sou · H4B34 · 2016-01-15 00:00:00 — Det ligger i sakens natur, menade JO, att utrymmet för att neka tillträde med hänvisning till allmänna ordningsskäl eller prak- tiska överväganden är större om det är många oinbjudna partier som vill delta i en viss aktivitet i skolan än om det är ett enda parti som anmäler ett sådant intresse. JO hänvisade till avgörandena från Regeringsrätten och anförde att en skolledning kan bjuda in repre- sentanter för riksdagspartierna eller kommunfullmäktige till en debatt, förutsatt att det inte innebär att övriga partier utesluts från att i en eller annan form delta i verksamheten. En sådan form för deltagan- de för övriga partier som anmäler intresse av att komma till skolan skulle enligt JO kunna vara att dessa erbjuds att lämna in skriftligt material, som skolan sedan använder i utbildningen. Ett sådant sätt skulle inte enligt JO stå i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF. (dnr 5389-2014) Kritik mot skolor i en kommun för att de agerat i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF I en anmälan till JO anfördes att ett politiskt parti hade nekats att få ha bokbord på två skolor. Enligt anmälan hade skolornas rektorer uppgett att det bara var partier som var representerade i regeringen eller kommunfullmäktige som fick komma in på skolorna. I svar till JO uppgav skolornas rektorer att de motiverat det nekande beslutet med att det bara var riksdagspartier och – när det gällde den ena av skolorna – partier representerade i kommunfullmäktige och Europa- parlamentet som bjöds in till skolorna. JO hänvisade inledningsvis till innehållet i bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF. Därefter framhöll JO att en skola inte är en allmän plats. Yttrandefriheten enligt regeringsformen ger inte medborgarna, eller en sammanslutning av sådana, någon rätt att få tillträde till en skola för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt förhåller det sig med den rätt att sprida tryckta skrifter som garanteras i tryckfrihets- förordningen. JO erinrade också om att skolledningen dock kan ge tillstånd för utomstående att sprida information eller tryckta skrifter i skolan. I sammanhanget betonade JO särskilt att det i en sådan situation inte är fråga om att partierna har någon rätt att få tillgång till skolan. Utgångspunkten är i stället att det är eleverna som har rätt att få tillgång till saklig och allsidig kunskap. Skolan har ett ansvar för att ge elever den kunskapen så att eleverna själva kan bilda sig en uppfattning anförde JO vidare. När skolledningen tar ställning till om ett politiskt parti ska få tillträde till en skola för att där sprida sitt budskap måste emellertid den övergripande bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF beaktas. JO konstaterade vidare att en skola kan av praktiska skäl behöva begränsa antalet politiska partier som den bjuder in för att lämna politisk information i skolan. En sådan ordning har inte ansetts strida mot lagen under förutsättning att urvalet görs objektivt och inte inne- bär att övriga organisationer utesluts från att i en eller annan form delta i verksamheten. Att av praktiska skäl begränsa inbjudningarna till exempelvis partier som är representerade i eller kom- munfullmäktige har bedömts vara ett objektivt urval anförde JO. Det har alltså inte funnits något lagligt hinder för skolarna att på eget initiativ bjuda in endast de partier som fanns representerade i och – när det gällde den ena skolan – partier represente- rade i kommunfullmäktige och konstaterade JO. Av utredningen framgick dock att ingen av skolorna hade erbjudit det aktuella politiska partiet något alternativt sätt att lämna sin in- formation i skolorna. Att på det viset helt utesluta partiet från att delta i verksamheten står i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF anförde JO. Skolledningen för respektive skola fick därför kritik för sitt agerande. Lärares och andra skolanställdas yttrandefrihet16 AD 2012 nr 25 Fråga om det förelegat saklig grund för uppsägning av en rektor på en fristående gymnasieskola på grund av dennes agerande på sin privata Facebooksida En man sades upp från sin anställning som rektor och lärare vid en fristående skola, ett gymnasium. Skälen för bolagets uppsägning var sammanfattningsvis att mannen på sin privata Facebooksida, där det angavs att han var rektor för gymnasiet, var med i nio grupper vars namn anknöt till sex, att han på sin Facebooksida hade sex bilder med sexuellt innehåll, att han haft kontakter med elever via sin Facebook- sida, att han använt Facebook på arbetstid, att han medverkat på en elevblogg iklädd en tröja med ett tryck som handlar om analsex och att han haft en bild med samma tröja på sin egen Facebooksida, trots att bolagets VD sagt att bilder med det innehållet skulle tas bort från elevernas hemsida och, om de fanns på andra ställen, även från dessa. Bolaget gjorde gällande att mannens agerande stod i uppenbar strid med hans anställning som rektor och lärare och att hans age- rande var ägnat att allvarligt skada skolan och därmed bolaget. 16 Till redovisningen kan bl.a. läggas följande domstolsavgöranden och beslut från JO och JK som rör andra offentligt anställda: AD 1991 nr 106, AD 1994 nr 79, AD 1995 nr 122, AD 2007 nr 20, AD 2011 nr 74, JO 2010/11 s. 605 och JK:s beslut (dnr 7068-06-21). Arbetsdomstolen anförde först att utmärkande för ett anställ- ningsförhållande anses vara bl.a. att arbetstagaren ska vara lojal mot arbetsgivaren. Lojalitetskravet ingår som ett led i anställningsavtalet. Ett grundläggande krav är att arbetstagaren inte får skada arbets- givaren. Vilka krav på lojalitet som är rimliga att ställa måste av natur- liga skäl variera beroende på bl.a. förhållanden inom branschen, den aktuella verksamhetens beskaffenhet, arbetsuppgifternas art, arbets- tagarens ställning i företaget och om arbetstagaren på något sätt äventyrat arbetsgivarens kundrelationer. Arbetsdomstolen hänvisade till AD 2010 nr 42 och AD 1993 nr 18 och uttalade att man inte med någon enkel formel kan beskriva vad som åvilar arbetstagaren i normalfallet men en gemensam synpunkt på dennes förpliktelser har angivits vara att arbetstagaren är skyldig att sätta arbetsgivarens intresse framför sitt eget samt att undvika lägen, där han eller hon kan komma i en pliktkollision. Arbetsdomstolen uttalade vidare att med högre tjänsteställning och ökat ansvar måste också de krav som kan ställas på arbets- givaren i detta avseende öka. När det gäller arbetstagares agerande som inte har ett tydligt samband med anställningen eller arbetsgivarens verksamhet, fortsatte domstolen, är utgångspunkten att arbetstagaren är fri i sin livsföring. Det är dock med hänsyn till arbetstagarens lojalitetsplikt inte möjligt att dra en absolut gräns mellan vad som gäller agerande i arbetet och agerande . De skyldigheter som följer med anställningen kan vara sådana att de i större eller mindre utsträckning inverkar på arbetstagarens möjlig- heter att fritt förfoga över sitt agerande på sin fritid. Arbetsdom- stolen underströk att i ett fall där arbetsgivarens intresse är hänför- ligt till något förhållande som ligger vid sidan av arbetstagarens fullgörande av arbetsuppgifterna, kan en uppsägning anses sakligt grundad endast om arbetsgivarens skäl är tungt vägande. Domstolen påpekade därefter att det arbetstagaren har gjort kan i andra situationer vara att se som utövandet av en rättig- het som är särskilt skyddad av rättsordningen. Som exempel fram- hölls bl.a. sådant som att offentligt uttrycka åsikter, tankar och känslor. I dessa situationer får, fortsatte Arbetsdomstolen, i fråga om avslutande av anställningen, arbetsgivarens intresse av och skäl för att avsluta anställningen vägas mot inte enbart arbetstagarens intresse av att få behålla anställningen utan även mot intresset av att få använda sina rättigheter. , såsom i fråga om rätten till yttrandefrihet, följer detta redan av förpliktelser enligt angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna att se till att i vissa fall rättig- heterna enligt konventionen respekteras även i förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Arbetsdomstolen hänvisade i detta sammanhang till dom i målet Sanchéz m.fl. mot ). Som en sammanfattning anförde domstolen att i vissa situationer kan arbetstagaren således bli föremål för åtgärder i sin anställning – t.ex. en uppsägning – p.g.a. sådant som inträffat vid sidan av arbetet och som inte har ett tydligt samband med anställningen eller arbets- givarens verksamhet. Huruvida en sådan reaktion kan anses godtag- bar är beroende av hur en intresseavvägning av omständigheterna i det enskilda fallet utfaller. Domstolen betonade att det sagda tog enbart sikte på förhållandena på den privata arbetsmarknaden och att det för offentligt anställda gäller särskilda regler. I sin bedömning i det aktuella målet konstaterade att mannen i sin egenskap av rektor ingick bl.a. i skolans led- ningsgrupp och hade en särskild förtroendeställning som ledare för verksamheten. Kraven på saklig grund för uppsägning tunnades därmed ut jämfört med vad som skulle ha varit fallet i fråga om en arbetstagare i mera underordnad ställning. , anförde dom- stolen vidare, måste beaktas att i frågor, som inte har ett tydligt sam- band med anställningen eller arbetsgivarens verksamhet, även arbets- tagare med en särskild förtroendeställning i grunden har en rätt till yttrandefrihet. Arbetsdomstolen ifrågasatte inte att bolaget, med hänsyn till dess verksamhet, hade ett starkt intresse av att inte förknippas med omständigheter av oönskad sexuell natur. Det hade dock inte i målet framkommit att bilderna eller gruppnamnen på mannens Facebook- sida haft några konkreta verkningar vare sig för eleverna eller bolaget. Enligt Arbetsdomstolens mening kunde inte heller den negativa mediarapporteringen som förevarit läggas till grund för en uppsäg- ning. Det konstaterades av domstolen att mannen varken försökt ge sken av att gymnasieskolan låg bakom den aktuella Facebooksidan eller att hans agerande på sidan skedde inom ramen för hans anställ- ning. Det framkom inte heller i målet att mannen genom att lägga ut bilder och gruppnamn på Facebook avsett att skada bolaget. Det påtalade materialet rörde uteslutande mannen som privatperson och låg enligt domstolen inom kärnområdet för vad varje människa öppet bör kunna ge uttryck för inför andra människor. Arbetsdomstolen fann således att det inte förelegat saklig grund för uppsägning enbart med hänsyn till vad mannen lagt ut på sin Facebooksida. Domstolen prövade därefter om mannen hade brutit mot några förhållnings- regler från bolaget och fann att så inte var fallet. Domstolens slutsats var således att bolagets uppsägning inte var sakligt grundad. JO 1968 s. 347 Kritik mot en skolstyrelse och en de tagit hänsyn till en sökandes politiska åsikt vid bedömningen av sökandens lämplighet för en rektorstjänst vid en grundskola En man som hade en ledande ställning inom Nysvenska Rörelsen sökte en tjänst som rektor vid en grundskola. Skolstyrelsen upprät- tade ett förslag i tillsättningsärendet men förde inte upp mannen på förslaget. Skolstyrelsen motiverade sitt beslut enligt bl.a. följande. ”Rektor vid grundskola skall enligt skolstadgan ha den omedelbara ledningen av verksamheten i skolorna inom sitt rektorsområde och därvid tillse att denna fortgår enligt gällande bestämmelser. Enligt kungörelsen om läroplan för skall all skolans fostrande verksamhet som sin målsättning ha de demokratiska grundprinci- perna utformade på bl.a. följande sätt: ”tolerans, samverkan och likaberättigande mellan kön, nationer och folkgrupper, människans egenvärde, människolivets okränkbarhet, rätten till personlig inte- gritet”. Här kan skolan icke vara neutral. Här måste den av varje sin befattningshavare förutsätta solidaritet. De nynazistiska rörelserna i liksom utomlands har i sina programskrifter förklarat sin anslutning till helt andra ideal och värderingar. En person som inne- har en ledande ställning i en sådan rörelse har därigenom deklarerat sin solidaritet med idéer och principer som står i direkt motsats till de värden, som den svenska skolan ska ”stå för”. Han bör enligt vår mening icke leda en skola med ovan angiven målsättning och upp- fyller icke skolstadgans bestämmelser att besitta sådana egenskaper som företrädesvis fordras för att utöva rektorstjänst”. Också läns- skolnämnden förklarade i yttrande till att mannen inte borde komma i fråga till tjänsten med hänsyn till skolstyrelsen ställningstagande. Skolstyrelsen beslutade sedermera att förordna mannen till rektor. Ärendet behandlades av JO vad gällde skolstyrelsens och läns- skolenämndens hänsynstagande till mannens politiska åsikter vid bedömningen av hans lämplighet för tjänsten. Inledningsvis refe- rerade JO till vissa förarbeten till 25 kap. 11 § i den då gällande skolstadgan som angav att de befordringsgrunder som gällde vid tillsättning av ordinarie tjänst som skolledare var insikter, erfaren- het och övriga egenskaper som företrädesvis fordras för att utöva tjänsten.17 JO konstaterade att det av de återgivna förarbetena fram- gick med all önskvärd tydlighet att befordringsgrunderna skulle tillämpas i den anda som präglar 28 § RF.18 Vad som sas i förarbetena gav inte stöd för antagandet att någon avvikelse var åsyftad från huvudregeln att hänsyn inte får tas till en sökandes politiska upp- fattning när en allmän tjänst tillsätts. JO påpekade att en skolledare visserligen intar något av en nyckelposition på området för ung- domens fostran, men tjänsten skiljer sig för den skull inte så markant från andra chefstjänster i fråga om betydelse för rikets bästa att tjänstens natur som sådan skulle kunna gälla som motiv nog för en sådan avvikelse. Enligt JO handlade därför såväl skolstyrelsen som länsskolnämnden fel då mannens politiska uppfattning togs till intäkt för att inte uppföra honom på förslag trots hans sakliga meriter. Vid en närmare bedömning av det inträffade beaktade JO att utrymmet för diskretionär prövning enligt sakens natur var vidare vid tillsättning av en chefstjänst än vid tillsättning av lägre tjänster. JO hyste förståelse för att speciell vikt tillmättes förtroendesyn- punkterna samt fäste också avseende vid att skolan getts till uppgift bl.a. att meddela fostran i det som betraktas som grundläggande demokratiska värderingar. Det var därför enligt JO begripligt att det till diskussion togs upp om en person, som antogs inte omfatta någon eller några av dessa värderingar utan däremot stridande, var lämplig för en tjänst med ledningsfunktioner inom skolan. 17En motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 11 § skollagen (2010:800) som anger att som rektor eller förskolechef får bara den anställas som genom utbildning och erfarenhet har pedagogisk insikt. 18Bestämmelsen i 28 § andra stycket regeringsform angav bl.a. ”Konungen fäste, vid alla befordringar, avseende endast å de sökandes förtjänst och skicklighet men icke på deras börd.” JO uttalade vidare att med all sympati för de nu nämnda be- vekelsegrunderna ansåg han emellertid att skolstyrelsen, utan stöd i författning eller annat auktoritativt uttalande och i strid med veder- tagna grundsatser, inte ägde lansera en sådan tankegång som blev fallet och låta den styra sitt tjänstetillsättningsförslag. Ärendet för- anledde ingen åtgärd från JO:s sida förutom de gjorda uttalandena. (dnr 1997-1867) Fråga om en skolchefs uttalanden utgjorde en yttrandefrihetskränkning gentemot några lärare som på ett föräldramöte uttalat sig kritiskt mot bl.a. ledningen Sedan en skolchef mottagit en del samtal från föräldrar som fram- förde att lärare under föräldramöten uttryckt allmänt missnöje och kritik mot bl.a. skolledningen och tillämpningen av det nya lärar- avtalet tog han upp frågan till diskussion i en chefsgrupp bestående av rektorer och biträdande rektorer. Skolchefen bedömde att för- äldramöten var fel forum för kritik och bad chefsgruppen att dryfta frågan med sin personal. påpekades under mötet att av ett sådant agerande skulle kunna följa en varning, dock först efter att rektor fört enskilda samtal med berörd lärare. Därefter hade också skolchefen förtydligat sin uppfattning i förvaltningens personaltid- ning och anfört bl.a. följande. ”Varje anställd har självfallet rätt att fritt och öppet föra en diskussion i den offentliga debatten […] Jag hoppas att inte någon anställd – i ovan angivna sammanhang – ska avstå från att uttrycka sina åsikter på grund av rädsla för repressalier. Som arbetsgivarrepresentant […] förväntar man sig dock att anställda ska försöka föra en diskussion direkt med arbetsgivaren. Det nu sagda innebär självfallet ingen som helst inskränkning i rätten att vända sig till massmedia. Den fråga som jag som arbetsgivarrepresentant önskat lyfta upp till diskussion gäller personalens direkta relation till ”tredje man” under pågående yrkesutövning, dvs. hur personalen agerar gentemot föräldrar/brukare och barn/elever. Enligt min mening bör diskussionen om relationer mellan arbetsgivare och arbetstagare inte föras med tredje man.” JO redogjorde inledningsvis för bl.a. bestämmelserna i 2 kap. 1 § 1 RF (om yttrandefrihet), 1 kap. 1 § tredje stycket TF (om med- delarfrihet) och artikel 10:1 (om yttrande- frihet). JO anförde därefter att lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan så- ledes som alla andra ge uttryck för sin uppfattning även rörande den egna myndighetens verksamhet. I sekretesslagen (1980:100) finns regler som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad han fått veta i samband med sin tjänst. JO anförde vidare att det skydd för yttrandefriheten som regeringsformen anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Det allmänna innefattar t.ex. kommuner- nas valda församlingar och förvaltningsorgan. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en tjänsteman hos myndigheten för att han eller hon använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt gett uttryck för sin uppfattning. En arbetsgivare kan inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall söka påverka en arbetstagare om denne använt sig av sina rättigheter. Undantag gäller bara för det fall ingripandet har stöd i lag. JO framhöll vidare att den anställdes yttrandefrihet emellertid inte innebär att arbetsgivaren inte äger ställa krav på att arbetsupp- gifterna fullgörs även om detta innebär en faktisk begränsning av den anställdes möjlighet att begagna sig av yttrandefriheten. Med hänvisning till JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 492 anförde JO vidare att kommunen som arbetsgivare torde kunna fordra att brukarna av kommunens service inte får känna att de utsätts för på- tryckningar från de anställda och att personalen inte tar arbetstid i anspråk för insamling eller handläggning av namnlistor m.m. Således är inte räckvidden av den grundlagsfästa meddelar- och yttrandefriheten för offentligt anställda obegränsad konstaterade JO. Arbetsuppgifter och andra skyldigheter som följer med anställningen innebär att den anställde inte alltid kan åberopa sin yttrandefrihet om han härigenom åsidosätter sina åligganden. Som exempel angav JO att en lärare självfallet inte kan ta lektionstid i anspråk för att inför klassen redovisa sin privata syn i en politisk fråga. JO anförde vidare att omständigheterna i andra fall emellertid kan vara sådana att det inte framstår som självklart vad som gäller. De kontakter som en lärare har med föräldrar och andra vårdnadshavare rörande eleverna kan naturligtvis beröra frågor om skolans möjligheter att tillgodose elevernas behov av skilda slag. Indragningar av tjänster liksom andra nedskärningar till följd av minskade anslag är själv- fallet inte tabubelagda frågor utan ska så långt det är möjligt besvaras. JO underströk dock att den information som lämnas till föräld- rarna måste vara byggd på objektivitet, läraren uppträder här i sin yrkesroll och företräder därmed skolan. Föräldrarna har därför rätt att förvänta sig att svaren överensstämmer med skolans officiella uppfattning i aktuella frågor. En lärare är emellertid oförhindrad att därutöver framhålla sin egen uppfattning i saken. Läraren måste då självfallet noga skilja på uppgifter som är lämnade i tjänsten och sådant som utgör den personliga uppfattningen. När det gällde det aktuella fallet kunde JO först konstatera att skolchefens uttalande i chefsgruppen inte kunde anses helt korrekt från yttrandefrihetssynpunkt. Uttalandet hade ju dock inte gjorts direkt till berörda lärare. Hotet om repressalier i form av varning fick därmed betraktas som ett diskussionsinlägg och kunde knappast bedömas som en genomförd yttrandefrihetsinskränkning. JO anför- de därefter att anställda i offentlig verksamhet är skyldiga att lojalt följa beslut av behöriga beslutsfattare. Detta är emellertid inte det- samma som att de därmed skulle vara förhindrade att kritisera be- sluten. JO underströk att det dock är viktigt att läraren talar om när han ger uttryck för sin egen uppfattning och särskilt markerar om den inte överensstämmer med skolans officiella synsätt. JO 2008/09 s. 534 (dnr 1277-2006) Kritik mot en rektor för att skolan avslutat sitt samarbete med en ”skolpräst” efter att denne undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelse av registrerade partnerskap. En skola hade ett samarbete med en präst. Efter det att prästen på en hemsida på internet undertecknat ett upprop mot kyrklig välsignelse av registrerade partnerskap avbröt skolan sam- arbetet. Rektorn hänvisade till 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen (1985:1100) samt läroplanen19 och anförde att han avbröt samarbetet eftersom det inte fick finnas minsta tvivel om skolans inställning till homosexuella. JO återgav inledningsvis innehållet i 2 kap. 1 § 1 RF där det sägs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttran- defrihet samt hänvisade vidare till dåvarande bestämmelserna i 2 kap. 12 och 13 §§ RF20 där det anges i vilken utsträckning som yttrande- friheten får begränsas genom lag eller annan författning. JO anförde vidare att det skydd för yttrandefriheten som regeringsformen anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att myndig- heter, till vilka räknas även bl.a. kommunala förvaltningar, inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en enskild för att denne använt sig av sin grundlagsfästa rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning i en viss fråga. JO refererade även till bestämmelsen i 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen (1985:1100) där det angavs att skolan ska utformas i över- ensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. JO an- förde att i detta ligger bl.a. att eleverna ska bibringas respekt för andra människors grundlagsfästa rättigheter såsom yttrandefriheten. gäller att den som är verksam i skolan ska särskilt verka för att aktivt motarbeta kränkande behandling och främja aktning för varje människas egenvärde. JO kunde konstatera att det avslutade samarbetet från skolans sida hade ett samband med att prästen använt sig av sin yttrande- frihet. JO anförde att en enskilds grundlagsskyddade fri- och rättig- heter måste respekteras. De åtgärder som vidtas av det allmänna får inte ha karaktär av bestraffning eller något slags sanktion för att han eller hon har utnyttjat sin rätt. När det gäller anställningsärenden, fortsatte JO, kan det dock finnas situationer där det med hänsyn till omständigheterna får anses godtagbart att vidta åtgärder mot en enskild på grund av förhållanden som har samband med att han eller hon har utnyttjat sina grundlagsfästa fri- och rättigheter. JO hän- visade i detta sammanhang till AD 2007 nr 20 och anförde att mot- svarande måste självfallet gälla i fall som det förevarande där den