sou · H3B396 · 2016-01-01 00:00:00 — Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? Agre, P. (2002). Real-time politics: The Internet and the political process. The information society, 18(5), 311–331. Anduiza, E., Gallego, A. & Cantijoch, M. (2010). Online political participation in : The impact of traditional and internet resources. , 7(4): 356 Barber, B. (1984). Strong democracy: Participatory democracy for a new age. Belot, H. (2013). "Petitions are in vogue, but do they make a difference? ", The Citizen, 20:e juni. & Segerberg, A. (2013). The Logic of Connective Action: Digital Media and the Personalization of Contentious Politics. Bimber, B. (1998). The internet and political transformation: Populism, community and accelerated pluralism. Polity, 31(1):133–160. Bochel, C. (2012). Petitions: Different Dimensions of Voice and Influence in the Scottish Parliament and the National Assembly for . , 46(2): 142–160. Bochel, C., Bochel, H., & Pool, B. A (2015). ‘Reaching In Scenario’: The Potential for E-Petitions in Local Government. Uppsats presenterad vid the 2015, 30:e mars – 1:a april, . & Riehm, U. (2013). E-petition systems and political participation: About institutional challenges and democratic opportunities. First Monday, 18(7). Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? Bryer, T. (2010). President , Public Participation, and anAgenda for Research and Experimentation, , 4(1): 5–11. Carman, C.J. (2006). The Assessment of the Scottish Parliament's 1999 – 2006. Carman, J. (2010). The process is the reality: Perceptions of procedural fairness and participatory democracy. Political Studies, 58 (4): 731– 751. Carman, J. (2014). Barriers are barriers: asymmetric participation in the Scottish public petitions system. Parliamentary Affairs, 67(1), pp. 151–171." Cotton, R. (2011). Political participation and e-petitioning: An analysis of the policy-making impact of the Scottish Parliament´s e-petition system. Curato, N., & Niemeyer, S. (2013). Reaching out to overcome political apathy. participatory capacity through deliberative engagement. Politics & Policy, 41(3): 355–383. (2004). Citizen politics: Public opinion and political parties in advanced industrial democracies. Denters, B., & Klok, P. (2013). Citizen democracy and the responsiveness of councillors: The effects of democratic institutionalisation on the role orientations and role behaviour of councillors. Local government studies, 39(5), 661–680. Ds 2005:58 (2005). ”Förenklad hantering av medborgarförslag.” Europeiska kommissionen (2011). Vägledning om Europeiskt medborgarinitiativ. : Europeiska kommissionen. Europeiska kommissionen (2015). ”Avslutade initiativ”, internetadress: initiatives/finalised/answered (besökt: ). Farrell, H. (2012). The consequences of the internet for politics. Science, 15, 35–52. Fung, A. (2003). Survey article: recipes for public spheres: eight institutional design choices and their consequences. Journal of political philosophy, 11(3), 338–367. Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? Fung, A. (2006) Varieties of participation in complex governance. , : 66–75. “Deltagardemokrati med förhinder”. I Demo- kratins mekanismer, , M. & , J (Red.) A., Margetts, H., & Yasseri, T. (2013). Petition growth and success rates on the UK No. Proceedings of the 5th (pp. 132–138). Hooghe, M. & , S. (2013) A Comparative Analysis of the Relation between Political Trust and Forms of Participation in Europe. , 15(1), 131–152. Hough, R. (2012) Enhance the Relationship between Parliament and Citizen? , Volume 18, Issue 3–4. Inglehart, R & Welzer, C (2005) Modernization, cultural change and democracy: The human development sequence. (2006). Political participation and three theories of democracy: A research inventory and agenda. , 45(5), 787–810. Karpf, D. (2010). Online political mobilization from the advocacy group's perspective: Looking beyond clicktivism. Policy & Internet, 2(4), 7–41. , R., & , P. (1994). How parties organize: change and adaptation in party organizations in Western Europe. (2009). The life and death of democracy. Krueger, B.S. (2002). Assessing the Potential of Internet Political Participation in the A Resource Approach. 5, 476–498." Leston-Bandeira, C. (2002). Parliament and Citizens in : Still Looking for Links. I , P. (red) Parliament and Citizens in Western Europe. Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? Lindner, R. & Riehm, U. (2009). Electronic Petitions and Institutional Modernization. in Comparative Perspective. JeDEM – eJournal of eDemocracy and Open Government, 1(1), 1–11. Lindner, R. & Riehm, U. (2011). Broadening participation through e-petitions? An empirical study of petitions to the German Parliament. Policy & Internet, 3(1), 1-23. Macintosh, A., , N., Whyte, A., & , J. (2008). ePetitioning in the Scottish Parliament. I Digital Government (pp. 487–501). McKenna, D. (2011). UK local government and public participation: Using conjectures to explain the relationship. , 89(3), 1182–1200. Morozov, E. (2009). The Brave New World of Slacktivism. Foreign Policy (). Navarria, G. (2010). E-petitioning and Representative Democracy: a doomed marriage? - Lessons learnt from the e-Petition Website and the case of the 2007 Road-Tax petition. Uppsats presenterad vid “Internet, Politics, Policy 2010: an impact assessment”, 16–, 2010. & Giebler, H. (2008). Patterns of Participation: Political and Social Participation in 22 Nations. : Wissenschaftszentrum für Sozialforschung (WZB). (1999). Global support for democratic governance. (2001). engagement, information poverty, and the internet worldwide. (2003). Promise and problems of e-democracy: Challenges of online citizen engagement. (1965). The logic of collective action. Public goods and the theory of groups. , H., & , S. (2013). Nya svenska väljare. Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? Palmieri, S. (2008). Petition effectiveness: improving citizens’ direct access to parliament. , 23(1), 121– 135. Panagiotopoulos, P., , C. & Eliiman, T. (2011). An overview assessment of ePetitioning tools in English local government. I Tambouris, E., Macintosh, A. & Bruijn, H. (red) Electronic participation. Pratchett, L., Durose, C., Lowndes, V., , G., Stoker, G. and , C. (2009). Empowering communities to influence local decision making: Systematic review of the evidence. : Communities and Local Government Publications. (2014). Are E-petitions a viable tool for increasing citizen participation in our parliamentary institutions? Canadian parliamentary review, 2014. Regeringens propositions 2001/02:80 "Demokrati för det nya seklet" Schlozman, K. L., Verba, S., & , H. E. (2012). The unheavenly chorus: Unequal political voice and the broken promise of American democracy. , J-H., & , K. (2014). On the use of the e-petition platform of the German Bundestag. HIIG Discussion Paper Series. Schmitter, P. C., & Trechsel, A. (2004). The future of democracy in Europe. Trends, Analysis and Reforms. A green Paper for . (2009). The case against mass e–mails: Perverse incentives and low quality public participation in U.S. Policy & Internet, 1(1) artikel 2. (2009). Democratic innovations: designing institutions for citizen participation. Snider, J.H. (2013). Updating Americans' First Amendment to Petition Their Government. Uppsats presenterad vid “”, . Tahvilzadeh, N. (2015). Det våras för medborgardialoger. Under- lagsrapport till . Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? (2006). Political participation and three theories of democracy: A research inventory and agenda. , 45(5): 787–810. The Scottish Parliament (2015). Annual Report 2014-2015. : The Scottish Parliament. United Nations (2014). United Nations E-Government Survey 2014. E-government for the future we want. : United Nations. van , L. (2001). Petitions in social history. , , , R. & Lusoli, W. (2003). Online Participation and Mobilisation in : Hype, Hope and Reality. Parliamentary Affairs, 56 (4): 652–668. (2012a). Politics as usual? Revolution, normalization and a new agenda for online deliberation. , 14(2), 244–261. (2012b). Politics as usual? Revolution, normalization and a new agenda for online deliberation. New media , 14(2), 244–261. (2015a). “E-petitions”. I , S., & Freelon, D. (red). Handbook of Digital Politics, 136-150. (2015b). Populism and E-petitions: Connective Action, Hybridity, and the Changing Nature of Organizing. , 32(3) 414–433. Zittel, T. (2007). "Participatory democracy and political participation" i Zittel, T. & , D. (Red.) Participatory democracy and political participation: Can participatory bring citizens back in?, Oxon, : Routledge. & , Å. (2012). Online Consultations in Local Government: What works, When and Why? In , , (eds.) Connecting Democracy: Online Consultation and the Flow of . , MA: . Nazem Tahvilzadeh Nazem Tahvilzadeh Kan e-petitioner utveckla den representativa demokratin? , J., & Sedelius, T. (2010). Representativ demokrati 2.0. En utvärdering av Malmöinitiativet och Malmöpanelen. , (1998). Lokal digital demokrati – en översikt. I , J. (red). IT och kommunerna: en översikt. Ajour nr 1. : Kommentus förlag. , J., , M., & , M. (2014). Can Democratic Innovations generate Trust? An e-Petitioning Case-study. Uppsats presenterad vid ”ECPR general conference” i , 3-6 september, 2014. Del IV: Ungas inflytande och delaktighet Ungas politiska missnöje och engagemang i av förändring Det politiska missnöjets olika dimensioner........................ i ett historiskt och internationellt perspektiv.... 3.1Inställningen till demokrati ur ett internationellt Ungas politiska engagemang och intresse................... Ungas politiska missnöje – hot eller tillgång?.............. Vi lever i demokratins tidsålder. Många av samtidens stater betecknas som demokratier och andra strävar efter att införa ett demokratiskt styrelseskick i någon form. Stödet för demokratins ideal och dess grundläggande värderingar dominerar oinskränkt bland de flesta medborgare runt om i världen. Parallellt med detta starka stöd för demokratin som ett normativt ideal existerar emellertid ett tilltagande politiskt missnöje med såväl politiska institutioner som med hur demokratin fungerar i praktiken – och detta gäller i lika hög grad i gamla som nya demokratier. Utöver det växande politiska missnöjet uppvisar demokratierna också en rad andra kristecken. Det handlar bland annat om ett sjunkande valdeltagande, ett utbrett ointresse för engagemang i traditionella former av politiska aktiviteter, samt avtagande identifikation med och medlemskap i politiska partier, föreningar och organisationer. Dessa kristecken sägs vara mer framträdande och tydliga bland den yngre generationen, som tycks bli alltmer desillusionerad och politiskt passiv. har därför stor uppmärksamhet ägnats åt att studera och analysera dessa aspekter av medborgarnas förändrade politiska deltagande och relation till det politiska systemet. Det råder emellertid vitt skilda uppfattningar om hur man bäst ska förstå detta nya tillstånd i demokratierna och om vilka eventuella konsekvenser dessa krissymptom kan få för demokratins funktionssätt och dess framtida utveckling. Medan vissa är pessimistiska och uttrycker en stark oro för demokratins tillstånd i dagens demokratier framhåller andra att farhågorna är överdrivna och att utvecklingen av kritiska medborgare och människors förändrade relation till det politiska systemet inte nödvändigtvis betyder en urholkning av demokratin. I föreliggande rapport utvecklar jag tanken att en sådan dikotom syn på medborgarnas förändrade relation till det politiska systemet, i synnerhet vad avser ungas politiska missnöjesyttringar, inte är fruktbar för att uppnå en grundlig förståelse av unga medborgares mångfacetterade politiska verklighet och roll i ett fritt och demokratiskt samhälle. Med fokus på olika aspekter av ungdomars politiska missnöje vill jag i stället tillföra nya insikter och nyansera den pågående debatten om ungdomarnas roll och betydelse i demokratin. Mer konkret är syftet med denna rapport att, med utgångspunkt i teorier rörande medborgarnas attityder gentemot det politiska systemet, analysera trender och förändringar i politiskt missnöje, såväl nationellt som internationellt. Rapporten ska sålunda besvara frågan om huruvida missnöjet har ökat eller minskat samt om det finns skillnader i missnöje gentemot olika samhällsinstitutioner1. Rapporten omfattar också en diskussion om hur ungdomar, utifrån en typologi baserad på graden av missnöje och tilltro till det politiska systemet och dess institutioner, deltar politiskt. Den övergripande målsättningen är alltså att lyfta fram olika perspektiv på såväl missnöje som deltagande samt att nyansera och öka förståelsen för hur ungdomars demokratiska deltagande och missnöje tar sig uttryck. För att uppfylla rapportens syfte och besvara dess grundlägg- ande frågeställningar kommer ett antal nationella och interna- databaser att användas. Till analyserna av trender och förändringar i politiskt missnöje i används data från undersökningar vid . SOM- institutets undersökningar genomförs . En internationell översikt över medborgarnas attityder gentemot det politiska systemet kommer att ges med hjälp av data från både World Values Survey (WVS), som är en av de mest kända interna- attitydundersökningarna inom samhällsvetenskapen, och Eurobarometern, en återkommande opinionsundersökning som genomförs av Europeiska kommissionen. Slutligen kommer rapp- orten att innehålla data från det flervetenskapliga projektet vid som går under namnet Political Socializaion 1 I denna rapport ligger fokus på följande samhällsinstitutioner: , regeringen, politiska partier, polisen, domstolarna och sjukvården. Program (PSP)2, för att ge en översikt av hur olika ungdoms- grupper engagerar sig politiskt, samt för att besvara de frågor som är relaterade till huruvida det politiska missnöjet utgör ett hot eller en tillgång för demokratins funktionssätt. Denna rapport inleds med en forskningsöversikt som täcker de mest centrala delarna av de pågående diskussionerna om medborg- arnas politiska missnöje och deltagande, dock utan att göra anspråk på att vara heltäckande. Därefter förs en diskussion om begreppet politiskt missnöje och dess olika dimensioner. I avsnittet därpå kommer fokus att läggas på det politiska missnöjet i i ett historiskt och internationellt perspektiv. En viktig dimension i det sammanhanget är att beskriva trender och förändringar i missnöje för olika samhällsinstitutioner som inträffat under . Några av frågorna som ska belysas i detta avsnitt är: Har det politiska missnöjet ökat eller minskat ? Finns det en variation i politiskt missnöje för olika samhällsinstitutioner? I samma avsnitt ges också en kortfattad beskrivning och överblick av missnöjet i ett internationellt perspektiv. En viktig fråga att ta upp då är hur står sig i jämförelse med andra europeiska länder ifråga om politiskt missnöje och en rad andra indikatorer. Detta avsnitt avslutas med en översikt över olika ungdomsgruppers deltagande i diverse politiska aktiviteter samt intresse för politik och samhällsfrågor. Därefter följer en teoretisk och empirisk redo- görelse för hur vi ska förstå det politiska missnöjet; ska missnöjda ungdomar betraktas som ett hot eller en tillgång för demokratins funktionssätt? Rapporten avslutas med en diskussion kring det politiska missnöjets implikationer och konsekvenser för demo- kratins funktionssätt och utveckling. 2 Huvudansvariga för planering, genomförande och finansiering av datainsamlingen var professorerna . Datainsamlingen har finansierats av . Tjugohundratalet beskrivs alltsomoftast som den gyllene åldern för demokratin. har fler länder än blivit eller strävar efter att bli demokratier. Demokratins antagonister tycks ha förlorat den ideologiska kampen, som stödet för de grundläggande demokratiska principerna ständigt ökar bland medborgarna i olika delar av världen.3 lever, enligt den senaste rapporten från , hälften av jordens population under någon form av demokratiskt styre.4 Regimer som av olika anledn- ingar har misslyckats med att inleda en genuin och framgångsrik övergångsprocess mot demokrati har i medborgarnas och omvärld- ens ögon förlorat sin politiska legitimitet. I dessa länder fortsätter kampen för fler politiska rättigheter och möjligheter till inflytande samt delaktighet i de politiska processerna, med varierande fram- gång. De senaste årens medborgarengagemang och folkresningar mot diktaturer runtom i världen, i synnerhet de som svepte över och och i vissa fall föranledde regim- skifte, kan i detta sammanhang anföras som viktiga exempel. Kort sagt, demokratins ideal har spridit sig och slagit rot i många delar av världen, förmodligen utan motstycke i världshistorien. Trots demokratins globala dominans och ett starkt folkligt stöd för demokratin som idé och samhällssystem har medborgarnas för- hållningsätt och relation till de politiska systemen i väsentlig grad förändrats, inte minst i de etablerade demokratierna.5 I en omfatt- ande forskningslitteratur om vad som ofta benämns krissymptom i de moderna demokratierna har det konstaterats att medborgarna 3Norris, 1999; Pharr & , 2000. 4The Economist Intelligence Unit, 2014. 5Norris, 1999; Pharr & , 2000. inte längre engagerar sig politiskt på samma sätt eller i samma ut- sträckning som tidigare.6 Deltagande via de traditionella kanalerna för politiskt engagemang, så som val och medlemskap i politiska partier, har stadigt minskat. De politiska partierna, föreningarna och organisationerna har ständigt tappat medlemmar och sympati- sörer. Identifikationen med de etablerade politiska partierna har avtagit och förtroendet för dem har försvagats.7 Vidare uppvisar medborgarna tydliga tecken på missnöje med de politiska institutionerna (exempelvis , regeringen och de politiska partierna) och med hur demokratin fungerar de facto. Medborgare runt om i världen blir också alltmer skeptiska och kritiska mot sina förtroendevalda och de politiska aktörerna, inte minst i de etable- rade demokratierna.8 Den största utmaningen för de samtida demokratierna tycks således inte komma från några externa fiender med alternativa ideologiska modeller, utan i stället från deras egna medborgare, som har blivit alltmer kritiska och skeptiska.9 Följden av detta har blivit en ständigt växande klyfta mellan medborgarna och det politiska systemet, som i sin tur har väckt många frågor kring såväl demokratiernas prestationsduglighet som deras legitimitet. Dessa trender och förändringar är inte begränsade till ett fåtal etablerade demokratier i , utan sträcker sig långt utanför dess gränser. Dessa fortgående förändringar och kristecken har iakttagits i många av dagens demokratier: i Västeuropa10, i Sydostasien11, i USA12, men också i och de övriga nordiska länderna13, vilka i ett internationellt perspektiv är demokratier med en hög nivå av folkligt stöd.14 En central fråga som inställer sig i sammanhanget är: Hur bör man förstå demokratins samtida tillstånd och dessa fenomen, som alltför ofta uppfattas som indikatorer på kris? Förändringar i det medborgliga engagemanget och ett sjunkande förtroende för de politiska institutionerna och ledarna tillhör de 6Dalton, 2002; Pharr & , 2000; , 2000. 7Mair, 2013. 8Dalton, 2004; , 2006; , 2007; , 1999; Stoker, 2010. 9jfr , 2004. 10Kaase & , 1995; , 1999. 11Pharr & , 2000; , , & , 1999. 12Putnam, 2000. 13Amnå & , 2003; , 1999. 14Pharr & , 2000. fenomen som har studerats mest ingående och flitigast inom statskunskapen . Dessa förändr- ingar har i många fall utgjort en källa för utbredd oro och livliga debatter, såväl inom forskningen som i den offentliga och politiska debatten.15 Vid en närmare granskning av den statsvetenskapliga diskussionen, i synnerhet av forskningen om politisk kultur och stödet för det politiska systemet, undgår det ingen att oenighet råder kring medborgarnas förändrade politiska deltagande och relation till det politiska systemet, inte minst kring deras avtagande stöd för olika komponenter i det politiska systemet. Oenigheten gäller såväl konsekvenserna av dessa krissymptom som orsakerna till dess utveckling. Inom den statsvetenskapliga diskussionen går det, mycket förenklat, att urskilja två huvudståndpunkter gällande det politiska missnöjet och deltagandet. Den första uppfattningen är att det utbredda politiska missnöjet utgör anledning till oro: det kan – om det består – urholka demokratins effekt- ivitet och försvaga den demokratiska processen. Enligt vissa forsk- are som företräder denna mer alarmistiska linje speglar det sjunk- ande förtroendet för politiska institutioner och missnöjet med hur demokratin fungerar inte medborgarnas ökade förväntningar eller benägenhet att vara kritiska. Man påpekar i stället att den politiska desillusionen eller besvikelsen (disenchantment) i själva verket beror på att medborgarna har tappat tron på sin egen förmåga att påverka politiska beslut och tron på det politiska systemets kapac- itet att reagera och vara mottaglig för påverkansförsök. Detta, i förening med det tilltagande politiska missnöjet och passiviteten, påstås således indikera djupgående kriser inom de demokratiska systemen, vilka successivt kommer att utgöra en allvarlig utmaning för dess legitimitet och stabilitet.16 Vidare menar andra forskare att medborgarna i själva verket inte är intresserade av att engagera sig politiskt, utan mycket hellre vill överlåta den uppgiften till kapabla politiker som fattar de viktiga politiska besluten åt dem.17 I linje med dessa tankegångar menar andra att det är alltför tidigt att fira den demokratiska triumfen eftersom världen mycket väl kan 15Crozier, , & Watanuki, 1975. 16Hay, 2007; , 2009; Stoker, 2006, 2010. 17Hibbing & , 2002. uppleva en demokratisk recession eller början på en våg av ständigt återkommande demokratiska haverier under de första decennierna av tjugohundratalet.18 Alla har emellertid inte tolkat och betraktat det förändrade politiska deltagandet och det tilltagande politiska missnöjet och dess konsekvenser, som ett minskat förtroende för det politiska systemet, som krissymptom eller framtida hot för demokratin och dess utveckling.19 Den andra, mer optimistiska, gruppen av forskare har i stället den uppfattningen att det politiska missnöjet och det växande antalet mer uttalat "kritiska medborgare", det vill säga personer som förhåller sig kritiska till centrala politiska institut- ioner men hyser starkt stöd för demokratin och dess grundläggande värderingar, är ett tecken på en livskraftig och sund demokrati. Förekomsten av sådana medborgare i de representativa demokratierna, som karakteriseras av en viss grad av politiskt missnöje, kan i själva verket vara till nytta för demokratins funkti- onssätt och en bra drivkraft för förändringar i samhället.20 Genom att kritiskt granska och övervaka politiken kan medborgarna framtvinga signifikanta politiska reformer och förändringar i samhället. De har också makten att med jämna mellanrum kasta ut de makthavare som de har fått nog av eller som inte sköter sina uppgifter och i stället ge chansen till några andra. Sjunkande folkligt förtroende behöver därför inte vara särskilt bekymmer- samt.21 Också inom forskningen om medborgerligt engagemang finns det optimistiska röster kring de ungas samhällsengagemang och demokratiska delaktighet. Det hävdas bland annat att många unga, som för stunden är politiskt passiva, i allra högsta grad är intresserade av politik och vad som händer i samhället i stort. Dessa medborgare befinner sig i ett "standby-läge" och är beredda att ingripa om så skulle bli nödvändigt, exempelvis när demokratin i deras ögon inte fungerar väl eller när det politiska systemet inte förmår att leverera . Förmågan att befinna sig i detta tillstånd av påpasslighet sägs vara en väsentlig och viktig egenskap hos den unga, postmoderna medborgaren.22 18Diamond, 2008a, 2008b. 19Amnå, 2008; Amnå & , 2014; , 1999. 20Berger, 2009; Klingemann, 1999; , 1999.