sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — I de allmänna råden anges även att ytterligare föreskrifter kan behöva meddelas. Det har diskuterats om vattenskyddsföreskrifter, meddelade med stöd av 7 kap. 22 § , har sådan generell karaktär att de kan anses som s.k. normbeslut i regeringsformens mening eller utgör beslut i enskilda fall. Föreskrifter är den beteckning som används i 8 kap. regerings- formen för regler som bestämmer enskildas och myndigheters handlande. Det som kännetecknar föreskrifter är att de i princip är bindande för myndigheter och enskilda samt att de inte bara gäller ett konkret fall utan har mer generell tillämpbarhet. Föreskrifter anses ha generell tillämpbarhet om de t.ex. avser situationer av visst slag eller vissa typer av handlingssätt eller om de riktar sig till eller på annat sätt berör en i allmänna termer bestämd krets av perso- ner.128 Sådana generella föreskrifter utgör således s.k. normbeslut. I propositionen om kungörande av lagar och andra författ- ningar129 diskuteras begreppet författningar, dvs. föreskrifter enligt 8 kap. regeringsformen. Där anges att ett lokalt begränsat beslut får anses vara en författning om det helt eller främst riktar sig till medborgarna i allmänhet. Om föreskrifterna däremot helt eller främst är avsedda att begränsa handlingsfriheten för ägarna till vissa bestämda fastigheter eller vissa därmed jämförliga rättsinnehavare är läget ett annat. Sådana föreskrifters generella natur kan starkt ifrågasättas. Det gäller även när föreskrifterna är bindande inte bara för den aktuella ägaren eller rättsinnehavaren, utan även för fram- tida sådana. Ett stöd för detta är att inte direkt i lag får ge bemyndigande till en förvaltningsmyndighet att meddela författ- ningar, det ska i stället gå via regeringen (s.k. subdelegation).130 1973:90, s. 203–204. 1975/76:112. 1308 kap. 10 § regeringsformen (tidigare 11 kap. 8 §). Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Föredraganden ansåg därmed att beslut om naturreservat eller na- turvårdsområde, beslut om bebyggelseplaner enligt byggnadslag- stiftningen eller beslut om skyddsområde för grundvattentillgång enligt vattenlag131 inte borde anses vara författningar. Resonemanget gäller föreskrifter som avser ett mycket litet lokalt område och främst riktar sig till ägarna av vissa bestämda fastig- heter eller därmed jämförliga rättsinnehavare. Det förekommer dock föreskrifter som riktar sig till t.ex. jordägare inom ett större område, som ett län. Föreskrifter av denna typ bör enligt föredra- ganden anses ha så generell karaktär att de bör bedömas höra till kategorin författningar. Var gränsen exakt går mellan denna typ av föreskrifter och föreskrifter som inte har författnings natur är omöjligt att ange i generella termer. För att underlätta en enhetlig rättstillämpning är det ändamålsenligt att i författningar som be- handlar lokala föreskrifter föra in klarläggande kungörande- bestämmelser även i fall där skyldigheten att kungöra följer av de allmänna kungörelsebestämmelserna.132 I förarbetena till anges beträffande naturreservat att föreskrifter vid områdesskydd som regel är normbeslut, eftersom bestämmelserna är riktade till en obestämd krets adressater och gäller ett obestämt antal fall.133 I förarbetena diskuteras inte varför bemyndigande till och kommunen i sådana fall ges direkt i lag och inte via subdelegation. I handboken om vattenskyddsområden anges att vattenskydds- föreskrifter inte utgör generellt giltiga föreskrifter eftersom de riktar sig mot ägare och innehavare av särskilt rätt till fastigheter. Sammanfattningsvis kan således konstateras att har vat- tenskyddsföreskrifter betraktas som beslut i enskilda fall. Även det förhållandet att besluten kan bli föremål för rättsprövning talar för att det är fråga om beslut i särskilda fall och inte föreskrifter.134 1312 kap. 64 § vattenlagen (1918:523). 1975/76:112, s. 64–66. 1997/98:45, del 1, s. 313. 134von , U. (2000). normgivning, s. 105. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Andra typer av föreskrifter Förutom de specifika föreskrifter som gäller för ett vatten- skyddsområde, finns det generella föreskrifter som gäller för olika typer av verksamheter och markanvändning i , vilket behandlats i avsnitt 6.3.2. Det kan också finnas lokala föreskrifter meddelade av kommunen med stöd av förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, vilket behandlas i avsnitt 6.3.4. Vidare finns det generella föreskrifter som gäller specifikt för vattenskyddsområden. Det gäller föreskrifter om skydd mot mark- och vattenförorening vid lagring av brand- farliga vätskor och om spridning av växtskyddsmedel.135 De be- handlas i avsnitt 6.3.3 och tillståndsplikten för användning av växt- skyddsmedel i avsnitt 7.6. Denna typ av generella föreskrifter utgör normföreskrifter i regeringsformens mening. I avsnitt 7.7.5 redovisas utredningens överväganden avseende generella föreskrifter, önskemålet om en s.k. föreskriftsbank och möjlighet till framtida täkt utan föreskrifter. Dispens, tillstånd och anmälan eller kommunen får meddela dispens från före- skrifter som den har meddelat för ett vattenskyddsområde, om det finns särskilda skäl. får överlåta åt en nämnd att på ansökan av den som berörs av ett beslut medge undantag från beslutet. Vidare får bestämmas att anmälningar om en verksamhet eller åtgärd inom ett vattenskyddsområde ska göras hos den kommunala nämnden.136 Det framgår inte tydligt vad som gäller för tillståndsprövningar. Det förekommer att det i vattenskyddsföreskrifter föreskrivs att tillstånd krävs för vissa åtgärder eller verksamheter. I praktiken prövas sådana tillstånd ofta av den kommunala nämnden. 135Naturvårdsverkets föreskrifter (NFS 2003:24) om skydd mot mark- och vattenförorening vid lagring av brandfarliga vätskor och föreskrifter (NFS 2015:2) om spridning och viss övrig hantering av växtskyddsmedel. 1367 kap. 22 § tredje stycket. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Kommunen har möjlighet att ta ut avgifter för sitt arbete med dispens, tillstånd och anmälan.137 har däremot endast möjlighet att ta ut avgifter för dispensprövning.138 I avsnitt 7.7.5 redovisas utredningens överväganden och förslag till förtydligande då det gäller dispens, tillstånd och anmälan samt möjlighet att ta ut avgifter. Kommuners beslut i frågor som rör bildande, ändring eller upp- hävande av vattenskyddsområden, utom frågor om ersättning, får överklagas hos länsstyrelsen.139 beslut om bildande, ändring eller upphävande av vattenskyddsområden överklagas hos regeringen. Det gäller dock inte frågor om ersättning, som i stället prövas av mark- och miljödomstol.140 Regeringens beslut kan i sin tur bli föremål för en s.k. rätts- prövning i domstol. En enskild får ansöka om rättsprövning av sådana beslut av regeringen som innefattar en prövning av den en- skildes civila rättigheter eller skyldigheter i den mening som avses i Europakonventionen.141 ska upp- häva regeringens beslut om det strider mot någon rättsregel på det sätt som sökanden har angett eller som klart framgår av om- ständigheterna. Detta gäller dock inte om det är uppenbart att felet saknar betydelse för avgörandet.142 Rättsprövningen innefattar, förutom ren lagtolkning, även faktabedömning och bevisvärdering samt frågan om beslutet strider mot kraven på saklighet, opartisk- het och allas likhet inför lagen. Prövningen omfattar också fel i förfarandet som kan ha påverkat utgången i ärendet. Om de tilläm- pade rättsreglerna är så utformade att det föreligger en viss hand- 137Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om avgifter enligt 27 kap. 1 § . 1387 kap. 1 § 9 förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt miljö- balken. 13919 kap. 1 § . 14018 kap. 1 § och 21 kap. 1 § . artikel 6.1 i europeiska konventionen om skydd för de mänsk- liga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 142Lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden lingsfrihet vid beslutsfattandet, omfattar rättsprövningen frågan om beslutet ryms inom handlingsfriheten.143 I förarbetena till anges att de beslut som ska över- prövas av regeringen rör frågor som lämpligen inte bör överprövas av förvaltningsmyndighet eller domstol. Förutom vattenskyddsom- råden gäller det även nationalparker, naturreservat, kulturreservat, naturminnen, strandskyddsområden och miljöskyddsområden.144 Beslut av annan myndighet än regeringen om att bilda, ändra eller upphäva ett biotopskyddsområde överklagas däremot till mark- och miljödomstol.145 I förarbetena till vattenlag diskuteras hos vilken instans beslut om inrättande av vattenskyddsområde ska överklagas. Enligt vattenlag överklagades besluten till kammarrätten. Sådana beslut rör dock, enligt förarbetena till vattenlag, normalt endast sådana lämplighetsfrågor som bör prövas av regeringen. Enligt naturvårdslagen överklagades motsva- rande beslut om områdesskydd hos regeringen. Beslut om vatten- skyddsområde bör således, enligt förarbetena, överklagas hos reger- ingen.146 ändrades dock bestämmelsen så att beslut om skyddsområde och skyddsföreskrifter för yt- och grundvattentill- gångar överklagades hos kammarrätten i stället för regeringen. Bakgrunden till ändringen var en strävan att minska antalet ärenden hos regeringen. antog vissa rikt- linjer för en översyn av reglerna om rätt att överklaga myndighets- beslut till regeringen. De innebar bland annat att regeringen i all- mänhet inte bör vara instans för överklagande av förvaltningsären- den, annat än när det behövs en politisk styrning av praxis. Vidare gällde som riktlinje att ärenden där rättsfrågan är huvudsaken ska gå till domstol, medan ärenden där lämplighetsbedömingen domi- nerar ska prövas i administrativ ordning.147 I förarbetena till ändr- ingen ansågs föreskrifter om inskränkningar i enskildas rätt 1987/88:69 s. 23–25 och 234. 1997/98:45, del 1, s. 466–467 och del 2, s. 222. 14519 kap. 1 § . Denna ordning motsvarar de upphävda bestämmelserna om biotopsskydd i 21 § naturvårdslagen, med den skillnaden att allmän förvaltningsdomstol är ersatt av mark- och miljödomstol. anförde i remissvar att samma ordning bör gälla för biotopsskydd som för övriga områdesskydd. Regeringen bedömde dock inte att dessa ärenden var av sådan art att överprövning bör flyttas till regeringen. (Se prop. 2001/02:65, s. 63–34). 1981/82:130, s. 623. 1983/84:120, KU 23, rskr. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden att förfoga över sina fastigheter huvudsakligen vara rättsfrågor. Föreskrifter om vad allmänheten ska iaktta inom ett vattenskydds- område ansågs vara lämplighetsfrågor. De ansågs dock inte gälla lämplighet av sådan betydelse att regeringen bör pröva dem.148 En jämförelse kan göras med instansordningen för överklagande av detaljplaner och områdesbestämmelser i plan- och bygglagstift- ningen. Den nya innebär en reformering när det gäller instansordningen. Kommunala beslut att anta, ändra eller upphäva detaljplaner och områdsbestämmelser överklagas hos läns- styrelsen.149 beslut överklagas i sin tur till mark- och miljödomstol.150 skulle beslut om detaljplan och områdesbestämmelser alltid överklagas hos regeringen. Efter reformen ska endast beslut att på eget initiativ över- pröva kommunens beslut och upphäva kommunens beslut om de- taljplan eller områdesbestämmelser överklagas hos regeringen.151 Överprövningen av detaljplaner och områdesbestämmelser hos länsstyrelse och domstol har dock begränsats till att endast omfatta om det överklagade beslutet strider mot en rättsregel. Beslutet ska inte upphävas om det är uppenbart att felet saknar betydelse för avgörandet.152 Bestämmelsen har likheter med den ovan nämnda rättsprövningslagen. Anledningen till bestämmelsen var enligt för- arbetena att kommunerna upplevde det som ett problem att låta domstolar överpröva politiska ställningstaganden. Vissa avvägningar mellan enskilda och allmänna intressen som kommunen gör utifrån 2 kap. är politiska lämplighetsfrågor, som inte bör bli föremål för överprövning. Andra bestämmelser om all- männa intressen, som riksintressen och miljökvalitetsnormer, är mer begränsade i fråga om det kommunala handlingsutrymmet. Den instans som prövar överklagandet kan som huvudregel endast fastställa eller upphäva planen.153 1988/89:116, s. 36. 14913 kap. 3 § (2010:900). 150Ibid., 13 kap. 6 §. 151Ibid., 13 kap. 5 §. 152Ibid., 13 kap. 17 §. 2009/10:215, s. 86–89. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Miljöorganisationers rätt att överklaga är part till den s.k. Århuskonventionen,154 som bland annat innehåller bestämmelser om tillgång till rättslig pröv- ning i miljöfrågor. Av artikel 9.3 följer att varje part till konven- tionen ska se till att den allmänhet som uppfyller eventuella krite- rier i nationell rätt har rätt att få handlingar och underlåtenheter av personer och myndigheter som strider mot den nationella miljölag- stiftningen prövade av domstol eller i administrativ ordning. All- mänheten utgörs av både fysiska och juridiska personer, som före- ningar, organisationer och grupper.155 Det ställs vissa krav på över- prövningen. Parterna till konventionen är skyldiga att erbjuda till- räckliga och effektiva rättsmedel.156 Överprövningen måste vidare vara objektiv, rättvis, snabb och inte oöverkomligt kostsam.157 Även EU är part till Århuskonventionen, som därmed är en del av unionens rättsordning. har i ett mål om art- och habitatdirektivet uttalat sig om konventionen och dess tillämpning i medlemsstaterna. Domstolen fann att artikel 9.3 om tillgång till rättslig prövning i konventionen inte har direkt effekt i unions- rättslig mening. Artikeln innebär dock att det ankommer på en nationell domstol att … i den utsträckning det är möjligt tolka den processuella rätten, avse- ende de villkor som ska vara uppfyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i administrativ ordning, så att den stämmer överens med såväl målen i artikel 9.3 i Århuskonventionen som målet att säker- ställa ett effektivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unionsrätten, så att en miljöskyddsförening… ges möjlighet att väcka talan vid dom- stol mot ett beslut fattat efter ett administrativt förfarande som kan strida mot unionens miljölagstiftning. Vidare framgår av domen att artikel 9.3 inte kan, utan att unions- rättens effektiva miljöskydd äventyras, ges en tolkning som innebär att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva de rättigheter som följer av unionsrätten.159 154Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor. Se även SÖ 2005:28. 156Rättsmedel är de lagliga möjligheter som finns för att få ett rättsligt avgörande prövat på nytt. Se (2016), /settings/Ordlista/, . 158Mål C-240/09. Se även mål C-115/09. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Konventionens bestämmelser om tillgång till rättslig prövning genomförs i svensk rätt främst genom bestämmelser i . Miljöorganisationers rätt att överklaga regleras i 16 kap. 13 § miljö- balken. Där fastställs dels kriterier för vilka organisationer som får överklaga, dels vilka typer av beslut som organisationerna får klaga på. Beträffande vattenskyddsområden är beslut om upphävande av skydd av områden enligt 7 kap. möjliga att överklaga. Även beslut om tillstånd och dispens som meddelats med stöd av vattenskyddsföreskrifter får överklagas. Vid tillträde till Århuskonventionen diskuterades frå- gan om genomförandet av konventionen bland annat avseende möjlighet att få myndigheters handlingar och underlåtenheter prö- vade. Regeringen bedömde att det nuvarande svenska systemet med tillsynsmyndigheter och ombudsmän () sammantaget lever upp till konventionens krav. Lagrådet fann dock att det var tveksamt om kunde anses uppfylla konventionens krav efter- som miljöorganisationer inte hade rätt att överklaga tillsynsbeslut.160 har rättspraxis utvecklats i detta hänseende mot bakgrund av den ovan nämnda EU-domen. Även om det i 16 kap. 13 § görs en uppräkning av beslut som kan överklagas av miljöorganisationer, är uppräkningen inte uttömmande i fråga om vilka beslut (inklusive handlingar och underlåtenheter) som kan överklagas. Det har främst gällt mål som rör nationella förhål- landen men som också tangerar unionsrätt genom kopplingar till art- och habitatdirektivet. Miljöorganisationer har därvid givits rätt att överklaga bland annat vissa tillsynsbeslut. Det gäller även myn- digheters underlåtenhet att agera.161 Regeringens beslut kan som tidigare nämnts i vissa fall bli före- mål för en s.k. rättsprövning i domstol. Miljöorganisationer får ansöka om rättsprövning av sådana tillståndsbeslut av regeringen som omfattas av artikel 9.2 i Århuskonventionen.162 Någon mot- svarande rätt finns inte beträffande artikel 9.3. I avsnitt 7.7.6 redovisas utredningens överväganden beträffande överklagandeinstans och miljöorganisationers rätt att överklaga. 2004/05:65, s. 93–125 och 312–314. Se även Lagrådets yttranden i prop. 2005/06:56 s. 32 och prop. 2006/07:95 s. 210. 161Se bland annat HFD 2014 ref 8, MÖD 2014:30, MÖD 2013:6, MÖD 2012:48, MÖD 2012:47. 1622 § lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Tillsyn syftar till att kontrollera efterlevnaden av de regler som föreskrivits för ett vattenskyddsområde och är en grundläggande förutsättning för att uppnå syftet med området. har ansvar för tillsyn i fråga om vattenskyddsområden som beslutats av . Den kommunala nämnden har ansvar för tillsynen av vattenskyddsområden som beslutats av kommunen.163 General- läkaren är tillsynsmyndighet för försvarets verksamheter inom vattenskyddsområden.164 Tillsynen består i att övervaka att vattenskyddsföreskrifterna följs. Det innebär en allmän övervakning av skyddsområdet för att kontrollera att verksamhetsutövare och allmänhet som vistas där följer föreskrifterna. Tillsynen omfattar också kontroll av att till- stånd och dispenser följs. I ett vattenskyddsområde finns ofta verksamhet som också omfattas av andra bestämmelser i eller annan lagstift- ning. I sådana fall kan även andra tillsynsmyndigheter än den myn- dighet som har tillsyn över området bedriva tillsyn över de verk- samheterna. Ansvaret för tillsynsmyndigheten för vattenskydds- området begränsas naturligt till de frågor som rör föreskrifterna för vattenskyddsområdet. I de fall det finns verksamheter, som har flera tillsynsmyndigheter, är det viktigt att tillsynsmyndigheterna samverkar med varandra.165 får överlåta åt en nämnd att utöva den operativa tillsynen om kommunfullmäktige begär det.166 Läns- styreslen ska regelbundet följa upp och utvärdera tillsynen och om förutsättningarna för överlåtelse inte längre finns ska återkalla överlåtelsen.167 Överlåtelsen av tillsyn till kommunen ser olika ut i landet. Vissa länsstyrelser, t.ex. i län, har överlåtit all tillsyn till kommunerna, men i de flesta län har vissa kommuner tagit över tillsynen och andra inte. 1632 kap. 8 –9 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 1642 kap. 4–5 §§ miljötillsynsförordningen. 165Naturvårdsverket (2001, 2010). Operativ tillsyn, handbok 2001:4, s. 76–79 samt om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 83–84. 1661 kap. 18 § miljötillsynsförordningen. 167Ibid., 1 kap. 21 §. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden bedömer att knappt hälften av landets kommuner har tagit över denna typ av tillsyn från berörda länsstyrelser.168 De fördelar som finns med att tillsynen utförs av kommunen är bland annat att de verksamheter som normalt regleras i föreskrif- terna om vattenskyddsområde är sådana som kommunen redan är tillsynsmyndighet för enligt annan lagstiftning. Det gäller t.ex. lantbruk, enskilda avlopp och mindre avfallsanläggningar. Det är en fördel om antalet tillsynsmyndigheter som utövar tillsyn över varje tillsynsobjekt hålls nere för att minimera antalet kontrollbesök och underlätta kontakterna med verksamhetsutövarna. Kommunen har också ansvar för den fysiska planeringen, krisberedskap och rädd- ningstjänst. Även kommunens lokalkännedom och fysiska närhet är en fördel vid utövande av tillsyn. Fördelarna med god lokalkän- nedom kan dock gå förlorade i de fall tillsyn utförs ge- nom överenskommelse om tillsyn med hjälp av annan kommun. Sådana överenskommelser förekommer av resursskäl och för att minimera riskerna för jäv i tillsynsarbetet. Kommuner har möjlighet att ta ut avgifter för sin tillsyn, men någon motsvarande möjlighet finns inte för läns- styrelsen. Havs- och vattenmyndigheten har dock ett bemyndi- gande att föreskriva om sådana avgifter.169 I avsnitt 7.7.7 redovisas utredningens överväganden beträffande tillsyn. 7.4Verktyg, metoder och kompetensfrågor Utredningen ska utifrån sitt kartläggande arbete analysera om de verktyg som kommuner och länsstyrelser har att tillgå vid bildan- det av vattenskyddsområden är tillräckliga. Frågan om tillgång och hantering av sådana verktyg och metoder är i betydande grad också relaterat till kompetensfrågor. Utredningen för ett allmänt reso- nemang utifrån direktivets frågeställningar, men vill inledningsvis lyfta fram några mer principiella utgångspunkter. Det gäller främst ansvarsfrågor och förutsättningar för inblandade aktörer att ut- veckla och förvalta kompetenser, verktyg och metoder för inrät- 168HaV (2014). Underlag till utredningen, . 1697 kap. 14 § förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt miljö- balken. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden tandeprocessen och den fortsatta förvaltningen av skyddet. I kort- het handlar det om det ansvar som bör läggas på kommuner och vattenproducenter respektive regionala och centrala myndigheter. Ett betydande vägledningsansvar åvilar staten i egenskap av norme- rande och regelförvaltande part. På motsvarande sätt har kommu- ner, vattenproducenter och de bransch- och medlemsorgan som utifrån lokala intressen arbetar med att säkra råvattnet och vatten- miljön viktiga ansvarsuppgifter. Det är viktigt att både säkra beho- ven och att klargöra hur de ansvarsmässigt ska mötas, innehållsligt och resursmässigt. Verktyg och metoder för inrättande och förvaltning av vatten- skyddsområden finns i olika former. Det gäller dels vägledning, allmänna råd och den handbok som utvecklats på myndighetsnivå. Därutöver finns andra naturvetenskapliga och samhällsvetenskap- liga metoder för att ta fram underlag och driva processen för inrät- tande av skyddsområden, metoder för utvärdering, liksom infor- mationsmodeller för att upplysa och påverka verksamhetsutövare och andra aktörer att vidta åtgärder inom området. Forskning och marknad skapar förutsättningar för utveckling av vissa verktyg och metoder, som kan användas som stöd för inrättande- och förvalt- ningsarbetet. Exempel på verktyg som stöd i det förvaltande arbetet är risk- värderingsverktyget MACRO-DB, som utvecklats och förvaltas av , medel. Verktyget integrerar och generaliserar kunskaper om pro- cesser som styr spridning av kemiska växtskyddsmedel till miljön vilket möjliggör vidare riskhantering. Genom det scenariebaserade simuleringsverktyget kan transport av växtskyddsmedel från ett fält beskrivas och förlusterna till grundvatten och delvis till ytvatten beräknas. Målgrupper för MACRO-DB är handläggare vid kom- munens tillståndsprövning för spridning av växtskyddsmedel i vat- tenskyddsområde men även lantbrukare och rådgivare inom nä- ringen. Ett motsvarande simuleringsverktyg för regional skala är MACRO-SE. Verktyget kan genomföra simuleringar av transport av växtskyddsmedel och beskriva risken för förluster av ämnen till Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden vattenmiljön i olika typer av jordbruksområden. Verktyget kan utgöra beslutsstöd för myndigheter på avrinningsområdes- och regional skala, t.ex. inom vattenförvaltningsarbetet. Utvecklings- arbetet finansieras genom förvalt- ningsanslag.