sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — Rapport nr 22/ . : DEMICOM, . Danske (2014) Online Markedsstatistik. Tillgänglig via: danskemedier.dk/wp-content/uploads/2015/04/Danske- Medier-Online-Markedsstatistik-2014-Rapport.pdf (besökt ). (2002) Understanding Media Economics. (2005) Reklamens makt över medierna. (2006) Utvecklingen av svensk dagspress intill 2005: en ekonomisk översikt 1989–2004 sammanställd på uppdrag av 2004. I: SOU 2006:8 Mångfald och Räckvidd: slutbetänkande av 2004. 485–543. och (2004) Comparing media systems: three models of media and politics. Hjarvard S och Kammer A (2014) Online news: between private enterprise and public subsidy. Media Culture and Society, Crosscurrent Special Issue: Small Nations, the Press and the Digital Change. 1–9. och N (2007) Paid content strategies for news websites: an empirical study of British newspapers’ online business models. Journalism Practice 1(2): 208–226. Høst S (2015a) Aviser och digital betalning. : Høgskulen i . Høst S (2015b) . : Høgskulen i . (2015) The Nordic Advertising Market 2014: A Study of in , , & during 2014. : (). Jakten på den försvunna affärsmodellen Kulturstyrelsen (2015) Branche og forbrug 2015. Tillgänglig via: /mediernes-udvikling-2015/branche-og- forbrug/ (besökt ). L och (2010) (red.) The Changing Business of Journalism and its Implications for Democracy. : the Study of Journalism, . (2000) Alla läser tidningen. I: Wadbring I och (red.) Tryckt: 20 kapitel om dagstidningar . : Dagspresskollegiet, masskommunikation (JMG), , 105–112. Nordicom (2015) Nordicoms mediebarometer 2014. : Nordicom – , . Medietilsynet (2014). Økonomi i norske medievirksomheter 2009–2013. Fredrikstad: Medietilsynet. Myndigheten för radio och tv (2015a) Dagspressens ekonomi 2014. : Myndigheten för radio och tv. Myndigheten för radio och tv (2015b) Medieutveckling . : Myndigheten för radio och tv. (2015) Stealing Google’s Market Share, . Tillgänglig via: /article/the- company-stealing-googles-market-share-cm467783 (besökt ). (2015) (red.) Local Journalism: The Decline of Newspapers and the of Digital Media. , : I.B. (2014) Nya spelregler för press, radio och tv: Svensk mediestruktur i den digitala tidsåldern. I: och U (red.) : Nordicom, , 105–112. (2015) The Nordic Media Market 2015. Nordic Media Trends 13. : Nordicom, . och (2015) Medieexplosion – men journalistiken pressas. (2004) Fra medieforskning til såkaldt medieforskning – en model til beskrivelse af mediestrukturen. I: Bruun H, Jakten på den försvunna affärsmodellen och P (red.). Forskning i mediepolitik – mediepolitisk forskning. Aarhus: Modtryk, 10–29. Skogerbø E och Winsvold M (2011) Audiences on the move? Use and assessment of local print and online newspapers. 26(3): 214–229. Syvertsen T, Enli G, Mjøs O J och (2014) The Media Welfare State: Nordic Media in the Digital Era. : Creative Commons. (2013) TS bestämmelser för TS-upplaga Tillgänglig via: bestammelser_tidningar_2013.pdf (besökt ). TU (2015) Betalväggar utan att tappa trafik. Tillgänglig via: pressmeddelanden/4131-betalvaggar-utan-att-tappa-trafik (besök ). TV4-Gruppen (2015) Årsrapport . (2013) What happens with the Swedish political press? Political perspectives on the erosion in Swedish newspaper readership. I: , och L. Stepping Stones: Research on Political Representation, Voting Behavior, and Quality of Government. : , 95–127. (2015) Dagstidningsprenumeration , – och ? I: , , och (red.). : , , 463–479. Sida vid sida – men i samma båt? Sida vid sida – men i samma båt? Kompletterande och konkurrerande medier Egentligen är det ganska självklart: Ingen svensk medieutredning kommer undan frågan om medier i allmänhetens tjänst. Alla medie politiska strävanden som syftar till att skapa förutsättningar för medierna att fylla sin demokratibärande roll har att – direkt eller indirekt – förhålla sig till hur de allmänfinansierade mediernas upp- drag definieras, och vilken ställning dessa medier ges i det samtida medielandskapet. Vilken roll de ska ha, och vilken relationen ska vara till kommersiella konkurrenter diskuteras ständigt. En del argument i debatten känns igen som mer eller mindre tidlösa, medan andra tillkommer till följd av nya tekniska, ekonomiska eller politiska randvillkor. utgjorde inget undantag från denna regel. efter att Myndigheten för radio och tv presenterat den delrapport (MRTV, 2015) som utgjort ”kontrollstation” för det gällande sändningstillståndet – och i en tillhörande utredning slagit fast att de allmänfinansierade medierna inte hade en otillbörlig negativ påverkan på den svenska mediemarknaden – reagerade de kommersiella medierna. , , Mittmedia, och Tidningsutgivarna presenterade då den så kallade ”public service-kommissionen” med uppgift att granska de allmänfinansierade mediernas inverkan på medielandskapet och marknadsstörande effekter, samt föreslå förändringar av regelverk och organisation i syfte att göra deras uppdrag tydligare (). Kommissionen kritiserades av bland annat , ordförande i förvaltnings stiftelsen för (), () och Utbildningsradion (UR), som hävdade att de allmänfinansierade medierna inte var något hot mot dagspressens nyhetssajter, utan att de olika medietyperna snarare inspirerade varandra vad gäller kvalitet och konsumtion (, ). Den mediepolitiska synen på de allmänfinansierade medierna är till en del påverkad av medieutvecklingen. I den borgerliga regeringens proposition om en radio och tv i allmänhetens tjänst (prop. 2012/13: 164) konkluderades att det ökade medieutbudet och publikens i stort oförändrade bruttotid för medieanvändning Sida vid sida – men i samma båt? sammantaget bidrar till en ökad konkurrens mellan privata och all- mänfinansierade medieföretag med avseende och pengar. När regeringen då diskuterade villkoren på framtidens samlade svenska mediemarknad framhölls att dessa skulle vara håll- bara och rättvisa, både vad gäller olika medietyper och med tanke på olika ägare. Mediepolitiken borde därför, enligt propositionen, syfta till att både behålla självständiga och oberoende medier i all- mänhetens tjänst samt skapa en livskraftig kommersiell sektor (prop. 2012/13:164, s. 12). I kommittédirektiven till medieutredningen (dir. 2015:26) är förändringstrycket mot dagstidningsföretagen ett centralt tema, och det ingår inte i utredningens uppdrag att föreslå förändringar för de allmänfinansierade medierna , då den nuvarande tillståndsperioden löper ut. Dessa frågor lämnas åt en kommande offentlig utredning inför det nya sändningstillståndet. Däremot kan medieutredaren peka på frågeställningar som anses särskilt angelägna att utreda inför nästa tillståndsperiod. I direktiven konstateras att dagens fragmenterade informationssamhälle gör allmänfinansierade medier oumbärliga, som andra aktörer – kommersiella och ideella – kan bidra med andra perspektiv (ibid. s. 6). Det är nu tämligen enkelt att avdramatisera de nuvarande mot- sättningarna mellan allmänfinansierade och kommersiella medier med argumentet att de alltid varit i konflikt med varandra på grund av motstridiga intressen. Den svenska dagspressens förhållande till de nya etermedierna radio och television har historiskt varit baserat på en kombination av medieinsikter och egenintresse (, 1998). Allmänfinansierade och kommersiella medier har existerat sida vid sida i det svenska mediesystemet. Men argumenten för och emot de allmänfinansierade medier- nas ställning och roll påverkas också av medieutvecklingen och de förändrade medievanorna. Villkoren för en ”fredlig samexistens” har förändrats i grunden i samband med digitaliseringen, och den grundläggande frågan om vem som ska göra vad och var, och med vilka pengar, är mer komplex än . Medierna kanske fortfarande mestadels ror åt samma håll, men de sitter knappast i samma båt. Det är svårare att tala om särskilda finansieringsmodeller för särskilda medier. I stället har brandväggar blivit gråzoner. Sida vid sida – men i samma båt? etermedier har luckrats upp. I den digitala medievärlden konkurrerar medier med helt olika finansieringsvillkor på samma plattformar. De gör det dessutom på en mediemarknad som präglas av minskad lönsamhet, ökad kamp om publikens uppmärksamhet och en helt ny konkurrens från globala medieföretag, inte sällan utan tydliga publicistiska ambitioner. Avsikten med detta kapitel är att belysa denna utveckling, både ur ett internationellt och ett svenskt perspektiv, med fokus på den medievetenskapliga forskning som behandlar de allmänfinansierade mediernas villkor, innehåll, publik och demokratiska roll i synnerhet vad gäller deras relation till mediemarknadens övriga aktörer. I följande avsnitt belyses den internationella och svenska forskning som uppmärksammat dessa frågor. Avslutningsvis diskuteras slut satser och möjliga implikationer för svensk mediepolitik utifrån denna forskning. Framtidens medier i allmänhetens tjänst De europeiska ländernas mediesystem uppvisar variationer, men ett gemensamt drag är förekomsten av allmänfinansierade medier. Dessa mediers ställning varierar dock med tanke på relationen till statsmak- ternaochgradenavsjälvständighet,finansieringsmodell,utbudsprofil ochrelationtillpublikenmedavseendepåanvändning,förtroendeoch effekter (Papathanassopoulos och Negrine, 2010; Aarts och Semetko, 2012; Klimkiewicz, 2015; Nord, 2015). Generellt kan konstateras att allmänfinansierade medier i norra och haft en starkare ställning än i södra på grund av en större distans till den politiska makten, ett större oberoende av kommersiella intäkter och ett större allmänt förtroende. har skillnaden uttryckts som en skillnad mellan politisk reglering (politics-in-broadcasting) i norr och politisk styrning (politics-over-broadcasting) i söder (och , 2004; Soroka et al., 2013). Trots nationella skillnader får kopplingen mellan allmänfinansie rademedierochdemokratiansesvaraettcentralttemaideneuropeiska medieforskningen. Till skillnad från kommersiella medier förutsätts allmänfinansierade medier erbjuda ett fördjupat och informativt innehåll som dessutom antas vara sakligt och opartiskt (Soroka et al., 2013). Empiriska jämförelser av olika länders mediesystem Sida vid sida – men i samma båt? stöder också betydelsen av allmänfinansierade medier. De bekräftar generellt att dessa medier ägnar större utrymme åt samhällsfrågor. De har en potential att öka människors kunskaper och det kan bidra till att minska kunskapsklyftor mellan olika grupper i samhället. Vad forskningen här pekar på är inte främst betydelsen av de allmänfinan- sierade mediernas explicita folkbildande funktioner eller människors stora uppskattning av seriös samhällsjournalistik. I stället betonas betydelsen av den mer eller mindre ”oavsiktliga” inlärning som upp- står när dessa medier behåller en stark ställning i det expanderande medielandskapet (Curran et al., 2009; Aalberg och Curran 2012). Till skillnad mot mer marknadsstyrda mediesystem som t.ex. i , har de europeiska dualistiska systemen varit uppbyggda kring att också nyheter och informativa program finns i det samlade utbudet på bästa sändningstid. Då blir också tillfällena till oavsiktligt lärande fler och kunskapsklyftorna mindre (Soroka et al., 2013). Dessa forskningsrön får ytterligare stöd i en senare jämförande studie av 27 länder som visar att de som tar del av tv-nyheter via allmänfinansie- rade medier också ökar sina politiska kunskaper mer än de som tar del av nyheter i kommersiella tv-kanaler (och , 2014). finns skäl att påpeka att oavsiktligt lärande – till följd av att det blir generellt lättare att upptäcka nyheter i ett större utbud – också kan uppstå vid många andra typer av medieanvändning. Relationen mellan kommersiella och allmänfinansierade medier är ett forskningsområde som med tiden fått allt större uppmärk- samhet. De europeiska allmänfinansierade medierna var länge helt dominerande på sina marknader, för att successivt komma att utmanas av privata konkurrenter i den takt som teknikutveckling och liberaliseringspolitik möjliggjorde. Med den snabba expan- sionen av kommersiell television kom också deras dominerande ställning på marknaden att utmanas på ett mer övergripande sätt. De europeiska tv-systemen blev dualis- tiska, med allmänfinansierade och kommersiella medier sida vid sida (Blumler, 1992; Siune och Treutzchler, 1992). Konsekvenserna av den tilltagande konkurrensen har också varit betydande för de förstnämnda: på de flesta håll en kraftig nedgång i publiktidsandelar, en intensiv kamp om publiken (ofta med populära underhållnings- program på bästa sändningstid), omfattande rationaliseringar, bantad organisation, utförsäljning av vissa kringverksamheter och ett ökat samarbete med privata konkurrenter om till exempel Sida vid sida – men i samma båt? sändningsrättigheter eller nya medier (Arriaza Ibarra et al., 2015). Om den första utvecklingsfasen från monopol till konkurrens kännetecknades av stora förändringar för de allmänfinan- sierade medierna måste den andra utvecklingsfasen från konkurrens till digitalisering under betecknas som än mer dramatisk och genomgripande (Papathanassopoulos och Negrine, 2010; Donders, 2012; Arriaza Ibarra et al., 2015, se också kapitel i denna bok). Med medieutvecklingen och möjligheten att publicera innehåll på olika digitala och mobila plattformar – om vad som helst, när som helst, till vem som helst – har villkoren för allmänfinansierade medier förändrats i grunden; från radio och tv i allmänhetens tjänst (public service broadcasting) till medier i allmän- hetens tjänst (public service media) (och Steemers, 2012). Detta innebär helt nya möjligheter för programbolagen som med hjälp av väl utvecklade multiplattformsstrategier kan behålla publikandelar, lättare nå helt nya publikgrupper samt utveckla sina beställartjänster (on-demand) och stärka banden till allmänheten (Iosifidis, 2010; Debrett, 2010). är det kontroversiellt att public service- bolagen kan upplåta sitt allmänfinansierade innehåll för publicering på andra kommersiella plattformar, som t.ex. sociala medier (se också Bolins kapitel, se också och kapitel kring en möjlig utvidgning av deras verksamheter). Även om dessa mediers roll i samhället är erkänd i de flesta EU-länder, så sker nu i praktiken flera åtgärder i syfte att begränsa deras uppdrag och räckvidd, inte minst när det gäller närvaro och tjänster på digitala plattformar genom till exempel införandet av förhandsgranskning av nya tjänster (Donders och , 2011). Förhandsgranskningen har sitt ursprung i ett meddelande från om att väsentliga och nya audiovisuella tjänster ska prövas för att se om de uppfyller EU:s krav på tillämpning av regler om statsstöd till radio och tv i allmänhetens tjänst. Formerna för granskningen varierar i medlemsstaterna, men i har reger- ingen gett Myndigheten för press, radio och tv i uppdrag att utföra den. I det svenska systemet ska public service-bolagen själva anmäla nya permanenta tjänster, eller andra tjänster av större betydelse, till myndigheten (MRTV, 2015). I den digitala tidsåldern har frågorna kring de allmänfinansierade mediernas uppdrag och demokratiska roll fått förnyad aktualitet. Inom medieforskningen finns framför allt två frågeställningar som Sida vid sida – men i samma båt? framstår som särskilt centrala i detta sammanhang: dels en åter- uppväckt mediepolitisk diskussion om argumenten kring en ”bred” eller smal” public service i det samtida europeiska medielandskapet (uppdragets omfattning), dels en mer normativ diskussion kring olika möjliga modeller för väl fungerande allmänfinansierade medier (uppdragets inriktning). Den första diskussionen handlar till stor del om två olika ideolo- giska perspektiv där en liberal marknadsekonomisk syn står mot en social, korporativistiskt präglad, ansvarsteori (och , 2014; Donders, 2012). Allmänfinansierade medier har förvisso alltid utgjort en marknadsstörning, och det ligger i den grund läggande idén bakom dessa medier att de ska finnas för att komplettera andra aktörer och erbjuda publiken ett innehåll med en inriktning som de kommersiella konkurrenterna inte klarar av att leverera (, 1991). I förlängningen är ett sådant marknadsargument också ett stöd för en smalare public service, som avstår från att leverera det andra redan gör, till exempel sport, underhållning och online-tjänster. I när det samlade medieutbudet är större än någonsin, leder det också utifrån ett marknadsliberalt perspektiv till slutsatsen att allmänfinansierade medier bör vara ”smalare” och mer exklusiva i fråga om innehåll. En sådan smalare definition av dessa mediers uppdrag och omvandling till nischmedier för högkvalitativt utbud kan möjligen motiveras ut ett strikt innehållsligt perspektiv, men en puritansk modell präglad av ett smalare utbud ger också sannolikt en minskad publik. Därmed urholkas de allmänfinansierade mediernas legitimitet, både politiskt och i relationen till en bredare allmänhet (Iosifidos, 2010). Dessa medier grundas då på en ren innehållsmässig definition – snarare än en publikmässig relation. En sådan utveckling kräver sannolikt en omdefiniering av uppdraget, som förutsättningarna för en allmän betalningsmodell då också lär ifrågasättas (Papathanassopoulos och Negrine, 2010; och , 2015). Ur ett mer socialt och demokratiskt korporativistiskt perspektiv ser argumenten för allmänfinansierade medier annorlunda ut och förutsätter att deras utbud är brett och därmed når så många som möjligt med största möjliga valfrihet. Först då får dessa medier legitimitet och fungerar som det är tänkt. De allmänfinansierade medierna förutsätts därför möta allas olika behov. De ska finnas där publiken finns, oberoende av plattform, och behövs för att sätta en Sida vid sida – men i samma båt? standard när det gäller utvecklingen av nya tjänster med värdefullt innehåll. Detta synsätt utgår från en teknikneutral definition av upp- draget där den nya tekniken gör det möjligt för de allmänfinansierade medierna att klara sitt uppdrag bättre, och tillfredsställa publikens behov på ett mer allsidigt sätt än tidigare (Debrett, 2010; och , 2015). Här ligger riskerna i stället i att allmänfinansierade medier – genom att finnas överallt och erbjuda ett brett utbud – i allt högre grad får sin identitet utsuddad, och att gränserna mellan allmänfinansierade och kommersiella medier därmed blir mindre tydliga. Publikt kan då allmänfinansierade medier fortsätta ha en stark ställning, men den politiska legitimiteten kan försvagas om dessa medier framför allt förknippas med ett utbud som inte på några avgörande sätt avviker från det övriga medieutbudet (, 2006; et al., 2009). Dessa båda perspektiv är i grunden i princip omöjliga att förena. Motsättningarna förstärks ytterligare av offensiva lobbykampanjer från båda sidor som regelmässigt levererar nya argument baserade på selektivt valda fakta. Det finns därför ett stort behov av att analysera de allmänfinansierade medierna på ett mer uthålligt sätt för att värdera deras möjliga demokratiska roll i ett digitalt medielandskap. Ett sådant försök har gjort av medieforskaren som tänker sig en ”klareringsprocess” i sex olika steg för dessa medier. Donders analytiska modell (2012, s. 44) utgår för det första från att de allmänfinansierade medierna bör vara teknikneutrala och aktiva på alla plattformar där det är relevant för deras uppdrag och där publiken finns (cross-media). Vidare förutsätts att innehållet på dessa plattformar är klart relaterat och definierat i förhållande till vissa kärnvärden (core). Kopplingen till radio- och tv-program är här inte central eftersom den inte behöver säga något om dessa värden, då nya tjänster utan sådana kopplingar kan ge nya möjlighe- ter att förverkliga uppdraget. De ekonomiska villkoren bör bygga på stabil allmän finansiering och kommersiella aktiviteter på nya mediemarknader bör vara begränsade (cost). Verksamheten bör vara så transparent (clarity) som möjligt och med goda möjligheter till ansvarsutkrävande utan att äventyra det redaktionella oberoendet (control and command). Slutligen bör myndigheterna noga balansera olika medieaktörers – och publikens – intressen i syfte att garantera att allmänfinansierade mediers marknadsstörande funktioner kan motiveras med hänsyn till mångfald, social sammanhållning och Sida vid sida – men i samma båt? innehållslig kvalitet (checks and balances). Ett annat spår i debatten är att synen på medier i allmänhetens tjänst kan vidgas med tanke på vem som ska ses som producent av ett innehåll med sådant värde. En alternativ modell är att låta ett allmänt stöd utgå för den som producerar ett sådant innehåll, oavsett vem det är (Elstein et al., 2004; Peacock, 2004). En sådan lösning diskuterade också SVT:s förre sty- relseordförande i en debattartikel . Där argumenterade han för att fler medier skulle kunna få offentligt stöd för kvalitativ nyhetsjournalistik, oberoende av deras organisation och distributionsform (, ). Tanken på sådana producenter av innehåll i allmänhetens tjänst (public service publishers/public service providers) eller någon slags public service-fonder, innebär att ett visst medieinnehåll som är samhälleligt värdefullt får allmänt stöd, medan annat innehåll inte får det. Modellen går dock knappast ihop med generellt allmänfi- nansierade medier, varför sådana i så fall får privatiseras och fungera på lika villkor som övriga medier. En sådan förändring har i sin tur minst två avgörande svårigheter: dels är det svårt att se hur de all- mänfinansierade medierna skulle kunna upprätthålla någon form av legitimitet om deras förutsättningar blir helt lika de kommersiella konkurrenterna, dels återstår problem med en opartisk och allsidig kvalitetsbedömning av allt innehåll och risk för godtyckliga bedöm- ningar vid tolkningar av vad som ska uppfattas som ett innehåll med värde för allmänheten. En utveckling av modellen till att bara omfatta offentligt stöd till kommersiella aktörer – parallellt med traditionell finansiering av allmänfinansierade medier – löser en del av problemen men skapar nya när dessa ekonomiska tillskott måste finansieras. Ett sådant resonemang breddar ändå diskussionen om de allmänfi- nansierade mediernas roll i det digitala medielandskapet. Så här långt har den debatten mest handlat om i vilka kanaler dessa medier bör finnas och med vilket innehåll (public service broadcasting vs. public service media). I viss utsträckning har också frågor om vem som pro- ducerar ett innehåll i allmänhetens tjänst aktualiserats (public service publisher). Mindre vanliga är än så länge diskussioner ur ett använ- darperspektiv om hur hela den digitala kommunikationsmiljön kan fungera bäst i allmänhetens tjänst (public service communication). I tabellen nedan sammanfattas några olika perspektiv på allmänfinans ierande medier (tabell 1). Sida vid sida – men i samma båt? Fyra modeller av allmänfinansierade medier PSP (Public service publisher) PSC (Public service communication) PSB (Public service broadcaster) PSM (Public service media) Kommentar: Utvecklingen av synen på allmänfinansierade mediers roll utgick initialt från ett etermedieperspektiv och innehållet i radio och tv. Med framväxten av digitala och mobila medier har debatten omfattat också handlat om närvaron i nya kanaler och på nya plattformar, liksom om vem som bör stödjas för att producera ett innehåll i allmänhetens tjänst. Frågan om hur allmänhetens intresse bäst tillgodoses i ett närmast obegränsat medieutbud – och av vem – är den demokratiskt mest intressanta, men fortfarande den mediepolitiskt minst belysta. Av flera skäl finns anledning att uppmärksamma ett ”post- mass media”-perspektiv när framtidens former för allmänfinansie- rade medier ventileras. Det finns flera olika alternativ för hur allmän finansierade medier kan utvecklas med tanke på de möjligheter som digitalisering och nya plattformar ger i fråga om deltagande och interaktivitet (se också kapitlet av och i denna bok).