sou · H3B321 · 2016-01-01 00:00:00 — arbetar med att landstingen ska få direktåtkomst till beslutsstödet i sin journal- och intygsskrivning. Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring Kommittén föreslår att uppdrag avseende det försäkringsmedicinska beslutsstödet förs in i myndighetens in- struktion. bör också granska och utvärdera praxis genom analys av hur läkarintyg följer beslutsstödet och hur För- säkringskassans prövning av rätten till ersättning och sjukskriv- ningstider följer beslutsstödet. ska tillföras resurser för detta. Kommitténs förslag: av de försäkrade som får ersättning i form av sjukpenning ska få sin standardtrygghet tillgodosedd genom ersättning från den allmänna sjukförsäk- ringen. Taket i socialförsäkringen ska utformas så att denna andel hålls . Skälen till förslaget: Ekonomisk tillväxt skapar möjligheter för ett samhälle att förbättra levnadsstandarden. Den ökade levnads- standarden kan antingen tas ut i form av högre löner och ökad köpkraft eller genom ökad fritid. För att köpkraften ska öka krävs dock att inkomsterna ökar snabbare än priserna. Socialförsäkrings- systemet är inte konstruerat för att hantera en reallönetillväxt av den storlek som haft . Då taket i socialförsäkringarna indexeras efter prisutvecklingen urholkas successivt det skydd som det allmänna försäkringssystemet ger. Resultatet har blivit att allt fler försäkrade har fått inkomster över taket i socialförsäkringarna och därmed inte får skydd från de allmänna försäkringssystemen i enlighet med lagstiftarens inten- tioner. En socialförsäkring som täcker allt mindre av de försäkrades inkomster ökar behovet av kompletterande försäkringar. En fort- satt realekonomisk utveckling i linje med den som varit innebär med nuvarande regelverk att statens roll inom socialförsäkringen successivt eroderas. Därmed blir taket i social- försäkringarna en fråga om vem som ska ha det huvud- sakliga ansvaret för försäkringen vid sjukdom och arbetslöshet. För kommittén har staten en självklar roll i välfärdspolitiken och socialförsäkringen och anser mot bakgrund av detta att Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring ambitionsnivån för socialförsäkringen måste förtydligas. Genom ett klart mål för hur taket i socialförsäkringarna bör utvecklas upp- rätthålls de ambitionsnivåer för socialförsäkringarna som de politiska partierna gemensamt kommit överens om. Detta skapar också mer begripliga spelregler för arbetsmarknadens parter som då vet vilka resurser som behöver avsättas för kompletterande för- säkringar. Kommittén anser dock att målet för taket i socialförsäkringarna bör vara ett långsiktigt riktmärke. Andra utgiftsområden än de sociala ersättningarna kan i perioder behöva prioriteras. Det ska därför vara möjligt för att på kort sikt göra undantag från föreslagna uppräkningsprinciper. Inflationstakten ska även fortsättningsvis utgöra grundprincipen för hur taket i socialförsäkringarna indexeras. Utöver detta kan ytterligare justeringar vidtas för att uppnå den långsiktiga målsätt- ningen kommittén föreslår. Med dessa reservationer föreslår kommittén att omkring 80 pro- cent av de försäkrade som får ersättning från sjukpenning ska få sin standardtrygghet tillgodosedd genom den allmänna sjukförsäk- ringen. Med standardtrygghet avses i detta avseende en ersättnings- nivå motsvarande av inkomsten. Då taket för social- försäkringarna fastställs året innan det faktiska utfallet av inkomst- uppgifter finns tillgängligt, kan ingen exakt måluppfyllelse uppnås. Målet ska därför ses som ett riktvärde. Regeringen ska dock ange i sin budgetproposition om målet inte förväntas uppnås under kom- mande budgetår och klart motivera varför det prognostiserade utfallet inte leder till måluppfyllelse. Kommitténs förslag: ska få i uppdrag att ut- veckla sjukförsäkringshandläggarnas kompetens avseende utred- ningsmetodik och försäkringsmedicin. Skälen för kommitténs bedömning: Kvaliteten i tillämpningen av sjukförsäkringen behöver förbättras och utvecklas. Det har fram- kommit brister i begriplighet i beslut om avslag Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring på sökta förmåner. Den bevisvärdering som görs måste vara be- griplig för både handläggaren och den enskilde. Den lagstiftning som tillämpar är komplice- rad och inslaget av svåra bedömningar är betydande, vilket ställer höga krav på handläggarnas kompetens. En utvecklad utredningsmetodik som säkerställer ett systema- tiskt arbetssätt för att göra bedömningar om arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom skapar förutsättningar för en ökad likformighet i tillämpningen av försäkringen. Ett utvecklingsarbete är nödvändigt för att stärka legitimiteten för försäkringen. Det är ett problem att många läkarintyg saknar obligatoriska uppgifter eller att de uppgifter som finns inte håller tillräcklig kvalitet. Läkarintyg som behöver skickas tillbaka för komplettering riskerar att förlänga sjukskrivningstiden och leda till en eftersläp- ning i tillämpningen av sjukförsäkringen. För att handläggarna ska kunna kommunicera med hälso- och sjukvården utan risk för missförstånd eller onödigt merarbete för hälso- och sjukvården krävs fördjupad försäkringsmedicinsk kom- petens. Fördjupad försäkringsmedicinsk kompetens möjliggör ock- så ett större utbyte i samarbetet med den medicinska kompetensen inom (försäkringsmedicinska rådgivare). Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring 10.1.6Utvecklat bedömningsstöd för hälso- och sjukvårdens arbete med tidiga insatser Kommitténs förslag: Ett bedömningsstöd för hälso- och sjuk- vården ska införas. Stödet ska bidra till att tidigt identifiera in- satser som kan minska behovet av sjukskrivning och ge ökad återgång i arbete. Stödet ska också bidra till att prognostisera risken för långtidssjukskrivning. Skälen för kommitténs förslag: Det finns behov av att stödja hälso- och sjukvården i kontakten med patienten. Stödet ska tidigt identifiera insatser som kan minska behovet av sjukskrivning, ge ökad återgång i arbete och prognostisera risken för långtidssjuk- skrivning. Hälso- och sjukvården ska ta ett större ansvar för att tidigt i sjukskrivningsprocessen vidta åtgärder som tar sikte på återgång i arbete. En åtgärd med stor potential att möjliggöra tidigare åter- gång i arbete är att sjukskrivande läkare tidigt etablerar kontakt med patientens arbetsgivare. Bedömningsstödet ska bidra till en tidig identifiering av patien- ter som har behov av specifika eller samordnande insatser. Bedöm- ningsstödet ska också bidra till prognostisering av sjukskrivnings- längd. Syftet är att förhindra och förebygga behov av sjukskrivning och förkorta sjukskrivningen. Bedömningsstödet ska bidra till att ytterligare utveckla dialogen med patienten kring sjukskrivningens fördelar och risker, samt kring vilka insatser som kan övervägas för att öka möjligheterna för återgång i arbete eller sysselsättning. Stödet bör också kunna bidra med kunskap om vilka insatser som visat sig effektiva för olika grupper. Bedömningsstödet bör vidare kunna bidra till en ökad samverkan och samsyn mellan olika parter i sjukskrivningsprocessen. En fortsatt utveckling ska ske av det pågående utvecklings- arbetet mellan , , Kom- muner och Landsting och hälso- och sjukvårdens representanter. Staten ska lämna ekonomiskt bidrag till utvecklingsarbetet. Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring 10.1.7Rättvisare utformning av karens Kommitténs förslag: Karensdagen i lagen (1991:1047) om sjuk- lön ersätts av ett karensavdrag som beloppsmässigt i princip ska motsvara karensdagen. Karensavdraget ska uppgå till av en genomsnittlig veckoersättning i form av sjuklön. Skälen för kommitténs förslag: Bestämmelser om karensdag finns i både lagen om sjuklön och socialförsäkringsbalken. Regleringen innebär att sjuklön och sjukpenning inte betalas ut för i en sjukperiod. En regel om karensavdrag i stället för karensdag för sjuklön innebär en mer rättvis reglering av den enskildes självrisk i samband med sjukdom. Arbetstagare med koncentrerad arbetstid får med karensavdrag ett relativt lika stort avdrag som den som arbetar lika mycket . Karensavdrag i stället för karensdag innebär vidare att arbetstagare med flera arbetsgivare får ett avdrag hos respektive arbetsgivare. Dock kan arbetstagare få ett avdrag som står i relation till inkomsten hos respektive arbetsgivare. Karensavdraget ska uppgå till av en genomsnittlig veckoersättning i form av sjuklön. Beräkningen ska baseras på för- hållandena under en jämförbar kalendervecka. Av betydelse för bedömningen av jämförbarheten kan vara t.ex. vilket tjänstgörings- schema som skulle ha gällt för den aktuella kalenderveckan. För att inte låsa tillämpningen för hårt bör en reglering i sjuk- lönesystemet innehålla en möjlighet att tillämpa en annan procent- sats och inkomstperiod än av en genomsnittlig vecko- ersättning i form av sjuklön under förutsättning att relationen är densamma. Exempelvis kan beräkningsgrunden av en genomsnittlig ersättning i form av sjuklön användas, av en genomsnittlig ersättning i form av sjuklön användas osv. En reglering bör så långt som möjligt utformas så att de avtals- slutande parterna ges utrymme att tekniskt närmare reglera karens- avdragets storlek inom sjuklönesystemet. Karensavdraget får inte överstiga den sjuklön arbetstagaren skulle ha fått på grund av sjukfrånvaron. Antalet karensavdrag be- gränsas till tio (allmänt högrisk- skydd). Även bestämmelserna för den som lider av en sjukdom Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring som kan antas medföra ett större antal sjukperioder eller en eller flera längre sjukperioder (särskilt högriskskydd) ska anpassas till reglerna om karensavdrag. Karensavdrag i stället för karensdag ska införas i socialförsäk- ringsbalken. Konstruktionen av karens blir då lika utformad i socialförsäkringsbalken och lagen om sjuklön. I de allra flesta fall beräknas sjukpenning per kalenderdag. Om ett karensavdrag införs i socialförsäkringsbalken som innebär att den försäkrade går miste om en kalenderdagsberäknad sjukpen- ningdag i en sjukperiod, motsvarar det avdraget lika mycket i sjukpenning som den försäkrade går miste om enligt reglerna om karensdag. Att införa karensavdrag i stället för karens- dag i socialförsäkringsbalken skulle för de flesta försäkrade inte innebära någon ekonomisk skillnad. För de försäkrade som skulle kunna få arbetstidsberäknad sjuk- penning kan karensavdraget beräknas utifrån hur den försäkrade i genomsnitt skulle ha arbetat om han eller hon inte varit sjuk . Kommittén föreslår i kapitel 7 att sjuk- penning ska kalenderdagsberäknas i fler fall än . Den närmare utformningen av karensavdrag får göras i den vidare beredningen av frågan. Kommitténs förslag: En försäkrad ska i vissa fall kunna få sjuk- penning med fler förmånsnivåer än 25, 50, , flexibel sjukpenning. Flexibel sjukpenning ska endast utges så länge arbetsför- mågan ska bedömas mot den försäkrades vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren. Skälen för kommitténs förslag: Större flexibilitet i sjukpenningen genom fler förmånsnivåer skulle för vissa sjukskrivna innebära att de bättre kan ta till vara sin arbetsförmåga och lättare successivt återgå i arbete. En försäkrad som varit helt sjukskriven skulle med flexi- bel sjukpenning exempelvis kunna börja arbeta och få sjukpenning på . En försäkrad som börjar arbeta tio pro- Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring cent får endast sjukpenning på . Det kan innebära att en försäkrads arbetsförmåga inte tas till vara. Det är svårt att bedöma arbetsförmåga med någon större preci- sion. Till exempel torde det i princip omöjligt att göra skillnad mellan en arbetsförmåga på . Enligt kom- mitténs uppfattning är minsta tänkbara intervall mellan förmånsnivåer. Enligt kommitténs bedömning skulle det vara mycket svårt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga gentemot hela arbetsmark- naden med större precision än vad som följer av nuvarande för- månsnivåer, dvs. 25, 50, . Flexibel sjukpenning bör därför endast kunna lämnas så länge som den försäkrades arbets- förmåga ska bedömas i förhållande till hans eller hennes vanliga arbete eller annat arbete hos arbetsgivaren. Enligt nuvarande regler ska en bedömning av arbetsförmågan som huvudregel ske gentemot hela arbetsmarknaden från och med den tidpunkt den försäkrade haft nedsatt arbetsförmåga . Den närmare utformningen av flexibel sjukpenning får över- vägas i den vidare beredningen. 10.2En långsiktigt hållbar sjukförsäkring 10.2.1Behovet av fasta spelregler Kommitténs förslag: En bred politisk överenskommelse ska fastställa vilka förändringar i regelsystem och andra åtgärder som ska vidtas när sjuktalet oförklarligt avviker från referensnivån. Detta arbete ska påbörjas . Skälen för kommitténs förslag: Kommitténs bedömning är att huvudvägen för att säkerställa att sjuktalet hålls lågt och stabilt är effektiva insatser för återgång i arbete, väl fungerande försäkrings- reglering, tillräcklig kontroll och utbyggd uppföljning. Kommittén föreslår i avsnitt 10.1.1 att målet för sjukfrånvaron ska utvecklas och preciseras och att om sjukfrånvaron oförklarligt ökar ska förändringar i regelsystem ske och andra åtgärder sättas in. Vilka åtgärder som ska vidtas och i vilka situationer de ska komma Förslag för en långsiktigt hållbar sjukförsäkring ifråga ska fastställas i en bred politisk överenskommelse. Arbetet med detta ska påbörjas . Syftet med en sådan politisk överenskommelse är att skapa en långsiktigt hållbar sjukförsäkring. Genom en sådan överenskom- melse kan det till exempel undvikas att kraftigt ökad sjukfrånvaro resulterar i att regelförändringar hastigt genomförs för att strama åt försäkringen. Bättre stöd för återgång i arbete 11Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete Kommitténs uppdrag i stort är att se över de allmänna försäk- ringarna vid sjukdom och arbetslöshet. Kommittén ska överväga förändringar som kan leda till mer hållbara sjuk- och arbetslöshets- försäkringar. Vad gäller samhällets samlade insatser för återgång i arbete eller studier ska kommittén enligt direktiven analysera och pröva möjligheten att utveckla stödet genom organisations- och strukturförändringar. Syftet är enligt direktiven att bl.a. ur ett service- och kontrollperspektiv få ett effektivt och ändamålsenligt system. Analysen ska göras mot bakgrund av en bedömning av vad som kan krävas av en person i fråga om att själv ta ansvar för sin situa- tion. Kommittén ska också se över hur rehabiliteringsansvaret för personer som saknar sjukpenninggrundande inkomst kan tydlig- göras. Vidare anges i direktiven att detta har en nära koppling till de krav på omställning som kan ställas, och att dessa krav kan gälla t.ex. byte av arbetsuppgifter eller byte av anställning. Hälso- och sjukvårdens betydelse för att patienten ska kunna behålla eller åter- få sin arbetsförmåga ingår också i direktiven. Kommittén ska över- väga olika modeller för medfinansiering av sjukförsäkringskost- naderna. Kommittén ska även analysera och överväga hälso- och sjukvårdens förutsättningar och möjligheter att utöver detta vidta nödvändiga insatser för att patienten ska kunna behålla eller återfå sin arbetsförmåga.1 Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete 11.2Nuvarande regler och ansvarsfördelning Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, utgör den övergripan- de lagstiftningen på hälso- och sjukvårdsområdet. Lagen är en s.k. ramlag, där de övergripande målen med hälso- och sjukvården be- skrivs. I HSL uttrycks dessa mål som krav som ställs på den som bedriver vården. Bestämmelserna i riktar sig således inte i första hand till den enskilde patienten. En patient kan inte med stöd av HSL kräva viss vård eller behandling. Det är heller inte möjligt att genomdriva någon rättighet genom att överklaga vårdgivares beslut. I 2 § finns den övergripande målformuleringen för hälso- och sjukvården. Målet är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolk- ningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Enligt 3 b § HSL ingår det i uppgifter bl.a. att er- bjuda dem som är bosatta i habilitering, rehabilitering och hjälpmedel för funktionshindrade. Bestämmelsen trädde i kraft , som lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och innebär ett förtydlig- ande av vissa skyldigheter för landsting i förhållande till personer med funktionsnedsättning. Det är mera fråga om en vårdpolitisk markering av dessa patient- gruppers särskilda behov än om en utvidgning av den vård lands- tingen genom HSL ska vara ålagda att erbjuda. I 18 b § HSL finns en motsvarande bestämmelse som gäller för den kommunalt be- drivna hälso- och sjukvården. Det gäller bl.a. sådan hälso- och sjuk- vård som ges i särskilda boendeformer för funktionshindrade och äldre och hemsjukvård som en kommun tillhandahåller efter avtal med . I § HSL regleras den s.k. vårdgarantin. Vårdgarantier har funnits i svensk hälso- och sjukvård genom avtal med staten och företrädare för landstingen. Vård- garantierna har inneburit att övergripande mål funnits för lands- tingens arbete med att förbättra tillgängligheten till vården och att staten tillfört landstingen relativt omfattande bidrag för att stimu- lera detta arbete. Enligt överenskommelserna har landstingen haft Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete ett åtagande att erbjuda kontakt och besök inom primärvården samt planerade nybesök och behandling inom den specialiserade vården. Enligt den numera reglerade vårdgarantin ska erbjuda dem som är bosatta inom vårdgaranti som ska innehålla en försäkran att den enskilde får 1.kontakt med primärvården(tillgänglighetsgaranti), 2.besöka läkare inom primärvården (besöksgaranti), 3.besöka den specialiserade vården (besöksgaranti), och 4.planerad vård (behandlingsgaranti). Vårdgarantin ska omfatta all behandling inom plane- rade vård. Vårdgarantin ska innehålla de utfästelser som anges i de ovanstående punkterna. Regeringen, eller den myndighet rege- ringen bestämmer, har bemyndigats att genom föreskrifter meddela de tidsramar som ska gälla för vårdgarantin. Genom vårdgarantin regleras dock inte om vård ska ges eller vilken vård som ska komma i fråga. Garantin tar endast sikte på inom vilka tidsgränser patien- ten ska erbjudas kontakt, besök eller behandling. Genom vård- garantin regleras inte heller hur diagnostiseringen, behand- lingen m.m. av patienten får ta. trädde en ny bestämmelse, 3 f § HSL, i kraft. Bestämmelsen innebär en skyldighet för kommuner och landsting att gemensamt upprätta en individuell plan för en enskild som har behov av insatser både från hälso- och sjukvården och från social- tjänsten. Motsvarande bestämmelse finns även i socialtjänstlagen. Enligt bestämmelsen ska en individuell plan upprättas om kom- munen eller bedömer att en sådan behövs. Det räcker alltså med att en av huvudmännen gör den bedömningen för att skyldigheten ska inträda för båda. Endast om det behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda ska en plan upprättas. Bedömningen av om ett sådant behov föreligger ska göras i varje enskilt fall utifrån det som framkommer i kontakten med den en- skilde och övriga uppgifter om hans eller hennes hälsotillstånd och sociala situation. Den enskildes och de närståendes uppfattning om behovet bör tillmätas stor betydelse. Skyldigheten för landsting och kommun att samplanera är inte begränsad till personer med stora Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete och omfattande behov, utan gäller alltid när någon har behov av insatser från både och kommunen och dessa behöver samordnas. Den enskildes samtycke är en förutsättning för att en plan ska upprättas. Kravet att insatser från andra aktörer ska redovisas i planen innebär att huvudmännen och den enskilde tillsammans ska identi- fiera vilka åtgärder från andra aktörer som kan ha betydelse för den enskildes behov. Det kan exempelvis handla om insatser från eller . Enligt 29 § HSL ska det inom hälso- och sjukvården finnas en verksamhetschef, som svarar för verksamheten. Verksamhetschefen ska vara den person som patienter, anhöriga, personal och tillsyns- myndigheter kan vända sig till rörande frågor om verksamheten. Han eller hon ansvarar för att det medicinska omhändertagandet av patienten uppfyller kraven på god vård. trädde en ny bestämmelse i HSL, 29 a §, i kraft. Bestämmelsen syftar till att stärka patientens ställning i vården.2 Enligt denna ska verksamhetschefen säkerställa att patientens be- hov av trygghet, kontinuitet, samordning och säkerhet i vården till- godoses. Om det är nödvändigt för att tillgodose dessa behov, eller om en patient begär det, ska verksamhetschefen vidare utse en fast vårdkontakt för patienten. Kravet på att säkerställa kontinuitet, samordning och patient- säkerhet kan tillgodoses genom att verksamhetschefen utser någon eller några yrkesutövare, som nödvändigtvis inte behöver vara läkare, med ansvar för dessa uppgifter. Om det är nödvändigt för att tillgodose behovet av samordning och kontinuitet ska dock, som nämnts, en fast vårdkontakt för patienten utses. En fast vård- kontakt ska alltid utses om patient begär det. Även om verksam- hetschefen anser att behovet av samordning kan tillgodoses på annat sätt, ska patientens önskemål om att kunna vända sig till en fast vårdkontakt tillgodoses. Verksamhetschefen ska så långt det är möjligt samråda med och respektera patientens önskemål när han eller hon utser den person som ska vara patientens fasta vårdkontakt. En fast vårdkontakt bör kunna bistå patienterna i att samordna vårdens insatser, informera om vårdsituationen, förmedla kontakter med andra relevanta per- 2009/10:67. Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete soner inom hälso- och sjukvården och vara kontaktperson för andra delar av hälso- och sjukvården och för samt i förekom- mande fall andra berörda myndigheter som t.ex. . Enligt 3 § HSL får träffa överenskommelse med kom- mun, och Arbetsförmedlingen om att inom ramen för uppgifter samverka i syfte att uppnå en ef- fektivare användning av tillgängliga resurser. ska bidra till finansieringen av sådan verksamhet som bedrivs i samverkan. Enligt bestämmelser i lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser får delta i finansiell samord- ning inom rehabiliteringsområdet. Arbetsgivarens ansvar för anpassning av arbetsförhållandena och organiserandet av arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksam- heten inträder i och med att arbetsgivaren har anställt en person och denne utför arbete för arbetsgivarens räkning. En arbetsgivares ansvar för rehabilitering och anpassning följer av både arbetsmiljö- lagen (1977:1160), lagen om anställningsskydd (1982:80), social- försäkringsbalken och i förekommande fall av kollektivavtal. Hur mycket rehabiliterings- och anpassningsinsatser en arbets- givare ska utföra för en arbetstagare får sitt slutliga svar i de fall när Arbetsdomstolen prövar om saklig grund för uppsägning före- ligger. Frågan om var gränsen går kan även prövas av en förvalt- ningsdomstol dit föreläggande eller förbud från överklagas. Skyldigheten att anpassa arbetsmiljön omfattar bl.a. förändring av arbetsorganisation, arbetsuppgifter, arbetsfördelning, arbets- metoder och arbetstider. Arbetsgivaren är även skyldig att genom- föra t.ex. arbetsprövning och arbetsträning. Arbetsgivarens skyl- dighet enligt socialförsäkringsbalken avser att lämna upplysningar och även i övrigt medverka till att behovet av rehabilitering ska kunna klarläggas. Arbetsgivaren ska också svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Utöver denna övergripande skyldighet hänvisas till arbetsmiljölagen. Bakgrund till bättre stöd för återgång i arbete Arbetsmiljölagen, tillsyn och sanktioner Arbetsmiljölagen (AML) är en ramlag inom arbetsmiljölagstift- ningen och reglerar arbetsgivares och arbetstagares skyldigheter att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet.