sou · H4B314 · 2016-03-01 00:00:00 — Om en produkt inne- håller både rökbara örter och tobak är det inte en örtprodukt enligt definitionen, eftersom örtprodukter inte får innehålla tobak. I bestämmelsen anges att det i lagen finns bestämmelser om ört- produkter för rökning. Innebörden av detta är att endast de bestäm- melser där örtprodukter för rökning särskilt nämns gäller för dessa pro- dukter. Genom bestämmelsen i punkten 2 klargörs att lagen även omfattar bestämmelser som avser användningen av elektroniska cigaretter och njutningsmedel som till användningssättet motsvarar rökning men som inte innehåller tobak. Sådana bestämmelser finns i kapi- tel 6 (se 6 kap. 7 § och kommentaren till den bestämmelsen). 1 kap. 3 § Paragrafen anger den nya tobakslagens innehåll och kapitelindelning. Skälen för den nya strukturen har redovisats i avsnitt 4.4 och 15.1. 1 kap. 4 § Paragrafen överensstämmer med 1 b § i propositionens författnings- förslag. Bestämmelserna kommenteras i propositionen (s. 69) enligt följande. Paragrafen är ny. I bestämmelsen klargörs att tobakslagen inte ska tillämpas på rökbara örter som är klassificerade som narkotika enligt narkotikastrafflagen (1968:64) eller som hälsofarliga varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. 2 kap. 1 § Paragrafens första och andra stycke har överförts oförändrade från 16 § första och andra stycket i propositionens författningsförslag. Dessa bestämmelser kommenteras i propositionen (s. 74) enligt följ- ande. I paragrafens första stycke utvidgas tillverkares och importörers skyl- dighet att lämna uppgifter om ingredienser och kvantiteter av sådana i tobaksvaror till att även omfatta örtprodukter för rökning. Det andra stycket är nytt och innehåller dels bestämmelsen om rapporteringsskyldighet om ingrediensernas effekter på hälsan som tidi- gare fanns i första stycket, dels en ny skyldighet för tillverkare och importörer att genomföra analyser av tillsatser i cigaretter och rull- tobak och lämna uppgifter om resultatet av analyserna till Folkhälso- myndigheten. Det andra stycket avser bara tillverkare och importörer av tobaksvaror. Rapporteringsskyldigheten om ingrediensers effekt på hälsan och den utökade rapporteringsskyldigheten avseende tillsatser omfattar således inte örtprodukter för rökning. Genom regleringen genomförs bestämmelserna i artikel 6 i tobaksproduktdirektivet. Paragrafens tredje stycke har överförts från 16 § fjärde stycket i pro- positionens författningsförslag. En anpassning av bestämmelsen har skett med anledning av strukturen i den nya tobakslagen, där bemyn- digandena samlats i kapitel 11. Bestämmelsen kommenteras i pro- positionen (s. 74) enligt följande. I ett nytt fjärde stycke införs ett förbud mot att tillhandahålla tobaks- varor och örtprodukter för rökning till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som meddelats i enlighet med denna paragraf eller med stöd av den inte har uppfyllts. Bestämmelsen har sin grund i artikel 23.2 andra meningen i direktivet som stadgar att med- lemsstaterna ska se till att tobaksvaror och relaterade produkter inte släpps ut på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som anges i direktivet inte är uppfyllda. Av definitionen i artikel 2.40 i direktivet framgår att med begreppet släppa ut på marknaden avses att tillhanda- hålla produkter – oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen, mot betalning eller inte. Artikeln begränsas inte till vissa be- stämda aktörer, dock finns inga rapporteringsskyldigheter för andra än tillverkare och importörer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om de skyldigheter som anges i para- grafen, se 11 kap. 2 §. har ett tillsynsansvar över att bestämmelserna om ingredienser och utsläpp följs, se 7 kap. 2 §. 2 kap. 2 § Paragrafens första stycke har överförts från 18 § andra stycket i pro- positionens författningsförslag. Bestämmelsen kommenteras i pro- positionen (s. 74–76) enligt följande. I paragrafen införs ett nytt förbud mot vissa tobaksvaror med karak- teristisk smak. Bestämmelsen bygger på artikel 7.1 och 7.7 i tobaks- produktdirektivet. Förbudet innefattar i sig inte något förbud mot särskilda ingredienser eller tillsatser, men av skäl 17 i ingressen till direktivet framgår att avsikten är att tillsatsen eller tillsatserna ska min- skas på ett sådant sätt att de inte längre ska leda till en karakteristisk smak. Det är således inte en eller flera ingredienser eller tillsatser som avses utan effekten att tobaksvaran får en karakteristisk smak på grund av tillsatsen eller tillsatserna. Förbudet gäller oberoende av om smak- ämnet förmedlas genom en tillsats i tobaken eller i någon annan del av tobaksprodukten, exempelvis filtret, pappret, förpackningen eller lik- nande. Förbudet mot karakteristisk smak gäller endast cigaretter och rull- tobak. Snus är undantaget från ingrediensregleringen enligt artikel 7.15 och skäl 20 i direktivet och övriga tobaksvaror är undantagna från förbudet mot karakteristisk smak enligt artikel 7.12 i direktivet. Med rulltobak avses tobak som kan användas för att göra cigaretter, men som inte uteslutande är avsedd för användning i pipa (se definitionerna av piptobak respektive rulltobak i artikel 2.2 och 2.3 i direktivet). tobak saluförs normalt som en särskild produkt gentemot konsumen- ter och ska alltså inte omfattas av förbudet mot karakteristisk smak, under förutsättning att tobaken är avsedd för att röka i pipa. Pro- dukten skiljer sig från rulltobak på ett flertal olika sätt, båda vad gäller tillverkningen och hur tobaken är skuren. Att det i och för sig går att använda piptobak för att göra cigaretter innebär inte att piptobak ska falla in under förbudet mot karakteristisk smak. Utöver förbudet mot karakteristisk smak innebär bestämmelsen att även vissa tillsatser i tobaksvaror blir förbjudna. Denna bestämmelse grundar sig på artikel 7.6 i direktivet, där det stadgas att medlems- staterna ska förbjuda att tobaksvaror som innehåller vissa tillsatser släpps ut på marknaden, såsom vitaminer eller andra tillsatser som ger intryck av att en tobaksvara innebär en hälsofördel eller minskade hälsorisker. Vidare ska koffein, taurin eller andra stimulerande ämnen som är förknippade med energi och vitalitet samt tillsatser som färgar utsläpp eller tillsatser som är cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska i oförbränd form förbjudas. Vad gäller tobaks- varor för rökning förbjuds även tillsatser som underlättar inhalering eller upptag av nikotin. Av artikel 7.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna inte ska förbjuda sådana tillsatser som är nödvändiga vid tillverkningen av tobaksvaror, förutsatt att det inte för cigaretter eller rulltobak leder till karakteristisk smak och inte i betydande eller mätbar omfattning förstärker tobaksvarans toxicitet eller beroende- framkallande, cancerframkallande, mutagena eller reproduktions- toxiska egenskaper. Förbudet mot vissa tillsatser ska enligt artikel 7.15 i direktivet om- fatta alla tobaksvaror med undantag för tobak för användning i munnen. Av definitionen i artikel 2.8 i direktivet framgår att med begreppet tobak för användning i munnen avses alla tobaksvaror för användning i munnen, utom sådana som är avsedda att inhaleras eller tuggas, som helt eller delvis är framställda av tobak i pulver eller partikelform eller i kombination av dessa former. Det innebär således att exempelvis tuggtobak är en produkt som omfattas av förbudet medan snus faller utanför förbudet i direktivet. I artikel 7.1 och 7.6 i direktivet framgår att medlemsstaterna ska förbjuda att cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak och tobaksvaror med vissa tillsatser släpps ut på marknaden. I artikel 2.40 definieras begreppet ”släppa ut på marknaden” som att tillhandahålla en produkt – oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen mot betalning eller inte. Definitionen har i direktivet givits en något annorlunda innebörd än vad som är brukligt i EU-rättsliga samman- hang. Vanligtvis brukar begreppet definieras som tillhandahållande av en produkt på marknaden. I direktivet begränsas dock begreppet inte till utsläppande och gäller endast tillhandahållande till konsumenter. Det innebär att betydelsen av för- budet är att de aktuella varorna inte får säljas eller på annat sätt till- handahållas konsumenter på marknaden. Paragrafens andra stycke har överförts från 18 § tredje stycket och 18 a § i propositionens författningsförslag. Bestämmelsen kommen- teras i propositionen (s. 76) enligt följande. innehåller även paragrafen ett förbud mot att till- handahålla tobaksvaror som inte uppfyller de krav som ställs på gräns- värden för skadliga ämnen som tobaksvaror får innehålla eller ge upphov till samt mätning och övervakning av sådana gränsvärden. Tobaksvaror som inte uppfyller dessa krav får inte heller tillverkas. Dessa bestämmelser gäller fortfarande men har flyttats till ett nytt tredje stycke och uttrycks på ett liknande sätt som förbudet mot karakteristisk smak och vissa tillsatser. Förändringarna är endast språk- liga och redaktionella och syftar således till att överensstämma bättre med direktivets ordalydelse. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om de skyldigheter som anges i paragra- fen, se 11 kap. 3 §. har genom hänvisningen till denna paragraf i 7 kap. 2 § ett tillsynsansvar över bestämmelsen och föreskrifter meddelade med stöd av den. 3 kap. 1 § Paragrafens första stycke överensstämmer med 9 § första stycket i propositionens författningsförslag. Bestämmelsen kommenteras i propositionen (s. 69–70) enligt följande. I första stycket ersätts termen varningstexter med termen hälso- varningar för att överensstämma bättre med direktivets terminologi och innehållet i de nya bestämmelserna. Termen hälsovarning omfattar både varningstexter, en kombination av varningstext och bild – så kallade kombinerade hälsovarningar – och allmänna varningar och informa- tionstexter. Bestämmelsen om hälsovarningar utvidgas även till att omfatta ört- produkter för rökning. Det innebär att, i likhet med tobaksvaror, ska örtprodukter för rökning förses med hälsovarningar. Dessutom tas kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med innehålls- deklaration bort. I övrigt delas första stycket upp i två stycken. Uppdelningen syftar till att särskilja de bestämmelser som omfattar örtprodukter för rökning från de som endast tar sikte på tobaksvaror. Bestämmelsen i första stycket omfattar därför både tobaksvaror och örtprodukter för rökningen medan bestämmelsen i andra stycket endast gäller tobaks- Dessutom görs vissa språkliga och redaktionella ändringar för att bättre överensstämma med direktivets ordalydelse. Paragrafens andra stycke överensstämmer med 10 § i propositionens författningsförslag. Endast en redaktionell ändring har gjorts i för- hållande till den paragrafen. Bestämmelserna kommenteras i pro- positionen (s. 71) enligt följande. I paragrafen ersätts termen varningstext med termen hälsovarning (se kommentaren till 9 §). Vidare tas kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med en innehållsdeklaration bort. Slutligen görs skyldigheten för tillverkare och importörer att se till att produkten förses med en hälsovarning även tillämplig på örtprodukter för rökning. Att paragrafen görs tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att det för dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaks- varor, är tillverkaren eller importören som svarar för att förpack- ningarna förses med hälsovarningar. Införandet av örtprodukter för rökning i paragrafen innebär att , genom hän- visningen i 19 § tobakslagen, även får ett centralt tillsynsansvar för att tillverkare och importörer förser örtprodukter för rökning med hälso- varningar. Vidare får , till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Paragrafens tredje stycke motsvarar i 11 § i propositionens författ- ningsförslag såvitt avser förbudet mot att tillhandahålla konsumen- ter en tobaksvara eller en örtprodukt för rökning om hälsovarning (se 3 kap. 1 § första stycket) saknas eller är uppenbart oriktig. I för- hållande till tobakslag innebär ändringen i propositionen att bestämmelsen även görs tillämplig på örtprodukter för rökning. Ändringen kommenteras i propositionen (s. 71–72) enligt följande. Att paragrafen görs tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaksvaror, inte får tillhandahållas konsumenter på marknaden, om produkten saknar hälso- varning eller om denna är uppenbart oriktig. Införandet av örtpro- dukter för rökning i paragrafen innebär att , genom hänvisningen i 19 § tobakslagen, får ett centralt tillsynsansvar även över förbudet för örtprodukter för rökning i bestämmelsen och att kommunen, med stöd av hänvisningen i 19 a §, får ansvar för den omedelbara tillsynen på försäljningsställen. Vidare får Folkhälsomyn- digheten och kommunen, till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestäm- melsen ska följas. I förhållande till propositionens författningsförslag har förbudet i tredje stycket utvidgats på så sätt att det också är förbjudet att tillhandahålla detaljhandlare tobaksvaror som saknar eller har uppen- bart oriktiga hälsovarningar. De övriga ändringar som gjorts i för- hållande till propositionens författningsförslag är av redaktionell karaktär. I 11 kap. 4 § finns ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om hur hälso- varningarna ska utformas. Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 5.6.7. 3 kap. 2 § Paragrafen har överförts oförändrad från första och andra stycket i 9 a § i propositionens författningsförslag. Dessa bestämmelser kom- menteras i propositionen (s. 70–71) enligt följande. I paragrafen förbjuds viss märkning på förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och på själva tobaksvaran. Genom para- grafen genomförs de bestämmelser i artikel 13 och 21.4 i tobaks- produktdirektivet som inte redan omfattas av någon annan mark- nadsföringsrättslig bestämmelse. Förutom att paragrafen utvidgas med ytterligare bestämmelser görs även vissa språkliga och redaktionella ändringar för att överensstämma bättre med den aktuella direktivs- texten. I första stycket 1 återfinns den nuvarande bestämmelsen i paragra- fen. Bestämmelsen utvidgas till att, utöver tobaksvaror, även omfatta märkningen på förpackningar till örtprodukter för rökning och märk- ningen på själva tobaksvaran. I första stycket 2 införs ett nytt förbud mot att märka förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och själva tobaksvaran med uppgift om halten av nikotin, tjära och kolmonoxid. Bestämmel- sen hindrar emellertid inte att det på sådana förpackningar eller på själva tobaksvaran anges att produkten innehåller dessa ämnen, utan att det närmare anges i vilka halter ämnena förekommer. I första stycket 3 införs ett förbud mot att märkningen på förpack- ningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och märkningen på själva tobaksvaran inte får likna ett livsmedel eller en kosmetisk produkt. I andra stycket 1 införs ett förbud mot att märkningen på för- packningar till tobaksvaror och märkningen på själva tobaksvaran inte får antyda att en viss tobaksvara har miljöfördelar. I andra stycket 2 införs ett förbud mot att märkningen på för- packningar till tobaksvaror och märkningen på själva tobaksvaran inte får hänvisa till smak, doft och tillsatser. Ingen av bestämmelserna i andra stycket omfattar märkningen på förpackningar till örtprodukter för rökning, vilket framgår av arti- kel 21.4 i direktivet. Propositionens författningsförslag innehåller även ett tredje stycke som föreskriver att förbudet mot att hänvisa till smak, doft eller tillsatser inte ska gälla för snus. Detta undantag har tagits bort, vilket innebär att även snus omfattas av förbudet i 2 § andra stycket 2. Till skillnad från vad som gäller för cigaretter och rulltobak gäller inte något förbud mot att tillverka eller tillhandahålla konsu- menter snus med karaktäristiska smaker (jfr 2 kap. 2 § första stycket). Regleringen får därför större praktiska konsekvenser för märk- ningen av snus än för andra tobaksprodukter. Smak är i viss ut- sträckning en subjektiv upplevelse som kan skilja sig mellan olika individer. I sammanhanget är emellertid konsumentens personliga smakupplevelse irrelevant. Det är endast tillverkarens hänvisning till smak eller doft, dvs. den smakupplevelse som tillverkaren genom hänvisningen – objektivt sett – förmedlar som är relevant. Det står sålunda klart att hänvisningar till tydligt angivna smaker, t.ex. lak- rits, mint och vanilj, inte får förekomma på tobaksvaran eller på förpackningen. Huruvida mindre tydliga hänvisningar till t.ex. smak omfattas av förbudet får bedömas från fall till fall med beaktande av bl.a. snusförpackningens och märkningens utformning. Hänvisnings- förbudet är inte begränsat till text. Även bilder och illustrationer kan, ensamma eller i förening med en text, utgöra hänvisningar till smaker eller dofter. torde endast en färgkodning inte kunna tolkas som en hänvisning till smak. Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 11.6.3. 3 kap. 3 § I paragrafen införs bestämmelser om unik identitetsmärkning och säkerhetsmärkning på styckförpackningar till tobaksvaror. Regle- ringen genomför bestämmelserna i artikel 15.1–4 och 16.1 i tobaks- produktdirektivet. Krav på att förpackningar till tobaksvaror som är avsedda att tillhandahållas konsumenter på marknaden ska förses med uppgifter för att säkerställa identifikation av platsen och tiden för tobaksvarans tillverkning finns i propositionens författnings- förslag i 9 § andra stycket, som i sin tur motsvarar bestämmelsen i 9 § 3 tobakslag. De nya utökade kraven i fråga om identifikationsmärkning ersätter den bestämmelsen. I paragrafens första stycke uppställs ett krav på att styckförpack- ningar med tobaksvaror ska förses med en unik identitetsmärkning och en säkerhetsmärkning. Märkningen syftar till att, tillsammans med register- och registreringsskyldigheten enligt 3 kap. 4 och 5 §§ möjliggöra spårning av tobaksvaror inom EU för att på så sätt lättare kunna säkerställa att varorna uppfyller de krav som följer av tobakspr- oduktdirektivet. Genom ett bemyndigande i 11 kap. 5 § 1 får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela när- mare föreskrifter om utformningen av den unika identitetsmärk- ningen och säkerhetsmärkningen. Av andra stycket framgår att det är tillverkare och importörer som ansvarar för att förpackningar med tobaksvaror förses med en unik identitetsmärkning och säkerhetsmärkning och i tredje stycket uppställs ett förbud mot att i näringsverksamhet tillhandahålla kon- sumenter och detaljhandlare sådana tobaksvaror som saknar före- skriven märkning. Bestämmelserna i andra och tredje stycket överens- stämmer med vad som gäller i fråga om säkerhetsvarning (se 3 kap. 1 § andra och tredje stycket). Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 6.3.1. 3 kap. 4 § Paragrafen innehåller en skyldighet för näringsidkare som deltar i handeln med tobaksvaror att registrera styckförpackningar till sådana varor. Regleringen genomför bestämmelsen i artikel 15.5, 15.7 och 15.9 i tobaksproduktdirektivet. I paragrafens första stycke införs ett krav på registrering av styck- förpackningar med tobaksvaror för näringsidkare som deltar i han- deln med sådana varor. Med näringsidkare avses dvs. fysiska eller juridiska personer som yrkesmässigt bedriver verksamhet av eko- nomisk natur (jfr prop. 1983/84:92 s. 15 f.). Registreringsskyldig- heten inträder när en tobaksvara kommer i, respektive lämnar, näringsidkarens besittning. Därtill ska registrering ske i alla mellan- liggande led. Det krävs alltså inte en besittningsövergång för att registreringsskyldigheten ska inträda så länge det sker en överlåt- else. Det krävs å andra sidan inte heller en överlåtelse, om varan lämnar näringsidkarens besittning, exempelvis vid anlitandet av en fristående fraktförare. Skyldigheten innefattar även ett förbud mot att ändra registrerade uppgifter. Genom ett bemyndigande i 11 kap. 5 § 2 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om registreringsskyldigheten. Andra stycket innehåller ett åläggande för tillverkare av tobaks- varor att tillhandahålla näringsidkare den utrustning som är nödvän- dig för att registreringsskyldigheten enligt första stycket ska kunna fullgöras. Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 6.3.2. 3 kap. 5 § Paragrafen innehåller en skyldighet för näringsidkare som deltar i leveranskedjan för tobaksvaror att upprätthålla register över samt- liga relevanta transaktioner. Regleringen genomför artikel 15.6 i tobaksproduktdirektivet. När det gäller frågan om vilka uppgifter som i sammanhanget är att betrakta som relevanta kan vägledning sökas i de kriterier som den unika identitetsmärkningen syftar till att fastställa, men som inte ingår i själva märkningen, t.ex. leveran- sens destination, avreseplats och mottagare. Genom ett bemyndig- ande i 11 kap. 5 § 2 får regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer meddela närmare föreskrifter om registerföringen. Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 6.3.2. 3 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om datalagring av de uppgifter som tillverkare och importörer är skyldiga att registrera enligt 3 kap. 4 §. Regleringen genomför bestämmelsen artikel 15.8 första och andra stycket i tobaksproduktdirektivet. I första stycket föreskrivs en skyldighet för tillverkare och impor- törer att sluta avtal om datalagring, som ska godkännas av kom- missionen, med en oberoende tredje part. Genom ett bemyndigande i 11 kap. 5 § 3 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om datalagringsavtalet. Paragrafens andra stycke innehåller dels en skyldighet för tobaks- tillverkare att se till att datalagringen övervakas av en extern revisor, dels en skyldighet för den externa revisorn att lämna årsrapporter till och kommissionen. Enligt vad som sägs i artikel 15.8 andra stycket i tobaksproduktdirektivet bör en sådan rapport framför allt innehålla uppgifter om eventuella oegentligheter i fråga om tillgång. Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 6.3.3. 3 kap. 7 § Paragrafen reglerar tillgången till de uppgifter som tillverkare och importörer är skyldiga att registrera och lagra enligt 3 kap. 4 § respek- tive 3 kap. 6 §. Regleringen genomför bestämmelsen i artikel 15.8 tredje stycket i tobaksproduktdirektivet. Enligt paragrafen ska sådan tillgång beviljas kommissionen, Folk- hälsomyndigheten, behöriga myndigheter i andra medlemsstater och den externa revisor som godkänts enligt 3 kap. 6 §. Paragrafen innehåller också en möjlighet för bl.a. att bevilja tillverkare och importörer tillgång till de lagrade uppgift- erna. En begäran om sådan tillgång ska enligt vad som anges i tobaksdirektivet beviljas ”i vederbörligen motiverade fall”. En pröv- ning måste alltså göras av de skäl som sökanden grundar sin begä- ran på. En förutsättning för att uppgifterna ska kunna lämnas ut är att kommersiellt känsliga uppgifter på ett adekvat sätt förblir skyddade i enlighet med relevant unionsrätt och nationell rätt (se artikel 15.8 tredje stycket i tobaksproduktdirektivet). Skälen för vårt förslag redovisas i avsnitt 6.3.3. 4 kap. 1 § Paragrafen innehåller ett förbud mot kommersiella annonser som marknadsför tobaksvaror i vissa angivna medier. Den har överförts oförändrad från 14 § första stycket tobakslag. 4 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förbud mot annan mark- nadsföring av tobaksvaror än som avses i 4 kap. 1 §. Bestämmel- serna har överförts från 14 § andra och tredje stycket tobakslag.