sou · H4B311 · 2016-02-24 00:00:00 — I stället tillämpas då bestämmelserna i 11–13 §§, som också är nya. Reglerna i 11 § handlar om föräldraskapet för en person som föder barn efter att ha ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM). I 12 och 13 §§ finns regler om faderskap eller moder- skap för den förälder som inte fött barnet. Bestämmelserna i dessa paragrafer tar främst sikte på fall där barnet föds efter att någon av föräldrarna, eller båda, har ändrat könstillhörighet. Det kan i undan- tagsfall inträffa att barnet föds före en förälders ändring av köns- tillhörighet och att föräldraskapet för den person som inte fött barnet ska fastställas först efter denna ändring. Även sådana fall omfattas av tillämpningsområdet för 12 och 13 §§. Med ändrad könstillhörighet avses att personen i fråga antingen har fått den nya könstillhörigheten fastställd enligt 1 eller 2 § lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, eller att det finns ett utländskt beslut som ska erkännas här enligt 3 a § lagen. 11 § En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man, och som föder ett barn, ska anses som barnets far. En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en mor och moderskap. Det som sägs i 3 § andra–fjärde styckena gäller också om en person som anges i första stycket har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen och han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om föräldraskapet för en person som föder barn efter att ha ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM). Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. Av första stycket framgår att en KtM som föder barn ska anses som barnets far. Någon fastställelse av faderskapet ska dock inte ske i detta fall. På motsvarande sätt som en kvinna anses som barnets mor på grund av att hon fött barnet, ska han alltså anses som barnets Det väsentliga för paragrafens tillämplighet är att barnet fötts efter att den nya könstillhörigheten har fastställts. Av andra stycket framgår det att en KtM som fött barnet, fastän han anses som far, ska omfattas av det som i andra kapitel i föräldra- balken och andra författningar anges om en mor och moderskap. Det innebär att alla bestämmelser som innehåller orden mor, moder eller moderskap ska tillämpas i fråga om personen, utom de som finns i 1 kap. Det gäller även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse förut- sätter att modern är en kvinna. Att bestämmelser om mödrar ska tillämpas i dessa fall innebär bl.a. att KtM får ensam vårdnad om barnet från dess födelse, om föräldrarna inte är gifta (6 kap. 3 § första stycket), och att barnet, om det föds levande här i landet, ska folk- bokföras om KtM är folkbokförd här (2 § folkbokföringslagen [1991:481]). Enligt tredje stycket gäller bestämmelserna om en ensamstående kvinna i 3 § andra–fjärde styckena också en KtM. Faderskap och föräldraskap ska således inte fastställas om en KtM har genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen enligt 6 eller 7 kap. lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m., han vid behandlingen varken var gift, registrerad partner eller sambo och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom behandlingen. Det nu sagda gäller också om behandlingen har utförts vid en behörig sjukvårdsinrättning i utlandet och den person som tillkommit genom behandlingen har rätt att ta del av uppgifter om donatorns identitet (se kommentaren till 3 §). 12 § En person som har ändrat könstillhörighet från kvinna till man, och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §, ska anses som barnets far. Detsamma gäller för en man som inte har ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far en- ligt 8 §. Ett faderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Vid tillämpningen av 4 och 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla för en person som anges i 11 § första stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om faderskap för en person som inte fött barnet, i fall där minst en av föräldrarna ändrat köns- tillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. I första stycket, första meningen, behandlas det fallet att en person som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM) har samtyckt till att hans make, registrerade partner eller sambo genomgår en in- semination eller befruktning utanför kroppen. Om KtM i ett sådant fall uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §, ska han anses som barnets far. Förutom att han samtyckt till behandlingen krävs bl.a. att det med hänsyn till samtliga omständigheter är san- nolikt att barnet har tillkommit genom denna. Bestämmelsen gäller oavsett om den som fött barnet är en kvinna eller en annan KtM. I det förstnämnda fallet får barnet en mor och en far, och i det sistnämnda två fäder. Första stycket, andra meningen, handlar om fallet att en KtM fött barnet och den andra föräldern är en man som inte ändrat köns- tillhörighet. I dessa fall ska den sistnämnde mannen anses som barnets far om han uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 §. Han ska således anses som far till barnet om det genom en genetisk undersökning är utrett att han är barnets far eller om det är utrett att han har haft samlag med den KtM som fött barnet då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga om- ständigheter är sannolikt att barnet har tillkommit genom samlaget. Han ska också anses som barnets far om det är utrett att en in- semination eller befruktning utanför kroppen har utförts med hans spermier då barnet kan ha tillkommit och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har till- kommit genom behandlingen. Mannen ska vidare anses som barnets far om han uppfyller vill- koren enligt 8 §. Han ska således anses som barnets far om han har samtyckt till att hans make eller sambo genomgår en insemination eller befruktning utanför kroppen och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet kommit till genom behand- lingen. Av andra stycket framgår att faderskapet i dessa fall ska fastställas genom bekräftelse eller dom. En sådan bekräftelse ska enligt 4 § skrift- ligen godkännas av barnets mor. Hänvisningar till modern finns också i 5 §. Enligt tredje stycket ska det som i 4 och 5 §§ sägs om en mor också gälla för en sådan KtM som har fött barnet. 13 § En person som har ändrat könstillhörighet från man till kvinna, och som uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska anses som barnets mor. Detsamma gäller för en kvinna som inte har ändrat könstillhörighet och som uppfyller villkoren för att anses som förälder enligt 9 §. En person som anges i första stycket ska omfattas av det som i andra kapitel denna balk och andra författningar anges om en far och faderskap. Ett moderskap enligt första stycket fastställs genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om bekräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om be- kräftelse av ett sådant moderskap. Vid tillämpningen av 4 och 5 §§ ska det som sägs om en mor också gälla för en person som anges i 11 § första stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om moderskap för en person som inte fött barnet, i fall där minst en av föräldrarna ändrat köns- tillhörighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.4. I första stycket, första meningen, behandlas fallet att barnet fötts av en kvinna eller en person som ändrat könstillhörighet från kvinna till man (KtM), och den andra föräldern är en person som ändrat könstillhörighet från man till kvinna (). Om MtK i ett sådant fall uppfyller villkoren för att fastställas som far enligt 5 § eller anses som far enligt 8 §, ska hon anses som barnets mor (jfr kommen- taren till 12 §). Om barnet fötts av en kvinna, får barnet två mödrar. Har barnet fötts av en KtM får det i stället en far och en mor. Första stycket, andra meningen, handlar om fallet att en KtM genomgått en insemination eller befruktning utanför kroppen med samtycke av en kvinnlig make eller sambo, som inte ändrat köns- tillhörighet. I ett sådant fall ska den kvinna som samtyckt till be- handlingen anses som barnets mor om hon uppfyller villkoren för föräldraskap enligt 9 §. Förutom samtycke krävs bl.a. att det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet tillkom- mit genom behandlingen. I dessa fall får barnet en far och en mor. Enligt andra stycket ska en mor enligt första stycket omfattas av det som i andra kapitel i balken och andra författningar anges om en far och faderskap. Det innebär att alla bestämmelser som innehåller orden far, fader eller faderskap ska tillämpas i fråga om personen, utom de som finns i 1 kap. Det gäller även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse förutsätter att fadern är en man. Att regleringen om en far och faderskap tillämpas innebär bl.a. att bestämmelserna i 2 och 3 kap. gäller i fråga om fastställelsen. är således skyldig att försöka utreda vem som är mor till barnet enligt 13 § (2 kap. 1 §). Tillämpliga blir också bl.a. bestämmelserna i 6 kap. 6 § och 7 kap. 8 § lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. bär att den som är ansvarig för en assisterad befruktning eller någon annan som har tillgång till uppgifterna är skyldig att på begäran av domstolen lämna ut uppgifter om behandlingen, om det behövs i ett mål om moderskap enligt 13 §. Av tredje stycket framgår att ett moderskap enligt första stycket ska fastställas genom bekräftelse eller dom. Det som sägs i 4 § om be- kräftelse av faderskap tillämpas också i fråga om bekräftelse av ett sådant moderskap. Enligt fjärde stycket ska det som sägs om en mor i 4 och 5 §§ också gälla för en sådan KtM som har fött barnet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Om en insemination eller befruktning utanför kroppen har utförts före ikraftträdandet och med samtycke av en man som var moderns make eller sambo, tillämpas den upphävda paragrafen respektive den äldre lydelsen av I punkten 1 anges det att de nya bestämmelserna börjar gälla . Enligt punkten 2 ska den upphävda paragrafen, dvs. den tidigare 6 §, och den äldre lydelsen av 8 § tillämpas om inseminationen eller befruktningen utanför kroppen har ägt rum före ikraftträdandet och utförts med samtycke av en man som var moderns make eller sambo. Den begränsning som de nya bestämmelserna i 8 § innebär för olik- könade par, och som innebär att samtycke kan utgöra grund för faderskap vid heminseminationer och alla behandlingar i utlandet, gäller således inte om heminseminationen eller behandlingen i utlandet har utförts före . Övervägandena finns i kapitel 17. 19.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor 1 § Denna lag gäller frågor om faderskap till barn i internationella för- hållanden. I lagen finns också bestämmelser om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § i internationella förhållanden. I förhållande till , , och gäller lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden i stället för 7–10 b §§. Paragrafen innehåller regler om lagens tillämpningsområde och om hur innehållet i lagen förhåller sig till lagen om erkännande av nor- diska faderskapsavgöranden. Ändringen i tredje stycket är en konsekvens av att det tas in en ny regel i 10 a § och att det nuvarande innehållet i den paragrafen flyttas till en ny paragraf, 10 b §. Den nya regeln i 10 a § innebär att socialnämnden inte får godkänna en bekräftelse av faderskapet till ett barn om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet. Inne- hållet i 10 b § kompletteras med en bestämmelse som innebär att det som sägs om faderskap i 10 a § också gäller för föräldraskap en- ligt 1 kap. 9 § . Ändringen i denna paragrafs tredje stycke innebär att reglerna i lagen om erkännande av nordiska fader- skapsavgöranden har företräde framför reglerna i 10 a och 10 b §§. 3 a § Ett faderskap kan också fastställas genom bekräftelse av faderskapet under medverkan av en svensk socialnämnd om 1.barnet har hemvist i ett annat land, 2.fastställelsen avser en man med hemvist i , 3.grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än man- nen och hans make, registrerade partner eller sambo. Ett ärende enligt första stycket handläggs av socialnämnden i den kom- mun där mannen i första stycket 2 är folkbokförd. Svensk lag tillämpas vid fastställelse enligt första stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om de villkor som måste vara uppfyllda för att en svensk socialnämnd ska vara behörig att med- verka vid fastställelse av faderskap genom bekräftelse i andra fall än de som anges i 3 §. Den innehåller också regler om nationellt behörig socialnämnd och tillämplig lag. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. Första stycket innehåller fyra punkter som måste vara uppfyllda för att en svensk socialnämnd ska vara behörig att medverka vid fast- ställelse av faderskap genom bekräftelse enligt denna paragraf. I den första punkten anges det att barnet ska ha hemvist i ett annat land. När barnet har hemvist i , är en svensk socialnämnd oftast behörig enligt 3 §. Begreppet hemvist har i paragrafen samma bety- delse som det har i de andra bestämmelser i lagen där ordet före- kommer. Vid ett surrogatarrangemang i utlandet bör barnets hem- vistland vid födelsen oftast vara det land där surrogatmodern har sin hemvist. Enligt den andra punkten ska fastställelsen avse en man med hemvist i och enligt den tredje punkten ska grunden för fader- skapet vara att barnet har tillkommit med den mannens spermier. En svensk socialnämnd är således inte behörig enligt denna paragraf om grunden för faderskapet är någon annan, t.ex. att mannen har samtyckt till en kvinnas assisterade befruktning. Enligt den fjärde punkten får barnet i hemvistlandet inte ha några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. En svensk socialnämnd är således inte behörig om barnet har tillkommit genom ett surrogatarrangemang i utlan- det och surrogatmodern ska anses som barnets rättsliga mor i barnets hemvistland. I ett sådant fall kan det dessutom gälla en faderskaps- presumtion enligt 2 §. Det är däremot inget som hindrar att barnet enligt bestämmelserna i (FB) anses ha andra rättsliga föräldrar än mannen eller hans make, registrerade partner eller sambo. Att så är fallet torde för övrigt vara mycket vanligt efter ett surrogat- arrangemang i utlandet. En tillämpning av mater est-regeln och be- stämmelserna i 1 kap. FB torde som regel nämligen innebära att surrogatmodern ska anses som barnets mor och att hennes even- tuella make ska anses som barnets far. Det förhållandet att barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen eller hans make, registrerade partner eller sambo behöver inte framgå av lagen i barnets hemvistland. Det kan också framgå på annat sätt, t.ex. av ett där giltigt surrogatavtal eller av gällande praxis på området. Det ankommer på den berörda socialnämnden att pröva sin be- hörighet enligt första stycket. De uppgifter som nämnden behöver i detta avseende bör som regel kunna inhämtas genom mannen och hans eventuella partner, surrogatmodern och hennes eventuella part- ner, eller berörda utlandsmyndigheter. Att svenska utlandsmyndig- heter är skyldiga att biträda svenska myndigheter med utredning i sådana ärenden som rör fastställande av faderskap framgår av 3 kap. 17 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresen- tationen. I andra stycket finns det en regel om vilken socialnämnd i som är behörig att handlägga ett ärende enligt första stycket. är socialnämnden i den kommun där mannen i första stycket 2 är folkbokförd. I tredje stycket anges det att svensk lag ska tillämpas vid fast- ställelse enligt första stycket. Om socialnämnden kommer fram till att den är behörig enligt första stycket, ska den alltså tillämpa 1 och 2 kap. FB i relevanta delar. Det senare innebär bl.a. följande. Om surrogatmodern i ska anses som barnets mor på grund av mater est-regeln och hon är gift med en man, måste både surrogat- modern och hennes make godkänna mannens bekräftelse av fader- skapet (se 1 kap. 2 § andra stycket och 4 § FB). Att en svensk socialnämnd inte får godkänna en bekräftelse av faderskapet om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet följer av 10 a §. 5 a § Mål om fastställande av faderskap får också tas upp av svensk domstol om 1.barnet har hemvist i ett annat land, 2.fastställelsen avser en man med hemvist i , 3.grunden för faderskapet är att barnet har tillkommit med mannens spermier, och 4.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än man- nen och hans make, registrerade partner eller sambo. Svensk lag tillämpas i mål enligt första stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om de villkor som måste vara uppfyllda för att en svensk domstol ska vara behörig att handlägga mål om fastställelse av faderskap i andra fall än de som anges i 4 §, och vilket lands lag som ska tillämpas i sådana fall. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. De förutsättningar som anges i första stycket är desamma som anges i 3 a § ovan. När det gäller dessa förutsättningar, hänvisar vi därför till det som har angetts i kommentaren till den paragrafen. I andra stycket anges det att svensk lag ska tillämpas i mål enligt första stycket. Det senare innebär att talan ska väckas av barnet (3 kap. 5 § [FB]). Talan ska som regel också väckas vid den domstol där mannen ska svara i tvistemål i allmänhet (3 kap. 7 § FB). Det ankommer på domstolen att pröva sin behörighet. De uppgifter som domstolen behöver i detta avseende bör normalt kunna inhämtas genom barnets ställföreträdare eller ombud, mannen eller berörda utlandsmyndigheter. Om domstolen anser sig vara be- hörig enligt första stycket och 3 kap. 7 § FB, ska den tillämpa reg- lerna i 1 och 3 kap. FB i relevanta delar. Regler om vad som gäller när det utomlands redan pågår en rätte- gång om faderskapet finns i 10 §. 5 b § Om det vid en tingsrätts handläggning av mål enligt 5 a § framkommer att det finns en annan man som ska anses som barnets far enligt 1 kap. 1 § , får en talan om hävande av faderskapet för den mannen väckas vid samma domstol. Målen ska i så fall handläggas i samma rättegång. Ett mål enligt första stycket ska avskrivas om målet enligt 5 a § avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning. I fråga om överklagande gäller det som anges i 3 kap. 13 § andra stycket , och i fråga om tillämplig lag gäller 5 a § andra stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller regler som innebär att det under vissa förutsättningar är möjligt att väcka talan om hävande av fader- skap vid samma tingsrätt som handlägger ett mål om fastställande av faderskap enligt 5 a §. Den innehåller också regler om vad som gäller för ett sådant mål om målet om fastställande av faderskap av- slutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning samt regler om överklagande och tillämplig lag i dessa fall. Övervägandena finns i avsnitt 14.7.3. En förutsättning för att reglerna i första stycket ska vara tillämp- liga är att den berörda tingsrätten redan handlägger ett mål om fast- ställande av faderskap enligt 5 a §. Om tingsrätten har kommit fram till att den är behörig att handlägga ett sådant mål så har den också kommit fram till att barnet i sitt hemvistland inte har några andra rättsliga föräldrar än den man som fastställelsen avser eller den man- nens make, registrerade partner eller sambo (se 5 a § första stycket 4). I ett sådant fall kan det därför inte gälla en faderskapspresumtion enligt 2 §. Det kan däremot gälla en faderskapspresumtion enligt 1 kap. 1 § (FB). Det senare beror på att svensk lag ska tillämpas i målet enligt 5 a §. En tillämpning av bestämmelserna i 1 kap. 1 § FB kan alltså innebära att surrogatmoderns make ska anses som barnets rättsliga far. I ett sådant fall måste faderskapet för honom hävas innan den genetiska fadern kan fastställas som barnets rättsliga far. Reglerna i första stycket innebär att detta kan ske vid samma domstol som handlägger målet enligt 5 a §. Det bör i sam- manhanget tilläggas följande. Det är möjligt att det utomlands har meddelats ett domstolsavgörande om hävande av faderskapet och att detta avgörande ska gälla i enligt 7 §. Om så är fallet, blir det givetvis inte aktuellt att upphäva faderskapet med stöd av regler- na i denna paragraf. Ett mål om hävande av faderskap enligt första stycket och ett mål om fastställande av faderskap enligt 5 a § ska handläggas i samma rättegång. Målet om hävande av faderskap ska också avskrivas från vidare handläggning om målet enligt 5 a § avslutas genom ett beslut om avvisning eller avskrivning. Det senare följer av andra stycket. Ett beslut om avvisning kan ha sin grund i att domstolen inte längre anser sig vara behörig att handlägga målet enligt 5 a §, och ett beslut om avskrivning torde normalt sett ha sin grund i att käranden i det målet har återkallat sin talan. Om ett mål enligt 5 a § avslutas på nu angivet sätt, finns det inte längre något beaktansvärt svenskt intresse i att fortsätta handläggningen av det mål som avser hävande av faderskap. I ett sådant fall ska domstolen därför avskriva målet från vidare handläggning. I tredje stycket finns det regler om överklagande och tillämplig lag. Reglerna om överklagande i 3 kap. 13 § andra stycket FB innebär följande. Om en domstol har bifallit kärandens talan i respektive mål och det bara är avgörandet om hävande av faderskap som överklagas, ska den högre domstolen också pröva frågan om fastställande av fader- skap. Resultatet skulle annars kunna bli att barnet får två rättsliga fäder. Resultatet uppkommer om den högre domstolen bifaller över- klagandet och således ändrar den lägre domstolens domslut i målet om hävande av faderskap. I övriga fall är det däremot inget som hindrar att den högre domstolen bara prövar frågan i det överkla- gade målet. Regeln om tillämplig lag innebär att svensk lag ska tillämpas i mål enligt första stycket. Det senare innebär i sin tur att talan om hävan- de av faderskap i dessa fall ska väckas av den man som enligt 1 kap. 1 § FB ska anses som barnets far, eller av barnet (3 kap. 1 och 2 §§ FB), och att domstolen i övrigt ska tillämpa 1 och 3 kap. FB i rele- vanta delar. Regler om vad som gäller när det utomlands redan pågår en rätte- gång om faderskapet finns i 10 §. 8 a § En utländsk fastställelse av faderskap genom ett domstolsavgörande eller en bekräftelse gäller inte i om 1.barnet har tillkommit genom en insemination eller befruktning utanför kroppen, 2.behandlingen har utförts på en annan person än den fastställda faderns make eller sambo, och 3.behandlingen har utförts med en annan mans spermier. Paragrafen, som är ny, innehåller en regel om att vissa utländska fader- skapsfastställelser inte ska gälla i . Övervägandena finns i av- snitt 14.7.2. Regeln utgör ett komplement till de vägransgrunder som anges i 7 § andra stycket och 8 § tredje stycket, och avser sådana fall där en utomstående person, t.ex. en surrogatmor, har genomgått en assiste- rad befruktning med spermier från en annan man än den i utlandet fastställda fadern. Paragrafen innehåller tre punkter som måste vara uppfyllda för att en utländsk faderskapsfastställelse ska vägras. Enligt den första punkten ska barnet ha tillkommit genom en in- semination eller befruktning utanför kroppen. Det har däremot ingen betydelse var behandlingen har utförts. Behandlingen kan således ha utförts vid en sjukvårdsinrättning eller i egen regi. Enligt den andra punkten ska behandlingen ha utförts på en annan person än den i utlandet fastställda faderns make eller sambo. Om behand- lingen i stället har utförts på en mans make eller sambo, kan ett sam- tycke från mannen utgöra grund för faderskap, och en utländsk fastställelse av faderskapet för en sådan man ska som regel erkännas i (se 7 och 8 §§).