sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Personen kan alltså inom en inte alltför avlägsen framtid komma att bli gäldenär i ett mål hos . Det saknas reglering för hur infor- mation som får om personer som ännu inte figurerar i ett mål hos myndigheten ska hanteras och förvaras och fråga är om en sådan reglering bör införas. Även om uppgifter och uppdrag har utvecklats till att innefatta samverkan med brottsutredande och Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan brottsbekämpande myndigheter har inte något mandat att själv bekämpa eller utreda brott. Om Krono- fogdemyndigheten i ett mål om utmätning eller verkställighet för kvarstad för fordran eller betalningssäkring finner att gäldenären kan misstänkas för brott bör myndigheten anmäla detta till polis eller åklagare. Detsamma gäller om anser att en sådan gäldenär eller svaranden i ett annat utsökningsmål kan misstänkas för brott som avses i 17 kap. 13 § eller något annat brott som rör verkställigheten och som inte är av mindre betydelse (19 kap. 1 § UF). Att uppdrag skulle utvidgas till att även avse hantering av information om personer som utreds för eller är misstänkta för brottslig verksamhet, men som ännu inte finns i något utsökningsmål, är främmande för Kronofogde- myndighetens verksamhet och syfte och förutsätter att lagstiftaren tydligt klargör att ska ha en helt annan roll än . En sådan förändring skulle innebära ett grundläggande ingrepp i den nuvarande samhällsstrukturen och maktfördelningen mellan myndigheterna. Det finns heller ingen- ting som talar för att en sådan utveckling är ändamålsenlig eller av annan orsak önskvärd. ska därför inte utreda tillgångar i andra fall än när detta är ett led i ett pågående mål om verkställighet. Information som inte kan kopplas till något mål hos , men som kan vara av betydelse i en förundersökning, ska precis som , uteslutande hanteras av de brottsutredande myndigheterna. Vi föreslår inte någon reglering som möjliggör för Kronofogde- myndigheten att hantera underrättelseinformation som inte har samband med någon gäldenär i ett pågående mål hos Kronofogde- myndigheten. Det kan anmärkas att ny lagstiftning angående Krono- fogdemyndighetens utbyte av information med andra myndigheter inom ramen för den nationella satsningen mot den grova orga- niserade brottsligheten trädde i kraft (se avsnitt 6.3.3). Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan 6.4.3Besittningskravet för att ska kunna distansutmäta egendom som anträffas av andra myndigheter behålls Våra bedömningar: Kravet att lös egendom ska vara i tredje mans besittning för att distansutmätning ska vara möjlig bör bestå. När egendom anträffas av en annan myndighet bör det fort- farande krävas att egendomen är omhändertagen med stöd av den myndighetens regelverk för att besittningskravet ska vara uppfyllt. För att lös egendom ska kunna utmätas krävs att egendomen är tillgänglig vid utmätningsförrättningen. Om lösöre som tillhör en gäldenär anträffas hos en tredje man får säkerställandet av utmät- ningen som regel ske genom att egendomen tas i förvar, förseglas eller märks. Om egendom som finns i tredje mans besittning inte tas i förvar ska i stället förbud meddelas innehavaren att han eller hon inte utan tillstånd får lämna ut egendomen eller vidta någon annan åtgärd med den till skada för sökanden genom ett s.k. förbudsmeddelande. Om gäldenärens lös- öre inte är i tredje mans besittning och inte själv hinner ta egendomen i förvar kan utmätning enligt 4 kap. 7 § första stycket UB inte ske25. När egendom anträffas av en annan myndighet har Kronofogde- myndigheten tolkat besittningskravet på så sätt att egendomen måste vara omhändertagen med stöd av den myndighetens regel- verk. Denna bedömning har även JO gjort i ett beslut där polisen fick kritik för att, i samband med en trafikkontroll ha omhänder- tagit egendom efter att lämnat polisen ett förbudsmeddelande utan att det fanns stöd för ett omhänder- 25 Särskilda bestämmelser gäller för registrerat skepp och luftfartyg i 4 kap. 7 § andra stycket UB. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan tagande av egendomen enligt polisens egen lagstiftning26. Egen- domen ansågs alltså inte vara i polisens besittning på det sätt som föreskrivs i 6 kap. 7 § UB. I det JO-ärendet fick polisen även kritik för att inte ha dokumenterat eller i efterhand kunnat visa vilka närmare uppgifter som lämnades till och att uppgiftslämnandet hade föregåtts av en sådan intresseavvägning som 10 kap. 27 § OSL kräver. författningsförslag och vårt uppdrag överlämnade en promemoria med ett lagförslag till . Förslaget har till syfte att möjliggöra för och eventuellt andra myndigheter att säkerställa egendom som påträffas hos gäldenärer utan att myndigheterna har omhändertagit egendomen enligt sitt eget regel- verk och utan att är närvarande27. Enligt förslaget bör utmätning av lösöre kunna ske när Kronofogde- myndigheten inte själv kan säkerställa utmätningen, men Polis- myndigheten utan dröjsmål kan ta egendomen i förvar. Polis- myndigheten ska alltså ges en möjlighet att omhänderta egendom utan att genomför förrättning och det ska införas en möjlighet att säkerställa vissa utmätningar genom försorg.28 Förslaget innebär att det är som fattar utmätningsbesluten och att kravet att utmätning ska säkerställas utan dröjsmål ska bestå. Polis- myndigheten ska inte ges utrymme att vidta någon annan åtgärd än att ta lösöre i förvar enligt en begäran från Kronofogdemyndig- heten. Enligt förslaget bör det inte komma i fråga att låta polis- myndigheten söka efter tillgångar som ett led i verkställighet enligt UB. Inte heller ska utmätning ske om utmätningen inte kan säker- ställas inom de tidsramar som gäller . 26JO-beslut med dnr 584-2013 och 666-2013. 27Promemoria angående ändrad lagstiftning rörande skrivbordsutmätning, (dnr Ju2014/5600/L2). 28Förslaget innebär ett införande av en ny bestämmelse i 6 kap. UB, 12 a §, med följande lydelse: ”har för tagande i förvar enligt 2, 4–8 och 12 §§ rätt att få biträde av polismyndighet.” Ett tillägg skulle även kunna göras om biträde behövs från andra myndigheter. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Promemorian har överlämnats till vår utredning och vi har fått i uppdrag att överväga om det finns behov av att ge Kronofogde- myndigheten förbättrade möjligheter att, utan att själv vara när- varande, distansutmäta egendom som påträffas av andra myndig- heter. Med begreppet distansutmätning avser vi även det förfarande som tidigare kallats för skrivbordsutmätning. För att kunna ta ställning till frågan om det bör införas reglering som innebär utökade möjligheter att distansutmäta egendom som anträffas av andra myndigheter är det av intresse att närmare studera vilka möjligheter har att distans- utmäta sådan egendom . Ett eventuellt förslag om utökade möjligheter att distansutmäta egendom som anträffas av brotts- utredande myndigheter kan komma att påverka dessa myndigheters arbete med att återföra brottsutbyten och motverka penningtvätt. Vi kommer därför även redovisa en översikt av bestämmelserna om förverkande av utbyte av brott, rekommen- dationer om hur polisen bör arbeta och prioritera när det gäller att återföra brottsutbyten samt pågående lagstiftningsarbete i om ändringar i bestämmelsen om s.k. utvidgat för- verkande. distansutmätning av lös egendom har i handledningen Distansutmätning och straffprocessuella tvångsmedel m.m. (dnr 808 12552-10/112) beskrivit när distansutmätning sker och vilka kriterier som myndig- heten anser ska vara uppfyllda. Enligt handledningen är det i första hand vid s.k. tilläggsutmät- ningar som använder möjligheten att distansutmäta. Tilläggsutmätning görs när Kronofogdemyndig- heten redan har utmätt en viss egendom och det sedan tillkommer nya skulder. Det görs då en tilläggsutmätning i samma egendom för de nya skulderna. När det gäller sakutmätningar får skulder för- månsrätt genom utmätningsbeslutet och de skulder för vilka tilläggs- utmätningen sker får därför en sämre förmånsrätt än de skulder för vilka egendomen utmättes genom det första beslutet. kan också besluta om distansutmät- ning när en gäldenär lämnar uppgifter om att han eller hon äger viss Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan egendom om uppgifterna bedöms som trovärdiga och går att kon- trollera på ett enkelt sätt. Det tredje fallet när utmäter egendom utan att den är tillgänglig för myndigheten är när eller någon annan brottsutredande myndighet, t.ex. eller , ska lämna tillbaka egen- dom till en person, exempelvis i samband med att ett beslag hävs. Beslutet om utmätning fattas som regel under ett telefonsamtal där underrättas om att ett beslag ska hävas. meddelar per telefon eller fax att egen- domen utmäts och att den andra myndigheten inte får lämna ut egendomen till den misstänkte eller till någon annan som gör anspråk på egendomen. Redan ett sådant muntligt förbudsmeddel- ande innebär att den myndighet som har omhändertagit egen- domen blir förhindrad att lämna ut egendomen till någon annan än eller den som anvisar. Härefter ska den andra myndigheten delges ett förbuds- meddelande (6 kap. 7 § andra stycket UB och 6 kap. 11 § UF). När har utmätt egendomen och för- budsmeddelande lämnats beslutar den myndighet som fått ett för- budsmeddelande att egendomen ska lämnas ut till Kronofogde- myndigheten och häver beslaget. Egendomen hämtas därefter av . Om det är skrymmande egendom sker inte alltid en fysisk förflyttning av egendomen utan kostnads- och vårdansvaret förs över på (t.ex. en båt som står uppställd på ett varv). Det förekommer också att Krono- fogdemyndigheten utmäter beslagtagen egendom i ett tidigare skede av förundersökningen, när det ännu inte är klart vad som ska hända med den. Utmätningsbeslutet kan då formuleras som att utmätning sker med förbehåll för ett kommande förverkande eller liknande. I dessa fall leder förbudsmed- delande givetvis inte till att beslaget hävs. Beslut om distansutmätning kan även fattas om egendom har tagits i förvar i avvaktan på att kvarstad ska utverkas. Ett annat exempel när distansutmätning kan ske är när egendom har om- händertagits för att förvaras för en intagens räkning enligt de regler som gäller för Kriminalvården eller när den in- tagne är i häkte eller polisarrest. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan kan däremot inte besluta om utmät- ning från distans när polisen i samband med en husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller andra åtgärder har på- träffat egendom, men inte omhändertagit egendomen med stöd av egna befogenheter. I dessa fall är det en förut- sättning för utmätning att beslutar om utmätning på plats, polisingripandet eller motsvar- ande åtgärd pågår. har en rikstäckande jourtelefon som är bemannad utanför ordinarie kontorstid för att ta emot uppgifter om tillgångar som har omhändertagits vid exempelvis polisingrip- anden hos gäldenärer som är misstänkta för grov organiserad brottslighet eller som är misstänkta för att ha samröre med sådan brottslighet. De som bemannar jourtelefonen har till uppgift att distansutmäta egendom som har tagits i beslag eller omhändertagits med stöd av det regelverk som gäller för och andra myndigheter som omfattas av satsningen mot den grova organiserade brottsligheten. En förutsättning för att distansutmät- ning ska ske under jourtid är att det handlar om egendom som i annat fall ska lämnas tillbaka till gäldenären innan nästa arbetsdag börjar. I handledning anges följande situa- tioner när det kan bli aktuellt att under jourtid utmäta egendom från distans. •En person som har anhållits försätts på fri fot efter att åklagaren på jourtid har hävt ett anhållningsbeslut, alternativt om ett yrkande om häktning har ogillats av jourdomstol, och egendom som har omhändertagits från den anhållne ska lämnas tillbaka. •En person som har blivit föremål för tvångsåtgärder, som får bestå högst ett visst antal timmar, ska släppas innan nästa arbets- dag börjar. Egendom som har omhändertagits från den gripne ska då lämnas tillbaka. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan •När det finns risk för att en person som är intagen i häkte eller polisarrest förfogar över den egendom som har omhändertagits för förvaring, trots att han eller hon inte kommer försättas på fri fot förrän nästa arbetsdag börjar. •Jouråklagare har beslutat att ett beslag eller förvar inte ska fastställas utan beslutar att en sådan åtgärd ska hävas. •En undersökningsledare beslutar att ett beslag inte ska bestå. •När ett fordon har omhändertagits av för att förhindra trafikbrott och fordonet måste lämnas tillbaka innan nästa arbetsdag börjar. Regelverket om förverkande av utbyte av brott och brottslig verksamhet När ett brott har begåtts kan det, utöver straff och annan påföljd, medföra särskilda rättsverkningar som t.ex. förverkande. Att egen- dom förverkas innebär att den som begått ett brott berövas egen- domen eller att han eller hon blir skyldig att betala ett angivet belopp till staten. Beslut om förverkande av utbyte av brott fattas av domstol. Förverkande kan ske genom sakförverkande eller värdeför- verkande. Sakförverkande innebär att ägaren eller rättighetsinne- havaren förlorar sin rätt till viss egendom. Värdeförverkande inne- bär förpliktelse för en gärningsman att betala ett visst belopp som bestäms av den uppskattade vinningen som gärningsmannen haft genom sin brottslighet. Med begreppet utbyte av brott avses både konkret egendom som någon har kommit över genom brott och det till penningbelopp uppskattade värdet av vad som åtkommits genom brott (prop. 2007/08:68 s. 36). Egendom som förklaras för- verkad och värdet av sådan egendom tillfaller normalt staten. Regler om förverkande av utbyte av brott och brottslig verk- samhet finns i 36 kap. (BrB). Andra regler som är av intresse finns i 26–28 kap. (RB) som bl.a. inne- håller bestämmelser om kvarstad, beslag, husrannsakan och kropps- visitation. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Enligt 36 kap. 1 § BrB ska utbyte av ett brott förklaras förverkat om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller det någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott, om mottagandet utgör ett brott enligt . I stället för det mottagna får dess värde förklaras förverkat. Om inte annat är sär- skilt föreskrivet, ska vad som nämnts också tillämpas i fråga om utbyte av ett brott och ersättning för kostnader i samband med ett brott enligt annan lag eller författning, om det är föreskrivet fäng- else för brottet. För att förverkande ska kunna ske enligt denna bestämmelse krävs att det finns ett styrkt samband mellan ett visst brott och det som ska förverkas. Utvidgat förverkande – äldre bestämmelser och nya bestämmelser som trädde i kraft Som en följd av Europeiska unionens råds rambeslut /212/RIF om förverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott (förverkanderambeslutet) infördes regler om s.k. utvidgat förverkande i 36 kap. 1 b § BrB. Dessa regler är subsidiära i förhållande till huvudregeln i kapitlets 1 §. Två förutsättningar ska vara uppfyllda för att det ska kunna beslutas om utvidgat förverkande. Den ena förutsättningen är att någon döms för ett brott som enligt straffskalan kan ge fängelse eller mer. Exempel på sådana s.k. förverkandeutlösande brott är rån, grovt bedrägeri, grovt koppleri och grovt narkotika- brott. Utvidgat förverkande kan också användas när någon döms för vissa särskilt angivna brott som är allvarliga utan att för den skull träffas av den nu nämnda straffskaleavgränsningen. Bland dessa brott finns narkotikabrott och människosmuggling samt koppleri som inte är ringa. Utvidgat förverkande är även möjligt när någon döms för försök, förberedelse eller stämpling till ett förverkandeutlösande brott. Den andra förutsättningen som ska vara uppfylld för att det ska kunna beslutas om utvidgat förverk- ande är att det förverkandeutlösande brottet har varit av sådant slag att det kunnat ge ett ekonomiskt utbyte. Utvidgat förverkande medger förverkande av egendom som utgör utbyte av brottslig verksamhet men det krävs inte att det som Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan förverkas kan knytas till ett visst konkret brott. Inte heller krävs att den som döms för det förverkandeutlösande brottet själv varit delaktig i eller haft kännedom om den brottsliga verksamheten. Liksom vid andra former av utbytesförverkande kan beslutet inne- bära att den som drabbas av förverkandet antingen berövas egen- domen eller att han eller hon blir skyldig att betala ett belopp till staten. Det är åklagaren som har bevisbördan för att den egendom som yrkas förverkad utgör utbyte av brottslig verksamhet. För att utvidgat förverkande ska få användas krävs dock inte att åklagaren fullt ut kan styrka detta samband utan det är tillräckligt att det framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Utvidgat förverkande kan ske hos den dömde samt hos den som genom bodelning, arv, testamente eller gåva förvärvat egendomen av den dömde. Även den som på annat sätt förvärvat egendomen av den dömde och då vetat om eller haft skälig anledning att anta att den utgjorde utbyte av brottslig verksamhet kan drabbas av för- verkande (36 kap. 5 a § BrB). Förverkande av utbyte av brottslig verksamhet får inte beslutas om det är oskäligt. Det finns därför en möjlighet för domstolen att helt underlåta förverkande eller att besluta om partiellt förverk- ande. Vid utvidgat förverkande kan egendom i stor utsträckning sak- förverkas och egendomen kan därför säkras genom beslag. Detta regleras i 27 kap. 1 § RB där det bl.a. framgår att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en utredning om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § BrB får tas i be- slag. Det kan finnas behov av att genomföra en husrannsakan eller kroppsvisitation enligt bestämmelserna i 28 kap. RB för att genom- föra ett beslag. Egendom som inte kan bli föremål för ett beslag kan värde- förverkas och säkras genom kvarstad. Reglerna om kvarstad finns i 26 kap. RB. Förutsättning för att en domstol ska meddela ett beslut om kvarstad är att det finns en person som är skäligen misstänkt för ett brott och att det skäligen kan befaras att den misstänkte på något sätt undandrar sig att betala vad som kan komma att ådömas på grund av brottet (26 kap. 1 § RB). En fråga om kvarstad kan initieras av undersökningsledaren, åklagaren eller målsäganden. Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan Efter åtal får även domstol självmant ta upp frågan om kvarstad (26 kap. 2 § RB). I avvaktan på domstolens beslut om kvarstad får åklagaren ta egendom i förvar. Om det är fara i dröjsmål, får en polisman ta lös egendom i förvar. I sådant fall ska polismannen skyndsamt anmäla detta till åklagaren som ska pröva om egendomen ska förbli i förvar (26 kap. 3 § RB). På regeringens uppdrag har en särskild utredare sett över myn- digheternas tillämpning av möjligheten att komma åt kriminellas brottsvinster genom s.k. utvidgat förverkande (Utredningen om ut- vidgat förverkande m.m., Ju 2013:07). I utredningens uppdrag ingick att redovisa hur reglerna om utvidgat förverkande har tillämpats och mot bakgrund därav utvärdera om tillämpningen har visat på problem eller svårigheter med regleringen. Med utgångspunkt i re- sultatet av utvärderingen och regeringens ståndpunkt att utvidgat förverkande ska vara ett kraftfullt redskap i kampen mot organi- serad brottslighet skulle utredningen lämna förslag till eventuella författningsändringar (dir. 2013:14). Genom tilläggsdirektiv (dir. 2014:22) fick utredningen även i uppdrag att analysera behovet av och lämna förslag till de författningsändringar som behövs för att genomföra och rådets kommande, men ännu inte formellt antagna, direktiv om frysning och förverkande av utbyte av brott. Betänkandet För att brott inte ska löna sig (SOU 2015:67) över- lämnades till regeringen . Utredningen konstaterade bl.a. att utvidgat förverkande är ett mycket slagkraftigt redskap som, när det används, i huvudsak fungerar och då leder till indragning av brottsutbyte som med tidigare regler inte var åtkomligt för de brottsbekämpande myndigheterna. Utredningens uppfattning var dock att förverkandeformen skulle kunna användas i betydligt större utsträckning. Att utvidgat förverkande inte utnyttjas till sin fulla potential ansågs inte bero på problem eller svårigheter vid tillämpningen. Orsaken ansågs inte heller bero på brister i bestäm- melserna om förundersökning i brottmål eller på att en talan om utvidgat förverkande hos den tilltalade alltid måste väckas i sam- band med åtalet och att det därefter saknas möjlighet att skilja av en sådan talan från brottmålet. Utredningens utvärdering visade att de berörda myndigheterna utvecklat sitt arbete med brottsutbytes- frågor , bl.a. genom utbildning, metodstöd och vissa Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan nyrekryteringar, men utredningens intryck var att effekterna av dessa insatser är otillräckliga eller i vart fall fördröjda. Med anledning av genomförande av Europaparlamen- tets och rådets direktiv /42/EU av om frys- ning och förverkande av hjälpmedel vid och av brott i Europeiska unionen29 konstaterade utredningen att direktivets krav i fråga om förverkande av och hjälpmedel vid fällande brott- målsdom uppfylls av svensk rätt. Några lagändringar behövs därför inte i den delen. Däremot ansåg utredningen att det krävs lag- stiftningsåtgärder med anledning av direktivets bestämmelse att det ska det vara möjligt att på grund av brott förverka utbyte och hjälp- medel även i fall när fällande brottmålsdom inte kunnat meddelas på grund av lagföringshinder. Vid genomförandet av detta åtagande både kan och måste det förutsättas att hindret för lagföring är oåterkalleligt. Utredningen föreslog därför en komplettering av bestämmelse om förverkande vid den brottsliges död och vid åtalspreskription. När det gäller EU-direktivets inverkan på de svenska reglerna om utvidgat förverkande konstaterade utredningen att de förverk- andeutlösande brotten även fortsättningsvis bör pekas ut genom hänvisning till en generell faktor, nämligen straffskalan för den aktuella brottstypen, och genom en kompletterande brottskatalog som tar upp vissa särskilt angivna brott som inte träffas av hänvis- ningen. Liksom ska även osjälvständiga brottsformer av de utpekade brotten kunna utlösa utvidgat förverkande. Det föreslogs en ändring som innebär att utvidgat förverkande ska kunna beslutas när någon döms för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse , i stället för dagens krav att någon ska dömas för ett brott för vilket är föreskrivet . Dessutom föreslogs att de särskilt uppräknade brott som därutöver kan utlösa utvidgat förverkande skulle utökas med brotten dataintrång, utnyttjande av barn för sexuell posering, tagande av muta, givande av muta samt vissa fall av barnpornografibrott. Utöver detta ska enligt förslaget utvidgat förverkande också kunna utlösas av att någon döms för ett annat brott för vilket är föreskrivet fängelse och 29 EU:s institutioner antog formellt och slutligt den text som godkänts av företrädare för rådet och (EUT L 127, 29.4.2014, s. 39, med efterföljande rättelse i EUT L 138, , s. 114). Direktivet skulle vara genomfört av medlemsstaterna . Utredning av tillgångar och myndighetssamverkan som har utgjort led i en brottslighet som utövats i organiserad form. Även fortsättningsvis ska det vara en förutsättning för ut- vidgat förverkande att det förverkandeutlösande brottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte. överlämnade regeringen propositionen (2015/16:155) Utökade möjligheter till förverkande till . Regeringen föreslog de lagändringar som krävs för att genomföra EU:s direktiv om förverkande av hjälpmedel vid och av brott i Euro- peiska unionen. Det föreslogs även utökade möjligheter att för- verka utbyte av brottslig verksamhet vid brott som har samband med organiserad brottslighet.