sou · H3B397 · 2016-01-01 00:00:00 — De regionala stödfunktionerna ska sam- ordna och stödja den lokala arbetsmarknadens samverkan med när- liggande gymnasieskolor. Denna samverkan kan ske genom de lagstadgade lokala programråden, genom olika former av samver- kansmodeller som exempelvis yrkescollege samt genom de forum och nätverk som aktörer med regionalt utvecklingsansvar erbjuder. Förslaget är i huvudsak genomfört I ett pressmeddelande från framgår att regeringen har beslutat om ändring i förordningen (2014:375) om statsbidrag för utveckling av lärande på arbetsplatser. Ändr- ingen av förordningen innebär att statsbidrag kan sökas hos för att yrkescollege eller liknande samverkansmodel- ler kan stimuleras och spridas i fler branscher. Statsbidrag får lämnas till arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, organisa- tioner som är gemensamma för arbetsgivare och arbetstagare samt intresseorganisationer i näringslivet. Bidrag får lämnas för insatser för utveckling av regionala stödfunktioner för samver- kan mellan skola och arbetsliv om yrkesutbildning inom gym- nasieskolan och vuxenutbildning på gymnasial nivå i syfte att höja utbildningens kvalitet. Förordningen träder enligt uppgift från () i kraft . Utredningens förslag enligt sam- manfattningen ovan är därmed i huvudsak redan genomfört. Utredningen bedömer emellertid att det finns fördelar med att redovisa statsbidragets syfte i detta betänkande. Dessutom före- slår utredningen att anslaget ska utökas. Yrkescollege och andra samverkansmodeller Alla branscher har inte resurser för en regional organisation Branschorganisationer som har en väl utvecklad samverkan med ut- bildningssystemet, genom yrkescollege eller liknande samverkans- modeller, har bra kontakt med de berörda gymnasieskolorna och ofta en hög närvaro i de lokala programråden.17 Dessa branscher kan vara närvarande på lokal nivå eftersom de har en väl utvecklad regional organisation som fungerar som en brygga mellan den nationella branchorganisationen och de lokala representanterna. Alla branscher har inte resurser för en sådan regional orga- nisation. Det hindrar dem både från att bygga upp samverkans- modeller för kvalitetssäkring och från att delta aktivt i de lokala pro- gramråden ute i landet. Utredningen föreslår ett statsbidrag för re- gionala stödfunktioner för att fler branschorganisationer ska kunna bygga upp denna kapacitet. Den regionala nivån behöver stärkas som stöd för lokal samverkan En branschorganisation som vill säkra kvaliteten inom det yrkes- program som utbildar mot branschens yrkesområde behöver ha bra kontakt med de gymnasieskolor som erbjuder detta program. Bransch- representanter på lokal nivå behöver hålla en kontinuerlig dialog med skolans ledning och yrkeslärare kring utbildningens innehåll och utförande samt elevernas resultat. Att engagera sig i gymnasieskolornas lokala programråd kan vara en stor börda för ett enskilt företag, men till stor nytta för hela branschens kompetensförsörjning. I de branscher där lokal sam- verkan fungerar bra har klyftan mellan lokala medlemsföretag och branschen som helhet kunnat överbryggas. En viktig förutsättning för detta är någon form av regional organisation som kan medla mellan det verksamhetsnära lokala perspektivet och det övergri- pande nationella perspektivet. Utredningen har i sin kartläggning av yrkescollege och liknande samverkansmodeller upptäckt att många branschorganisationer ser den regionala nivån som strategiskt viktig för samverkan mellan utbildningssystemet och arbetslivet. regio- nala organisation kan samordna kontakten med gymnasieskolorna 17 Se exempelvis Skolinspektionen 2013. Fördjupad tillsyn på yrkesprogram, s. 14. Yrkescollege och andra samverkansmodeller inom de lokala programråden och administrera de insatser som ingår i branschens modell för kvalitetssäkring, exempelvis regel- bundna kontroller av branschcertifierade skolor eller yrkesprov för elever. Besöksnäringen och handelsbranschen är två exempel på bran- scher som uppger till utredningen att de saknar en regional organi- sationsnivå och att de ser detta som ett hinder för att höja ambi- tionsnivån för sin samverkan med utbildningssystemet. Av svaren på utredningens enkät om lokala programråd framgår att en tredje- del av de skolor som erbjuder handels- och administrationspro- grammet saknar lokalt programråd för detta yrkesprogram (se kapi- tel 5). För hantverksprogrammet och restaurang- och livsmedels- programmet saknar drygt en femtedel av de skolor som svarat på enkäten ett lokalt programråd för dessa yrkesprogram. Den regionala organisationen kan se olika ut. Inom Teknikcollege och Vård- och omsorgscollege finns regionala processledare och samordnare. Plåt- och ventföretagen har en yrkeskommitté i varje län som består av representanter för respektive branschpart. Bygg- nadsindustrins yrkesnämnd har regionala yrkesnämnder. Frisör- företagarna har utbildningsnämnder som även består av represen- tanter från . Oavsett form och namn har den regionala organisationen två viktiga uppgifter: att samordna den lokala samverkan mellan skola och arbetsliv samt att fungera som en brygga mellan den lokala och den nationella nivån inom branschen. Av utredningens kartläggning av samverkansmodeller framgår att även relativt små branscher med ett litet antal gymnasieelever kan ha en struktur med fungerande partsgemensam representation på exempelvis länsnivå. Alla branschorganisationer har dock inte resurser till att bygga upp en regional nivå inom sina organisa- tioner. Andra branschorganisationer kan ha en regional nivå i vissa delar av landet, men sakna en sådan i andra. Statsbidrag för regionala stödfunktioner Utredningen har identifierat den regionala nivån som en nyckel- funktion för att arbetsmarknadens organisationer ska kunna sam- verka med utbildningssystemet, både inom de lagstadgade lokala programråden och genom branschorganisationernas egna, frivilliga Yrkescollege och andra samverkansmodeller Utredningen föreslår därför att bransch- organisationer som har en svagt utvecklad regional organisation ska kunna ansöka om statsbidrag för att utveckla regionala stödfunk- tioner. Statsbidraget kan också sökas av branschorganisationer som har en uppbyggd regional organisation i vissa delar av landet för att täcka områden där regional organisation saknas. De regionala stödfunktionerna ska samordna och stödja den lokala arbetsmarknadens samverkan med närliggande gymnasiesko- lor, exempelvis inom ramen för de lokala programråden. Statsbidra- get kommer också främja utvecklingen av samverkansmodeller för kvalitetssäkring, exempelvis yrkescollege. De regionala stödfunk- tionerna bör även kunna utnyttja etablerade aktörer, nätverk och forum på regional nivå, som exempelvis Arbetsförmedlingens bran- schråd samt de kompetensplattformar som etablerats av aktörer med regionalt utvecklingsansvar. Samverkan med sådana aktörer kan även omfatta andra utbildningsformer än gymnasieskolan. De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna har inom ramen för sitt arbete med kompetensförsörjning – och med kompetensplatt- formarna som verktyg – ofta initierat tillkomsten av samverkans- arenor och nätverk genom att bjuda in företag, branschorganisa- tioner, fackliga företrädare och utbildningsanordnare för att disku- tera behovet av arbetskraft. De kan bidra med regionala prognoser men också visa på goda exempel på arbete från olika branscher. De regionalt utvecklingsansvariga aktörerna genomför även andra kun- skapshöjande insatser för berörda aktörer som syftar till att för- bättra matchningen på den regionala arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen arbetar med branschkontakter bland annat genom branschråd som finns på regional och nationell nivå. I bran- schråden ingår Arbetsförmedlingen, arbetsgivare- och arbetstagar- organisationer samt enskilda arbetsgivare. Det primära uppdraget för branschråden är att förbättra matchningen inom berörd bransch eller yrke genom att öka Arbetsförmedlingens kunskaper om de behov som finns och utveckla samarbetet mellan Arbetsförmed- lingen, företagen och de fackliga organisationerna. Branschråden kan även förmedla information om behov och kompetenskrav som har betydelse vid arbetsmarknadsutbildning. Branschorganisationer som har regionala stödfunktioner har utformat dessa på olika sätt. Två branscher med väl utvecklad regional nivå är tekniksektorn och byggnadsindustrin. Yrkescollege och andra samverkansmodeller college har 26 regioner med en processledare vardera som arbetar 25–av heltid. har 24 BYN-regioner med regionala yrkesnämnder som sköter frågor om gymnasieutbildning, färdigutbildning, yrkestävlingar, etc. I stora BYN-regioner som , och finns vanligtvis en person som arbetar heltid och ett antal fackliga re- presentanter som lägger 10–av sin arbetstid på att arbeta för yrkesnämnden. I mindre BYN-regioner behövs endast några personer på deltid. Även relativt små branscher med många småföretagare kan bygga upp en regional organisation. För utbildning av plåtslagare finns det i varje län lokala yrkeskommittéer som består av två per- soner från arbetsgivarsidan och två personer från arbetstagarsidan. Den ena arbetsgivarrepresentanten är Entreprenörföretagens regio- nala företagsrådgivare, den andra en arbetsgivare. Arbetstagarsidan representeras av fackförbundet huvudyrkesombud i yrket samt en plåtslagare. En miniminivå för regional närvaro skulle kunna vara en arbets- givarrepresentant och en arbetstagarrepresentant per län som lägger av sin arbetstid på att stödja lokala gymnasieskolor och arbetsgivare. Dessa personer bör ha en position inom sina re- spektive partsorganisationer som möjliggör en strategisk överblick av yrkets kompetenskrav och regionens arbetskraftsbehov. Det kan exempelvis vara en facklig ombudsman och en affärsområdeschef. Om vi antar att denna organisation finns i 20 regioner kostar det sammanlagt för en bransch att upprätthålla en regional närvaro på länsnivå.18 Det blir dock upp till de sökande branschorganisationerna att av- göra hur den regionala organisationen bör se ut i respektive bransch. Organisationen kommer se olika ut beroende på branschens närings- livsstruktur och utbildningens utbredning över landet. Det stats- bidrag som utredningen föreslår har inte för avsikt att täcka hela denna kostnad, men kan fungera som en stödjande delfinansiering. 18 Genomsnittlig månadslön för en mellanchef med personalansvar är . (SCB 2014. Lönedatabasen.). Det innebär en månadskostnad på runt för arbets- givaren (givet arbetsgivaravgifter på ). Genomsnittlig månadslön för en facklig ombudsman är (SCB 2014. Lönedatabasen.). Det innebär en månadskostnad på runt för arbetsgivaren. Om dessa två lägger av sin arbetstid på utbildningsfrågor blir det en kostnad på för en region. Yrkescollege och andra samverkansmodeller Regeringen avsatte i budgetpropositionen medel för att stimulera framväxten av så kallade yrkescollege på gymnasieskolans yrkesprogram.19 Regeringen har för denna satsning budgeterat och 2016– 2018. Utredningen har identifierat den regionala nivån som mycket viktig för att utveckla yrkescollege och liknande samverkansmodeller. De regionala stödfunktioner som branschorganisationer kan utveckla med hjälp av det statsbidrag som utredningen föreslår kommer även att kunna användas för att utveckla frivilliga samverkansmodeller i stil med yrkescollege. Utredningen föreslår därför att statsbidraget för utveckling av regionala stödfunktioner finansieras med avsatta medel för att främja yrkescollege och andra samverkansmodeller. Utredningen bedömer dock att de medel regeringen avsatt för utveckling av yrkescollege inte är tillräckliga för att ge avsedd effekt. Satsningen –2018 bör därför utökas till . Utökningen bör finansieras genom att medel överförs från anslagna medel till statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning.20 Statsbidraget för gymnasial lärlingsutbildning kan sökas av huvudmän för elever som studerar gymnasial lärlingsutbildning. Högsta belopp som huvudmannen kan söka per elev och läsår är för huvudmannens egna utvecklingskostnader, för ersättning till den arbetsgivare som tar emot eleven som lärling och ytterligare för ersättning till arbetsgivaren om elevens handledare är utbildad. har regeringen meddelat att får använda för statsbidraget för gymnasial lärlingsutbild- ning.21 Att döma av prognoser och de minskningar av bidraget som regeringen aviserat i budgetpropositionen kommer det finnas anslaget för detta ändamål, 448 miljoner och för 2018.22 2014/15:99. 20Förordning (2011:947) om statsbidrag för gymnasial lärlingsutbildning. 21Skolverkets regleringsbrev , s. 24. 22Enligt prognoser har myndigheten budgeterat 503 miljo- ner kronor, budgeterat och budgeterat . Regeringen föreslår i budgetpropositionen att anslaget minskas med 88 mil- joner kronor 2016, 2017 och . 2015/16:1. Utgiftsområde 16, s. 221. Yrkescollege och andra samverkansmodeller Statsbidraget lämnas i mån av medel. Vid en översökning minskas bidraget proportionerligt för samtliga sökande. Syftet med statsbidraget till de arbetsplatser som tar emot elever som lärlingar är att öka arbetsplatsernas kapacitet att delta i den gymnasiala yrkesutbildningen. De regionala stödfunktioner som utredningen föreslår ska stödjas kommer kunna öka arbetsmark- nadens engagemang inom såväl lärlingsutbildning som i huvudsak skolförlagd yrkesutbildning. Utredningen anser därför att en om- fördelning av medlen inte strider mot den ursprungliga avsikten för de avsatta medlen. I följande avsnitt presenteras olika branschorganisationers initiativ till samverkan med gymnasieskolans yrkesprogram. Kartläggningen gör inte anspråk på att vara heltäckande eftersom samverkan är en pågående process vars former ständigt utvecklas. Genomgången ger exempel på de olika former för samverkan som förekommer just . Utredningen har strävat efter att även redovisa mindre branschers samverkans- och kvalitetssäkringsarbete. I tabell 6.3 är de samverkansmodeller som beskrivs i utredning- ens kartläggning kategoriserade efter vad branschorganisationerna gör. Tabellen illustrerar att en samverkansmodell kan fokusera på olika saker och organiseras på olika sätt, allt efter branschorganisa- tionernas behov och förutsättningar. Yrkescollege och andra samverkansmodeller Teknikcollege är en samverkansmodell där företag, gymnasieskolor och kommuner samarbetar för att öka attraktionskraften och kvaliteten på tekniskt inriktade gymnasieutbildningar. Det är svaret på en rad bekymmersamma observationer som rörde industrins framtid. Industriföretag började flytta ut från landet, intresset för industriteknisk gymnasieutbildning var lågt och kommunerna började lägga ner dyra utbildningar för att spara. Teknikcollege drivs av , som består av fackföreningar Yrkescollege och andra samverkansmodeller och arbetsgivarorganisationer inom industrin23. påbörjades arbetet och 2007 bildades . De gymnasieutbildningar som kan ingå i Teknikcollege är teknik- programmet, industritekniska programmet, samt el- och energipro- grammet. Inom Teknikcollege finns 143 certifierade utbild- ningsanordnare, 180 kommuner, cirka 2 000 samverkansföretag samt 16 000 studerande. För att få certifieras som Teknikcollege ska företag, skolhuvud- män och kommuner samverka kring utbildningar på både gymna- sial och eftergymnasial nivå. Det krävs att minst tre kommuner har ett sådant samverkansavtal för att få bilda en Teknikcollegeregion. Inom varje Teknikcollegeregion finns en regional styrgrupp samt lokala styrgrupper. En styrgrupp leds av en ordförande från när- ingslivet. Näringslivet är med och styr utbildningarnas inriktning, innehåll och genomförande. Certifiering av Teknikcollege sker genom granskning och kvali- tetssäkring utifrån tio kriterier. Förutom det regionala perspektivet och samverkan med arbetslivet är arbetsplatsförlagt lärande, krav på maskiner och utrustning, sammanhållna arbetsdagar samt lagarbete och ämnesintegration viktiga kriterier som granskas. finns 26 certifierade Teknikcollegeregioner i landet. De ansvarar för kvalitetssäkring av de utbildningar som sker i lokala Teknikcollege. Till sin hjälp har styrgruppen för Teknik- collegeregionen en processledare som arbetar operativt. Process- ledaren är också en viktig länk mellan regionen och riksföreningen. Vanligtvis är det kommuner eller regionförbund som ansvarar för anställningen av processledaren, som kan variera mellan av en heltid. Genomsnittet är av en heltid. Omvandlat till heltid motsvarar det 16 heltidstjänster i hela landet. leder utvecklingsarbetet med stöd av ett kansli med anställd personal. Kostnaderna för kansliet täcks av riksföre- ningen och Teknikcollegeregionerna. Därutöver har man fått stat- liga utvecklingsmedel för olika typer av aktiviteter och utvecklings- grupper. har riksföreningen fått i utvecklingsmedel från staten. 23 Dessa är Teknikföretagen, Livsmedelsföretagen, Trä- och Möbelföretagen, Industriarbets- givarna, Industri och kemigruppen, Skogsindustrierna, , GS Facket, Ingen- jörer och Unionen. Yrkescollege och andra samverkansmodeller ett särskilt tillskott från staten på för informa- tionsinsatser i syfte att öka rekryteringen till industrirelevanta ut- bildningar. Vård- och omsorgscollege skapades 2008 och 2012 bildades Förening- en Vård- och omsorgscollege. Föreningen har en styrelse som utgörs av arbetsgivarorganisationerna Kommuner och Landsting, KFO, PACTA, Vårdföretagarna samt fackförbundet . Det operativa arbetet utförs av ett kansli vars arbete stöds av ett nationellt råd, där representanter för ovanstående organisationer ingår. Före- ningens verksamhet finansieras genom medlemsavgifter, service- avgifter, certifieringsavgifter och konferensavgifter. finns 19 regionala Vård- och omsorgscollege och 73 lokala Vård- och omsorgscollege som sammanlagt omfattar Den nationella nivån i Föreningen och omsorgscollege ansvarar för de kvalitetskriterier som utgör grunden för certifiering av Vård- och omsorgscollege i landet, samt för genomförandet av själva certifieringarna. Vid ansökan om certifiering finns tio kri- terier som ska uppfyllas. Kriterierna berör analys av den lokala arbetsmarknaden och målen för det lokala Vård- och omsorgscol- leget samt beskrivning av samverkan mellan olika lokala avnämare och olika utbildningsaktörer inom vuxenutbildningen och hög- skolan. Därutöver ska det redovisas hur arbetsplatsförlagt lärande, handledarutbildning, lärmiljöer och arbetssätt, arbete med genus och mångfald samt kvalitetsarbete och uppföljning är tänkt att ut- formas. Ett regionalt Vård- och omsorgscollege bildas av minst tre kom- muner och ett landsting eller en region. Uppdraget är att inventera kompetensbehov inom vård och omsorg, omvärldsbevaka och skapa samordningsvinster. Dessa uppdrag hanteras av en samord- nare som finns i varje regionalt college med uppgift att hålla ihop det regionala arbetet. Samordnaren håller också kontakten med andra regionala college och med föreningen centralt. En annan vik- tig funktion är att stötta blivande lokala Vård- och omsorgscollege både i ansökningsarbetet och i det fortsatta arbetet. Yrkescollege och andra samverkansmodeller är ofta knutna till ett region- eller kommunalförbund. Det regio- nala colleget har också det övergripande ansvaret för kvalitets- uppföljning av de lokala college som ingår i regionen. För att ett lokalt Vård- och omsorgscollege ska kunna bildas måste det finnas ett regionalt Vård- och omsorgscollege som det blivande lokala colleget kan tillhöra. En eller flera kommuner kan tillhöra ett lokalt Vård- och omsorgscollege. Verksamheten bygger på vård- och omsorgsprogrammet där det är vanligt att både gym- nasieskolor och en eller flera vuxenutbildare ingår. kan utbildare som erbjuder barn- och fritidsprogrammet med inriktning socialt arbete ingå i Vård- och omsorgscollege efter en certifiering. En förutsättning är att två sär- skilda fördjupningskurser erbjuds. Även yrkeshögskoleutbildningar kan ingå i lokala Vård- och omsorgscollege. 6.5.2Branschcertifierade och branschgodkända skolor Det förekommer att branschorganisationer driver gymnasieskolor genom ett partsgemensamt aktiebolag. Andra branschorganisatio- ner utvecklar nätverk av branschgodkända skolor där branschen vill kvalitetssäkra utbildningarna och anordnarna genom tydliga krav. Elteknikbranschens gymnasium (ETG) är en fristående gymnasie- skola i som ägs gemensamt av Elektriska Installatörs- organisationen (EIO) och (). ETG är även namnet på branschens utbildningskoncept som får allt större spridning. ETG startade eftersom branschorganisationerna upplevde att utbildningen hade kvalitetsbrister. Antalet arbetsplatser för arbets- platsförlagt lärande och färdigutbildning som lärling var otillräck- lig, eller så fick utbildningsanordnare inte fram tillräckligt många . Enligt EIO och har tillkomsten av allt fler ut- bildningsanordnare inneburit att det finns för många utbildnings- platser i relation till efterfrågan på installationselektriker. Inom gymnasieskolan utbildas ungefär dubbelt så många elektriker som Yrkescollege och andra samverkansmodeller kan tas emot av branschen för arbetsplatsförlagt lärande och lär- lingsanställningar i den efterföljande färdigutbildningen. Genom ETG skapades ett alternativ till den traditionella model- len med 1 600 timmars lärlingsperiod efter avslutad gymnasie- utbildning. I ETG garanteras APL-tiden och utbildningen avslutas med ett yrkesprov som efter godkännande leder till att eleven får sitt yrkesbevis som elektriker. I den traditionella modellen görs i stället yrkesprovet . ETG-konceptet ställer en rad krav på utbildningsinnehållet, genomförandet och utbildningsanordnarnas ansvar som certifierade ETG-skolor. Gymnasieskolorna förutsätts ha ett lokalt program- råd, ett så kallat ETG-råd. De förutsätts också vara delaktiga i sam- verkan inom , lämna information i specifika frågor samt ansvara för den egna marknadsföringen. För att vara en del av betalar gymnasieskolan en avgift om per elev och år. Utbildningsförloppet ska följas av kontinuerliga avstämningar i form av tester för att se till att eleven klarar de olika momenten som avsett. Gymnasieskolan ska också garantera eleven 600 tim- mars arbetsplatsförlagt lärande. Det finns krav på gymnasieskolan om vilka förutsättningar som ska gälla för att få en ETG-examen som också ger yrkesbeviset i direkt anslutning till examen. Det innebär att eleven inte behöver någon efterföljande lärlingstid för att vara anställningsbar. Branschens ambition är att denna modell ska sprida sig till andra gymnasieskolor och fullt utbyggd bestå av ett nätverk om cirka 30–35 gymnasieskolor. Det bedöms vara till- räckligt för att möta branschens behov av installationselektriker. ägs gemensamt av och . Bolaget ut- gör i sin tur huvudman för i som är plåtslageribranschens egen skola och centrum för kompetens- utveckling. På genomförs bland annat kom- pletterande utbildningar för gymnasieelever och företagslärlingar från hela landet. På avlägger lärlingar yrkes- examen för att få sitt yrkesbevis. Man erbjuder också vidareutbild- Yrkescollege och andra samverkansmodeller ning inom olika områden både som byggnads- och ventilationsplåt- slagare. PVF Teknikcentrum kräver att utbildningsanordnare som skickar elever till skolan ska vara godkända av branschen. För att bli det krävs att utbildningsanordnaren uppfyller vissa kriterier utformade av yrkesnämnden (se avsnitt nedan). På ges varje elev en individuell studieplan. Målet är att eleven ska få betyg för samtliga inriktningsgemensamma kurser och fördjupningskur- ser, totalt 400 plus 800 gymnasiepoäng. Det ska uppnås under de tre perioder omfattande totalt som eleven är på skolan. Det handlar till största delen om nyinlärning av svårare moment som ställer stora krav på kvalitet i utförandet. Om eleven redan lärt sig momentet på sitt arbetsplatsförlagda lärande valideras i stället elevens kunskaper.