sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Även radio, TV och dator med internetuppkoppling bör ingå i hem- Vid bedömning av behovet av dator med internetupp- koppling ska socialnämnden särskilt ta hänsyn till behovet hos barn och ungdomar som går i skolan. kan även ge bistånd till underhålls-, reparations-, eller kompletteringskostnader avseende hemutrustning. När det gäller umgängesresor anges att socialnämnden bör ge ekonomiskt bistånd till skäliga kostnader för att ett barn ska kunna umgås med en förälder som bor på annan ort. Med annan ort kan även avses en ort utanför . Vad en familj i allmänhet har råd med bör vara avgörande för vad som kan anses som skälig kostnad för resor och hur ofta bistånd bör ges till kostnader för umgänge. Vid denna bedömning bör socialnämnden även beakta vad som har reglerats genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal om umgänge. Förutom reskostnader bör även andra kostnader som är nödvändiga för att umgänget ska kunna komma till stånd ingå i biståndet, t.ex. kostnader för logi. Om det finns särskilda skäl kan socialnämnden ge ekonomiskt bistånd till skäliga kostnader för rekreation. Som exempel nämns barnfamiljer som på grund av ekonomiska problem inte har kunnat få någon form av semester och vuxna med långvar- iga medicinska eller sociala problem. Om det finns barn i hushållet, bör socialnämnden göra en särskild bedömning av barnets behov. Ekonomiskt bistånd till rekreation bör räcka t.ex. till en tåg- eller bussresa och logi. När det gäller barn bör biståndet räcka till kost- naden för t.ex. en koloni- eller lägervistelse. Ekonomiskt bistånd till betalning av skulder bör endast beviljas om det är enda möjligheten för den enskilde att uppnå en skälig levnadsnivå. En individuell prövning ska göras och bistånd till skulder kan beviljas om socialnämnden gör bedömningen att det skulle få allvarliga sociala konsekvenser för den enskilde om skulden inte betalas, exempelvis skulder som avser boendekostnader eller hushållsel. Regeringens syn på förbehållsbeloppets nivå I samband med löneexekutionsreformen diskuterade regeringen bl.a. vilken nivå förbehållsbeloppet skulle ligga på (prop. 1994/95:49 s. 63 f.). Regeringen uttalade att det var självklart att förbehålls- beloppet vid löneexekution borde ligga högre än den dåvarande för socialbidrag. Risken ansågs annars uppenbar för att gäldenären skulle förlora sitt incitament till öppet arbete. Det fram- hölls också som viktigt att den som är föremål för löneexekution inte därigenom automatiskt blir berättigad till socialbidrag. Som skäl för generösa förbehållsbelopp framhölls att löneutmätning kan pågå utan avbrott. Å andra sidan framhölls att införselinstitutet hade varit konstruerat på så sätt att förbehållsbeloppen hade varit relativt låga och löneavdragen hade kunnat göras utan tidbegräns- ning. Enligt regeringen hade det inte framkommit något som tydde på att den ordningen var ohållbar. Inte heller att incitamentet till öppet arbete skulle ha påverkats av om löneavdrag gjordes för skatter och underhållsbidrag eller för privata skulder. Regeringen ansåg att det fanns en risk för att indrivningen skulle bli lidande om förbehålls- beloppen höjdes så att de anpassades till beräk- ningar av hushållsutgifter. En sådan ordning skulle uppskattnings- vis kunna undanta fordringar motsvarande ett tiotal miljoner kro- nor från indrivning. Regeringen ansåg därför att det inte fanns tillräckliga skäl för att förorda en sådan ordning utan stannade vid att de förbehållsbelopp som användes vid införsel, med viss justering uppåt, var det lämpligaste att använda i det nya enhetliga löneutmätningssystemet. Normalbeloppen för vuxna skulle ligga något högre än dåvarande normalbelopp vid införsel men lägre än dåvarande utmätningsfria belopp vid utmätning av lön. Nivån på förbehållsbeloppet skulle därmed också bli högre än gränsen för vad som ansågs vara en skälig levnadsnivå enligt dåvarande bestämmelser i socialtjänstlagen. Tabellen nedan utvisar hur utsökningsbalkens respektive social- tjänstlagens underlag för beräkningar av enskildas behov för sin för- sörjning utvecklats . Beloppen avser en ensamstående vuxen utan barn. Jämförelse mellan utsökningsbalkens och socialtjänstlagens underlag för beräkningar av enskildas behov för sin försörjning Beloppen, i kronor, avser en ensamstående vuxen utan barn 2 321+563 = 2 884 2 320+580 = 2 900 2 400+600 = 3 000 2 400+600 = 3 000 2 520+620 = 3 140 2 575+680 = 3 255 2 650+720 = 3 370 2 590+770 = 3 360 2 600+820 = 3 420 2 640+830 = 3 470 2 700+850 = 3 550 2 800+880 = 3 680 2 800+880 = 3 680 2 830+890 = 3 720 Till dessa belopp kan olika tillägg göras för vissa faktiska utgifter. 10Källa: Normer för ekonomiskt bistånd (socialbidrag) 1985–2005, Eftersom har täckt olika behov är det svårt att göra någon rätt- visande jämförelse mellan de olika årens belopp. 11Källa: Riksnormen för ekonomiskt bistånd 2006–2015, . I denna tabell redovisas riksnormen för personliga kostnader och gemensamma hushållskostnader. Till dessa belopp kan olika tillägg göras för vissa faktiska utgifter. 12Beloppen i andra och tredje kolumnen ändrades . Vi redovisar endast beloppen som gällde innan ändringen genomfördes. 2 920+920 = 3 840 2 950+930 = 3 880 2 950+930 = 3 880 2 950+930 = 3 880 2 950+940 = 3 890 I dagens löneutmätningsförfarande kan gäldenärer i vissa fall få förbehålla sig lägre belopp än vad de hade kunnat få I dagens löneutmätningsförfarande kan gäldenärer, särskilt barn- familjer, i vissa fall få behålla ett lägre belopp än vad familjen hade kunnat få i försörjningsstöd trots att normalbeloppen när de in- fördes i 7 kap. 5 § UB beräknades till av basbeloppet och av den rekommenderade bruttonormen för socialbidrag13. Förklaringen är framför allt att kostnaderna för barn och ungdomar i de övre ålderskategorierna enligt beräkningar kommit att bli betydligt högre än kostnaderna för de yngsta barnen. gör en beräkning av vad som är rim- liga kostnader för hushåll av olika storlekar. Kostnaden för en pojke 15–som äter all mat hemma utom lunch på vardagar är enligt dessa beräkningar , medan kostnaden för ett barn under motsvarande förhållanden är . Kostnaden för tonåringen är alltså högre än för späd- barnet. Matkostnaden är mer än så hög. Kostnaden för fritid och lek är mer än sju gånger högre. Tonårspojken har också till skillnad från det lilla barnet en kostnad för mobiltelefon. Den enda kostnaden som är högre för det lilla barnet är kostnaden för personlig hygien. Som framgår av tabellen ovan är det utmätningsfria beloppet vid löneutmätning för en ensamstående vuxen person högre än det be- lopp som en person kan erhålla inom ramen för sys- tem med riksnormen som grund. Eftersom olika beräkningsmeto- der och schabloner används för att fastställa gäldenärers förbehålls- belopp respektive enskildas behov av försörjningsstöd kan det ändå 13 av riksnormen (2007), s. 53. uppstå situationer när en gäldenärs förbehållsbelopp kommer att understiga för försörjningsstöd. Exempel på skillnader mellan de två systemen är att kostnader för t.ex. hushållsel, hem- försäkring, avgift till arbetslöshetskassa och medlemskap i fack- förening ligger utanför riksnormen för försörjningsstöd medan så- dana kostnader ingår i normalbelopp och inte beaktas särskilt vid löneutmätning. Den största skillnaden är dock tveklöst att samhällets syn på kostnaden för barn har förändrats. Riksnormen har åtta olika kost- nadsklasser för hemmavarande barn och skolungdomar medan utsökningsbalkens regler föreskriver att ska fastställa ett belopp för barn och ett högre belopp för barn . Förklaringen till detta får ses som historisk. När bestämmelsen infördes sattes prisläget för som referens. Socialbidragsnormen för barns personliga kost- nader var uppdelad i tre olika ålderskategorier. Personliga kostnader för barn och ungdomar mellan 11–uppgick till och var högre än de personliga kost- naderna för barn 0–som uppgick till 1 606 kronor14. , senare, är de personliga kostnaderna för äldre barn och ungdomar, enligt beräkningar, betydligt högre än för de yngsta barnen. Kostnaderna för de äldre barnen och ungdomarna närmar sig kostnaderna för vuxna medan kostnaderna för de yngsta barnen är betydligt lägre. Förklaringen ligger till stor del i att äldre barn och ungdomar anses ha behov av lek och fritid som inte kan tillgodoses kostnadsfritt. De anses också ha behov av tillgång till mobiltelefon och internet. beräknar att en ungdom på 19–har person- liga kostnader som är högre än de personliga kostnad- erna för ett barn . Detta synsätt har även fått genomslag i riksnormen. Enligt riksnormen, som styr storleken på försörjnings- stödet, uppgår de personliga kostnaderna för 19–20-åringar till , vilket är mer än de personliga kostnaderna för de yngsta barnen. Eftersom utsökningsbalkens normalbelopp styrs av ett referens- värde har det inte skett någon motsvarande förskjut- ning i synen på personliga kostnader för äldre barn och ungdomar 14 för ekonomiskt bistånd (socialbidrag) 1985–2005. Det gör att barnfamiljer med tonårs- barn eller hemmavarande ungdomar kan få mindre pengar kvar efter löneutmätning än vad familjen hade fått i försörjningsstöd. Skillnaderna är störst för hushåll med en vuxen och flera barn. Vid beräkningen av enskildas behov av försörjningsstöd kan dessutom vissa tillägg göras för inköp av sådant som i det enskilda fallet anses nödvändigt. kan t.ex., efter en individuell behovs- bedömning, bevilja försörjningsstöd för skäliga kostnader för internetuppkoppling. Fram till och med kunde kommunen även bevilja stöd för barns fritidsaktivitetskostnader med per barn. Denna s.k. fritidspeng har avskaffats och i stället har riksnormen höjts för barn för att kom- pensera för detta15. Någon motsvarande möjlighet till förbehåll för sådana kostnader finns inte i löneutmätningssystemet. Följande räkneexempel för olika familjesituationer tydliggör att försörjningsstödet, särskilt för barnfamiljer med äldre barn, kan bli högre än vad samma familj hade fått behålla vid löneutmätning. En viktig skillnad är att försörjningsstödet tar hänsyn till om familjen t.ex. betalar avgift till arbetslöshetskassa, avgift till fackförbund, avgift till hyresgästförening samt har kostnader för hemförsäkring och hushållsel. Även andra kostnader kan beaktas beroende på om- ständigheterna i det enskilda fallet. I våra exempel har vi valt att beakta avgift till fackförbund samt kostnad för hushållsel och hem- försäkring. Vi har använt en schablon för dessa kostnader väl med- vetna om att alla som får försörjningsstöd inte har sådana kostnader samt att kostnaderna kan variera både uppåt och nedåt. I bilaga 17 finns fler exempel. 15 I riksnormen för har beloppet för barn i åldersgruppen 0–höjts med jämfört med . För barn i åldersgruppen 7–och för skolungdomar i åldersgruppen 19–(hemmavarande ungdomar som går i gymnasiet) har beloppet höjts med . Syftet med höjningen är att barn i åldersgruppen 7–i familjer med försörjningsstöd ska ha ekonomiska möjligheter att utöva fritidsaktiviteter. för gemensamma hushållskost- nader höjs med för att kompensera höjningen av TV-avgiften (). Exempel 1 – En vuxen Riksnormen för försörjningsstöd () En vuxen: 2 950 + Avgift till fackförbund: Exempel 2 – två vuxna Riksnormen för försörjningsstöd () Personliga kostnader makar: Avgift till fackförbund: 300 + Exempel 3 – En vuxen med två barn Riksnormen för försörjningsstöd () Avgift till fackförbund: Exempel 4 – två vuxna och två barn Makar och jämställda: Riksnormen för försörjningsstöd () Personliga kostnader sambor: Avgift till fackförbund: 300 + Riksnormen för försörjningsstöd bör inte ligga till grund för beräkningen av förbehållsbeloppet Reglerna för ekonomiskt bistånd respektive reglerna för löneut- mätning gäller för två helt olika system med olika syften. Det eko- nomiska biståndet är vårt välfärdssystems yttersta skyddsnät och är utformat för att ge tillfälligt ekonomiskt stöd vid korta perioder av försörjningsproblem. Bistånd ska endast ges när alla andra försörj- ningsmöjligheter är uttömda. Löneutmätningssystemet med fast- ställande av ett förbehållsbelopp handlar i stället om hur mycket inkomster en skuldsatt person ska få behålla för att klara av sin för- sörjning som han eller hon ska betala av på sina skulder. En gäldenär kan stå under löneutmätning . Även om eko- nomiskt bistånd också kan vara långvarigt är avsikten att bistånd endast ska utgå . Det kan nämnas att förbehållsbeloppsberäkningen inom löne- utmätningsförfarandet är vägledande eller styrande i andra sam- Enligt 33 § skuldsaneringslagen (2016:675) är bestäm- melserna i 7 kap. 4 och 5 §§ UB om förbehållsbelopp vägledande vid beräkningar av vad som ska förbehållas skuldsaneringsgälde- nären för dennes och dennes familjs försörjning i skuldsanerings- förfarandet. infördes lagen (2016:752) om tillfälliga be- gränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i . Lagen ställer upp försörjningskrav som villkor för uppehållstillstånd i två fall, dels vid anhöriginvandring, dels för permanent uppehållstillstånd för personer som har inkomster från anställning eller näringsverk- samhet. I förordningen (2016:850) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i preciseras försörj- ningskravet vid anhöriginvandring genom att anknytningspersonen ska ha inkomster som motsvarar förbehållsbeloppet vid löneutmät- ning. Det ekonomiska biståndets begrepp ”skälig levnadsnivå” är en slags miniminivå. Det är därför naturligt att denna nivå ska gälla för alla människor i vårt samhälle. Det är inte rimligt att personer som står under löneutmätning och deras familjer, i vissa fall och , ska leva på ekonomiska nivåer som ligger under biståndssystemets ”skälig levnadsnivå”. Att förbehållsbelop- pet för barnfamiljer kan komma att understiga de nivåer som kan utgå som försörjningsstöd var inte avsikten vid löneutmätnings- reformen. I samband med löneexekutionsreformen framhöll rege- ringen just att det var självklart att förbehållsbeloppet vid löne- exekution borde ligga högre än den dåvarande för social- bidrag. Risken ansågs annars uppenbar för att gäldenären skulle förlora sitt incitament till öppet arbete. Det framhölls också som viktigt att den som är föremål för löneexekution inte därigenom automatiskt skulle bli berättigad till socialbidrag. Ett annat skäl för generösa förbehållsbelopp angavs vara att löneutmätning kan pågå utan avbrott (prop. 1994/95:49 s. 63 f.). Att personer som står under löneutmätning ska tillförsäkras en ”skälig levnadsnivå” på samma sätt som en person som uppbär för- sörjningsstöd innebär emellertid inte att gäldenären måste kunna förbehålla sig ett belopp som i alla delar motsvarar vad som kan utgå som försörjningsstöd. Försörjningsstöd innebär att samhället tar på sig en kostnad som bedöms nödvändig för en enskild person som inte kan försörja sig själv. Förbehållet för gäldenären bestäms efter en avvägning av vilket belopp gäldenären måste få behålla innan överskottet tas i anspråk för betalning av hans eller hennes skulder. Personen som står under löneutmätning och en person som uppbär försörjningsstöd kan mycket väl ha levt under helt olika eko- nomiska villkor före prövningen av behovet av försörjningsstöd respektive bestämningen av förbehållsbeloppet vilket i sin tur kan göra att behovet av att finansiera olika levnadskostnader eller sär- skilda inköp ser olika ut. Vi ser ett tydligt behov av att grund- beloppen i de båda systemen harmoniseras men är medvetna om att detta varken kommer eller bör leda till en total överensstämmelse mellan vad som kan utgå som försörjningsstöd och vad som gälde- nären får förbehålla sig för sig och sin familj. Ur principiell synpunkt kan det ifrågasättas att olika myndig- heter ska räkna fram sina egna grundbelopp som i princip har samma syfte, nämligen att utgöra en slags miniminivå för levnads- kostnader. Enligt dagens ordning gör myndigheterna skillnad på hur mycket det kostar att ha barn beroende på om det är barn till en person som står under löneutmätning eller om det är barn till en person som är berättigad till ekonomiskt bistånd. Det kan ifråga- sättas om detta är en ändamålsenlig och rättvis ordning. Vi har övervägt om riksnormen för försörjningsstöd enligt social- tjänstlagen borde ligga till grund för beräkningen av förbehålls- beloppet i löneutmätningsförfarandet. Den främsta fördelen skulle vara att två statliga system, som båda i grunden handlar om att för- säkra enskilda en skälig levnadsnivå, skulle harmoniseras genom att ett och samma grundbelopp användes. Vidare torde ett harmoniserat system vara enklare att förstå och uppfattas som mer rättvist. Vi anser också att den differentiering som riksnormen för försörjnings- stöd gör beträffande kostnader för barn i olika åldrar är högst rimlig och att det i dagens samhälle närmast är en självklarhet att de personliga kostnaderna för barn och ungdomar ökar i takt med att barnet blir äldre och därmed får större behov av en aktiv fritid och delaktighet samt integration i samhället. har riksnormen för barn höjts. För barn i åldersgruppen 0–har beloppet höjts med jämfört med . För barn i åldersgruppen 7–och för skolung- domar i åldersgruppen 19–(hemmavarande ungdomar som går i gymnasiet) har beloppet höjts med . Syftet med höj- ningen är att barn i åldersgruppen 7–i familjer med försörj- ningsstöd ska ha ekonomiska möjligheter att utöva fritidsaktiv- iteter. En mycket viktig aspekt är emellertid att regelsystemet vid löne- utmätning måste vara enkelt och förutsebart. Både den som begär verkställighet och den som kan komma att bli föremål för verk- ställighet ska på förhand kunna överblicka konsekvenserna av ett beslut om löneutmätning. Nivån på riksnormen, och därmed för- sörjningsstödet, ändras . Även normalbeloppet ändras år- ligen men till skillnad från riksnormen är ändringen endast en omräkning i förhållande till ett referensvärde som inte bygger på några egentliga överväganden. Att riksnormen kan anpassas till samhällsutvecklingen är naturligtvis en styrka, men kan också i ett annat sammanhang bli en belastning. verksamhet ska vara effektiv och rättssäker. Det kan inte komma i fråga att , på ett liknande sätt som social- tjänsten, på detaljnivå ska ta ställning till enskildas behov. Det är därför nödvändigt att reglerna för normal- och förbehållsbelopp vid löneutmätning i viss mån är trubbigare och därmed enklare att för- utse och tillämpa än de som gäller för försörjningsstöd. Det finns också ett egenvärde i att reglerna, naturligtvis så länge de leder till rimliga resultat, är beständiga . Den nuvarande ordningen för att bestämma normalbeloppen är knuten till ett referensvärde i likhet med vad som tidigare gällde för socialbidrag. Nackdelen med det systemet är att det uppstår en viss fördröjning innan förändringar i prisutvecklingen slår igenom. Den omständigheten att systemet med ett referensvärde kan leda till både över- och underkompensation var en anledning till att det be- slutades att riksnormen för försörjningsstöd när den infördes ska grundas på de pris och konsumtionsstudier som Konsument- verket gör.16 När det gäller löneutmätning är behovet av förutsebara regler och ett effektivt förfarande överordnat behovet av en absolut relativ likabehandling . Eftersom det närmast är en självklarhet att den som står under löneutmätning typiskt sett ska ha mer pengar kvar än vad samma person hade kunnat få i försörjningsstöd har vi övervägt en ordning som innebär att skulle utgå från riksnormen för försörjningsstöd och sedan göra ett visst 16 Propositionen (1996/97:124) Ändring i socialtjänstlagen, s. 84. Olika räkneexempel visar emellertid att ett procentuellt påslag är ett trubbigt instrument som leder till oönskade tröskeleffekter. Vi har kommit fram till att nackdelarna med en sådan ordning är så påtagliga att fördelarna inte överväger. En annan viktig aspekt är att ju högre belopp en person får behålla vid löneutmätning, desto lägre belopp går till betalning av personens skulder. Ett högre förbehållsbelopp går således ut över borgenärerna. Det är i sin tur också till nackdel för gäldenären själv eftersom det tar för gäldenären att bli skuldfri. Vi har därför vägt intresset av att gäldenären får förbehålla sig ett belopp som garanterar en skälig levnadsstandard mot önskemålet om att ett så stort belopp som möjligt betalas av på gäldenärens skulder. Sammantaget har vi kommit fram till att dagens ordning är ändamålsenlig. bör även i fortsättningen bestämma ett normalbelopp som ska innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad och sådana särskilda kost- nader som kan beaktas och som framgår av Kronofogdemyn- dighetens meddelande (bilaga 15). Normalbeloppet ska bestämmas i förhållande till ett referensvärde som räknas om med ledning av det allmänna prisläget. Det behöver emellertid fastställas nya referens- värden som tar betydligt större hänsyn till att barns personliga kostnader ökar med stigande ålder. Referensvärdet har varit oförändrat . Vår analys visar att det finns ett tydligt behov av justering för barnfamiljer. Eftersom riksnormen för försörjningsstöd påverkas av såväl prisändringar som politiska beslut är det sannolikt att referens- värdet kommer att behöva justeras på nytt för att återigen anpassas till riksnormen. Vi anser dock att behovet av effektivitet och förut- sebarhet i löneutmätningsförfarandet gör att sådana justeringar bör föregås av noggranna överväganden och därför inte göras utan först när det påvisas ett tydligt behov. Precis som regeringen framhöll i samband med den löneexe- kutiva reformen är det viktigt att incitamentet till öppet arbete vid- makthålls hos de som står under löneutmätning. Om en person som står under löneutmätning lever på samma ekonomiska nivåer som en person som får ekonomiskt bistånd finns det givetvis en risk för att den som står under löneutmätning förlorar incitamentet till arbete. Den rimliga ordningen är därför att förbehållsbeloppet för en person som står under löneutmätning generellt sett ska vara något högre än det som samma person hade kunnat få som eko- nomiskt bistånd. Vi utvecklar vår syn på hur mycket högre denna nivå bör vara i avsnittet nedan. Om förbehållsbeloppen ändras så att barnfamiljer tillförsäkras en högre levnadsstandard även om en eller båda föräldrarna har skulder som verkställs genom löneutmätning kommer det att leda till lägre intäkter för borgenärskollektivet. Med hänsyn tagen till syftet – att kraven på rättssäkerhet och socialt skydd för gäldenären och dennes familj upprätthålls och den positiva effekt det kan få i form av större incitament till öppet arbete – anser vi att de minskade intäkterna för borgenärskollektivet måste kunna godtas. Att per- soner som står under löneutmätning tillförsäkras en skälig levnads- nivå och därmed mår bättre med ökade möjligheter att bibehålla förmågan att försörja sig och sin familj kommer givetvis även borge- närerna till del. Konsekvenserna för borgenärskollektivet måste också vägas mot de samhällsekonomiska kostnader som ekono- miskt utanförskap medför. Vi återkommer till denna avvägning i ett senare avsnitt. Normalbeloppet vid löneutmätning bör vara något högre än riksnormen för försörjningsstöd För att vidmakthålla incitamentet till öppet arbete bör normal- beloppet vid löneutmätning vara något högre än riksnormen för försörjningsstöd. Tabell 8.1 visar att skillnaden mellan riksnormen och normalbeloppet för en ensamstående person var cirka 30 pro- cent och . Den som uppbär för- sörjningsstöd kan dessutom få bidrag till vissa utgifter som inte beaktas vid löneutmätning. Av än större betydelse är emellertid att normalbeloppet för de äldsta barnen var att jämföras med riksnormen . är normalbeloppet för barn att jämföras med riksnormen . Vi föreslår därför att normalbeloppet vid löneutmät- ning justeras uppåt för barn och att samtliga normalbelopp bestäms prisläge. De nya normalbeloppen bör bestämmas till per () för barn 0–, 36 000 kro- nor () för barn 7–, () för barn 11–och () för barn .