sou · H4B351 · 2016-08-17 00:00:00 — Vi ser därför skäl för att inte införa dessa begrepp i den föreslagna lagen såsom de är formulerade i direktivet. Vi föreslår i stället att det av lagens bestämmelser bör framgå att om anställningstid uppställs som villkor för att arbetstagaren ska börja omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension eller för att tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter, får sådan tid sammanlagt högst uppgå till . Tillsammans med den föreslagna definitionen av begreppet ackumulerade pensionsrättigheter (avsnitt 11.6.2) motsvarar detta direktivets artikel 4.1 a. Det betyder alltså att om avtalet uppställer villkor om anställningstid för att arbetstagaren ska börja omfattas Genomförande av direktivet i av avtalets bestämmelser om intjänande av ålderspension så får inte överstiga . Samma högsta tillåtna tid gäller om avtalet uppställer villkor om anställningstid för att arbetstagaren, när denne omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension, ska tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter. Om sådana villkor tillämpas i kombination får inte heller den sammanlagda tiden uppgå till . Eftersom den föreslagna lagen gäller villkor i avtal medför inte ett anställningsbyte inom avtalets tillämpningsområde att en ny tidsperiod löper. Även en bestämmelse motsvarande direktivets artikel 4.1 b om förvärvandeålder, som inte får vara högre än , bör framgå av den föreslagna lagen. En svårighet vid utformningen en sådan bestämmelse är att den lätt kan misstas för att reglera villkor om ålder för att börja omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension. Ett sådant villkor, som förekommer i vissa av de svenska kollektivavtalen, berörs inte av direktivet och därmed inte heller av den föreslagna lagen. Vi föreslår därför att bestämmelsen, motsvarande direktivets bestämmelse om förvärvandeålder, ska utformas på det sättet att det tydligt framgår att den omfattar villkor om ålder för att tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter. Ett införande av bestämmelser motsvarande direktivets bestämmelser om kvalifikationstid och förvärvandetid respektive förvärvandeålder synes inte få några konsekvenser för de befintliga svenska kollektivavtalen. Vi har övervägt om direktivets återbetalningsbestämmelse i direktivets artikel 4.1 c tar sikte på sådana förhållanden som inte förekommer i . Eftersom de svenska kollektivavtalen varken innehåller villkor om förvärvandetider eller förvärvandeålder och sådana villkor dessutom måste vara i kombination med villkor att arbetstagaren till någon del finansierar tjänstepensionen för att återbetalningsbestämmelsen ska bli aktuell, framstår det onekligen som att bestämmelsen skulle kunna vara irrelevant för svenska förhållanden. kan det inte garanteras att det inte förekommer sådana villkor i individuella avtal, befintliga eller framtida sådana. En tänkbar situation, även om incitamenten i Genomförande av direktivet i dagsläget för en sådan lösning synes saknas, är att ett företag tecknar en kapitalförsäkring vars arbetstagaren till viss del betalar. I själva pensionsutfästelsen uppställs villkor om att arbetstagaren måste stanna inom företaget för att få rätt till utbetalningen från försäkringen. Skulle inte dessa villkor uppfyllas kan företaget återköpa försäkringen. Här skulle kunna argumenteras för att i de undantagsfall detta inträffar kan arbetstagaren påkalla prövning i enlighet med 36 § lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen), enligt vilken oskäliga avtalsvillkor kan jämkas eller lämnas utan avseende. Redan på den grunden att direktivet inte ger utrymme för en oskälighetsprövning utan föreskriver en absolut rätt till återbetalning vid givna förutsättningar framstår emellertid en tillämpning av 36 § avtalslagen inte vara tillräcklig för att ska anses ha uppfyllt direktivets krav. För att tillförsäkra att bestämmelser motsvarande direktivet implementeras i svensk rätt föreslår vi därför att det införs en bestämmelse om återbetalning. Om en arbetsgivare uppställer villkor att arbetstagaren till någon del ska finansiera tjänstepensionen ska således arbetsgivaren ersätta arbetstagaren för dennes erlagda avgifter. Detta gäller när arbetstagaren inte erhåller några pensionsrättigheter på grund av att uppställda intjänandevillkor inte uppfylls. I stället för erlagda avgifter kan värdet av de investeringar som härrör från arbetstagarens betalning återbetalas. Det skulle kunna invändas att det är oskäligt att arbetsgivaren ska ha denna skyldighet i det fallet betalning sker till någon annan. Eftersom det emellertid är arbetsgivaren som i sådana fall uppställt villkoren för intjänandet jämte villkoren om arbetstagarens medfinansiering är det rimligt att det även är arbetsgivaren som får bära återbetalningsansvaret. Genomförande av direktivet i 11.8Lagens bestämmelser om bevarande Utredningens förslag: Det införs en bestämmelse om att intjänade pensionsrättigheter för en arbetstagare som inte kvarstår i anställningen ska bevaras fram till pensionsåldern. Om värdet av pensionsrättigheterna inte överstiger ett prisbasbelopp enligt 2 kap. 7 § socialförsäkringsbalken får dock avtalet medge att ett engångsbelopp motsvarande värdet betalas ut före nämnda tidpunkt förutsatt att den tidigare arbetstagaren gett sitt samtycke. Det införs en bestämmelse som reglerar villkoren för värdeutvecklingen av vilande pensionsrättigheter för arbetstagare och deras efterlevande. Artikel 5.1 anger att medlemsstaterna ska anta de bestämmelser som är nödvändiga för att säkerställa att en avgående arbetstagare kan bevara sina förvärvade pensionsrättigheter i det kompletterande pensionssystem där de förvärvades. I svensk rätt finns inga generellt tillämpliga bestämmelser om bevarande av intjänade pensionsrättigheter. Det är därför nödvändigt att införa en sådan bestämmelse. Direktivet är till sin ordalydelse utformat som att det ska vara en möjlighet för arbetstagaren att bevara sina förvärvade pensionsrättigheter. anges i artikel 5.3 att bara om medlemsstaterna så medger kan avlösen av en förvärvad pensionsrättighet komma ifråga, det vill säga det rör sig inte om ett valfritt bevarande. Vår uppfattning är att direktivets ordalydelse har sin förklaring i att det anges att bevarandet ska ske i det tjänstepensionssystem där pensionsrättigheterna förvärvades och att bestämmelsen utformats som en möjlighet för att därigenom inte lägga hinder för en flytträtt. Enligt vår uppfattning är det tydligare att utforma bestämmelsen som att ett bevarande ska ske, men inte knyta det till ett visst tjänstepensionssystem. Kravet på ett bevarande utgör då inget hinder för en flytträtt. Om det föreligger en rätt till flytträtt i aktuella tjänstepensionsbestämmelser innebär det endast att bevarandet kommer att ske dit de intjänade rättigheterna kan komma att flyttas. I direktivet anges inte uttryckligen hur länge ett bevarande ska ske. Avsikten är dock rimligen att bevarandet ska fortskrida till Genomförande av direktivet i dess en arbetstagare börjar uppbära tjänstepension eftersom själva syftet med bevarandet annars skulle gå förlorat. I bestämmelsen bör för tydlighetens skull anges att intjänade pensionsrättigheter ska bevaras fram till uppnåendet av pensionsåldern, det vill säga fram till dess att arbetstagaren börjar uppbära tjänstepension i enlighet med tillämpliga tjänstepensionsbestämmelser. Direktivet ger i artikel 5.3 möjlighet för medlemsstaterna att tillåta att intjänade pensionsrättigheter avlöses med ett engångsbelopp i stället för att bevaras. Majoriteten av arbetsmarknadens parter har inte ansett att det finns behov av att tillåta engångsbelopp. Inte heller övriga aktörer som utredningen varit i kontakt med har ansett att avlösen med ett engångsbelopp bör tillåtas, med undantag för som framhållit fördelar med en sådan möjlighet i vissa avseenden, gällande särskilt utländska arbetstagare som är i . Att avlösa intjänade pensionsrättigheter med ett engångsbelopp strider mot själva syftet med en avsättning som gjort för pensionsändamål, det vill säga att den ska användas efter pensioneringen. Utredningen anser därför att möjligheten till engångsbelopp bör vara mycket begränsad. I skäl 23 till direktivet anförs som skäl för att tillåta engångsbelopp att inte kostnaden för administrationen av vilande pensionsrättigheter med ringa värde ska bli för betungande. Arbetsmarknadens parter har vid dialog med utredningen också framfört att de ser det som angeläget att de möjligheter som finns gällande återköp av försäkringar med ett ringa värde inte påverkas av en ny reglering. Direktivets bestämmelse i artikel 5.3 om att tillåta engångsbelopp bör därför utnyttjas för att undvika onödiga kostnader förknippade med bevarandet av intjänade rättigheter som har ett lågt värde och bevara möjligheten till återköp av försäkringar med ett lågt värde. Vi föreslår därför att det får avtalas om engångsbelopp. Genom att införa möjligheten att avtalet om tjänstepension får tillåta engångsutbetalning, ger lagen i sig inte arbetstagaren rätt till en engångsutbetalning utan möjliggör för parterna att tillåta engångsutbetalning. Huruvida denna möjlighet används eller inte är upp till avtalets parter. Genomförande av direktivet i Enligt 58 kap. 18 § inkomstskattelagen får tjänstepensionsförsäkringar återköpas om återköpsvärdet uppgår till högst ett prisbasbelopp. Enligt vår uppfattning bör samma belopp användas i denna lag för att på så sätt korrespondera mot reglerna om återköp. Vi föreslår därför att engångsbelopp får tillåtas om värdet av intjänade pensionsrättigheter inte överstiger ett prisbasbelopp enligt 2 kap. 7 § socialförsäkringsbalken. Genom att beloppet sätts lågt bör det i de flesta fall endast i ringa omfattning påverka en persons slutliga tjänstepension. Genom lagens beloppsbestämmelse klargörs att återköp av tjänstepensionsförsäkringar genom dispens från inte är möjligt. har denna avsikt endast framgått i förarbetena till inkomstskattelagen. Vidare införs direktivets krav på att arbetstagaren ska lämna sitt samtycke för att det ska vara tillåtet med ett engångsbelopp. Det bör noteras att ett samtycke inte behöver lämnas i samband med att utbetalning blir aktuell utan samtycket kan lämnas redan i samband med den ursprungliga överenskommelsen om tjänstepension. Artikel 5.2 i direktivet avser att säkerställa att en avgående arbetstagares, och i förekommande fall dennes efterlevandes, vilande pensionsrättigheter behandlas på ett rättvist sätt. Detta kan ske på flera olika sätt. I en bestämmelse bör tydliggöras vilka sätt direktivet medger. Vi har övervägt hur en sådan bestämmelse om behandlingen bör formuleras i den föreslagna lagen. En möjlighet vore att ange att den omfattar villkoren för värdesäkringen eller villkoren för uppräkningen, vilket ofta används vid en justering av värdet uppåt. Eftersom direktivets bestämmelse i sig inte innebär en faktisk värdesäkring eller en faktisk uppräkning av värdet, utan anger metoder för att en behandling ska ske på ett rättvist sätt föreslår vi att bestämmelsen i den föreslagna lagen utformas så att den omfattar villkoren för värdeutvecklingen. Artikel 5.2 anger att värdet av vilande pensionsrättigheter kan likställas med värdet av aktiva deltagares rättigheter. Då den föreslagna lagen behandlar villkoren i avtal om tjänstepension bör en bestämmelse utformas på så sätt att en jämförelse sker med Genomförande av direktivet i arbetstagare som är kvar i anställningen och för vilka avtalet tillämpas. Därigenom uppnås samma resultat som direktivet, men bestämmelsen passar också in i en reglering som vänder sig till arbetsgivaren. En vilande pensionsrättighet kan vidare följa utvecklingen av de förmåner som utbetalas. Bestämmelsen bör här utformas så att utvecklingen ska följa de pensionsförmåner som utbetalas enligt avtalet. Artikel 5.2 a–c innehåller exempel på hur vilande pensionsrättigheter i övrigt kan behandlas för att det ska anses som rättvist. Om pensionsrättigheterna har intjänats som en rätt till ett nominellt belopp så utgör ett rättvist sätt att det nominella beloppet inte urholkas av avgifter utan att det intjänade beloppet i sig garanteras. Det föreligger härvid inte något krav på att det ska ske någon värdeökning. För det fall att värdet av pensionsrättigheterna förändras över tiden anges det som rättvist att tillämpa en räntesats som följer av det tjänstepensionssystem där placeringen skett eller att använda sig av avkastningen på tillgångarna i systemet. Ytterligare ett sätt som är att se som rättvist för det fall att värdet av pensionsrättigheterna förändras över tiden är att om värdet av intjänade pensionsrättigheter justeras utifrån till exempel inflation eller lönenivå kan motsvarande justering ske av den vilande pensionsrättigheten. Det är också möjligt för exempelvis arbetsmarknadens parter att under sådana förhållanden göra förbehåll för värdeökningen med ett maximalt tak som är proportionellt. Då exemplen inte gör anspråk på att vara uttömmande är det enligt vår uppfattning inte nödvändigt att i en bestämmelse direkt använda sig av exemplen utan det är tillräckligt att ange att pensionsrättigheterna ska behandlas rättvist. På detta sätt undviker man att tynga lagen med alltför tekniska delar och syftet att pensionsrättigheterna ska behandlas rättvist framträder tydligare. Trots att vilande efterlevandeförmåner inte förekommer i bör en bestämmelse omfatta även sådana förmåner. Detta då det inte finns något hinder mot att avtala om en sådan förmån. Det kan alltså inte uteslutas att vilande efterlevandeförmåner regleras i avtal. För att tillförsäkra att direktivet implementeras i sin helhet ska alltså en bestämmelse omfatta även sådana förmåner. Genomförande av direktivet i 11.9Lagens bestämmelser om information Utredningens förslag: Det införs bestämmelser om att arbetsgivaren på arbetstagarens begäran ska lämna information om hur anställningens upphörande skulle påverka tjänstepensionen. Framför allt ska information lämnas om villkoren för intjänande och dess konsekvenser om anställningen upphör, om värdet av intjänade pensionsrättigheter och om villkoren för värdeutvecklingen av intjänade pensionsrättigheter för tid efter anställningsförhållandets upphörande. Information ska även lämnas till blivande förmånstagare och till efterlevande om deras vilande pensionsrättigheter. Befintligt regelverk om information tillförsäkrar inte samtliga arbetstagare med rätt till tjänstepension den information som direktivet föreskriver. Bestämmelser motsvarande direktivs informationsbestämmelser i artikel 6 bör därför föras in i den föreslagna lagen. Lagens bestämmelser ska dock, i enlighet med vad som framgår i avsnitt 11.3.2 inte tillämpas om information tillhandahålls på annat sätt. Lagens bestämmelser blir därför inte tillämpliga om information tillhandahålls av annan eller i enlighet med befintliga bestämmelser om information. I lagen bör införas bestämmelser om att arbetsgivaren på begäran ska lämna information om hur anställningens upphörande skulle påverka tjänstepensionen. För att detta ska anses vara uppfyllt ska följande information lämnas. Information ska lämnas om villkoren för intjänande och konsekvenserna av att dessa tillämpas när anställningsförhållandet upphör. Direktivets bestämmelser om villkor för intjänande behandlar villkor om kvalifikationstid och förvärvandetid/ålder. Direktivets bestämmelser om informationen anknyter till detta. Begärd information om hur anställningens upphörande skulle påverka tjänstepensionen ska således innehålla uppgift om villkor om tid för att börja omfattas av avtalets bestämmelser om ålderspension eller villkor om tid eller ålder för att tjäna in ackumulerade pensionsrättigheter, när sådana villkor tillämpas inom ramen för den föreslagna lagens tillåtna gränser. Informationen ska även innehålla uppgift om konsekvenserna av att sådana villkor tillämpas, det vill säga vad som händer om arbetstagaren avslutar anställningen före uppfyllandet av Genomförande av direktivet i Där i ingår även information om arbetstagarens rätt till återbetalning om denne till någon del finansierat tjänstepensionen och villkoren inte uppfylls före det att anställningen avslutas. Med beaktande av den ringa omfattningen som sådana villkor förekommer i , kommer bestämmelsen sannolikt inte att generera några krav på tillhandahållande av information i någon nämnvärd utsträckning. Vidare ska information lämnas om värdet av intjänade pensionsrättigheter. Direktivet uttrycker att information ska lämnas gällande värdet av förvärvade pensionsrättigheter. Förvärvade pensionsrättigheter är dock inte ett begrepp som normalt används i . Eftersom förvärvade pensionsrättigheter enligt direktivets definition är pensionsrättigheter som erhållits när intjänandevillkoren är uppfyllda kan detta i sammanhanget ersättas med intjänade pensionsrättigheter. Enligt direktivet kan arbetsgivaren i stället för att informera om värdet lämna en sammanställning av de förvärvade pensionsrättigheterna. Eftersom en sammanställning endast är ett sätt att lämna information om värdet ser vi inte något behov av att uttryckligen reglera detta. Det är tillräckligt att reglera att information om värdet ska lämnas. Inte heller denna bestämmelse torde få större praktiska konsekvenser eftersom motsvarande information lämnas av försäkringsbolagen genom värdebesked och även tillhandahålls av . Enligt direktivet ska information ges om villkoren för den framtida behandlingen av vilande pensionsrättigheter. Eftersom behandlingen enligt direktivet tar sikte på villkoren för värdeutvecklingen av intjänade pensionsrättigheter efter anställningsförhållandets upphörande, bör det uttryckligen framgå av lagen att sådan information avses. Om arbetstagaren inte kvarstår i anställningen ska intjänade pensionsrättigheter bevaras. Det får dock medges att ett engångsbelopp betalas ut före aktuell pensionsålder. Om det medges ska informationen även innehålla en upplysning om att arbetstagaren bör överväga rådgivning om investering av beloppet för ålderpensionsändamål. Motsvarande bestämmelser i befintligt regelverk saknas. De företrädare för arbetsmarknadens parter som utredningen har haft kontakt med har uppgivit att de inte ser skäl till att tillåta engångsbelopp. Utredningen har dock föreslagit en bestämmelse som ger möjlighet att i avtalet medge utbetalning av Genomförande av direktivet i Detta i syfte att undvika onödiga administrationskostnader för låga belopp samt för att inte förhindra möjligheten till återköp. I lagen bör även införas bestämmelser om information till arbetstagare som har avlutat ett anställningsförhållande, det vill säga till blivande förmånstagare, samt till efterlevande förmånstagare. Såväl blivande förmånstagare som efterlevande ska ges rätt till informationen om värdet av vilande pensionsrättigheter och om villkoren för värdeutvecklingen av de vilande pensionsrättigheterna. Även om det inte synes förekomma rätt till vilande efterlevandeförmåner så kan det inte uteslutas att det avtalas om sådana rättigheter. Även i denna del krävs bestämmelser om information. Den informationen som begärs ska enligt direktivet lämnas på ett tydligt sätt, skriftligen och inom rimlig tid. Rätten till skriftlig information bör framgå av lagen. Att informationen ska vara tydlig och lämnas inom rimlig tid får anses ligga inom ramarna för en informationsskyldighet. Direktivets krav på skriftlighet får betydelse även i de fall motsvarande information lämnas på annat sätt än enligt den föreslagna lagen. Av föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2011:39) framgår att information bör lämnas i en handling eller i någon annan läsbar eller varaktig form som är tillgänglig för mottagaren. Det finns inte skäl att tro att försäkringsföretag på en arbetstagares eller annans begäran om skriftlighet inte skulle tillmötesgå en sådan begäran. Om arbetstagaren mot förmodan skulle nekas skriftlig information har denne dock rätt enligt den föreslagna lagen att få informationen skriftligen om den begärda informationen omfattar de förhållanden som framgår av lagen. Enligt skäl 25 till direktivet får medlemsstaten föreskriva att informationen endast behöver lämna en gång . Med hänsyn till såväl arbetsgivarens som arbetstagarens intressen finner vi det väl avvägt att det föreskrivs att informationen endast behöver lämnas i den omfattningen. Som framgått tidigare bör lagens bestämmelser utformas på det sättet att arbetsgivaren ytterst har skyldighet att lämna informationen. Genomförande av direktivet i Utredningens förslag: Ett avtalsvillkor som strider mot lagens bestämmelser ska kunna jämkas eller förklaras ogiltigt på begäran av en arbetstagare. Det ska föreligga en rätt till ekonomiskt och allmänt skadestånd vid brott mot lagens bestämmelser. En tvist enligt lagen ska handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Enligt artikel 8 ska medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att kunna garantera de resultat som fastställs genom direktivet. I övrigt innehåller direktivet inga bestämmelser om vad som ska hända om någon bryter mot en regel. För att försäkra att direktivet bestämmelser får fullt genomslag i svensk rätt är det vår bedömning att det är nödvändigt med någon form av konsekvenser vid ett brott mot lagens bestämmelser. Det är ytterst arbetsgivaren som ansvarar för att villkoren i ett avtal överensstämmer med lagen varför det också är mot denne en arbetstagare kan vända sig. Det kan konstateras att i redan befintlig lagstiftning finns bestämmelser i avtalslagen (1915:218) som reglerar oskäliga avtalsvillkor. Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Om villkoret har sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas att detta i övrigt ska gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vid prövningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller av andra skäl intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Det finns ingen automatik i att ett avtalsvillkor som strider mot lagens bestämmelser skulle anses oskäligt enligt 36 § avtalslagen. Vidare kan konstateras att det förhållandet att en arbetsgivare inte lämnar information enligt den föreslagna lagens bestämmelser utgör inte ett avtalsvillkor varför det inte skulle kunna jämkas med stöd av 36 § avtalslagen. Enligt vår uppfattning är det inte tillräckligt att förlita sig på avtalslagens bestämmelser för att lagens bestämmelser kommer att följas. Av lagen bör därför framgå att ett avtalsvillkor som inskränker Genomförande av direktivet i en arbetstagares rättigheter ska kunna förklaras ogiltigt. En arbetsgivare som tillämpar villkor i avtal, som står i strid med lagens bestämmelser, bör kunna bli skadeståndsskyldig. I enlighet med vad som är vanligt förekommande i övrig arbetsrättslig lagstiftning bör påföljden vid brott mot den nya lagen därför utgöras av ogiltighet samt ekonomiskt och allmänt skadestånd. Det bör också finnas en möjlighet att jämka avtalsvillkor. En bestämmelse i ett avtal som strider mot lagens bestämmelser ska kunna förklaras ogiltigt om arbetstagaren begär det. Då flera av de villkor som den föreslagna lagen reglerar är av relativt teknisk natur är det ibland inte möjligt med att bara ogiltigförklara ett villkor utan det kan behöva jämkas för att uppnå ett resultat som överensstämmer med lagens bestämmelser. Ett villkor om anställningstid som överskrider den uppställda treårsgränsen bör till exempel kunna jämkas till . Villkor som strider mot bestämmelserna om bevarande bör i sin tur kunna ogiltigförklaras med stöd av bestämmelsen. Beroende på utformningen av till exempel ett villkor om värdeutvecklingen bör en sådan bestämmelse både kunna förklaras ogiltig eller jämkas.