sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — Vi har avsnitt 4.2.6 lämnat en kortfattad beskrivning av de villkor som kommer att gälla när ensamstående kvinnor ges möjlighet till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Vi ska i detta avsnitt ge en motsvarande beskrivning av de föräldra- skapsrättsliga regler som enligt förarbetena kommer att gälla i dessa fall (se prop. 2014/15:127, bet. 2015/16:SoU3 och rskr. 2015/16:124). Utgångspunkten är att en kvinna som genomgår en assisterad befruktning som ensamstående inom svensk hälso- och sjukvård blir Regler om assisterad befruktning barnets enda rättsliga förälder. Faderskap eller föräldraskap ska där- för inte fastställas om en kvinna har genomgått en sådan behand- ling och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom den behandlingen. Om det brister i någon av dessa förutsättningar, ska dock faderskapet eller föräldra- skapet fastställas. Det ska inte heller i dessa fall finnas ett förbud mot att spermiegivaren genom bekräftelse fastställs som barnets far. Det som i 2 kap. FB anges om socialnämndens skyldigheter kom- mer också att gälla i dessa fall, om än i tillämpliga delar. Socialnämn- den är således skyldig att inleda en utredning om faderskap eller föräldraskap om förutsättningarna för detta är uppfyllt. Nämnden ska lägga ner en påbörjad utredning om förutsättningarna i föregående stycke är uppfyllda, dvs. om modern har genomgått en assisterad befruktning som ensamstående inom svensk hälso- och sjukvård och det med hänsyn till samtliga omständigheter är san- nolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. 4.4Regler om vårdnad, boende och umgänge Barnets vårdnadshavare bestämmer i frågor som rör barnets person- liga angelägenheter. Om barnet står under vårdnad av två vårdnads- havare, gäller det nu sagda för vårdnadshavarna tillsammans (6 kap. 11och 13 §§ FB). Ett barn står från födseln under vårdnad av modern och fadern om dessa är gifta med varandra. I annat fall står barnet under vård- nad av enbart modern (6 kap. 3 § FB). Om barnet står under vårdnad av en av föräldrarna, kan gemen- sam vårdnad åstadkommas på olika sätt. Föräldrarna kan, under vissa förutsättningar, få gemensam vårdnad efter en registrering hos . Den första förutsättningen är att barnet är folkbok- fört i och den andra förutsättningen är att föräldrarna till- sammans gör en skriftlig anmälan om att de vill ha gemensam vårdnad. Anmälan kan göras till socialnämnden i samband med att nämnden ska godkänna en faderskapsbekräftelse eller en bekräftelse av för- äldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Anmälan kan också, under förutsätt- ningen att det tidigare inte har meddelats något beslut om vårdna- Regler om assisterad befruktning den, göras till eller (6 kap. 4 och 16§§ FB). Föräldrarna kan också få gemensam vårdnad genom att ingå ett avtal om det. Ett avtal om gemensam vårdnad ska gälla om det är skriftligt och har godkänts av socialnämnden (6 kap. 6 och 17 a §§ FB). När endast en av föräldrarna vill få till stånd en ändring i vård- naden, måste han eller hon väcka talan i domstol (6 kap. 5 § FB). Om barnet står under vårdnad av två föräldrar som inte bor tillsammans, kan föräldrarna ingå ett avtal om vilken förälder som barnet ska bo tillsammans med och om barnets umgänge med den andra föräldern. För avtalets giltighet krävs detsamma som vid avtal om vårdnad, dvs. att avtalet är skriftligt och att det har godkänts av socialnämnden (6 kap. 14 a § andra stycket, 15 a § tredje stycket och 17 a § FB). Om barnet i stället står under vårdnad av en förälder, bestämmer han eller hon själv om barnets boende och umgänge med den andra föräldern. Vårdnadshavaren har ett ansvar för att tillgodose barnets rätt till umgänge med den andra föräldern (6 kap. 15 § första stycket FB). Om föräldrarna inte kommer över- ens i fråga om umgänge, kan den förälder som inte är vårdnads- havare väcka talan i domstol. Även socialnämnden kan väcka en talan om umgänge med den förälder som inte är vårdnadshavare. kan dessutom väcka talan om barnets rätt till um- gänge med någon annan än en förälder, t.ex. en morfar eller mormor (6 kap. 15 a § första och andra stycket FB). 4.5Regler om ett barns folkbokföring och medborgarskap Det primära målet med folkbokföringen är att bistå samhället med uppgifter om fysiska personer i . Uppgifterna i folkbokföring- en ska därför spegla befolkningens verkliga bosättning, identitet och familjerättsliga förhållanden så att olika samhällsfunktioner får ett korrekt underlag för sina beslut och åtgärder (prop. 2012/13:120 s. 34 och 35). Ett barn som föds levande i ska folkbokföras om modern är folkbokförd här. Detsamma gäller om fadern är folkbokförd i och vårdnadshavare till barnet (2 § folkbokföringslagen Regler om assisterad befruktning [1991:481]). En förutsättning för att en far ska anses som vård- nadshavare redan vid barnets födelse är att han då är gift med barnets mor. Om så inte är fallet och faderskapet måste fastställas genom bekräftelse eller dom, står barnet från födseln under vårdnad av modern ensam (6 kap. 3 § FB). Detsamma gäller i de fall där ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB ska fastställas i stället för ett fader- skap. Ett barn som föds i och som enligt 2 § folkbokförings- lagen ska folkbokföras här, folkbokförs på den fastighet och i den kommun där modern är folkbokförd eller, om modern inte är folk- bokförd, på den fastighet och i den kommun där fadern är folkbok- förd. Den kommun där barnet folkbokförs är hans eller hennes födelsehemort (6 § lagen). Ett barn som har vistats i sedan födelsen utan att vara folkbokfört, ska folkbokföras om barnet anses vara bosatt i landet eller om det med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sitt hemvist här (3 § lagen). Barnet ska i ett sådant fall folkbokföras på den fastighet och i den kommun där barnet enligt 7 och 8–13 §§ lagen är att anse som bosatt. Vid folkbokföringen får det nyfödda barnet ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra (18 § lagen). Folkbokföring av ett i nyfött barn förutsätter en skrift- lig anmälan till . Om barnet föds på ett sjukhus eller ett enskilt sjukhem, ska sjukhuset eller sjukhemmet göra anmälan. I andra fall ska anmälan göras av den barnmorska som har hjälpt till vid födseln eller av barnets vårdnadshavare. Anmälan ska göras eller, om anmälan ska göras av barnets vårdnads- havare, inom en månad från barnets födelse (24 § lagen). finns det i 1 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap en definition av det svenska medborgarskapet. Det anges att medborgarskapet är ett rättsligt förhållande mellan med- borgaren och staten som medför rättigheter och skyldigheter för båda parter. Det anges också att medborgarskapet förenar alla med- borgare, att det står för samhörighet med , att det represen- Regler om assisterad befruktning terar det formella medlemskapet i det svenska samhället och att det är en grund för folkstyrelsen. I 2 § lagen finns det bestämmelser om ett barns förvärv av svenskt medborgarskap vid födseln. Bestämmelserna, som är ett uttryck för den s.k. härstamningsprincipen, innebär att ett barn per automatik förvärvar svenskt medborgarskap vid födseln om en av föräldrarna är svensk medborgare eller om en avliden förälder till barnet var svensk medborgare vid sin död. Med förälder avses i lagen en per- son som enligt 1 kap. FB ska anses som barnets förälder, dvs. en rättslig förälder. Det senare innebär följande. Om barnets mor är svensk medborgare, förvärvar barnet per automatik svenskt med- borgarskap vid födseln. Detsamma gäller om barnets mor är gift med en man som är svensk medborgare. I det senare fallet gäller näm- ligen faderskapspresumtionen enligt 1 kap. 1 § FB. När faderskapet eller föräldraskapet ska fastställas genom bekräftelse eller dom, kan det råda oklarhet i frågan om barnet har förvärvat svenskt medborgarskap vid födseln. En senare fastställelse ska sam- tidigt ges retroaktiv verkan på så sätt att barnet anses som svensk medborgare redan vid födseln. När ett barn ska folkbokföras i , registrerar barnets medborgarskap i samband med folkbokföringen (prop. 2013/14:143 s. 33 och 34). Ett barn kan vara svensk medborgare utan att vara folkbokfört i . Så är t.ex. fallet om barnets föräldrar är svenska medborgare, men inte folkbokförda i . Ett barn som föds i och som sedan födseln är statslöst kan förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller de som har vårdnaden om barnet. Det krävs dock att barnet har per- manent uppehållstillstånd och hemvist i samt att anmäl- ningen görs innan barnet har fyllt . Anmälningar av detta slag prövas av (6 och 22 §§ lagen om svenskt med- borgarskap). 5Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet Det förekommer att personer i åker utomlands för att genom- gå en assisterad befruktning. En anledning till det kan vara att det tänkta eller enda möjliga förfarandet inte är tillåtet i . Så är t.ex. fallet när en person eller ett par vill genomgå en behandling med ett donerat befruktat ägg eller med både ett donerat ägg och donerade spermier. Så är också fallet när en person eller ett par vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang. Andra anledningar till att personer reser utomlands för att genomgå en assisterad befrukt- ning kan vara att personerna inte har kvalificerat sig för att genom- gå en behandling inom svensk hälso- och sjukvård, att det i är lång väntetid för att få genomgå en viss typ av behandling eller att ett par har uttömt det antal behandlingsförsök som i be- av det allmänna. När personer vill genomgå en behandling i utlandet, uppkom- mer ofta frågor om i vilket eller vilka länder behandlingen kan ut- föras och om vad som i respektive land gäller för själva behandlingen. Liknande frågor uppkommer när personer vill bli föräldrar genom ett surrogatarrangemang i utlandet. En behandling i utlandet kan också ge upphov till frågor av rättslig natur. Det senare gäller inte minst i de fall där barnet även föds i utlandet och sedan ska flytta till . I sådana fall uppkommer bl.a. frågor om vad som gäller före och efter det att barnet har flyttat hit. Kan t.ex. ett utländskt avgörande om faderskap eller föräldraskap godtas här och vad krävs för att barnet ska få flytta till ? Vi ska i detta kapitel beskriva de särskilda regler som gäller när ett barn föds i utlandet och ska flytta till . Framställningen inleds med en beskrivning av det som då gäller i fråga om föräldra- Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet skapet samt vårdnad, boende och umgänge. Efter det behandlar vi de regler som gäller för folkbokföring och svenskt medborgarskap samt de regler som finns om inresa och bosättning i . 5.2Regler om moderskap, faderskap och föräldraskap Det finns inga svenska internationellt privaträttsliga regler om moder- skap. Avsaknaden av sådana bestämmelser har sin förklaring i att det i , liksom i många andra länder, inte råder någon tvekan om vem som i rättsligt hänseende ska anses som barnets mor. Här gäller nämligen principerna ”mater certa est” (det är alltid säkert vem som är mor) eftersom ”mater est quam gestatio demon- strat” (modern är den som födandet utvisar). Den kvinna som föder barnet ska således alltid anses som barnets mor. Frågan är då vad som gäller i sådana fall där en svensk domstol ska tillämpa utländsk lagstiftning i vilken det anges att en annan kvinna (än den som fött barnet) ska anses som barnets mor. En annan fråga är om vi i kan erkänna ett utländskt avgörande som innebär att den tilltänkta modern i ett surrogatarrangemang har fastställts som barnets rättsliga mor. Vi återkommer till dessa frågor i kapitel 14. Bestämmelser om faderskap och föräldraskap till barn i internatio- nella förhållanden finns i lagen (1985:367) om internationella fader- skapsfrågor (IFL). Lagen innehåller också bestämmelser om svenska domstolars behörighet, vilket lands lag som ska tillämpas och er- kännande av utländska fastställelser av faderskap eller föräldraskap. Bestämmelser om erkännande av utländska fastställelser finns även i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden (NFL). Bestämmelserna i den senare lagen har företräde framför motsvarande bestämmelser i . I detta sammanhang måste vi också nämna den särskilda lagen (1936:79) om erkännande och verk- ställighet av dom som meddelats i . Lagen, som inte kom- Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet mer att behandlas mer här, kompletterar IFL i sådana mål som har anknytning till . En man ska under vissa förutsättningar per automatik anses som far till ett barn som föds i utlandet. Den första förutsättningen är att mannen är eller har varit gift med barnets mor. Den andra förut- sättningen är att en faderskapspresumtion gäller enligt lagen i det land där barnet vid födseln får sin hemvist1 eller, om ingen man ska anses som barnets far enligt den lagen, enligt lagen i det land där barnet vid födelsen blev medborgare (2 § IFL). Om ett barn vid födseln får sin hemvist i , gäller faderskapspresumtionen i 1 kap. 1 § (FB). Det ovan anförda innebär att det vid surrogatarrangemang i ut- landet kan finnas en man som på grund faderskapspresumtionen ska anses som barnets rättsliga far, nämligen surrogatmoderns make. I sådana fall måste faderskapet för honom hävas innan den till- tänkta fadern kan fastställas som barnet far. 1 Enligt förarbetena bör det hemvistbegrepp som anges i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) tas till utgångspunkt vid tillämpningen av IFL. Om en person är bosatt i , bör han eller hon alltså även vid tillämpningen av IFL anses ha sin hemvist här om bosättningen med hänsyn till vistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande (prop. 1984/85:124 s. 40–43). Definitionen av begreppet hemvist i 7 kap. 2 § IÄL har även ansetts vägledande vid tolkningen av begreppet hemvist i andra internationella familjerätts- sammanhang (se bl.a. NJA 1983 s. 359, NJA 1987 s. 600 och NJA 2011 s. 499). Det bör i detta sammanhang också tilläggas följande. Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (II-förordningen) innehåller ingen definition av begreppet hemvist. har dock i tre domar uttalat sig om begreppets innebörd vid förordningens tillämpning på mål om föräldraansvar (dom i mål C-523/07, dom i mål C-497/10 och dom i mål C-376/14). Enligt domstolen ska begreppet hemvist i artikel 8.1 förordningen tolkas så att det motsvarar den plats som avspeglar det förhållandet att barnet i viss utsträckning är integrerat i socialt hänseende och i familjehänseende. Hänsyn ska tas till hur varaktig och regelbunden vistelsen i en medlemsstat är, förhållandena för vistelsen, skälen för vistelsen, skälen för att familjen flyttat till den andra medlemsstaten, barnets nationalitet, platsen och förutsättningarna för skolgången, barnets språkkunskaper, familjeförhållanden och sociala band i denna medlems- stat. När det gäller ett litet barn, är det framför allt familjeförhållandena som är relevanta, vilka fastställs av den eller de personer som barnet bor tillsammans med, som rent faktiskt tar hand om barnet och sörjer för dess omvårdnad. Det ankommer på den nationella dom- stolen att fastställa barnets hemvist mot bakgrund av samtliga faktiska omständigheter i det enskilda fallet (se också NJA 2011 s. 499). Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet Om det i ett enskilt fall inte gäller någon faderskapspresumtion, ska faderskap eller föräldraskap fastställas genom bekräftelse eller dom. Vi ska i detta avsnitt beskriva de regler som enligt IFL och NFL gäller i fråga om fastställelse genom bekräftelse. Regler om fastställelse genom dom behandlas i nästa avsnitt. En förutsättning för att faderskap eller föräldraskap ska kunna fastställas genom bekräftelse och under medverkan av en svensk socialnämnd är att den svenska socialnämnden enligt 2 kap. FB är skyldig att försöka utreda faderskapet eller föräldraskapet (3 och 6 a §§ IFL). En sådan skyldighet föreligger dock bara om barnet står under någons vårdnad och har hemvist i (2 kap. 1, 8 a och 9 §§ FB). Bestämmelserna kan således inte tillämpas om barnet har sin hemvist i ett annat land. I de fall då en svensk socialnämnd medverkar vid en bekräftelse och fastställelse av faderskap eller föräldraskap, ska nämnden tillämpa svensk lag (3 § andra stycket och 6 a § tredje stycket IFL). En utomlands lämnad bekräftelse av faderskapet ska dock alltid an- ses giltig till formen om den uppfyller formföreskrifterna enligt lagen i det land där den har lämnats (3 § tredje stycket IFL). Om ett ärende hos en svensk socialnämnd har kopplingar till ett annat nordiskt land, kan det bli aktuellt för nämnden att beakta bestämmelserna i 4 och 5 §§ NFL. Enligt dessa bestämmelser får socialnämnden inte godkänna en bekräftelse av faderskap eller för- äldraskap om det pågår en rättegång om faderskapet eller föräldra- skapet i ett annat nordiskt land. För mer information om svenska socialnämnders medverkan, hän- visas till faderskap (särskilt s. 79–88). Faderskap och föräldraskap kan också fastställas genom dom. En förutsättning för att svensk domstol ska vara behörig att pröva ett mål om fastställande av faderskap eller föräldraskap är att barnet eller motparten (mannen eller kvinnan) har hemvist i , eller att det med hänsyn till barnets, moderns eller motpartens (mannens eller kvinnans) anknytning till finns särskilda skäl för att Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet målet prövas här (4 och 6 a §§ IFL). Bestämmelsen om domsrätt på grund av annan anknytning än hemvist ska tillämpas restriktivt (prop. 1984/85:124 s. 48). En talan om fastställande av faderskap ska prövas enligt lagen i det land där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. En talan om fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB ska däremot alltid prövas enligt svensk lag (5 och 6 a §§ IFL). Om ett mål om fastställande av faderskapet handläggs i och barnet har hemvist i ett annat land när målet avgörs i första instans, dvs. i en tingsrätt, ska domstolen alltså tillämpa lagen i barnets hemvistland. Det kan då bli aktuellt för domstolen att tillämpa bestämmelsen om s.k. ordre public (12 § IFL). Enligt den bestämmelsen får en domstol inte tillämpa en bestämmelse i utländsk lag om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rätts- ordningen att tillämpa bestämmelsen. IFL innehåller också bestämmelser om vilket lands lag som ska tillämpas i mål om hävande av ett sådant faderskap som gäller enligt 2 § samma lag (faderskapspresumtion) och mål om ogiltigförklaring av en faderskaps- eller föräldraskapsbekräftelse (se 5–6 a §§ lagen). Både NFL och IFL innehåller bestämmelser om s.k. litispendens, dvs. hinder för en rättegång på grund av att det redan pågår en annan rättegång om samma sak. Bestämmelserna, som finns i 4 och 5 §§ NFL samt 10 och 10 a §§ IFL, innebär i huvudsak följande. Om det i en svensk domstol väcks talan om faderskap eller föräldraskap och det då redan pågår en rättegång om faderskapet eller föräldraskapet i ett annat nordiskt land, ska den svenska domstolen avvisa talan eller förklara den vilande i avvaktan på en lagakraftvunnen dom i den utländska rättegången (4 § NFL). Detsamma ska normalt gälla om en rättegång pågår i ett utomnordiskt land och det kan antas att avgörandet i den rättegången blir giltigt i (10 § IFL). 5.2.6Erkännande av utländska fastställelser I en del fall har det redan före barnets ankomst till och i ett annat land meddelats ett avgörande om t.ex. fastställande av fader- skap. Vi ska här beskriva vad som gäller när så är fallet. Bestämmelser om erkännande av utländska fastställelser av fader- skap genom bekräftelse eller dom finns i både IFL och NFL. Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet senare lagen gäller i förhållande till andra nordiska länder och har företräde framför IFL. Bestämmelserna i och NFL innebär i huvudsak följande. Utgångspunkten är att utländska fastställelser av faderskap är giltiga i , dvs. att de här tillerkänns rättsverkan i olika avseen- den. Det krävs dock att vissa grundläggande omständigheter är för handen och att det inte finns skäl att vägra ett erkännande. Vi in- leder med att beskriva de grundläggande omständigheterna. En dansk, norsk, finländsk eller isländsk dom om faderskap är giltig i om den har vunnit laga kraft. Med dom jämställs en sådan förlikning som har ingåtts inför en domstol i (1 § NFL). För att ett utomnordiskt domstolsavgörande om faderskap ska vara gällande i , krävs det, förutom att avgörandet har vunnit laga kraft, att det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning har funnits skälig anledning till att talan prövades i det landet (7 § IFL). Bestämmelserna i gäller även för avgöranden om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB (10 a § IFL). Kravet på särskild anledning kan enligt förarbetena vara uppfyllt i sådana fall där barnet vid tiden för rättegången hade hemvist i den främmande staten eller fall där talan fördes mot en eller flera män som då hade hemvist i den staten (prop. 1984/85:124 s. 55). Även en dansk, norsk, finländsk eller isländsk fastställelse av faderskap genom bekräftelse är giltig i (2 § NFL). En utom- nordisk sådan fastställelse är giltig i om den är giltig enligt lagen i det land där barnet eller den som lämnat bekräftelsen hade sin hemvist vid fastställelsen. Detsamma gäller om den är giltig en- ligt lagen i ett land där någon av dem då var medborgare. En utom- nordisk bekräftelse ska dessutom alltid anses giltig till formen om den uppfyller formföreskrifterna i lagen i den stat där den har läm- nats (8 § IFL). Bestämmelserna i gäller även för fastställelser av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § FB. Det är som tidigare nämnts möjligt att vägra ett erkännande även om de grundläggande omständigheterna är för handen. Reglerna om de s.k. vägransgrunderna är formulerade på något olika sätt i NFL och IFL, men innebär i huvudsak följande. En utländsk fastställelse av faderskap eller föräldraskap gäller normalt inte i om den strider mot en annan fastställelse som är giltig här, eller om det för den utländska fastställel- Särskilda regler vid ett barns födelse i utlandet sen redan pågår en rättegång som kan leda till en i giltig fastställelse. En utländsk fastställelse gäller inte heller om det t.ex. skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna fastställelsen (s.k. ordre public). För mer information om vägransgrunderna, se 3 och 5 §§ NFL samt 7, 8 och 10 a §§ IFL. har i två ärenden2 prövat frågan om det kan anses strida mot svensk ordre public att erkänna en amerikansk dom i vilken två män har fastställts som barnets rättsliga fäder. Bakgrun- den i ärendena var i allt väsentligt densamma och följande. Det svenska paret, två manliga makar, hade genomgått ett surrogat- arrangemang i och vid behandlingen av surrogatmodern använt den ena mannens spermier. En amerikansk domstol hade sedan fastställt den mannen som barnets biologiska och rättsliga far, och den andra mannen som barnets rättsliga far. När männen och barnet kom hem till , uppstod frågan om den amerikanska domens giltighet här. I det första ärendet angav hovrätten inledningsvis följande. saknar uttryckliga lagregler om surrogatmoderskap. Förekomsten av surrogatmoderskap kan därför inte sägas vara förenlig med svensk lagstiftning. Det förhållandet att barnet har tillkommit genom ett surrogatmoderskap är inte tillräckligt för att den utländska fastställelsen ska anses vara uppenbart oförenlig med den svenska rättsordningen. Inte heller vad som upplysts om arrangemanget kring surrogatmoderskapet leder till en sådan slutsats. Hovrätten angav därefter följande.