sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — Hinder mot verkställighet kan också förekomma med anledning av att rätten med stöd av särskilda bestämmelser beslutat om inhibition, dvs. att en dom eller ett beslut tills vidare inte får verkställas. Sådana bestämmelser finns i t.ex. 26 kap. 5 § andra stycket, 34 kap. 10 § andra stycket och 38 kap. 2 a § första stycket samt i 55 kap. 8 §, 58 kap. 6 § och 59 kap. 3 § . Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. 6 § En prövning ska ske av frågan om ett fängelsestraff får verkställas. Av paragrafen följer att en prövning ska ske av frågan om ett fäng- elsestraff får verkställas. Med prövning ska förstås en kontroll av att domen eller beslutet om fängelsestraff får verkställas. Således ska genom prövningen kontrolleras bl.a. att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft eller på annan grund får verkställas, om det finns hinder mot verkställighet eller pre- skription har inträtt samt att det återstår tid kvar för den dömde att avtjäna. Ställningstagandet ska dokumenteras på lämpligt sätt, t.ex. genom en anteckning i . Den dömde ska ges möjlighet att ta del av beslutet, som kan angripas av den dömde på sedvanligt sätt genom en begäran om omprövning och överklag- ande, se nedan under kommentarerna till 27–29 §§. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.1. Rätten att påbörja verkställighet 7 § En dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff om han eller hon begär det och straffet får verkställas. I paragrafen regleras under vilka förutsättningar en dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff. Förslaget behand- las i avsnitt 6.5.3. En dömd har rätt att påbörja verkställigheten av ett fängelse- straff under förutsättning att han eller hon begär det och straffet får verkställas. Bestämmelsen är tillämplig på både dömda som är på fri fot och dömda som är frihetsberövade. Om den dömde är på fri fot kan han eller hon inställa sig i en kriminalvårdsanstalt eller ett häkte och begära att få påbörja verkställigheten. Men också en dömd som t.ex. hålls i förvar enligt utlänningslagen och som har ett verkställbart straff som han eller hon vill börja verkställa, kan begära att få påbörja verkställigheten av fängelsestraffet. Är det fråga om ett frihetsberövande i sådan form som anges i 10 §, dvs. är den dömde häktad, omhändertagen (26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket ) eller intagen i i annat mål ska i stället som regel 10 § tillämpas, se dock nedan under kommentaren till den bestämmelsen angående det fallet att en dömd som förklaras häktad redan har ett verkställbart fängelsestraff för vilket uppskov beviljats. När det gäller kravet på en begäran från den dömde att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff förutsätter det som regel att den dömde inställer sig personligen i häkte eller kriminal- vårdsanstalt. Det följer av att det endast är i häkte eller kriminal- vårdsanstalt som en sådan begäran kan tillmötesgås. Det innebär att en dömd som är frihetsberövad och som inte redan förvaras i häkte eller kriminalvårdsanstalt kan behöva hjälp från ansvariga myndig- heter med att inställa sig. I särskilda undantagsfall ska det dock vara möjligt att tillmötesgå en begäran om att få påbörja verkställighet även utan att den dömde inställer sig personligen. Ett exempel på en sådan situation är om en person som dömts till rättspsykiatrisk vård vården pågår döms på nytt för brott till fängelse som han eller hon vill börja avtjäna (jfr JO-beslut dnr 6940-2012). En förutsättning är att det bedöms som lämpligt och praktiskt möjligt, dvs. bl.a. att den dömde kan verkställa straffet där han eller hon befinner sig. Den dömde ska då kunna skrivas in i anstalt utan personlig inställelse. Det finns inget krav på att begäran för att vara giltig ska ske i någon särskild form. I princip ska det vara tillräckligt att den dömde förklarar för behörig personal att han eller hon önskar få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff. Med kravet på att straffet får verkställas avses att fängelsestraffet för att verkställighet ska få påbörjas bl.a. ska vara verkställbart, dvs. ska ha fått laga kraft mot dömde eller på annat sätt få verkställas (jfr 3–6 §§). Det innebär att Kriminalvården för att kunna till- mötesgå en dömds begäran om att få påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff först måste kunna kontrollera att fängelsestraffet är verkställbart, att det inte finns något hinder mot verkställighet samt att det finns tid kvar för den dömde att avtjäna. Har den dömde inte med sig några verkställighetshandlingar när han eller hon inställer sig får Kriminalvården försöka kontrollera uppgifterna på annat sätt t.ex. genom kontroll i kriminalvårdsregistret eller genom att rekvirera domen eller beslutet från den aktuella domstolen. Går inte det kan den dömdes begäran inte tillmötesgås. Detsamma gäller om den dömde är förhindrad att avtjäna straffet i anstalt. En sådan situation skulle kunna uppstå om den dömde till följd av att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom är underkastad isolering enligt 5 kap. 1 § smittskyddslagen (2004:168). Om däremot samtliga förutsättningar är uppfyllda innebär bestämmelsen att Kriminalvården är skyldig att ta emot den dömde. Det står dock Kriminalvården fritt att sedan den dömde påbörjat verkställigheten, om behov finns flytta eller omplacera honom eller henne till annan kriminalvårdsanstalt. Den dömde anses ha påbörjat verkställigheten i och med att han eller hon tas in i häktet eller kriminalvårdsanstalten. Fram till den tidpunkten står det den dömde fritt att ångra sig. I 25 § ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer rätt att få meddela föreskrifter om särskilda undantag när det gäller rätten att påbörja verkställigheten. Dömda som är på fri fot 8 § Är den dömde på fri fot när fängelsestraffet får verkställas ska han eller hon föreläggas att senast viss dag inställa sig i den kriminalvårds- anstalt där fängelsestraffet ska verkställas. Ett sådant föreläggande ska utfärdas utan dröjsmål. Om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande enligt första stycket eller om det finns risk för det, ska på begäran av Kriminalvården förpassa honom eller henne till häkte eller kriminalvårdsanstalt. Om det bedöms kunna ske utan risk för att den dömde undandrar sig verkställighet, får förelägga honom eller henne att inställa sig i en kriminalvårdsanstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit. Paragrafen behandlar frågan om hur verkställigheten ska påbörjas om den dömde är på fri fot när fängelsestraffet får verkställas. För- slaget behandlas i avsnitt 6.5.3. Enligt paragrafens första stycke ska en dömd som är på fri fot när fängelsestraffet får verkställas utan dröjsmål föreläggas att senast viss dag inställa sig i den kriminalvårdsanstalt där fängelsestraffet ska verkställas. Det innebär att Kriminalvården sedan fängelse- straffet får verkställas ska utfärda ett föreläggande om inställelse enligt vilket det ska framgå och i vilken kriminal- vårdsanstalt som den dömde senast ska inställa sig för verkställighet av fängelsestraffet. Ett föreläggande ska utfärdas utan dröjsmål. Det innebär att viss skyndsamhet ska gälla vid utfärdandet. Bero- ende på omständigheterna kan dock handläggningstiden komma att variera från fall till fall. Således kan det vara rimligt att låta hand- läggningen ta i vissa fall t.ex. när det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara svårt att hitta en ändamålsenlig placering och det därför kan ta än vad som annars skulle anses som normalt. Andra stycket anger vad som krävs för att kunna begära polisens hjälp med förpassning av en dömd till häkte eller kriminalvårds- anstalt. Således kan Kriminalvården begära att förpassar den dömde till häkte eller kriminalvårdsanstalt om han eller hon inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande eller om det finns risk för det. Med det senare avses både en risk för att den dömde inte kommer att följa ett föreläggande och en risk för att han eller hon inte kommer att kunna nås av ett föreläggande. Det innebär att kraven för att kunna begära polisens hjälp är relativt lågt ställda. Som regel bör det för en sådan begäran vara tillräckligt att en dömd inte har hämtat ut ett föreläggande om inställelse och ytterligare kontaktuppgifter saknas. Ett annat exempel när det kan komma i fråga att begära en dömd förpassad är när det framkommit uppgifter om flyktfara i ärendet. En bedömning av samtliga om- ständigheter i ärendet bör dock alltid göras för att överväga behovet av ytterligare utredningsåtgärder innan en begäran om förpassning görs. Det finns inget krav på att en begäran om förpassning måste avse ett specifikt häkte eller en specifik kriminalvårdsanstalt. Enligt tredje stycket får om det bedöms kunna ske utan risk för att den dömde undandrar sig verkställighet före- lägga honom eller henne att själv inställa sig i en kriminalvårds- anstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit. Med begrep- pet ”undandra sig verkställighet” avses både att avvika och att av annat skäl utebli från verkställighet. 9 § Kriminalvården får avvakta med att vidta en sådan åtgärd som avses i 8 § första stycket 1.för domar eller beslut på fängelse om syftet är att åstadkomma en jämnare beläggning i kriminalvårdsanstalterna, 2.i avvaktan på ett ställningstagande om överförande av verkställighet av en svensk dom eller ett svenskt beslut på fängelse till ett annat land, eller 3.i avvaktan på regeringens beslut i ett ärende om nåd. Paragrafen reglerar i vilka fall och Kriminal- vården får avvakta med att utfärda ett sådant föreläggande som avses i 8 § första stycket. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.3. Bestämmelsen, som är tillämplig endast i förhållande till sådan verkställighet som sker enligt 8 § första stycket, innebär att Kriminal- vården trots skyndsamhetskravet i 8 § första stycket i tre fall kan avvakta med ett förläggande om inställelse . Således gäller enligt punkten 1 att Kriminalvården kan låta verkställigheten anstå för domar eller beslut på fängelse om syftet är att åstadkomma en jämnare beläggning i kriminalvårdsanstalterna. Detsamma gäller enligt punkten 2 om det sker i avvaktan på ett ställningstagande om överförande av verk- ställighet av en svensk dom eller ett svenskt beslut på fängelse till ett annat land. Det innebär således att en tillämpning av punkten 2 kan komma i fråga även innan en framställning om överförande av verkställighet enligt t.ex. lagen (1963:193) om samarbete med , , och ang. verkställighet av straff m.m. och lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom gjorts eller ett beslut om erkän- nande och verkställighet enligt lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen fattats. Vidare får Kriminalvården enligt punkten 3 även låta verkställigheten anstå i avvaktan på regeringens beslut i ett ärende om nåd. I ett sådant fall bör dock om en dömd på den grunden ansökt om uppskov med verkställigheten i första hand gälla att frågan om uppskov ska prövas innan en tillämpning av punkten 3 kan komma i fråga. Bestämmelsen är fakultativ. Det innebär att Kriminalvården är fri att med hänsyn till samtliga omständigheter i varje enskilt ärende avgöra om det framstår som en lämplig åtgärd att låta verk- ställigheten anstå. Omständigheter som att det finns anledning att anta att den dömde kommer att undandra sig verkställigheten eller fortsätta brottslig verksamhet bör dock normalt hindra en tillämp- ning av bestämmelsen. En tillämpning av bestämmelsen hindrar inte den dömde från att ändå påbörja verkställigheten av fängelsestraffet om han eller hon så önskar (jfr 7 §). Dömda som är frihetsberövade 10 § Är den dömde häktad, omhändertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket eller intagen i kriminal- i annat mål när fängelsestraffet får verkställas, ska verkställigheten påbörjas där han eller hon förvaras. Förvaras den dömde inte i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten enligt första stycket påbörjas och är han eller hon inte häktad eller omhändertagen enligt 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket i annat mål, ska den dömde överföras till kriminal- verkställighet. Paragrafen behandlar frågan om hur verkställigheten ska påbörjas om den dömde är frihetsberövad när fängelsestraffet får verkställas. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.3. Av första stycket följer att om en dömd är häktad, omhänder- tagen enligt 26 kap. 22 § (i avvaktan på prövning av frågan om för- verkande av villkorligt medgiven frihet på grund av misskötsamhet) eller 28 kap. 11 § första eller tredje stycket (i avvaktan på prövning av frågan om undanröjande av en skyddstillsyn på grund av missköt- samhet respektive i avvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn får laga kraft) eller intagen i i annat mål när fängelsestraffet får verkställas, ska verkställigheten påbörjas där han eller hon förvaras. Det finns inget krav på en aktiv handling för att verkställigheten ska påbörjas. Bestämmelsen verkar i stället med automatik. Det innebär t.ex. att om en domstol beslutat att en dömd ska kvarbli i häkte till dess att domen beträffande fängelsestraffet får laga kraft, verk- ställigheten ska anses påbörjad i samma stund som domen i den del som avser fängelsestraff får laga kraft mot den dömde. Detsamma ska gälla i ett sådant fall där domstolen i samband med en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § beslutar om omedelbar verkställighet som häktningsbeslutet hävs. I båda dessa fall är den dömde att anse som häktad när verkställigheten får påbörjas. I det första fallet ersätts häktningsbeslutet med ett verk- ställbart fängelsestraff t.ex. på grund av att överklagandetiden pass- erats, medan det i det andra fallet i stället ersätts med ett verkställ- bart fängelsestraff på grund av ett förordnande om omedelbar verk- ställighet. Är det däremot så att den dömde är på fri fot när domstolen i samband med en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § beslutar om omedelbar verkställighet blir i stället 8 § första stycket tillämplig, se ovan under kommentaren till 8 §. Bestämmelsen är tillämplig även i det fallet att en dömd är häktad eller omhändertagen i ett annat mål än det i vilket fängelse- straffet har meddelats. I ett sådant fall ska det för tillämpningen inte spela någon roll i vilken ordning de olika åtgärderna förekom- mer till verkställighet. Det innebär t.ex. att om en dömd häktas i ett annat mål och han eller hon redan har ett verkställbart fängelse- straff, verkställigheten i och med häktningsbeslutet ska anses på- börjad där han eller hon förvaras. För det fallet en dömd häktas och han eller hon redan har ett verkställbart fängelse- straff men som han eller hon beviljats uppskov för gäller i stället att den dömde, om han eller hon trots det beviljade uppskovet ändå vill börja verkställa straffet, med stöd av 7 § kan begära att få göra det. Som framgår av bestämmelsen i 17 § kan Kriminalvården i en sådan situation även fatta beslut om att återkalla det beviljade upp- skovet. Verkställigheten ska då anses påbörjad i samma stund som beslutet om att återkalla uppskovet meddelas. Av andra stycket följer att den dömde om han eller hon inte redan förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten påbörjas och inte heller är häktad eller omhändertagen i annat mål, ska överföras till verkställighet. Med att den dömde ska överföras till kriminalvårdsanstalt ska i normalfallet förstås som att den dömde fysiskt ska överföras till sådan anstalt. För ett sådant överförande finns inget krav på förpass- ningsbeslut, utan transport kan ske med hjälp av Kriminalvårdens nationella transportenhet. I särskilda undantagssituationer, t.ex. då den dömde är externplacerad på sjukhus när fängelsestraffet får verkställas och bedömningen görs att han eller hon bör vara det även efter det att verkställigheten påbörjats, ska dock inte krävas att han eller hon först måste fysiskt överföras till en kriminalvårds- för att sedan skjutsas tillbaka till sjukhuset. 11 § En dömd som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff får i anslutning till det placeras i häkte 1.i avvaktan på anstaltsplacering, eller 2.om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Den dömde får i fall som avses i första stycket tillfälligt placeras i polisarrest. Paragrafen anger under vilka förutsättningar en dömd vid inledande av verkställighet tillfälligt får placeras i häkte. Frågan behandlas i avsnitt 6.5.4. Enligt bestämmelsen får den som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff i anslut- ning till det placeras i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Med uttrycket ”den som ska överföras eller förpassas till av fängelsestraff” avses situationer när en dömd som genom egen inställelse med stöd av 7 § påbörjat verkställigheten av ett fängelsestraff i häkte ska överföras till verkställighet eller när en dömd som med stöd av 8 § om- händertagits av polis ska förpassas till häkte eller anstalt. Bestäm- melsen är också tillämplig när en dömd, som med stöd av 10 § på- börjat verkställigheten där han eller hon förvaras t.ex. i häkte eller på sjukvårdsinrättning, ska överföras till kriminalvårds- verkställighet eller som efter överförande av straffverkställighet av en utländsk dom till anländer svenskt territorium och han eller hon för att fortsätta eller påbörja verk- ställigheten här ska överföras till kriminalvårdsanstalt. Vidare krävs att placeringen ska ske i avvaktan på anstaltsplacering eller vara nödvändig med hänsyn till transportförhållandena. Med ”i avvaktan på anstaltsplacering” ska förstås den faktiska placeringen. Det innebär att placeringen i häkte får bestå på den grunden även sedan placeringsbeslutet har meddelats. Med ”om det behövs med hänsyn till transportförhållandena” avses dels behovet av att kunna anpassa transporterna så att utnyttjandet av transportresurserna kan ske på ett effektivt sätt, dels den situationen att en transport med hänsyn till den dömdes fysiska eller psykiska hälsa inte fram- står som lämplig och därför kan behöva anstå . Bestäm- melser om en placering enligt bestämmelsen får fortgå framgår av 12 §, se nedan. I 2 kap. 5 a och 5 b §§ och 15 kap. 2 a § fängelselagen (2010:610) finns bestämmelser om tillfällig placering i häkte i anslutning till omplacering av en intagen från en anstalt till en annan samt vid återförande av en intagen som avvikit, till den kriminalvårdsanstalt från vilken han eller hon avvek. 12 § En placering med stöd av 11 § första stycket får inte pågå än nödvändigt och inte längre än , om det inte finns särskilda skäl för . Även om det finns särskilda skäl får placeringen inte pågå än . Paragrafen reglerar en placering i häkte enligt bestämmelsen i 11 § första stycket får pågå. Förslaget behandlas i avsnitt 6.5.4. Enligt bestämmelsen får en placering i häkte enligt 11 § inte pågå längre än nödvändigt och inte längre än , om det inte finns särskilda skäl. Särskilda skäl kan t.ex. vara när det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Andra exempel på särskilda skäl kan vara att beläggningen är hög på anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig varför det kan dröja innan det finns en ledig plats på sådan anstalt är. Frågan om vad som ska krävas för att särskilda skäl ska anses finnas får avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Även om det finns särskilda skäl gäller dock att placeringen inte får pågå än . 13 § En dömde får förklara att han eller hon avstår från att överklaga en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff (nöjdförklaring). Innan en nöjdförklaring lämnas ska den som tar emot förklaringen ha upplyst den som vill lämna förklaringen om innebörden och verkan av en nöjdförklaring. Paragrafen reglerar möjligheten till nöjdförklaring och under vilka förutsättningar en sådan förklaring ska lämnas för att vara giltig. Förslaget behandlas i avsnitt 7.6.1. Av första stycket följer att en dömd får förklara att han eller hon avstår från att överklaga en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff (nöjdförklaring). En nöjdförklaring innebär således att en dömd genom en förklaring avstår från att få en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff prövad av högre instans. Att en dömd nöjdförklarat sig i den del som avser fängelsestraff hindrar inte den dömde från att överklaga domen eller beslutet i andra delar än den som avser fängelsestraff, t.ex. i fråga om enskilt anspråk och utvisning. En nöjdförklaring kan endast lämnas av den dömde personligen. Förklaringen kan avse både en dom och ett beslut som avser fäng- elsestraff. Med uttrycket ”i den del som avser fängelsestraff” ska förstås både påföljden (fängelse) och ett eventuellt förordnande angående tidigare utdömt fängelse (förverkande av villkorligt med- given frihet). Det innebär att en nöjdförklaring för att vara giltig i ett fall där förutom fängelse som dömts ut som påföljd domstolen även förklarat villkorligt medgiven frihet förverkad, förklaringen måste omfatta både påföljden och förverkandet för att vara gällande. Av bestämmelsen följer att en nöjdförklaring kan lämnas både före och efter det att överklagandetiden gått ut. Det senare innebär att en nöjdförklaring kan lämnas även efter det att en dömd har överklagat, självständigt eller anslutningsvis, och överklagandetiden gått ut. Det finns inte något formellt hinder för en dömd att lämna nöjd- förklaring avseende en dom eller beslut som är verkställ- bart (jfr 4 §) även om den dömde normalt inte torde ha något intresse av att avge sådan förklaring i den situationen. Nöjd- förklaring kan också ske när ett överklagande förfallit, t.ex. när den dömde inte inställt sig till förhandling (jfr 51 kap. 21 § rättegångs- balken). En nöjdförklaring kan inte lämnas med avseende på ett beslut om omvandling av ett livstidsstraff till ett tidsbestämt straff. Av andra stycket framgår att den dömde för att en nöjdför- ska bli gällande innan förklaringen lämnas ska ha upplysts om innebörden och verkan av en nöjdförklaring. I det ligger att den dömde ska ha informerats om och fått klart för sig dels vad reglerna om nöjdförklaring innebär, dvs. att domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff kan överklagas och prövas av högre instans samt att en nöjdförklaring som lämnats inte får tas tillbaka, dels vad domen eller beslutet konkret innebär för honom eller henne, dvs. vilket eller vilka brott han eller hon dömts för, straffets längd samt vilka andra förordnanden (t.ex. förverkande av villkorligt medgiven frihet) eller rättsverkningar som domen eller Ansvaret för att informera den dömde ligger på den som ska ta emot förklaringen. Informationen ska lämnas på ett sådant sätt att det framstår som klart att den dömde måste ha förstått innebörden och verkan av nöjdförklaringen. Vad som i det hänseendet ska anses som lämpligt får avgöras från fall till fall beroende på den dömdes förutsättningar. Kraven kan t.ex. skilja sig åt beroende på om den dömde t.ex. är eller lider av en utvecklingsstörning eller minnesstörningar. Det kan handla om att vara extra tydlig och konkret i den information som lämnas den dömde. Vidare kan det t.ex. om en dömd som inte behärskar svenska eller som är hörsel- eller talskadad finnas behov av att anlita tolk för att det ska stå klart att den dömde förstått vad nöjd- förklaringen innebär och vilka verkningarna blir av den. För det fall det uppstår tvekan kring om en dömd på grund av t.ex. psykisk sjukdom eller något annat liknande tillstånd är i stånd att lämna en nöjdförklaring bör medicinsk sakkunskap inhämtas. Om det brister i uppgiftsskyldigheten leder det till att domen eller beslutet inte får laga kraft, se nedan under kommentaren till 15 §.