sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — I huvudsak skulle den då gäll- ande företrädesordningen behållas, nämligen att underhållsbidrag och skatter m.m. skulle ha företräde framför andra fordringar. Vidare skulle ett konkursbo kunna begära löneutmätning för att få del av gäldenärens lön. Samma förbehållsbelopp skulle gälla oavsett vilken sorts fordran löneutmätningen gällde. Förbehållsbeloppet skulle bestämmas med ledning av ett normalbelopp som innefattade alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad, vilken skulle be- räknas särskilt och läggas till normalbeloppet. Normalbeloppen för vuxna skulle ligga något högre än dåvarande normalbelopp vid in- försel men lägre än dåvarande utmätningsfria belopp vid utmätning av lön. Nivån på förbehållsbeloppet skulle vara högre än Social- styrelsens vägledande norm för socialbidrag och därmed också högre än gränsen för vad som ansågs vara en skälig levnadsnivå enligt då- varande bestämmelser i socialtjänstlagen. För barn skulle det göras en viss skillnad beroende på barnens ålder. Alla normalbelopp skulle räknas om i förhållande till konsumentprisindex. godtog, med några mindre ändringar, regeringens för- slag (bet. 1994/95:LU6 och rskr. 1994/95:172). De nya bestämmel- serna trädde i kraft . Bestämmelserna om löneutmätning finns i utsökningsbalkens sjunde kapitel. Det är inte bara lön som kan utmätas enligt dessa bestäm- melser utan även andra ersättningar såsom pension eller livränta, sjukpenning, föräldrapenning, arbetslöshetsersättning och skatte- pliktiga kostnadsersättningar (7 kap. 1 § UB). Bestämmelserna om arbetsgivare gäller även för annan som utger sådan ersättning (7 kap. 2 § UB). Begreppet löneutmätning omfattar, om inte annat anges, även utmätning av de övriga ersättningar som kan utmätas enligt bestämmelserna om löneutmätning. Precis som vid annan utmätning gäller att lön bara ska utmätas om det är försvarligt med hänsyn till det belopp som beräknas flyta in (7 kap. 3 § andra stycket UB). Vidare får lön bara tas i anspråk till den del lönen överstiger det belopp gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll samt för betalning av fordran som har bättre rätt än den för vilken utmätning sker (7 kap. 4 § UB). Den del av lönen som inte får tas i anspråk genom utmätning (förbehålls- beloppet) bestäms med ledning av belopp som anges i 7 kap. 5 § UB. Beloppen multipliceras med ett tal som anger förhållandet mellan det allmänna prisläget närmast föregående år och (normalbelopp). Beloppen är för ensam- stående, för sammanlevande makar och därmed jäm- ställda, för varje barn till och med det kalenderår då barnet fyller och för tid därefter. Normal- beloppet anses omfatta gäldenärens alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnaden. Bostadskostnaden beräknas särskilt och läggs till normalbeloppen. Enligt bemyndigande i 7 kap. 4 § UF meddelar Kronofogde- myndigheten föreskrifter om bestämmande av förbehålls- beloppet vid utmätning av lön m.m. Enligt de föreskrifter som gäller för (KFMFS 2015:1), bilaga 13, är normalbeloppet för en ensamstående gäldenär , för sammanlevande makar och därmed jämställda och för varje barn till och med det kalenderår barnet fyller och för tiden därefter. gäldenären har barn får han eller hon således behålla en viss summa för barnens underhåll. Summan är emellertid densamma för alla barn i ålderskategorin 0–respektive 7–trots att den fak- tiska kostnaden stiger med barnets ålder. Kostnaden för den äldre ålderskategorin är högre än för de yngsta barnen trots att de faktiska kostnaderna enligt beräk- ningar för är högre för en pojke i åldern 15–() än för ett barn yngre än . (1 690 kro- nor). I allmänna råd om bestämmande av förbehållsbeloppet vid utmätning av lön m.m. (KFM A 2015:1), bi- laga 14, behandlar bl.a. vilka levnadskost- nader som normalbeloppen ska omfatta, vilka avvikelser som ska kunna göras därifrån och hur bostadskostnaden ska beräknas. Enligt de allmänna råden bör till vanliga levnadskostnader räknas i ett hushåll normalt förekommande utgifter såsom t.ex. kostnader för kost, kläder, tvätt, hygien, gas, hushållsel, telefon, internetuppkopp- ling, TV-avgifter, försäkrings- och medlemsavgifter samt mindre utgifter för tillfälliga behov. I de allmänna råden anges att Krono- fogdemyndigheten kan göra avvikelser från normalbeloppen. Av- drag bör t.ex. göras om gäldenären har en regelbunden sidoinkomst. Tillägg bör t.ex. göras för familjens gemensamma kostnader för nödvändig barntillsyn och kostnader till följd av sjukdom. Tillägg bör även göras för gäldenärens betalning av fordran med före- trädesrätt samt kostnader för fullgörande av tjänst. Enligt det allmänna rådet bör den faktiska bostadskostnaden läggas till normalbeloppen. Med faktisk kostnad avses bostadskost- naden med avdrag för eventuellt förekommande tillägg och bidrag, exempelvis bostadstillägg, boendetillägg och bostadsbidrag. Om gäldenären bor på en egen bostadsfastighet bör hänsyn tas till ränte- kostnader och nödvändiga driftskostnader samt till skälig amort- ering. Räntekostnader och skälig amortering bör endast beaktas om fastigheten pantförskrivits för lånet. Om gäldenären bor i en bostads- rättslägenhet är det månadsavgiften som utgör bostadskostnaden. Räntekostnader och skälig amortering bör bara beaktas om bostads- rätten har pantförskrivits för lånet. Om bostadskostnaden inte är känd kan med ledning av kostnadsläget på orten beräkna en schablonkostnad för en bostad av skälig stor- lek för gäldenären (schablonhyra). Om gäldenären är gift eller sambo och bor tillsammans med sin partner, bestäms gäldenärens förbehållsbelopp med beaktande av partnerns ekonomiska förmåga att bidra till betalningen av familjens gemensamma kostnader. Denna s.k. proportioneringsprincip är inte lagfäst utan framgår av allmänna råd. I allmänna råd (KFM A 2015:1), bilaga 14, förklaras proportioneringsprincipen enligt följande: Om gäldenären lever tillsammans med make eller sambo och denna har inkomst, bör denna inkomst tas med vid beräkningen av gäldenärens förbehållsbelopp. Detta sker genom att gäldenärens förbehållsbelopp bestäms utifrån makes eller sambos förmåga att bidra till familjens gemensamma kostnader inklusive bostadskostnad. Dessa kostnader bör fördelas på så sätt att respektive make eller sambo svarar för den del av kostnaderna som motsvarar dennas inkomst i förhållande till deras sammanlagda inkomster (proportionering). Beräkningen sker på så sätt som framgår av avdelning I och II i blanketten KFM 9416. Vid beräkningen bör avdrag göras för preliminär skatt samt för kostnader för fullgörande av tjänst enligt vad som anges i punkt 3.3.2. Enligt information om bestämmande av förbehållsbeloppet vid utmätning av lön m.m. (KFM M 2015:1), bilaga 15, bör vid proportioneringen endast beaktas ersättning i vilken utmätning av lön m.m. får ske enligt 7 kap. 1 § UB och ersättning för arbetsinsats som fås av den som inte är arbetstagare som gäldenärens makes eller sambos inkomst. Ett exempel på det senare är ersättning för arbete till delägare i aktiebolag, handels- bolag, kommanditbolag och ekonomiska föreningar1. Innan ett beslut om löneutmätning meddelas ska gäldenären som huvudregel ges tillfälle att yttra sig (7 kap. 7 § UB). Underrättelse till gäldenären samt beslut om löneutmätning och beslut om ändring av ett sådant beslut ska meddelas enligt formulär som fastställs av (7 kap. 5 § UF). 1 7), s. 144 f. Andra exempel är ersätt- ning vid entreprenadförhållanden, gratifikation, utbetalningar från till privatprakti- serande läkare (läkarvårdsersättning) och sjukgymnaster (sjukgymnastersättning), utbetal- ningar från och till privatpraktiserande tandläkare, ersättning som betalas ut i tantiem eller en andel i vinst och skattepliktigt vårdbidrag. beslut ska ändras om det finns anled- ning till det, t.ex. därför att beslutet från början var oriktigt eller om förhållandena ändrats (7 kap. 10 första stycket UB). Om det inte är uppenbart obehövligt ska gäldenären ges tillfälle att yttra sig innan en ändring beslutas som är till nackdel för gäldenären. Detta gäller dock inte om beslutet brådskar. Om det behövs ska på eget initiativ ändra löneutmätningsbeslutet. Ändringsbeslut torde endast kunna avse framtiden, dvs. vad som ska utmätas och inte vad som redan har utmätts2. I och med att utmätningsbeloppet har förfallit till betalning har sökanden fått en förmånsrätt som inte utan vidare kan upphävas. Annorlunda är det om utmätningsbeslutet hävs där- för att det inte var lagligen grundat. I sådant fall ska innehållna och inneliggande belopp överlämnas till gäldenären. löneutmätningsbeslut kan överklagas utan inskränkning i tiden (18 kap. 7 § första stycket UB). Även om ett löneutmätningsbeslut har överklagats åligger det Kronofogde- myndigheten att självmant ändra det om det finns anledning till det. I sådana fall ska högre instans underrättas om ändringsbeslutet.3 På begäran av sökanden eller gäldenären får Kronofogdemyn- digheten bevilja anstånd under pågående löneutmätning (7 kap. 11 § UB). kan avslå en anståndsansökan om anstånd bedöms vara olämpligt. Anstånd på begäran av gälde- nären får bara beviljas om sökanden medger det eller om det finns särskilda skäl, exempelvis på grund av sjukdom, olycksfall eller annan liknande situation som gäldenären råkat ut för och inte kunnat råda över eller förutse. Att gäldenären ska ha semester kan inte ensamt motivera ett anstånd. Anstånd bör som regel vara kortvarigt.4 Ett beslut om anstånd gäller bara själva löneutmätningen. Ut- mätning av annan egendom kan ske även om anstånd med löneut- mätning har beviljats (prop. 1994/95:49 s. 72 och 85). Utsöknings- balkens bestämmelser om uppskov, t.ex. i 4 kap. 10 § andra stycket, blir inte tillämpliga vid löneutmätning eftersom den tvångsvisa åt- gärden, nämligen beslut om löneutmät- ning, redan har vidtagits. 2I RH 1998:36 ansågs att ändring av löneutmätningsbeslut enligt 7 kap. 10 § UB inte kunde ske retroaktivt. 3Walin m.fl., Utsökningsbalken (, Zeteo), kommentaren till 7 kap. 10 §. 1994/95:49 s. 72. Vid löneutmätning har vissa fordringar företräde framför andra. Bestämmelser om företrädesordning finns i 7 kap. 13–19 §§ UB. En- ligt 7 kap. 14 § UB gäller följande företrädesordning: 1.fordran som avser underhållsbidrag enligt och . Detta gäller även sådant utländskt underhållsbidrag som får verkställas i , om bidragsfordringen vid verkställig- hetstillfället inte är äldre än , 2.konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § kon- kurslagen (1987:672), om lönen innehållits under konkursen, 3.fordran som avses i 2 § lagen (1993:891) om indrivning av stat- liga fordringar m.m., närmare bestämt fordringar som regleras i: – lagen (1972:435) om överlastavgift, – lagen (1976:206) om felparkeringsavgift, – vägtrafikskattelagen (2006:227), – lagen (2006:228) med särskilda bestämmelser om fordonsskatt, – lagen (1994:419) om brottsofferfond, – skatteförfarandelagen (2011:1 244), – lagen (1997:1 137) om vägavgift för vissa tunga fordon, – 19 kap. socialförsäkringsbalken, – lagen (2004:629) om trängselskatt, och – lagen (2014:52) om infrastrukturavgifter på väg, i fråga om avgifter på allmän väg. Avdrag för preliminär skatt har företräde framför utmätning av lön (7 kap. 15 § första stycket UB). En arbetsgivare som har fått ett utmätningsbesked från ska därför först göra avdrag från bruttolönen med den anställdes preliminärskatt och sedan med det utmätta beloppet. Efter att preliminärskatten och löneutmätningsbeloppet har dragits av från bruttolönen ska den anställde minst ha kvar en nettolön som motsvarar förbehållsbeloppet. Gäldenärens arbetsgivare ska delges be- slut om utmätning i lön (7 kap. 10 § UF och bilagan till UF). Som nämnts ovan ska arbetsgivaren innehålla utmätningsbeloppet endast till den del som lönen överstiger förbehållsbeloppet. Därefter ska utmätningsbeloppet betalas ut till på tid och sätt som myndigheten bestämmer (7 kap. 20 § UB). För tillämp- ningen av 7 kap. 20 § UB finns närmare föreskrifter i 7 kap. 11– 15 §§ UF. Som regel ska redovisning av innehållna medel ske en gång , men om det finns särskilda skäl får Kronofogde- myndigheten bestämma andra intervall för arbetsgivarens redovis- ning (7 kap. 11 § UF). kan bemyndigas av regeringen att be- sluta att det innehållna beloppet ska betalas ut till en annan myn- dighet än (7 kap. 20 § andra stycket UB). Om det finns särskild anledning till det kan en arbetsgivare åläggas att betala ut det innehållna beloppet till Kronofogde- myndigheten (7 kap. 20 § tredje stycket UB). Om en arbetsgivare betalar ut lön i uppenbar strid mot ett beslut om löneutmätning eller om arbetsgivaren underlåter att inom föreskriven tid eller på anfordran betala ut det innehållna beloppet till Kronofogdemyn- digheten, får det belopp som denne har eller skulle ha innehållit genast utmätas hos arbetsgivaren (7 kap. 21 § UB). Om en gäldenär arbetar i någon annans förvärvsverksamhet utan lön eller mot en ersättning som uppenbart är för låg och utmätning därför inte kan ske eller endast kan ske med för lågt belopp, får ålägga arbetsgivaren att utge så mycket som hade kunnat tas ut genom utmätning, om skälig lön hade betalats för arbetet. Innan ett sådant beslut meddelas ska gäldenären och arbetsgivaren ges tillfälle att yttra sig. Om arbetsgivaren inte betalar ut belopp enligt beslutet får beloppet utmätas hos arbets- givaren (7 kap. 21 och 22 §§ UB). Om en arbetsgivare har hållit inne medel vid utmätning av lön i allmänt mål för fordran som avses i 2 § lagen (1993:891) om indriv- ning av statliga fordringar m.m., är gäldenären inte längre betal- ningsskyldig för den del av fordringen som motsvaras av det inne- hållna beloppet, även om fordringen inte blir betald. Detsamma gäller när medel har innehållits för fordran som avser underhålls- bidrag, om fordringen tillkommer enligt 19 kap. 29 § socialförsäkringsbalken (7 kap. 23 § UB). Bestämmelserna om löneutmätning gäller bara innestående lön hos arbetsgivaren respektive annan förmån som finns hos den som ska utge förmånen. Om lönen eller förmånen har betalats ut till gäldenären får medlen i stället utmätas hos honom eller henne under förutsättning att de inte ska undantas från utmätning på grund av reglerna om beneficium i utsökningsbalkens femte kapitel (7 kap. 24 § UB). I 7 kap. 25 § UB finns en straffbestämmelse. Enligt denna kan en arbetsgivare dömas till böter om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att inom föreskriven tid överlämna det be- lopp som skulle ha innehållits enligt beslutet om utmätning till . 8.4.1Beräkning av normal- och förbehållsbelopp Våra bedömningar och förslag: ska även fortsättningsvis fastställa ett normalbelopp som inte får tas i anspråk genom löneutmätning (del av förbehållsbeloppet). Nor- malbeloppen för barn ska justeras så att en barnfamilj får behålla ett högre belopp än . Kostnaderna för boende ska beräknas särskilt enligt samma principer som . Vilka kostnader i övrigt som ska kunna beaktas i löneutmät- ningsförfarandet bör regleras i utsökningsförordningen i stället för som , i meddelanden. För att en kostnad ska beaktas måste gäldenären framställa ett bestämt yrkande om vilka kostnader som bör beaktas. Om bedömer att det behövs måste gälden- ären kunna presentera utredning om att han eller hon har haft eller kommer att ha den aktuella kostnaden. De kostnader som bör kunna beaktas är skäliga kostnader för: 1.fullgörande av tjänst, 2.umgänge med barn, 6.glasögon och linser, 7.avgifter för service, ansöknings- och förmedlings- avgifter, och 8.fordringar som anges i 7 kap. 14 § utsökningsbalken. Om det finns särskilda skäl bör även andra kostnader än de som anges i punkterna 1–8 beaktas. Ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen Enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) har personer som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker enskildas möjligheter att leva ett själv- ständigt liv. Det ekonomiska biståndet består dels av ”försörjningsstöd” och dels av stöd till ”livsföringen i övrigt”. Försörjningsstödet består dels av en ”riksnorm” och dels av ”skäliga kostnader utanför nor- men” (se nedan). Riksnormen bestäms av regeringen inför varje nytt kalenderår (riksnorm finns i bilaga 11). Riksnormen tar hänsyn till hur många personer som finns i hushållet, barns och skolungdomars ålder, om barn och skolungdomar äter lunch hemma och om vuxna är ensamstående eller sambor. I riksnormen ingår kostnader för livsmedel, kläder och skor, fritid och lek, hygien, barn- och ungdomsförsäkring, förbrukningsvaror, dagstidning, telefon och TV-avgift. Riksnormen för ett hushåll utgör summan av de personliga kost- naderna för hemmavarande barn och ungdomar, personliga kostnader för vuxna och gemensamma hushållskostnader. Barn och ungdomars personliga kostnader beräknas numera för åtta olika åldersgrupper. finns också åldersgruppen 19–med i riks- . Det är ungdomar som går i grundläggande utbildning och som föräldrarna därför är underhållsskyldiga för och som ingår i föräldrarnas hushåll. är de personliga kostnaderna för en ungdom som är 19–, vilket är högre än kostnaden för ett barn som är . Riksnormen ska tillförsäkra den som söker ekonomiskt bistånd en skälig levnadsnivå. Vad som avses med skälig levnadsnivå är inte definierat i förhållande till ekonomiskt bistånd. Av förarbetsut- talanden framgår att försörjningsstödets, och därmed riksnormens, innehåll och nivå bör bestämmas utifrån en jämförelse med ”vad människor i allmänhet kan kosta på sig”. Skäliga kostnader som ges utanför bör enligt förarbetena vara i nivå med vad lågin- komsttagare har råd med5. Forskning som betonat konsumtionens sociala betydelse för aktivitet, delaktighet och integration i sam- hället har anförts som skäl för att försörjningsstödet bör tillåta en viss konsumtion. Tillsammans med skäliga kostnader för den enskildes behov av- gör riksnormen nivån på försörjningsstödet. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, ska socialnämnden beräkna kostnaderna till en högre nivå. får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för det. Kostnader för boende och andra behov där kostnaderna kan variera mycket ligger utanför riksnormen (se nedan).6 Det är kommunerna, i de flesta fall , som ansvarar för att handlägga det ekonomiska biståndet. De flesta kommuner har egna riktlinjer som stöd för handläggning och beslutsfattande. 5Socialstyrelsens rapport av riksnormen (2007), s. 10. 6Enligt 4 kap. 3 § socialtjänstlagen lämnas försörjningsstöd för skäliga kostnader för 1.livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och radio och TV-avgift, 2.boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbets- löshetskassa. Skäliga kostnader enligt p. 1 ska i enlighet med vad regeringen närmare föreskriver beräknas enligt en för hela riket gällande norm (riksnorm) på grundval av officiella prisundersök- ningar av olika hushållstypers baskonsumtion. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, ska socialnämnden dock beräkna dessa kostnader till en högre nivå. Nämnden får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för det. Riktlinjerna får dock inte strida mot lag, förarbeten och etablerad praxis och utgör endast ett stöd för handläggning. Vid en ansökan om ekonomiskt bistånd görs en individuell biståndsprövning. För att kunna beviljas ekonomiskt bistånd krävs att sökanden bor eller vistas i kommunen och att personen gör vad han eller hon kan för att försöka förändra sin situation. Behovet ska inte heller kunna tillgodoses på annat sätt, exempelvis genom att ansöka om ersättningar eller bidrag från eller genom att använda sparade medel. Vidare ska det personen ansöker om ingå i vad som krävs för att uppnå en ”skälig levnadsnivå”. fick 228 000 hushåll, totalt 411 000 personer, ekonomiskt bistånd. Av dessa var 132 000 kvinnor, 139 000 män och 140 000 var barn. De vanligaste orsakerna till ekonomiskt bistånd är att de vuxna i familjen saknar arbete, är sjuka eller är ensamstående föräldrar och inte klarar familjens försörjning på egen hand.7 Ett hushålls behov av försörjningsstöd räknas fram genom att riksnormens belopp för familjemedlemmarna läggs ihop med övriga skäliga kostnader som ligger utanför riksnormen. Från det beloppet dras sedan hushållets inkomster. Uträkningen kan beskrivas på följ- ande sätt: +Personliga kostnader för varje hushållsmedlem = Hushållet eventuella nettobehov av försörjningsstöd I allmänna råd om ekonomiskt bistånd, (SOSFS 2013:1), ges rekommendationer till stöd för bedömningen av en- skildas rätt till ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen. Enligt det allmänna rådet räknas barn och ungdomar som medlemmar i hushållet, både där de stadigvarande bor och där de vistas under umgängestid. bör beräkna kostnaderna efter det an- tal dagar barnet eller ungdomen vistas hos respektive förälder. Särskilda skäl för beräkning av riksnormen till en högre nivå I allmänna råd om ekonomiskt bistånd ges följande exempel på situationer när socialnämnden bör beräkna kostnaderna enligt riksnormen till en högre nivå. •Om den enskilde av medicinska skäl har behov av dyrare kost. •Om den enskilde betalar avgift för skolmåltider. •Om den enskilde har höga livsmedelskostnader på grund av att kosten är inräknad i en avgift. •Om den enskilde på grund av funktionsnedsättning eller andra skäl har svårigheter att upprätthålla kontakten med andra män- niskor eller delta i samhällslivet och därför har extra utgifter, för t.ex. telefon och tidningar eller fritidsaktiviteter, som inte täcks av annat särskilt stöd. •Om det är en förutsättning för att barn ska kunna delta i fritids- aktiviteter. •Om det är en förutsättning för att en förälder ska kunna ha umgänge eller kontakt med sitt barn i en rimlig omfattning och därför har extra utgifter för t.ex. lek, fritid samt telefon. •Om den enskilde har ett tillfälligt och visst behov av att köpa kläder och skor. •Om ett spädbarn saknar nödvändig klädutrustning. •Om den enskilde har tillfälligt höga kostnader, t.ex. för livsmedel, kläder och skor eller telefon, som beror på att han eller hon är eller har varit utsatt för våld eller andra övergrepp av närstående eller för något annat brott. Skäliga kostnader utanför riksnormen Som nämnts ovan kan även vissa kostnader som ligger utanför riks- beaktas. Dessa kostnader, som räknas upp i 4 kap. 3 § 2 socialtjänstlagen, är skäliga kostnader för boende, hushållsel, arbets- resor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbets- löshetskassa. Enligt det allmänna rådet ska socialnämnden vid be- dömningen av vad som är skälig boendekostnad utgå från den enskildes faktiska kostnad och behov av boende. Utgångspunkten bör vara vad en låginkomsttagare på orten normalt har möjlighet att kosta på sig. Vid bedömningen bör hänsyn tas till barns behov av utrymme även hos den förälder där barnet enbart vistas under umgängestid. Den enskildes faktiska kostnader för avgifter till fack- förening och arbetslöshetskassa liksom den enskildes faktiska kost- nader för hushållsel och hemförsäkring om kostnaderna är skäliga, bör som regel godtas. Livsföring i övrigt enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen Om den enskilde inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt, kan den enskilde få ekonomiskt bistånd för sin livsföring i övrigt. Enligt det allmänna rådet kan detta avse bl.a. följande kostnader. •Avgifter för service, ansöknings- och förmedlings- avgifter I det allmänna rådet ges anvisningar hur respektive kostnadspost bör beräknas. När det gäller hemutrustning avses sådan utrustning som behövs för att ett hem ska kunna fungera och för att tillgodose behov som matlagning, sömn, förvaring, rengöring och rekreation.