sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Uppdraget omfattade även att understödja domstolarna i deras arbete för att förbättra utformningen av domar och beslut samt förbättra sina kontakter med media. Arbetet med strategierna skulle, bortsett från den del som avsåg mediekontakter, utföras av de enskilda dom- stolarna. I uppdraget ingick även att skulle skapa förutsättningar för att utarbeta etiska regler för domarkåren.89 Den del av kvalitetsarbetet som framför allt är av intresse här är arbetet med bemötande av parter och andra som kommer i kontakt med domstolarna. Arbetet för att förbättra bemötandet har både handlat om hur medarbetare vid domstolarna uppträder i direkta kontakter med personer de kommer i kontakt med (det s.k. person- bemötandet) och om hur domstolen som sådan upplevs av de män- niskor som besöker den eller på annat sätt kommer i kontakt med den (det s.k. institutionella bemötandet). Arbetet med personbemötandet har i mycket stor utsträckning fokuserat på förhandlingssituationen och hur parter och andra förhörspersoner mottas och behandlas av domstolens medarbetare. En viktig del har varit att säkerställa att alla inblandade aktörer för- står vad som händer under rättegången och att de blir korrekt be- mötta. Många domstolar har genomfört brukarundersökningar, vilket innebär att man efter rättegångar har kontaktat parter och vittnen och frågat hur de upplevde förhandlingen. Vid kontakterna har man ställt frågor om hur brukaren (dvs. den som har varit i 89 Uppdrag till angående strategier för Domstolars arbete med vissa förtroendefrågor, Ju2008/10177/DOM och redovisning av regeringens uppdrag till angående strategier för Domstolars arbete med vissa förtroendefrågor (Ju2008/10177/DOM), dnr 783-2010. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott kontakt med domstolen) har ansett sig ha blivit bemött och om han eller hon har förstått vad som har ägt rum i alla avseenden. Av en rapport som har utarbetats av Brå framgår att det är ange- läget att parter och vittnen känner sig trygga och klara över vad som förväntas av dem vid domstolens förhandling. Detta då det är viktigt att förhörspersonerna kan lämna en fri, fyllig och korrekt utsaga under förhöret. Det har vidare framkommit att det är viktigt för de som kommer till domstolen att de bemöts på ett professio- nellt och sakligt sätt. De som ska höras vill känna att domstolens ledamöter har lyssnat på deras berättelse och varit intresserade av målet. Vidare har det återkommande framförts önskemål om att domstolens aktörer presenteras med namn och att de får en för- av vilken funktion var och en har under förhandlingen.90 Det institutionella bemötandet har fokuserats kring hur dom- stolarna har arbetat med bl.a. utformningen av de allmänna ytor som domstolens besökare kommer i kontakt med. Vid utformningen av nya domstolslokaler kan en viktig aspekt t.ex. vara att det finns separata väntrum för målsägande och vittnen så att de inte behöver sitta tillsammans med den tilltalade och vänta på att förhandlingen ska börja. Det kan också handla om att en person som är frihets- berövad kan föras in i domstolslokalen via en separat ingång i stället för via de allmänna ytorna. Även tillgänglighet till och i domstolens lokaler är en viktig fråga. I det institutionella bemötandet ingår även t.ex. ordalydelsen i skriftliga handlingar som skickas till parter och vittnen och vilken information som lämnas. Av såväl under- sökning som av flera brukarundersökningar framgår att många per- soner uppfattar domstolens kallelse som onödigt hård och hotfull.91 Trots att flera försök har gjorts att förändra innehållet i kallelsen har det visat sig svårt att komma ifrån en något hård ton mot bak- grund av de krav som ställs i bl.a. . Det har dock gjorts flera andra förbättringar i kallelsens utformning. Parter och vittnen får numera t.ex. information om att de kan få stöd av s.k. vittnesstödjare när de kommer till domstolen. Det finns även infor- mation om att man på Domstolars hemsida och via en 90Brå rapport 2013:11, Bemötande i domstol, s. 37 och 45 f. 91Se t.ex. SOU 2008:106 s. 124 och Vad tycker brukarna? En intervjuundersökning om kvali- teten vid Hovrätten för , dnr 2005/0429, s. 16 f. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott nedladdningsbar applikation kan få information om hur en för- handling i domstol går till, vilka personer som är närvarande och vilken funktion var och en har.92 Det innebär alltså att den som känner behov av information före en domstolsförhandling numera har möjlighet att skaffa sig den på ett ganska enkelt sätt. Ytterligare en fråga som har ingått som en del av bemötande- arbetet har rört tillgängligheten för den som söker kontakt med domstolen. I det arbetet har bl.a. domstolens öppet- och telefon- tider diskuterats, liksom möjligheten att kontakta domstolen t.ex. via e-post eller sms. Att arbetet med bemötandefrågor är och fortsatt kommer att vara en prioriterad fråga för domstolarna visas inte minst av att ett av de mål som anges i strategiska inriktning för åren 2010–202093 lyder: De personer som kommer i kontakt med Domstolar bemöts på ett professionellt sätt. Det råder en hög och enhetlig servicenivå. Kommunikationskanalerna är väl utvecklade och den information som lämnas är lättillgänglig, relevant och begriplig. 92Se () samt applikationen ”Domstolsguiden” som finns att ladda ner på samma webbplats. 93Domstolsverkets strategiska inriktning publicerades och de mål och strategier som finns angivna ska styra årliga verksamhetsplanering, då Domstols- verkets olika avdelningar tar fram konkreta aktiviteter att arbeta vidare med under varje mål och strategi. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott 7.4Analys av rättsväsendets hantering av sexualbrott Vår bedömning: Hälso- och sjukvårdens arbete med att bistå rättsväsendets myndigheter vid utredning av sexualbrott fungerar i huvudsak tillfredsställande. 1.Socialstyrelsen bör få i uppdrag att se över om det är lämpligt att genom föreskrifter ålägga hälso- och sjukvården att spara prover från spårsäkringssatserna , i enlighet med de rekommendationer som lämnats av Nationellt centrum för kvinnofrid. 2.Rättsmedicinalverket bör få i uppdrag att, i samråd med , , , och Nationellt centrum för kvinno- frid, göra en översyn av rättsintygsreformen. Allmänt om vår granskning Vårt uppdrag, när det gäller hälso- och sjukvården, har begränsats till vårdens arbete med att bistå rättsväsendets myndigheter vid utredning av ärenden om sexualbrott. Hälso- och sjukvårdens upp- drag att vårda och behandla personer som har utsatts för sexual- brott ligger alltså utanför vår granskning. I landet finns ett antal vårdinrättningar som riktar sig enbart och direkt till offer för sexualbrott. Vid dessa inrättningar finns det sär- skilt goda förutsättningar för en god omvårdnad av brottsoffret i kombination med en noggrant genomförd spårsäkring som kan användas vid utredning av brott. Det finns även goda möjligheter för ett bra samarbete med den lokala polisen, vilket sannolikt är till gagn för brottsutredningen. Det är emellertid inte möjligt – och som vi ser det inte heller nödvändigt – att ha särskilda mottag- ningar för sexualbrottsoffer i hela landet. Av naturliga skäl skulle det bli fråga om relativt få sådana mottagningar, vilket skulle inne- bära att många brottsoffer skulle vara tvungna att resa en lång väg för att blir undersökta. En sådan ordning framstår som mindre Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott lämplig med hänsyn till att brottsoffret inte sällan är i ett skede av akut chock. Vi menar att det viktiga i stället är att säkerställa att en god omvårdnad och spårsäkring kan ske på befintliga akutsjukhus och vårdinrättningar runt om i hela landet. Vid vår granskning har vi funnit att hälso- och sjukvårdens mot- tagande av offer för sexualbrott generellt håller en tillfredsställande nivå över hela landet. Om den utsatte söker akut vård finns det gynekologspecialist vid sjukhusens akutmottagningar även på jour- tid. Det innebär att en specialist har möjlighet att genomföra gyne- kologisk undersökning och även ge vård mot t.ex. sexuellt överför- bara sjukdomar. Genom den spårsäkringssats som tagits fram av Nationellt centrum för kvinnofrid säkerställs även att en tillförlitlig och komplett spårsäkring kan göras vid brottsoffrets första kontakt med vården, oavsett var i landet detta sker och vid vilken dag och tidpunkt. Genom att guiden som medföljer spårsäkringssatsen också innehåller stöd för hur brottsoffret bör omhändertas och bemötas är det också vår uppfattning att bemötandet har goda förutsätt- ningar att hålla en jämn och tillfredsställande standard över landet. Det finns vissa problem som bör åtgärdas med hanteringen av de prover som tas vid spårsäkringen. En del av dessa brister är hänför- liga till arbete och behandlas under avsnitt 7.4.2. Här kan dock nämnas att , efter det att polisanmä- lan har gjorts, ofta underlåter att begära ut de prover som sjukvården har tagit. En annan sak som har framkommit vid vår granskning är att inte alla kliniker, bl.a. Akutmottagningen för våldtagna på Södersjuk- huset i , på grund av utrymmesskäl har möjlighet att spara proverna så som rekommenderas av Nationellt centrum för kvinnofrid. Skälet till att den rekommenderade tiden är så pass lång är att många brottsoffer inte gör polisanmälan förrän långt efter brottet. Om proverna då har slängts är förutsättningarna för att genomföra en brottsutredning betydligt sämre. Hälso- och sjuk- vårdens hantering av proverna kan sannolikt förbättras om Polis- myndigheten förbättrar sina rutiner för uthämtning av proverna sedan en polisanmälan har gjorts. Oavsett detta är det angeläget att de tagna proverna sparas . bör därför få i uppdrag att se över om det är lämpligt att genom före- skrifter ålägga hälso- och sjukvården att spara prover från spårsäk- ringssatserna , i enlighet med angivna rekommendationer. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Under vår granskning har det framförts en hel del synpunkter på den ordning som gäller för rättsintygen. En del synpunkter tar sikte på vem som lämpligen ska utfärda rättsintyg, särskilt i ären- den som rör sexualbrott. Andra synpunkter rör frågan om rätts- intyg inhämtas i tillräcklig utsträckning och om detta i så fall kan ha att göra med det förhållandet att intygen är förenade med en avgift. När det först gäller frågan om vem som ska utfärda rättsintyg i ärenden som rör sexualbrott anses från vissa håll att det alltid borde vara en gynekolog som utför undersökningen och skriver intygen. Inte minst har kritiska röster höjts mot att intyg i dessa fall utfärdas av s.k. rättsintygläkare, som kan sakna specialistutbildning i gyneko- logi. Det kan i detta sammanhang anmärkas att har minskat antalet rättsintygsläkare till knappt hälften av det ur- sprungliga antalet. Skälet för det är att rättsintygsläkarna har betyd- ligt kortare utbildning i rättsmedicin och att saknar möjlighet att kvalitetssäkra de intyg som skrivs av rättsintygs- läkarna.94 Det har emellertid även hävdats att de rättsintyg som utfärdas av rättsläkare och rättsintygläkare håller hög kvalitet, även i ärenden som rör sexualbrott. Inte minst har man påtalat vikten av att under- sökningarna, inför avgivande av rättsintyg i ärenden rörande sexual- brott, även omfattar eventuella skador på övriga kroppen och en bedömning av tid och sätt för uppkomst av skador. Sådana bedöm- ningar görs regelmässigt bättre av rättsläkare än av specialist i gyne- kologi. En annan sak som är problematisk är att helt saknar kunskap om hur många rättsintyg som skrivs med stöd av undantaget som finns i lagen, dvs. att intyg i undantagsfall även får skrivas av annan legitimerad läkare. har inte heller någon insyn i kvaliteten på dessa intyg. Något som också bidrar till problematiken kring rättsintygens kvalitet är den nuvarande ordningen att det är den som inhämtar ett rättsintyg som också ska förse den intygsskrivande läkaren med relevant bakgrundsmaterial. Det material som avses är dels upp- 94 Se om uppdraget Granskning av kontrakterades rättsintyg m.m., , dnr D16-90200. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott gifter från förundersökningen i form av brottsanmälan och förhör med inblandade personer, dels patientjournaler från den sjukvårds- inrättning som har behandlat målsäganden. Ofta saknas dock rele- vant bakgrundsinformation från förundersökningen, vilket själv- fallet försämrar kvaliteten på intygen. Det kan i det avseendet kon- stateras att det inte heller finns några närmare anvisningar om vilket bakgrundsmaterial som utfärdande läkare ska ha tillgång till när intyget skrivs. Ett annat problem rör ordningen att utredande polis- man måste inhämta journalanteckningar rörande målsäganden. Som redovisats i avsnitt 7.2.4 blir dessa anteckningar, genom reglerna om partsinsyn, tillgängliga för den som åtalas för brottet. Inte sällan innehåller journalanteckningarna dessutom information som inte är relevant för utredningen om det aktuella brottet utan endast har betydelse för den fortsatta behandlingen. Det kan handla om mycket integritetskänslig information som t.ex. uppgifter om tidi- gare aborter eller om erhållen behandling mot sexuellt överförbar sjukdom. För brottsoffret skulle det vara en bättre ordning om den intygsskrivande läkaren själv inhämtade journalerna från behand- lande läkare. Å andra sidan skulle den ordningen kunna innebära att rättsläkarens objektivitet ifrågasattes eftersom denne då själv skulle göra ett urval av vilken information som skulle läggas till grund för bedömningen. När det gäller frågan om rättsintyg inhämtas i tillräcklig omfatt- ning har , sedan rättsintygsreformen genom- fördes, kunnat konstatera att allt färre rättsintyg begärs. Verket har inte gjort någon närmare analys av skälen för att antalet rättsintyg minskar, men har anmärkt att det i vart fall delvis skulle kunna bero på den avgift, per rättsintyg, som tas ut av den som begär rättsintyget. Vi kan konstatera att det utfärdas få rättsintyg i ärenden som rör misstanke om sexualbrott, trots att stödbevisning är essentiell i den typen av mål. Detta kan möjligen till viss del förklaras med att det sällan uppstår skador vid sexualbrott, vilket innebär att frånvaron av skador som kan anges i ett rättsintyg i sådana fall varken bidrar till att stärka bevisningen eller till att minska trovärdigheten i en- dera partens utsaga. Det kan också bero på att brottet har anmälts så efter händelsen att tecken på eventuella skador redan har försvunnit. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Det nu anförda ger vid handen att det finns skäl att utvärdera hur rättsintygsreformen har fallit ut. Även företrädare från Rätts- medicinalverket har välkomnat att en sådan utvärdering sker. Vi saknar möjlighet att inom ramen för vårt uppdrag göra en mer djuplodande översyn av rättsintygsreformen. Det vore inte heller lämpligt att en sådan översyn gjordes utan att den myndighet som är huvudman, dvs. , var representerad. Eftersom det har framkommit att det finns vissa problem när det gäller rättsintygen och då ingen översyn har gjorts sedan reformen genomfördes menar vi att det vore lämpligt att en närmare analys gjordes i ett annat sammanhang. Lämpligen bör ett sådant arbete ledas av i samråd med de andra myndigheter som har kunskap och erfarenhet av rättsintyg. Vårt förslag är därför att ges i uppdrag att, i sam- råd med , , , och Nationellt centrum för kvinnofrid, göra en översyn av rättsintygsreformen. Översynen bör bl.a. avse frågan om hur rättsintygen ska finan- sieras, dvs. om de även fortsättningsvis helt eller delvis ska vara avgiftsfinansierade. Översynen bör också behandla frågan om vem som lämpligen bör utfärda rättsintygen i ärenden där behov av specialistkunskap möjligen kan finnas. I den senare frågan finns det anledning att överväga om det nuvarande undantaget i lagen ska finnas kvar eller om rättsintyg alltid ska utfärdas av läkare med kom- petens inom rättsmedicin. En frågeställning som i det sammanhanget kan aktualiseras är om det kan iakttas någon kvalitetsskillnad mellan intyg skrivna av rättsläkare och läkare som inte är specialister i rätts- medicin. En ytterligare fråga för översynen är vilket underlag som ska ligga till grund för rättsintyget och vem som lämpligen bör an- svara för att inhämta det. Vad som särskilt bör övervägas är om det går att finna en bättre ordning än den nuvarande så att ovidkom- mande och integritetskänsliga uppgifter om brottsoffret hålls utanför utredningen utan att rättssäkerheten för den sakens skull försäm- ras. I vart fall bör det vara möjligt att ta fram tydligare anvisningar om vilket underlag som bör tas in i utredningen. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott Vår bedömning: Det finns problem i hante- ring av utredningar om sexualbrott. Flera av problemen har redan identifierats av myndigheten som också har fattat beslut om vissa åtgärder för att komma tillrätta med problemen. 1.Polismyndigheten bör få i uppdrag att återkommande redo- visa vilka åtgärder som har vidtagits för att utveckla myndig- hetens arbetsmetoder vid utredning av sexualbrott, hur det säkerställs att arbetsmetoderna når ut i hela organisationen samt vilka resultat åtgärderna har lett till. 2.Polismyndigheten bör få i uppdrag att, i samråd med Åklagar- myndigheten, överväga om myndighetens föreskrift och all- männa råd om ledning av förundersökning i brottmål ska ändras så att det framgår att åklagare ska vara förundersök- ningsledare när fråga är om sexualbrott enligt 6 kap. brotts- balken. 3.Polismyndigheten bör få i uppdrag att redovisa hur arbetet fortskrider med att inrätta såväl ett nationellt it-brottscentrum som regionala it-brottscentrum där bl.a. brottsutredningar som gäller sexualbrott som sker med internet som brottsplats ska utredas. Allmänt om vår granskning Av det som redovisats ovan framgår att har arbetat mycket med frågor som rör arbetsmetoder vid utredningar rörande sexualbrott. Genom bl.a. den förstudie som genomfördes –2014 stod det klart att det på flera områden fanns betydande möjligheter att förbättra arbets- metoderna.95 har efter förstudien också fattat 95 , s. 4 f. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott beslut om att arbeta vidare med många av de frågor som identifiera- des i förstudien. Ett framträdande problem som identifierades i förstudien var att utredningar av sexualbrott inte har en klart definierad plats i polis- organisationen. Brotten har tidigare hanterats på varierande platser i de olika polismyndigheternas respektive organisationer, vilket har inneburit en hel del problem när det gäller resurstilldelning och prioriteringar i förhållande till annan brottslighet. Av förstudien framgår även att det finns brister i utbildningen vad gäller bl.a. bevisvärdering och användande av tillgängligt metodstöd. En följd av det är bristfällig hantering av spårsäkringssatser och brister i utred- ningen när det gäller att säkra annan stödbevisning. Vi har i den granskning som har genomförts kommit till lik- nande slutsatser som i egen förstudie, nämligen att det inom redan finns relevant kunskap om och metoder för hur de bör arbeta med sexualbrottsutredningar. Däremot är det stora skillnader i fråga om hur väl dessa metoder har implementerats i organisationen. Det finns goda exempel på en- heter där man arbetar framgångsrikt, t.ex. Sexualbrottsgruppen vid Polisen i , men det finns också en hel del exempel på motsatsen. Den inrättade UC Väst, som har i uppdrag att arbeta med bl.a. metodutveckling för utredning av sexualbrott, ut- gör ett annat gott exempel på en åtgärd som vidtagits inom Polis- myndigheten för att komma tillrätta med de brister som har identifierats. Det är emellertid för tidigt att säga något om vilka resultat som kan följa av de beslut som fattats eller åtgärder som vidtagits inom . Det är mot den bakgrunden angeläget att arbetar vidare med de rekommendationer som fördes fram i för- studien och att dessa implementeras fullt ut i hela polisorganisa- tionen. Det är också viktigt att det inom säker- ställs att tillräckliga resurser sätts av till utredningar om sexualbrott och att dessa brott får en klart definierad plats i organisationen. Om så inte sker finns det en klar risk för att utredningar av sexual- brott prioriteras ned till förmån för utredningar av andra brott. Slutligen är det också angeläget att man inom fortsätter att arbeta aktivt för att förbättra de attityder som fort- farande förekommer när det gäller sexualbrottslighet. Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott I regleringsbrevet för fick i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att utveckla myndighetens arbetsmetoder vid utredning av sexualbrott. Av redo- visningen skulle det även framgå vilket fortsatt arbete, inklusive uppföljning, som planeras på området. I den redovisning som läm- nades till regeringen framgår att UC Väst på flera sätt arbetar med projekt som syftar till bättre metodstöd och högre kvalitet i sexualbrottsutredningarna. Det är angeläget att det arbetet prioriteras av även i fortsättningen. Av de myndig- heter inom rättsväsendet som vi har granskat är det inom Polis- myndigheten de största bristerna har upptäckts. Att myndigheten snabbt utför de viktiga inledande brottsutredande åtgärderna är centralt för att möjliggöra uppklarning och lagföring av sexual- brott. Statistiskt sett är det dessutom under hantering av sexualbrottsärenden som det stora flertalet brotts- anmälningar faller bort.96 Det kan självfallet förklaras även av andra faktorer än att myndigheten eller enskilda polismän skulle göra ett bristfälligt utredningsarbete, men det går inte att bortse ifrån att det finns en klar möjlighet för att för- bättra utredningsarbetet. Det framgår inte minst av det resultat som uppnås av Sexualbrottsgruppen vid Polisen i vid en jämförelse med resultaten i andra polisområden. För att säker- ställa att det kvalitetshöjande arbetet på sexualbrottens område prioriteras inom den nya menar vi att det är lämpligt att myndigheten löpande ges i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som vidtagits och planeras för att utveckla arbetsmetod- erna vid utredning av sexualbrott t.ex. genom uppdrag i kommande regleringsbrev. Resultaten av de åtgärder som vidtagits bör också följas upp. Förundersökningsledare vid utredningar om sexualbrott Vid anmälningar om sexualbrott är det regelmässigt angeläget att utredningsåtgärder vidtas skyndsamt efter det att anmälan har gjorts. Exempel på åtgärder som behöver ske utan dröjsmål är brottsplats- undersökning och spårsäkring på målsäganden. 96 Enligt statistiska uppgifter som erhållits av . Granskning av rättsväsendets hantering av sexualbrott biträde bör utses i ett tidigt skede (se mer om målsägandebiträde i kap. 6). Trots det har det vid vår granskning visat sig att relevanta utred- ningsåtgärder inte alltid vidtas. Liknande slutsatser har dragits även vid granskningar som gjorts av andra myndigheter. Av Polismyndig- hetens förstudie har det bl.a. framkommit att polisiära utredare/för- undersökningsledare ibland gör egna tidiga bevisvärderingar vid sexualbrottsutredningar. Om de då gör bedömningen att ärendet inte kommer att leda till åtal eller fällande dom vidtas inte ytterli- gare utredningsåtgärder i ärendet.97 Inom är det nödvändigt att göra prioriteringar mellan olika ärenden för att säkerställa att befintliga resurser används på bästa sätt. För sexual- brottsutredningarnas del verkar sådana prioriteringar emellertid ofta leda till att utredningen av sexualbrottet får anstå till förmån för en annan utredning.98 I ljuset av det nu nämnda bör det övervägas om det finns anledning att tro att kvaliteten på sexualbrottsutred- ningar generellt skulle förbättras om en från utomstående part var delaktig i merparten av brottsutredningarna. Det som i så fall ligger närmast till hands är att överväga om en åklagare som huvudregel bör vara förundersökningsledare vid sexual- brott.