sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Detsamma gäller den som genom att ge eller ta emot ersättning eller förmån för att erhålla samtycke från en person som har kon- troll över offret och som rekryterar, transporterar, överför, eller inhyser offret, inbegripet utbyte eller överföring av kontroll över offret, i syfte att utnyttja offret eller för avlägsnande av offrets organ. Samma krav gäller även där offret är en person . För människohandel döms även den som rekryterar eller bortför en person i syfte att förmå personen att utföra sexuella handlingar, med eller för en tredje person, i ett annat land mot ersättning. Samma gäller för den som genom otillbörliga medel tvingar eller förmår en annan person att medverka till att tvångsarbete eller organdonation kommer till stånd. Detta gäller även för den som medverkar till det sistnämnda när offret är . Även den som erhåller vinst från exploatering av en annan person eller vinst från organhandel där gärningsmannen vet eller har anledning att misstänka att organen avlägsnats under vissa särskilt angivna omständigheter straffas för människohandel. Detsamma gäller för den som medverkar till det sistnämnda när offret är . För människohandel straffas också den som genom otillbörliga medel tvingar en annan person att förse gärningsmannen med in- täkterna från den personens sexuella handlingar med eller för en tredje part eller borttagande av den personens organ. Straffet för människohandel anges till böter eller fängelse högst . Om brotten begås av två eller flera personer som agerat i sam- förstånd, om personen är och gärningsmännen har utnyttjat personens utsatta belägenhet eller om gärningarna före- gåtts, genomförts eller efterföljts av våld, anges straffet till böter eller fängelse i högst . Om någon av de ovan angivna gärningarna resulterat i allvarlig fysisk skada eller hotat en annan persons liv anges straffet till böter eller fängelse i högst . Om någon av handlingarna ovan resulterat i dödsfall anges straffet till böter, fängelse upp till eller livstids fängelse. I tysk rätt bestraffas människohandel enligt §§ 232, 233 och 233 a i den tyska strafflagen (Strafgesetzbuch, StGB). Enligt § 232 StGB straffas den som utnyttjar en annan persons tvångssituation eller hjälplöshet (som härrör från vistelsen i ett främmande land) för prostitution eller för sexuella handlingar. Straffet härför anges till fängelse i lägst och högst . I § 233 StGB anges att för människohandel för arbetskrafts- exploatering döms den som utnyttjar en annan persons utsatta belägenhet på olika sätt i syfte att utsätta dem för bl.a. slaveri, träl- dom eller tvångsarbete. Om offret är krävs, enligt §§ 232 och 233 i StGB, inte något otillbörligt medel för straffrättsligt ansvar. Vidare är det enligt § 233 a StGB straffbart bl.a. att rekrytera, transportera, överföra eller inhysa en person för sexuellt utnyttjande och för arbetskraftsexploatering (tvångsarbete, tvångstjänst, slaveri eller slaveriliknande förhållanden). Brottet är ett självständigt med- hjälpsbrott till människohandel och något otillbörligt medel krävs inte enligt detta stadgande. När det gäller människohandel i syfte att handla med organ regleras detta separat från bestämmelsen om människohandel ovan. Organhandel regleras i 18 § punkt. 1 och 3 i kombination med 17 § punkt. 2 Transplantationsgesetz (TPG). I TPG, § 17 punkt 1 för- 131 () bereds dock lagskärpningar av den tyska människohandels- bestämmelsen. Lagändringarna, som görs med anledning av människohandelsdirektivet , avser bl.a. att en den som köper tjänster av någon som enligt kundens kännedom arbetar som tvångsprostituerad kan dömas till fängelse . En annan ändring är att nya brottsrubriceringar planeras att införas i syfte att bättre skydda personer mot olaga utnyttjande (jfr ”utnyttjande av arbetskraft” eller ”utnyttjande av person i samband med frihetsberövande”). bjuds all handel med organ eller vävnader avsedda för användning i medicinsk behandling av annan person. Enligt 17 § punkt 2 TPG är det förbjudet att avlägsna, transplantera, eller låta transplantera, organ eller vävnad som är föremål för den otillåtna handeln. Brott mot dessa förbud är straffbara enligt 18 § TPG. I 19 § TPG stadgas bl.a. att det är ett brott att bryta mot förbudet mot avlägsnande av organ utan donatorns medgivande. Det är också straffbart att av- lägsna organ från minderåriga. Rekrytering, transport, överföring, inhysande eller mottagande av personer i detta syfte är straffbart även som medhjälp. Liksom ovan krävs inte något otillbörligt medel vad gäller medhjälpsbrottet. Att förebygga och bekämpa människohandel är en högt prioriterad fråga för . En viktig del i det arbetet är en stark och ändamålsenlig straffrättslig lagstiftning, men även att rätts- väsendet, däribland de brottsbekämpande myndigheterna, bedriver sitt arbete på ett så effektivt och adekvat sätt som möjligt. Kriminaliseringen av människohandel för sexuella ändamål utgjorde ett första steg i riktning mot att åstadkomma en krimi- nalisering av alla former av människohandel. Straffansvaret utvid- gades och omfattar även människohandel som inte är gränsöverskridande och människohandel som syftar till andra former av utnyttjande än för sexuella ändamål. Bestämmelsen om människohandel fick sin nuvarande utform- ning den 1 juli 2010.132 Avsikten med de ändringar som gjordes då var att ge straffbestämmelsen en tydligare och mer ändamålsenlig brottsbeskrivning i syfte att effektivisera brottsbekämpningen. Kravet på att gärningsmannen genom handelsåtgärden skulle ta kontroll över offret, dvs. det s.k. kontrollrekvisitet, togs då bort (se av- snitt 3.3.3). 2009/10:152. Trots förändringarna av människohandelsbrottets utformning, regeringens olika satsningar på området samt de åtgärder som brotts- bekämpande myndigheter vidtagit kan vi konstatera att det fortfar- ande är få polisanmälningar som leder till åtal och fällande domar för människohandel. anmäldes 179 människohandels- brott (varav 58 för sexuella ändamål) och anmäldes 93 människohandelsbrott (varav 31 för sexuella ändamål). var motsvarande siffror 83 anmälningar (varav 40 för sexuella ända- mål), för 69 anmälningar (varav 21 för sexuella ändamål) samt för 98 anmälningar (varav 35 för sexuella ändamål). Detta kan jämföras med antalet lagföringsbeslut (även om begreppens olikheter bör observeras även här). Enligt statistik från Brå fattades det två lagföringsbeslut för män- niskohandel , men inga . fattades det två lagföringsbeslut, fattades 31 beslut och fattades det 3 beslut. Totalt har det alltså meddelats 38 lagföringsbeslut under åren 2011−2015 (huvudbrott/bibrott). Statistiken från Brå avser som tidigare framhållits fällande domslut i tingsrätten, godkända strafföreläggande eller åtalsunderlåtelser (jfr begreppen domar/fäll- ande domar i hovrätt). Utöver att antalet anmälningar som har lett till fällande domar för människohandel –2015 är få, kan även utifrån bl.a. myndighetsrapporter och kontakter m.m., konstateras att mörker- talet för denna brottslighet synes vara stort. Att endast så få anmälningar leder till lagföring trots den senaste lagändringen har även, som ovan redovisats, konstaterats och kritiserats av myndigheter och andra aktörer på området, bl.a. och Åklagarmyndigheten.133 Problematiken har, som tidigare nämnts, även i viss mån diskuterats i doktrin.134 Mot denna bakgrund har utredningen fått i uppdrag att bl.a. utvärdera tillämpningen av bestämmelsen om människohandel och granska hur de brottsbekämpande myndigheterna bedriver sitt arbete 133Se bl.a. RPS Rapport 2014. Människohandel för sexuella och andra ändamål. Lägesrapport 14, Människohandel – delredovisning av ett projekt, 2009–2012, Internationella åklagar- kammaren i , (ÅM-A 2013/1731) och GRETA:s utvärdering av hur kraven i konvention om bekämpande av människohandel uppfylls (Report concerning the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings by , [2014]11). 134Se exempelvis , M. (2014). Människohandelsbrottets decennielånga metamor- fos: en studie i oklarheter och motsägelser. Juridisk (4), s. 829–863. (se dir. 2014:128, bilaga 1). Vid genomförandet av uppdraget ska vi följa upp och undersöka hur människohandelsbestämmelsen fungerar i praktiken och om syftet med lagändringen har uppnåtts. Vi ska härvid uppmärksamma och analysera om det finns några särskilda tolkningsproblem eller andra svårigheter vid tillämp- ningen av straffbestämmelsen. Vidare ska vi göra överväganden om det finns behov av att förtydliga eller annars förändra bestämmel- sen om människohandelsbrott. För det fall det finns behov av författningsändringar eller andra åtgärder ska även förslag härom lämnas. Vidare ska vi lämna en analys av vilka konsekvenser en eventuell lagändring skulle medföra för tillämpningen av andra rele- vanta bestämmelser i . Utredningen ska även överväga behovet av eventuella åtgärder i syfte att effektivisera utredningarna och öka lagföringen av människohandel. Våra överväganden i denna del presenteras i avsnitten nedan, medan vi, som tidigare nämnts, redovisar våra tilläggsuppdrag om det straffrättsliga skyddet mot exploatering av utsatta personer i andra fall än vid människohandel och om straffskalorna för bl.a. människohandel längre fram, se avsnitten 4 och 5. Inledningsvis analyserar vi tillämpningen av människohandels- brottets tre huvudrekvisit, dvs. otillbörligt medel, handelsåtgärd och exploateringssyftet (avsnitten 3.7.2–3.7.4). Därefter behandlar vi betydelsen av offrets samtycke, särskilda frågor som rör människo- handel med barn och behov av åtgärder för mer effektiva utred- ningar och ökad lagföring av människohandel (avsnitten 3.7.5−3.7.7). Den allmänna utgångspunkten för våra överväganden är att skapa en klar och väl avgränsad brottsbeskrivning som är förenlig med hur människohandelsbrottet utformats och avgränsats i inter- nationella överenskommelser som har åtagit sig att följa, se avsnitt 3.2.2. Som redovisats består människohandelsbrottet enligt de internationella överenskommelserna av tre olika moment; (han- dels) åtgärder, användandet av ett otillbörligt medel och exploa- teringssyfte. Beträffande personer får enligt de internationella överenskommelserna krav inte ställas på att otillbörliga medel an- vänts. För att inte försvåra det internationella samarbetet anser vi att den grundläggande konstruktionen av brottet bör behållas, vilket på- verkar våra förutsättningar att ändra brottsbeskrivningen. Syftet med de ändringar som vi trots detta föreslår är därför enbart att stärka det straffrättsliga skyddet mot människohandel och effektivisera tillämpningen av bestämmelsen. Bedömning: För straffansvar bör, liksom tidigare, krävas att han- delsåtgärderna har genomförts med olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat sådant otill- börligt medel. Förslag: En ändring i lagtexten görs för att markera dels att varje otillbörligt medel i sig självt är tillräckligt för straffansvar och att det inte finns något generellt krav på maktförhållande mellan gärningsmannen och offret, dels att det inte finns något krav på att exploatering har påbörjats för att brottet ska anses fullbordat. Det nuvarande uttrycket i lagtexten att en handelsåtgärd vid- tas ”genom” något av de uppräknade otillbörliga medlen ersätts därför med uttrycket ”med användande av” ett otillbörligt medel, varefter dessa medel räknas upp. Rekvisitet otillbörligt medel i 4 kap. 1 a § BrB Den nuvarande lydelsen av straffbestämmelsen för människohandel har ett krav på att handelsåtgärder ska ha skett genom olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller något annat sådant otillbörligt medel (4 kap. 1 a § BrB). Straffbestämmelsens lydelse är förenlig med de internationella överenskommelser som har åtagit sig att följa (se särskilt artikel 3 a i Palermoprotokollet, artiklarna 4 och 18 f. konvention om bekämpande av handel med människor och arti- kel 2 människohandelsdirektivet som redovisas i avsnitt 3.2.2). I samband med översynen av människohandelsbestämmelsen konstaterades att varken domstolarnas rättstillämpning eller uppgifter från polis och åklagare gav stöd för att kravet på otill- börliga medel inneburit att straffbestämmelsen inte kunnat tillämpas på ett effektivt sätt.135 Detta förhållande gäller i princip fortfarande enligt vår uppfattning, se bl.a. avsnitten 3.4 och 3.5. Kravet på otill- börliga medel synes alltså inte heller –2015 ha inne- burit att straffbestämmelsen inte har kunnat tillämpas på ett effek- tivt sätt. Vi anser därför att det inte föreligger något behov att förändra straffbestämmelsen i detta avseende. I tidigare förarbeten har även diskuterats om ytterligare exempel på otillbörliga medel (missbruk av skyddslöshet och missbruk av beroendeställning) ska föras in i straffbestämmelsen.136 För att inte försvåra bestämmelsens tillämpning uttalade regeringen i nämnda förarbeten att försiktighet bör iakttas när det gäller att föra in ytterligare rekvisit. Något kompletterande rekvisit infördes därför inte. Vi delar denna uppfattning och konstaterar att varken vår ana- lys av domstolspraxis, de brottsbekämpande myndigheternas han- tering av människohandelsärenden eller uppgifter som vi fått från de myndigheterna eller andra aktörer leder till en annan slutsats vid nuvarande översyn. Det föreligger således inte något behov av att införa ytterligare rekvisit. Domstolarnas tillämpning av de otillbörliga medlen m.m. Vi bedömer alltså, som framgår ovan, att regleringen av de otill- börliga medlen i bestämmelsen om människohandel i princip är ändamålsenlig. Vid vår genomgång av domstolspraxis – 2015 har det däremot framskymtat en tendens att domstolarnas tillämpning av rekvisitet otillbörliga medel inte alltid sker strikt i enlighet bestämmelsens lydelse. I ett flertal fall i praxis synes dom- stolarna kräva att det utöver ett eller flera otillbörliga medel (dvs. olaga tvång, vilseledande, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbörligt medel) ska föreligga ett makt- förhållande mellan gärningsmannen och offret för att fällande dom ska kunna meddelas, se avsnitt 3.5.2. Kravet synes bestå i att gär- ningsmannen ska ha bemästrat offrets fria och verkliga vilja och beskrivs ofta i praxis som om att omständigheterna ska vara sådana att offret inte har något annat verkligt eller godtagbart alternativ än 135SOU 2008:41 s. 94 f. och prop. 2009/10:152 s. 15 f. 2009/10:152 s. 15 f. och SOU 2008:41 s. 99 f. att underkasta sig gärningsmannens vilja. Härtill finns det i praxis även en tendens att kräva att effekten av användandet av det otill- börliga medlet ska omfatta utnyttjandet i sig, dvs. inte begränsas till handelsåtgärden. Även om praxis på området är begränsad tyder den alltså enligt vår uppfattning på att domstolarna ofta vid tillämp- ningen av människohandelsparagrafen inte bara ser till de tre grund- läggande rekvisiten som framgår av människohandelsbestämmel- sens lydelse (dvs. otillbörligt medel, handelsåtgärd och exploa- teringssyftet) utan även kräver att brottsoffret inte kunnat lämna utnyttjandesituationen.137 En sådan tillämpning av människohandelsbestämmelsen är enligt vår mening problematisk ur flera aspekter. Tillämpningen innebär i praktiken att domstolarna kan sägas ha fört in ett ytterligare brotts- rekvisit i människohandelsbrottet, men även utvidgat orsakssamban- det mellan otillbörliga medel och handelsåtgärden till att även omfatta utnyttjandet. Detta får olika konsekvenser, bl.a. att fokus vid bedömningarna tenderar att flyttas från gärningsmannens handlingar till offrets situation och förhållandet mellan gärnings- mannen och offret. Vår bedömning av problematiken redovisas närmare i följande delavsnitt. Tillämpningen har sin förklaring i förarbetsuttalanden där rekvi- sitet otillbörliga medel har diskuteras och då ansetts ge uttryck för ett krav på maktförhållande mellan gärningsmannen och offret. I samband med att brottet människohandel för sexuella ändamål infördes anförde regeringen nämligen bl.a. följande om rekvisitet otillbörligt medel (prop. 2001/02:124 s. 25). Lagrådet har ställt sig tveksamt till rekvisitet ”otillbörligt”. Enligt Lagrådet står rekvisitet i mindre god överensstämmelse med kraven på en klar och tydlig strafflag. Regeringen har förståelse för Lagrådets kritik i och för sig, men konstaterar att motsvarande rekvisit används på andra ställen i den straffrättsliga lagstiftningen. Utgångs- punkten är givetvis att lagstiftningen skall vara så klar och tydlig som möjligt. Begreppet avser emellertid att fånga upp olika slag av miss- bruk av personer som befinner sig i olika utsatta positioner. Att i lag- text räkna upp samtliga dessa otillbörliga medel låter sig knappast göras. För att straffvärda förfaranden inte skall hamna utanför det straffbara området finns det i förevarande fall ett starkt behov av att använda det sammanfattande, ehuru något vaga, uttrycket ”otillbörligt medel”. 137 Se även , M. (2014). Människohandelsbrottets decennielånga metamorfos: en studie i oklarheter och motsägelser. Juridisk (4), s. 829–863. ligt regeringens mening måste i fall som detta överlämnas åt rätts- tillämpningen att med beaktande av legalitetsprincipen närmare tolka rekvisitet. För att det i lagtexten tydligare skall framgå att de övriga otillbörliga medel som avses till sin art är jämförbara med de otill- börliga medlen olaga tvång och vilseledande, bör rekvisitet utformas som ”annat sådant otillbörligt medel”. Enligt regeringens mening fram- går härigenom tydligare än i lagrådsremissens förslag att gemensamt för de olika otillbörliga medlen är att de på olika sätt syftar till att bemästra offrets fria och verkliga vilja. När kontrollrekvisitet skulle införas i människohandelsbestämmel- sen yttrandes vidare följande (prop. 2003/04:111 s. 51). Utan kravet på kontroll skulle avgränsningen av brottet bli otydligare och det kriminaliserade området svårt att överblicka. De otillbörliga medel, varmed handelsåtgärderna genomförs, är just sådana som syftar till att ta kontroll över offret och sålunda beskära offrets reella val- möjligheter. I samband med ändringar av människohandelsbestämmel- sen beskrevs vidare exempelvis människohandelsbrottet på följande sätt (prop. 2009/10:152 s. 15). Människohandelsbrottet tar sikte på förfaranden där gärningsmannen bemästrar offrets fria och verkliga vilja. Gärningsmannens handlande ska förmå offret att underkasta sig handelsåtgärden. Det måste alltså råda ett orsakssamband mellan de förfaranden genom vilka gärnings- mannen uppnår maktförhållandet och de handelsåtgärder som vidtas. Brottet är fullbordat redan innan det åsyftade utnyttjandet realiseras. Det är med hjälp av kravet på användande av otillbörliga medel som brottsbeskrivningen avgränsas i förhållande till andra mindre allvarliga brott. Såväl FN-protokollet och EU-rambeslutet innehåller också defi- nitioner som motsvarar de svenska rekvisiten om otillbörliga medel. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i utredningens bedömning att kravet på att gärningsmannen ska använda något otillbörligt medel mot offret bör finnas kvar. Enligt vår uppfattning är det något oklart hur kravet på maktför- hållandena i nämnda förarbeten ska tolkas, särskilt mot bakgrund av att förarbetena på andra ställen ger uttryck för att den svenska regleringen av människohandelsbrottet är förenlig med de inter- nationella överenskommelser som är bunden av.138 Mot- svarande uttryck har visserligen även nämnts både i förarbets- 138 Se exempelvis prop. 2009/10:152 s. 14. handlingar till Palermoprotokollet139 och i artikel 2 i människo- handelsdirektivet140, men synes där endast definiera rekvisitet ut- nyttjande av någons utsatta belägenhet.141 Av Palermoprotokollets tolkningsverktyg framgår det däremot tydligt att varje otillbörligt medel är tillräckligt för straffansvar och att något krav på exploa- tering inte heller krävs för att brottet ska anses fullbordat.142 Det sagda beskrivs där på följande sätt: As defined, trafficking consists of a combination of three basic ele- ments, each of which must be taken from a list set out in the defi- nition. As defined in article 3 of the Protocol, “trafficking in persons” consists of: (a)The action of: recruitment, transportation, transfer, harbouring or receipt of persons; (b)By means of: the threat or use of force or other forms of coercion, of abduction, of fraud, of deception, of the abuse of power or of a position of vulnerability or of the giving or receiving of payments or benefits to achieve the consent of a person having control over another person for the purpose of exploitation; (c)The purpose of exploitation, which include, at a minimum: the exploitation of the prostitution of others or other forms of sexual exploitation, forced labour or services, slavery or practices similar to slavery, servitude or the removal of organs. The obligation is to criminalize trafficking as a combination of constituent elements and not the elements themselves. Thus, any con- duct that combines any listed action and means and is carried out for any of the listed purposes must be criminalized as trafficking. Indi- vidual elements such as abduction or the exploitation of prostitution need not be criminalized, although in some cases supplementary offences may support the purposes of the Protocol and States parties are free to adopt or maintain them if they wish to do so. 139Jfr ”a situation in which the person concerned has no real and acceptable alternative but to submit to the abuse involved”. 140Jfr ”med en utsatt situation avses en situation där den berörda personen inte har något verkligt eller godtagbart alternativ till att underkasta sig utnyttjandet”. 141Legislative Guide for the Implementation of the United Nations Convention against Transnational Organized Crime and the protocols thereto (s. 269) (crime/legislative_guides/Legislative%20guides_Full%20version.pdf) 142Legislative Guide for the Implementation of the United Nations Convention against Transnational Organized Crime and the protocols thereto (s. 269) (pdf/crime/legislative_guides/Legislative%20guides_Full%20version.pdf) defined in article 3 of the Protocol is completed at a very early stage. No exploitation needs to take place. De otillbörliga medlen som omfattas av både de internationella instrumenten och bestämmelsen i 4 kap. 1 a § BrB, som bygger på de instrumenten, har olika karaktär.143 De kan därför delas upp en- ligt följande: 1.medel som bygger på våld, hot och våld eller överföring av en person till en annan (exempelvis hot om eller bruk av våld eller andra former av tvång och bortförande), 2.medel som bygger på att det tilltänkta brottsoffret själv närmar sig exploateringssituationen efter att ha fått felaktig information (exempelvis vilseledande) och 3.medel som bygger på utnyttjande av brottsoffrets begränsade handlingsfrihet (exempelvis maktmissbruk eller missbruk/utnytt- jande av en persons utsatta belägenhet). Att den internationella definitionen av människohandel, som åter- finns i bl.a. Palermoprotokollet, till skillnad från bestämmelsen i 4 kap. 1 a § BrB, utgår från en uttömmande reglering av otillbörliga medlen saknar härvid betydelse. Motsvarande gruppering som gjorts ovan kan alltså göras även beträffande bestämmelse där de otillbörliga medlen anges som olaga tvång, vilseledande, ut- nyttjande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otill- börligt medel. Vår bedömning av problematiken Vid en jämförelse av de olika otillbörliga medlen som de grupperats ovan blir det enligt vår uppfattning tydligt att brottsoffer vid vissa otillbörliga medel (punkterna 1 och 3 ovan) har begränsade hand- lingsalternativ gällande handelsåtgärden och troligtvis gällande even- tuell exploatering, medan andra brottsoffer som närmat sig exploa- teringssituationen efter att ha fått felaktig information (punkten 2 ovan) ofta har sin handlingsfrihet kvar. 143 Jfr , M. (2014).