sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Även i fall där brottsutredningen inte leder till åtal kan ett måls- ägandebiträde göra stor nytta för målsäganden. Forskning tyder på att en väl genomförd brottsutredning, där målsäganden har fått infor- mation om vad som sker och en tydlig förklaring till varför utred- ningen inte leder till åtal, kan vara värdefull för målsäganden.81 leder knappt femton procent av de polisanmälda våldtäkterna till att åklagare väcker åtal för brott. I flera gransk- ningar från bl.a. Polisen och har just det för- hållandet att ett målsägandebiträde förordnats tidigt i brottsutred- ningen framhållits som en framgångsfaktor vid utredning av anmälda våldtäkter. Det har också visat sig att det väcks åtal i en större andel anmälda fall av våldtäkt där målsägandebiträde har förordnats än i fall där sådant biträde har saknats.82 Trots att flera granskningar alltså visat att förordnande av måls- ägandebiträde är en klar framgångsfaktor vid utredning och lag- föring av sexualbrott och trots att lagstiftarens intentioner har varit att målsägandebiträde ska förordnas för i princip alla brottsoffer i ärenden som rör sexualbrott får inte alla ett biträde förordnat för sig. Förordnanden sker inte heller tidigt under brotts- utredningen. Flera statliga utredningar har lämnat lagförslag som syftat till att tidigarelägga förordnandet av målsägandebiträden och öka antalet förordnanden (se avsnitt 6.2.5). Dessa förslag har inte genomförts. Om kvaliteten i brottsutredningarna ska kunna höjas, bl.a. i syfte att öka antalet lagföringar för sexualbrott, menar vi att det bör bli i det närmaste obligatoriskt att målsägandebiträde förordnas redan i det inledande skedet av brottsutredningen. Att så sker kan säker- ställas genom att ett tillägg görs i 1 § lagen om målsägandebiträde så att det tydligt framgår att frågan om målsägandebiträde ska för- ordnas eller inte ska prövas efter att en förundersök- ning har inletts eller återupptagits. Det är alltså fråga om en hand- lingsdirigerande regel som tar sikte på tidpunkten när frågan om målsägandebiträde ska prövas. Kravet på omedelbar prövning inne- bär att frågan om målsägandebiträde ska utses bör komma under tingsrättens behandling inom högst någon eller efter Diesen, Sex Crime Legislation; Proactive and Anti-Therapeutic Effects. och beslutsfrister m.m. vid vålds- och sexualbrott i nära relation och mot barn och av arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkter. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen det att beslut fattats om att inleda eller återuppta förundersökningen. En avsedd konsekvens av den föreslagna regleringen är att det inte längre ges något utrymme för att avvakta med att ta upp frågan om målsägandebiträde eller vidarebefordra en begäran om sådant biträde till domstol till dess att bevisläget förbättrats eller försvagats genom fortsatta utredningsåtgärder. Vårt förslag skiljer sig egentligen inte särskilt mycket från gällande rätt. Redan nu är det lagstiftarens intention att i stort sett alla per- soner som utsatts för sexualbrott ska få ett målsägandebiträde för- ordnat för sig och att en förundersökning ska inledas så snart det på grund av anmälan eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Målsägandebiträde ska alltså redan nu förordnas i inledningen av i princip alla brotts- utredningar om sexualbrott. Eftersom upprepade granskningar visat att så ändå inte sker är det angeläget att det förtydligas ytterligare. Även i fortsättningen bör det finnas ett visst utrymme för att inte förordna målsägandebiträde. Om förundersökningsledaren redan inledningsvis anser att det inte finns förutsättningar att inleda förundersökning aktualiseras inte frågan om målsägandebiträde eftersom den frågan är knuten till att förundersökning inleds eller återupptas. Inte heller i sådana situationer då det är uppenbart att målsäganden saknar behov av målsägandebiträde behöver en begä- ran om förordnande ges in till domstol. Det kan t.ex. handla om en vuxen person som har utsatts för ett mindre allvarligt sexuellt ofre- dande. Det kan också handla om situationer där det står helt klart för polis och åklagare att en anmälan inte kommer att kunna utredas, t.ex. för att någon brottsförutsättning saknas vilket innebär att brott inte har begåtts. Inte heller då behöver förundersökningsleda- ren begära målsägandebiträde för målsäganden. En begäran om förordnande av målsägandebiträde behöver inte heller ges in till domstol om det under en pågående brottsutredning redan har för- ordnats ett målsägandebiträde för målsäganden och det därefter till- kommer nya brottsmisstankar inom ramen för samma utredning. Undantaget ska dock tillämpas restriktivt. I tveksamma fall bör åklagaren ge in en framställan till rätten tillsammans med de skäl som eventuellt finns mot ett förordnande så att domstolen kan pröva frågan. En sådan ordning innebär att målsäganden får en prövning av frågan om målsägandebiträde ska förordnas och också en möjlighet att överklaga ett eventuellt negativt beslut till högre instans. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen I tidigare utredningar har det framförts förslag om hur processen att förordna målsägandebiträde kan påskyndas, t.ex. genom att övertar beslutsfunktionen för förordnandet. Vi är dock tveksamma till en sådan ordning, bl.a. med hänsyn till åklagarens objektivitetsplikt under utredningen samt att denne intar partsställning i rättsprocessen. Domstolarnas beslutsfattande har dessutom inte i någon granskning som vi har tagit del av framhållits som problematisk eller som en bidragande orsak till att målsägande- biträde inte förordnas i ett tidigt skede i brottsutredningen. Det bör alltså även fortsättningsvis vara domstol som fattar beslut om att utse målsägandebiträde. Den föreslagna ordningen kan dock komma att innebära att behov av beslut om förordnande av målsägandebiträde i större om- fattning uppstår utanför ordinarie kontorstid. Vi ser dock inte att det är särskilt problematiskt. Ett målsägandebiträde kan få ersättning för arbete som utförts innan förordnande skett, om arbetet varit av mindre omfattning eller av brådskande art.83 Målsägandebiträdet bör därmed kunna delta vid förhör som t.ex. hålls utanför ordinarie arbetstid med målsäganden i tiden före ett beslut om förordnande. finns det dessutom jour- domstolar som avgör olika brådskande frågor, bl.a. förordnade av offentlig försvarare. Vid många domstolar finns rutiner för att tillgodose behovet att få fram offentliga försvarare utanför kontorstid för t.ex. förhör med unga lagöverträdare. En liknande ordning kan tänkas när det gäller målsägandebiträden. 6.5.2Skärpta kompetenskrav för målsägandebiträden Vårt förslag: Endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämpad för det aktuella uppdraget får förordnas till målsägandebiträde. De nuvarande bestämmelserna om målsägandebiträde innebär att advokater och biträdande jurister på advokatbyråer, men även annan lämplig person kan förordnas som målsägandebiträde. 83 Renfors, m.fl. kommentaren till 5 § lagen om målsägandebiträde. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen i praktiken att även t.ex. jurister som har egen verksamhet kan komma i fråga för uppdrag som målsägandebiträde. Vid en jämförelse är de krav som ställs på den som utses till offentlig försvarare för en misstänkt betydligt högre än för den som ska förordnas till målsägandebiträde. Den som förordnas som offentlig försvarare ska som huvudregel vara advokat och endast i undantagsfall kan en jurist som inte är advokat förordnas. De formella kraven för den som förordnas till särskild företrä- dare för barn är i grunden desamma som de som gäller för måls- ägandebiträden. Därutöver ställs också krav på att företrädaren ska ha sådana personliga egenskaper som gör personen särskilt lämplig för uppdraget. Egenskaper som efterfrågas är bl.a. förmågan att sätta sig in i barnets situation, att kommunicera med barnet och att vinna dess förtroende, men även förmågan att hantera känsliga situa- tioner, kunna vinna förtroende både hos personal på daghem och skola, tjänstemännen inom , och – i möjligaste mån – hos vårdnadshavarna. Som tidigare framhållits har det i flera granskningar och utvärde- ringar av lagen om målsägandebiträde framkommit att förekomsten av ett målsägandebiträde under utredningar av sexualbrott är kvalitets- höjande. förekommer inte sällan att uppdragen som måls- ägandebiträde ges till relativt oerfarna jurister vid advokatbyråer och även till jurister med egen juristbyrå, som alltså inte lyder under etiska regler och inte heller står under samfun- dets tillsyn. För att målsägandebiträdet ska kunna vara ett viktigt stöd för målsäganden, men också för att biträdet ska vara en jämn- bördig part med åklagaren och den offentliga försvararen menar vi att det finns anledning att överväga om inte kraven på målsägande- biträdets erfarenhet och lämplighet ska skärpas. Innan vi tar ställning till frågan om skärpta kompetenskrav för målsägandebiträden vill vi uppehålla oss något vid frågan om det bör ställas olika krav på målsägandebiträden som företräder måls- ägande som utsatts för sexualbrott och sådana biträden som före- träder målsägande som utsatts för andra brott (t.ex. mord, miss- handel, människorov, olaga tvång och rån). Även om ett sexualbrott utgör en extrem kränkning av den utsattes personliga integritet framgår av den nu gjorda exemplifieringen att även många av de andra brott där målsägandebiträde kan komma att förordnas är mycket allvarliga. Det finns därför anledning att ställa samma höga Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen krav på alla som förordnas till målsägandebiträden. Sexualbrotten bör alltså inte särbehandlas. Som redovisats ovan ställs det alltså högre krav både på den som förordnas som offentlig försvarare och på den som utses till sär- skild företrädare för barn i förhållande till vad som gäller för att få uppdrag som målsägandebiträde. Detta trots att uppdragets kom- plexitet i många fall har ökat sedan lagen om målsägandebiträde infördes. Uppdraget innehåller dessutom fler uppgifter än det ur- sprungligen gjorde. som uppdraget har utvecklats har lagstiftaren inte övervägt att skärpa kraven på kom- petens och lämplighet hos den som kan förordnas, trots att sådana förslag har lämnats i flera utredningar. Enligt vår uppfattning bör kraven på målsägandebiträden skär- pas och det ligger närmast till hands att inledningsvis överväga om kraven för målsägandebiträden bör motsvara dem som ställs på offentliga försvarare. Om så inte befinns vara lämpligt kan i stället övervägas om kvalifikationskraven kan motsvara dem som gäller för den som ska utses till särskild företrädare för barn. Slutligen bör det också övervägas om det finns andra krav som bör ställas på den som förordnas som målsägandebiträde. Den största förändringen när det gäller kompetenskrav skulle inträda om kraven skärptes så att de likställdes med de krav som gäller för uppdrag som offentlig försvarare. Då skulle i princip en- bart advokater komma i fråga som målsägandebiträde. En sådan förändring skulle ha den fördelen att målsägandebiträdet i fråga om erfarenhet skulle vara en mer jämnbördig part med den offentliga försvararen. Dessutom handläggs de allvarligaste brotten där måls- ägandebiträde förekommer ofta av erfarna åklagare och även i för- hållande till denne skulle målsägandebiträdet i det fallet vara en mer jämnbördig part. Även om åklagaren och målsäganden ofta har samma intresse i processen är det inte alltid så. Åklagarens objektivitets- plikt innebär också att målsäganden och åklagaren ibland kan ha olika uppfattning om vissa utredningsåtgärder och om målsägande- biträdet ska kunna påverka utredningen är det viktigt att denne har stor erfarenhet och kunskap. Något som ytterligare i någon mån talar för att kompetenskraven för målsägandebiträden bör vara desamma som för offentliga för- Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen svarare är att de ersätts enligt samma principer.84 Eftersom staten alltså betalar samma kostnad för en offentlig försvarare som för ett målsägandebiträde kan man möjligen tycka att det finns anledning att ha samma krav på de som utför tjänsterna. Det som talar mot att likställa kraven på målsägandebiträden med dem som gäller för offentlig försvarare är att den hjälp och det stöd som målsägandens situation kräver inte enbart har att göra med juridisk kunskap och erfarenhet av brottsutredning. Målsägande- biträdet ska också ge stöd åt en person som kanske befinner sig i kris och då är det inte alltid de egenskaper som en advokattitel till- för som är de viktigaste. Om en begränsning görs så att enbart advokater kan komma i fråga för uppdrag som målsägandebiträde kan flera biträden som på grund av sina personliga egenskaper skulle vara mycket väl lämpade för uppdrag uteslutas från sådana förord- nanden. Det är inte ovanligt att den som arbetat som t.ex. åklagare byter inriktning och i stället uppträder som målsägande- biträde. Det skulle kännas främmande att sådana erfarna personer inte skulle vara kvalificerade att förordnas som målsägandebiträde enbart på den grunden att advokattiteln saknas. Kvalifikationskraven för målsägandebiträden bör alltså inte jämställas med de som gäller för förordnande av offentlig försvarare. Däremot anser vi att mycket talar för att skärpa kraven på måls- ägandebiträden så att dessa överensstämmer med de krav som ställs på särskilda företrädare för barn. Det skulle i så fall innebära att de formella kraven skulle vara desamma som de nu gällande kraven för den som utses till målsägandebiträde, men därutöver ska krävas att biträdet på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämpad för det aktuella uppdraget. 4 § första stycket lagen om målsägandebiträde bör därför kompletteras så att det framgår att endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämpad för det aktuella uppdraget får förordnas. Bestämmelsen ändras även så att det direkt av lagen framgår att en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan får förordnas till målsägandebiträde. 84 Regeringen fastställer en timkostnadsnorm och tar därefter fram taxor som bygger på timkostnadsnormen. Jfr föreskrifter om brottmålstaxa för offentlig försvarare i tingsrätt och hovrätt, DVFS 2015:6, och föreskrifter om brottmålstaxa för målsägandebiträde i tingsrätt och hovrätt, DVFS 2015:8. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen I det här sammanhanget förtjänar att framhållas att det under kommitténs arbete har framkommit att det finns stora skillnader mellan de krav olika domstolar ställer på den som önskar uppdrag som målsägandebiträde. Allt från mycket tydliga och detaljerade krav till att det i princip inte ställs andra krav än att personen är jurist förekommer. Det finns exempel på att helt nyutexaminerade jurister förordnas som målsägandebiträde i mål som rör sexual- brott. En sådan ordning kan knappast vara lämplig. Om våra förslag om skärpta kompetenskrav införs vore det lämpligt att domstol- arna fastställde riktlinjer för vilka krav som ska ställas på den som kan komma ifråga för uppdrag som målsägandebiträde. Det är sedan upp till den som begärs som målsägandebiträde eller som anmäler intresse av sådana uppdrag att styrka att kraven på kompetens och lämplighet är uppfyllda. Som utgångspunkt för sådana riktlinjer kan sägas att advokater som huvudregel bör anses uppfylla kraven dels genom Advokat- samfundets krav på årlig fortbilning, dels genom kravet på yrkes- livserfarenhet som ställs på den som erhåller advokattiteln. Även kravet på personlig lämplighet är föremål för prövning i samband med ansökan om inträde i . Advokater bör alltså regelmässigt vara kvalificerade för uppdrag som målsägandebiträde. För biträdande jurister på advokatbyråer bör det krävas att dessa har en inte obetydlig yrkeslivserfarenhet innan de kan bli aktuella för förordnanden som målsägandebiträde. Kravet på erfarenhet kan t.ex. innebära att den biträdande juristen är notariemeriterad eller har arbetat på advokatbyrå under mer än en begränsad tid. Det bör alltså inte förekomma att biträdande jurister som precis tillträtt en anställning på advokatbyrå direkt efter juristexamen uppträder som målsägandebiträden. Uppdrag att vara målsägandebiträde kan emellertid skilja sig åt i fråga om komplexitet och grad av känslig- het. Erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde i mindre käns- liga ärenden kan vara lämpligt innan uppdrag som kan betecknas som särskilt känsliga tilldelas en jurist som inte är advokat. Till sär- skilt känsliga ärenden bör räknas sådana som avser t.ex. sexualbrott och brott i nära relationer. För övriga jurister, som alltså inte står under Advokatsamfun- dets tillsyn, bör det förutom kraven på dokumenterad kunskap och erfarenhet på området också kunna ställas andra relevanta krav, inte minst att vederbörande har en ansvarsförsäkring. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Om målsäganden har önskat ett visst namngivet ombud som målsägandebiträde ska det ombudet utses under förutsättning att ombudet uppfyller kvalifikationskraven. Om målsäganden däremot inte har önskat visst namngivet ombud ska domstolen förordna en lämplig person för uppdraget. Vid flertalet domstolar finns för det ändamålet listor där advokater och jurister kan anmäla intresse för uppdrag som målsägandebiträde. Det bör särskilt påpekas att domstolen har ett ansvar för att det målsägandebiträde som förordnas inte bara uppfyller kvalifikations- kraven utan också är lämpligt i det enskilda fallet. I lagtexten har vi valt att uttrycka detta på så sätt att den som förordnas ska vara sär- skilt lämpad för det aktuella uppdraget. Domstolen måste alltså ta ställning till om ombudet – som i och för sig uppfyller de formella kompetenskraven – är särskilt lämpad för just det uppdrag som för- ordnandet avser. Detta innebär en skillnad mot den reglering som gäller i fråga om kvalifikationskraven för särskilda företrädare för barn. Den nu föreslagna ordningen motiveras av att det är angeläget att det säkerställs att målsäganden i varje enskilt fall får ett måls- ägandebiträde med rätt kvalifikationer för uppdraget. Domstolen kan alltså inte utse ett målsägandebiträde strikt efter en lista över ombud som anmält intresse för sådana uppdrag. I stället måste domstolen alltid bedöma om det i det enskilda fallet krävs särskild kompetens och erfarenhet. För uppdrag som målsägandebiträde i ärenden som rör sexualbrott och brott i nära relationer bör det regelmässigt ställas sådana särskilda krav. Till uppdrag av det slaget bör i första hand väljas advokat med erfarenhet av brottmål eller någon med liknande kvalifikationer. 6.5.3Möjligheten för ett målsägandebiträde att sätta annat ombud i sitt ställe begränsas Vårt förslag: Målsägandebiträdets möjlighet att sätta ett annat ombud i sitt ställe, s.k. substitution, begränsas genom att rättens tillstånd ska krävas. Lagen förtydligas genom att det direkt av lagen om måls- ägandebiträde ska framgå att byte av målsägandebiträde får ske efter särskilt tillstånd och bara om det finns särskilda skäl. Om byte av biträde har skett en gång, får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen Uppdraget att vara målsägandebiträde är – på samma sätt som upp- draget att vara en misstänkts offentliga försvarare – ett personligt uppdrag. För att målsägandebiträdet ska kunna vara det stöd för målsäganden som är avsett krävs att personen har förtroende för sitt biträde. Av 4 § lagen om målsägandebiträde följer genom hänvisning till 26 § tredje stycket rättshjälpslagen att ett biträde får sätta en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe om det inte med- för en beaktansvärd ökning av kostnaderna. I övrigt får substitution endast ske efter särskilt tillstånd. Detta innebär att särskilt tillstånd endast krävs om substitutionen medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna i ärendet. Den ordningen anser vi inte vara tillfreds- ställande. När företrädare för kommittén har träffat bl.a. representanter för olika brottsofferorganisationer har det fram- kommit att det är vanligt förekommande att det förordnade måls- ägandebiträdet sätter annan, ofta biträdande jurist, i sitt ställe. I vissa fall har det till och med varit så att det har varit flera olika personer som vid skilda tillfällen uppträtt i stället för den förord- nade. Detta har upplevts som mycket negativt av de målsägande som drabbats. Dessa har i många fall inte heller varit tillfrågade eller ens informerade om bytet. Vi har bibringats uppfattningen att vissa ombud mer eller mindre verkar ha satt i system att tacka ja till i stort sett alla uppdrag som erbjuds dem för att sedan endast slut- föra en mindre del av dessa och överlämna övriga uppdrag till yngre kollegor. Uppdraget att vara målsägandebiträde bygger på ett förtroende mellan biträdet och målsäganden. Det medför självfallet en extra belastning för målsäganden om biträdet byts ut i olika skeden av processen. Mot den bakgrunden finns det anledning att överväga om möjligheten till substitution bör tas bort helt. Regleringen skulle då t.ex. kunna överensstämma med den som gäller för särskild före- trädare för barn. Alternativt kan det övervägas om det skulle vara tillräckligt att skärpa regeln ifråga så att den i stället överensstämmer med vad som gäller för offentliga försvarare. Vi har först övervägt om möjligheten till substitution helt bör tas bort. Det finns mycket som talar för att det är olämpligt att ett målsägandebiträde ersätts av annan under förundersökning och rätte- gång, speciellt i mål som rör särskilt känsliga brott som t.ex. sexual- Bättre stöd till målsäganden under rättsprocessen brott och våld i nära relation. finns det viktiga skillnader mellan en särskild företrädare för barn och ett målsägandebiträde som innebär att det finns starkare skäl att inte tillåta substitution av en särskild företrädare för barn än för målsägandebiträden. Ett exempel på det är att den särskilda företrädaren fattar egna beslut under uppdraget medan ett målsägandebiträde agerar efter instruk- tion från målsäganden. Sådana instruktioner kan även en ersättare följa. Vi menar även att praktiska skäl talar för att behålla möjligheten för målsägandebiträdet att sätta annan i sitt ställe vid tillfälliga för- hinder. Ombuden har flera uppdrag som pågår och det är inte alltid enkelt för den som förordnas att förutse när i tiden ett visst uppdrag kommer kräva en större arbetsinsats. Dessutom måste domstolen, inte minst i mål där den tilltalade är frihetsberövad, in- leda huvudförhandling inom korta tidsfrister. Det är inte alltid möjligt att anpassa tiden för huvudförhandling till tillfällen som passar samtliga inblandade. Det finns alltså – särskilt om det är fråga om omfattande mål med många huvudförhandlingsdagar – en risk för att inte hänsyn kan tas till alla aktörers möjligheter att när- vara. Vidare kan man naturligtvis inte helt undvika att ett ombud nödgas utebli på grund av sjukdom. Om möjligheten till substitution helt saknades skulle det kunna innebära att en huvudförhandling måste ställas in med den följden att en frihetsberövad person får vara häktad och att samhället drabbas av kostnader för ett nytt huvudförhandlingstillfälle. Vi menar därför att möjligheten att sätta ett annat ombud i sitt ställe bör finnas kvar, men den bör utnyttjas restriktivt. Det finns enligt vår mening skäl att ta ledning av den bestäm- melse som gäller för en offentlig försvarares rätt att sätta annan i sitt ställe. Substitution får enligt bestämmelsen ske endast efter rättens tillstånd. Rättens medgivande kan inte vara generellt utan ska avse en viss person som rätten godkänner.