll och att inte kunna straffas annat än om innehållet strider mot tydlig lag, given för att bevara ett allmänt lugn, utan att hålla tillbaka allmän upplysning. Det ska stå varje svensk medborgare fritt att i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela upp- gifter och underrättelser i vilket ämne som helst. Förbudet mot censur och hindrande åtgärder hör till de viktigaste principerna i TF. I 1 kap. 2 § första stycket TF anges att någon granskning som föregår tryckningen av skrift eller något förbud mot tryckning därav inte får förekomma. En lag eller annan för- fattning om censur eller tryckningsförbud blir alltså ogiltig. Inte heller är det tillåtet enligt 1 kap. 2 § andra stycket TF för myndighet eller annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll, genom åtgärd Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang som inte har stöd i TF, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten. Räckvidden av förbudet mot hindrande åtgärder begränsas alltså dels av att förbudet endast avser åtgärder som grundar sig på skriftens innehåll, dels av att åtgärden måste vara hindrande. För- budet hindrar inte att spridningen av tryckta skrifter kan vara under- kastad föreskrifter, t.ex. tillståndskrav för att uppföra byggnad för försäljningen eller inrätta ett försäljningsställe. Det väsentliga är att sådana rättsregler inte tar hänsyn till skrifternas innehåll. Förbudet hindrar inte heller att sådana begränsande regler som gäller sprid- ning av annat än skrifter, t.ex. försäljning av varor eller affischering, kommer att riktas även mot ”tryckta skrifter”, men ingripandet får alltså inte grundas på skriftens innehåll. Som exempel kan nämnas att ett kommunalt beslutat generellt affischeringsförbud godtogs i RH 1984:18, medan ett affischeringsförbud som endast omfattade valpropaganda inte ansågs godtagbart i RÅ 1991 ref. 21.9 I 1 kap. 5 § TF anges att förordningen äger tillämpning på skrift som framställts i tryckpress. Den ska också tillämpas på skrift som mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tek- niskt förfarande, om antingen utgivningsbevis gäller för skriften, eller skriften är försedd med beteckning som visar att den är mång- faldigad samt i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat skriften och om ort och år för mångfaldigandet. Till skrift hänförs också bild, även om den inte åtföljs av text. Även kartor, ritningar fotografier, teckningar m.m. anses vara skrifter i den bemärkelse som avses i TF. Till begreppet tryckt skrift räknas även tryck på annat material än papper, exempelvis kan det vara fråga om tryckt text eller bild på en tröja. Fotografier i sig är dock inte framställda med tryckteknik och omfattas inte av begreppet. Härtill kommer att enligt 1 kap. 6 § TF ska en tryckt skrift, för att anses som sådan, vara utgiven. En skrift anses utgiven då den blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på annat sätt i . En skrift anses kunna ges ut genom att delas ut inom en förening eller distribueras inom ett företag. En tryckt affisch som anslås offentligt är också utgiven. 9 Se t.ex. , En orientering i tryckfrihet & yttrande- frihet, femte upplagan, s. 14; och H. , Tryckfrihetsrätt, fjortonde uppl., s. 39. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang Med periodisk skrift förstås enligt 1 kap. 7 § första stycket , tidskrift eller annan sådan tryckt skrift, som enligt utgiv- ningsplanen är avsedd att under en bestämd titel utges med minst fyra vid särskilda tider utkommande nummer eller häften , samt löpsedlar och bilagor som hör till skriften. Sedan utgivnings- bevis för skriften har meddelats, ska denna anses som periodisk till dess att beviset återkallas eller förklaras förfallet. En varuförpackning som är försedd med tryckt text är att betrakta som en tryckt skrift enligt TF.10 Förpackningar är närmare att hän- föra till så kallade tillfällighetstryck (se 4 kap. 3 § TF). Inskränkningar i tryckfriheten i fråga om marknadsföring Tryckfriheten är inte utan inskränkningar. Exempelvis har frågan om förhållandet mellan tryckfriheten och möjligheten att ingripa mot otillbörlig marknadsföring uppmärksammats i lagstiftnings- sammanhang. Det har i det sammanhanget konstaterats att tryck- friheten, såsom den garanteras av TF, har till syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning, se 1 kap. 1 § TF. Om meddelande som lämnas i tryckt skrift är lagstridigt i annat hänseende än som ett överskridande av gränserna för yttrandefri- heten, finns inte något hinder mot att ingripa mot det med stöd av bestämmelser i allmän lag. Bestämmelserna i anses därför inte hindra ingripanden mot reklam i tryckt skrift så länge ingripandena är begränsade till sådana framställningar som har rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avser en näringsidkares affärsverk- samhet eller där tillhandahållna varor.11 Det är därmed möjligt att t.ex. ingripa mot otillbörlig marknadsföring enligt marknadsförings- lagens (2008:486) bestämmelser. I grundlagen finns också vissa uttryckliga inskränkningar i tryck- friheten vad gäller reklam för tobaksvaror. Enligt 1 kap. 9 § 1 TF gäller utan hinder av förordningen vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid mark- nadsföring av alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror. Bestämmel- sen infördes . I förarbetena konstaterades att de möjligheter 10Se Lagrådets yttrande i prop. 2001/02:162, s. 53. 1970:57 s. 65 ff. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang till ingripanden mot reklam i tryckt skrift i allmänhet som mark- nadsföringslagen erbjuder står öppna också när det gäller reklam för varor som är skadliga eller olämpliga, men att det fanns en oklarhet om det var möjligt att utan direkt stöd i TF ingripa med generella åtgärder mot reklam enbart av det skälet att den avser vissa slag av varor vars bruk av sociala eller liknande skäl inte bör främ- jas.12 Utöver inskränkningen i tryckfriheten vad gäller kommersiella annonser för marknadsföring av alkoholhaltiga drycker och tobaks- varor i 1 kap. 9 § 1 TF, möjliggör TF även förbud mot viss s.k. in- direkt reklam. Enligt 1 kap. 9 § 2 gäller således vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons som används vid marknads- föring av andra varor än tobaksvaror samt tjänster om det i annon- sen förekommer varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller enligt gällande bestämmelser om varumärken är registrerat eller inarbetat för en sådan vara. angivna undantagsmöjligheter i TF beträffande förbud mot vissa kommersiella annonser har utnyttjats genom bestämmelser i 14 och 14 a §§ tobakslagen (1993:581). Kommersiell annons används i 14 § första stycket tobakslagen för att beteckna sådana meddelan- den för marknadsföring av tobaksvaror som inte får användas i periodiska skrifter m.m. på vilka TF är tillämplig eller i ljudradio- eller tv-program. Begreppet återkommer 14 a § som avser förbuden mot s.k. indirekt tobaksreklam. Förbudet enligt 14 a § första stycket 1 gäller om marknadsföring sker i kommersiella annonser i periodiska skrifter eller i andra jämförbara skrifter på vilka TF är tillämplig. Det andra förbudet avser enligt 14 a § första stycket 2 kommersiella annonser i ljudradio- eller tv-program eller i tv-sändningar över satellit som omfattas av radio- och tv-lagen (2010:696). Det är naturligt att begreppet kommersiell annons i tobakslagen har samma räckvidd som i grundlagarna. I förarbetena till 1 kap. 9 § 1 TF angavs hur begreppet kommersiell annons ska förstås.13 Bestämmelserna och begreppet har senare kommenterats av Lag- rådet14. För det första ska det vara fråga om en framställning som kan sägas ingå i en annons, t.ex. tidningsannonser och reklammeddel- 1973:123 s. 42 ff. 1973:123 s. 46 f. 1999/2000:111 bilaga 4 s. 67 f. Uppdraget i ett övergripande rättsligt sammanhang anden på bl.a. på affischer och i broschyrer. Redaktionell text om- fattas inte av undantaget. För det andra ska gälla att annonsen är kommersiell. Häri ligger dels att den utgör ett medel för mark- nadsföring av en vara, dvs. att meddelandet i annonsen ska vara sådant att det av innehållet framgår att meddelandet är avsett att främja avsättningen av en vara. Dels ligger i begreppet kommersiell att annonsmeddelandet ska ha rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avse näringsidkarens näringsverksamhet eller en vara som tillhandahålls i verksamheten. Med kommersiell annons menas alltså huvudsakligen ett av annon- sören betalt meddelande. Undantaget omfattar inte redaktionell text. Annonsen ska syfta till saluförande av bl.a. tobaksvaror. Att den är kommersiell i något annat hänseende är därför inte tillräckligt.