sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — 5.Riktvärden för varje värderingsenhet mark respektive byggnad beräknas enligt formler i fastighetstaxeringsförordningen, där en av parametrarna är riktvärdeangivelsen. 6.Slutligen sker eventuellt justering för säregna förhållanden. 7.Därefter summeras värdena för värderingsenheterna inom taxe- ringsenheten. Dessa utgör tillsammans enhetens taxeringsvärde. Enligt 2 kap. 2 § FTL utgör värmecentraler specialbyggnader avsedda för produktion och distribution av varmvatten för uppvärmning. Detta gäller dock inte sådan anläggning som även är inrättad för produktion av elektrisk starkström för yrkesmässig distribution. har taxerat byggnader som enbart är inrättade för varmvattenproduktion som skattefria värmecentraler. Bygg- nader som har både varmvatten- och elproduktion har taxerats som elproduktionsenhet, kraftvärmeverk, dock har värmeproduktionen i dessa enheter inte åsatts värde. Vid AFT 13 avsåg att taxera även varmvattenproduktionen i dessa enheter, men så blev inte fallet eftersom en tillfällig lag infördes som innebar att frågan om taxering av den del som producerar varmvatten sköts , jfr lagen (2012:852) om fastighetstaxering av kraftvärme- verk åren 2013–2018. Frågan om värmecentraler behandlas i av- snitt 5, Värmecentraler och kraftvärmeverk m.m. De enheter som producerar el, men som inte är definierade som kraftverksbyggnad i 2 kap. fastighetstaxeringslagen, fastighets- taxeras som industrienhet och byggnaderna indelas som övrig bygg- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. nad (2 kap. 2 § FTL). Byggnader som har en begränsad använd- barhet för annat ändamål än för vilket de utnyttjas samt byggnads- konstruktioner som inte har karaktär av hus värderas enligt pro- duktionskostnadsmetoden, 11 kap. 1 § FTL, dvs. marknadsvärdet uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (11 kap. 7 § FTL). Hänförlig till denna kategori är exempelvis elproducerande enheter som inte är inrättade för kommersiell produktion av elek- trisk starkström. 3.4Förberedelsearbetet inför fastighetstaxering av elproduktionsenheter De författningar som styr förberedelsearbetet återfinns i fastighets- taxeringslagen, fastighetstaxeringsförordningen samt i föreskrifter. Vid AFT 13 var de gällande föreskrifterna SKVFS 2011:5. Bestämmelser om marknadsvärde, taxeringsvärde och förberedelsearbete Taxeringsvärde ska bestämmas till det belopp som motsvarar av taxeringsenhetens marknadsvärde vid nivååret (5 kap. 2 § FTL). Med marknadsvärdet för en taxeringsenhet avses det pris som den sannolikt betingar vid en försäljning på den allmänna marknaden (5 kap. 3 § FTL) och nivåår är före det år allmän eller förenklad fastighetstaxering sker (5 kap. 5 § FTL). Enligt 5 kap. 5 § FTL ska marknadsvärdet i första hand bestäm- mas med ledning av fastighetsförsäljningar i orten (ortsprismeto- den). Härvid ska inte beaktas sådana försäljningar om vilka man kan anta att ovidkommande omständigheter har inverkat på priset. Om fastighetsförsäljningar inte ger den ledning som behövs kan marknadsvärdet bestämmas med ledning av en avkastningsberäk- ning. Ger inte heller en avkastningsberäkning den ledning som behövs kan marknadsvärdet uppskattas med utgångspunkt i det tekniska nuvärdet (produktionskostnadsberäkning). Även i dessa fall ska dock hänsyn tas till fastighetsförsäljningar i orten när det är möj- ligt. I 19 kap. fastighetstaxeringslagen och 3 kap. fastighetstaxerings- förordningen återfinns bestämmelserna rörande det förberedelse- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. arbete som sker inför en allmän eller förenklad fastighetstaxering. Dessa kapitel är benämnda ”Förberedande åtgärder”. Vid en sär- skild fastighetstaxering sker normalt inget förberedelsearbete, efter- som indelningen i värdeområden och riktvärdeangivelserna då nor- malt inte ändras jämfört med föregående allmän eller förenklad fas- tighetstaxering. Hela förberedelsearbetet leds av expertgrupp. Arbe- tet utförs av denna grupp i samarbete med Lantmäteriet på sätt som föreskriver. Under arbetets gång sker ett flertal refe- rensgruppmöten mellan , Lantmäteriet och företrädare från kraftverksbranschen. Förberedelsearbetet för elproduktions- enheter är väsentligt annorlunda jämfört med övriga fastighetstyper där referensgruppmöten med branschen och organisationer vanligen sker i slutet av förberedelsearbetet. Även syftet med mötena är ett annat när det gäller elproduktionsenheterna. , Lant- mäteriet och branschföreträdarna träffas nämligen i syfte att enas om de olika beräkningar som ligger till grund för riktvärdeangivel- sernas bestämmande. För övriga fastighetstyper är branschkontak- terna däremot mer av informativ karaktär och bygger på ett inhäm- tande av synpunkter. Genomgång av de få lagfarna köp och andra förvärv som avser elproduktionsenheter, t.ex. förvärv av kraftverksbolag, sker i sär- skild ordning inför varje allmän fastighetstaxering. Vid förbere- delsearbetet inför AFT 13 återinfördes möjligheten att göra en FUI även för elproduktionsenheter för att säkerställa att underlaget för provvärderingen blir tillräckligt och tillförlitligt (19 kap. 8 § FTL). Denna möjlighet hade fallit bort då elproduktionsenheterna bröts ut från industrienheterna och bildade en egen fastighetstyp. En för- tida uppgiftsinsamling innebär att ägaren, efter föreläggande av Skatte- verket, är skyldig att lämna de uppgifter som behövs till ledning in- för förenklad och allmän fastighetstaxering. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. Skattesatserna vid beskattningen av elproduktionsenheter m.m. Fastighetsbeskattningen är en del av den löpande beskattningen av fastigheter. Bestämmelser om fastighetsskatt finns i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, förkortad FSL. Skattepliktiga fastigheter är sådana som vid fastighetstaxeringen indelas som småhusenhet, ägar- lägenhetsenhet, hyreshusenhet, industrienhet, elproduktionsenhet eller lantbruksenhet om det på lantbruksenheten finns vad som vid fastighetstaxeringen betecknas som småhus eller tomtmark för små- hus. Fastighetsskatten utgör av taxeringsvärdet avseende industrienhet och elproduktionsenhet med undantag för sådan el- produktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vattenkraft- verk eller av taxeringsenhet med vindkraftverk (3 § första stycket d FSL). För sådan elproduktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vattenkraftverk är fastighetsskatten av taxerings- värdet (3 § första stycket e FSL). För sådan elproduktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vindkraftverk är fastighetsskatten av taxeringsvärdet (3 § första stycket f FSL). Skillnaden mellan den fastighetsskatt som föreskrivs i 3 § första stycket d FSL för elproduktionsenhet och den skatt som tas ut en- ligt första stycket f samma paragraf för sådan elproduktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vindkraftverk kan utgöra stöd av mindre betydelse. Detta framgår av kommissionens förordning (EU) nr 1407/2013 av om tillämpningen av artik- larna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt på stöd av mindre betydelse1. Enligt förordningen får fastig- hetsskatten för elproduktionsenhet med vindkraftverk endast beräk- nas med den lägre skattesatsen (0,) om takbeloppet (för en period om tre beskattningsår) inte överskrids. Se även ställningstagande , dnr 131 143176-15/111, Statsstöd i form av lägre fastighetsskatt för vindkraftverk och , Statsstöd i form av lägre fastighetsskatt för vindkraftverk – följdfrågor, dnr 131 329703-15/111. 1 EUT L 351, 24.12.2013, s.1 (Celex 32013R1407). Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. för inte någon statistik över utfallet av ställnings- tagandet gällande statsstödet. Detta då det är en mycket kompli- cerad process eftersom reglerna om statsstödet berör enskilda ägare och inte primärt taxeringsvärdet. Vid en mycket översiktlig skatt- ning bedömer dock att uppemot två tredjedelar av det samlade taxeringsvärdet för vindkraftverk är föremål för skatte- satsen . Det ökade skatteuttaget för berörda ägare är i storleksordningen . Några specialfall gällande fastighetsskatt på elproduktionsenheter Av det ovanstående följer att tomtmark till vindkraftverk där vind- kraftverket utgör en byggnad som är lös egendom beskattas inom huvudkategorin värmekraftverk, dvs. av taxerings- värdet (se även avsnitten 6.6.1 och 6.6.2). Detta förhållande är van- ligt då flertalet vindkraftverk står på arrenderad mark. Detsamma gäller för vattenkraftverk. De lite större vattenkraft- verken får även ett markvärde. För ett vattenkraftverk som är en byggnad på ofri grund beskattas tomtmarken av taxeringsvärdet. Det finns några vattenkraftverk på ofri grund men enligt har man inte återfunnit några tomt- marker som är av den storleksordningen att de även får ett mark- värde (jfr avsnitt 3.3.1, tredje stycket). De enheter som inte taxeras som elproduktionsenheter, men som producerar el, indelas som industrienheter och byggnaderna som övrig byggnad. Dessa enheter har därmed samma fastighetsskatt som industrienheter, dvs. 3.6Vissa utgångspunkter, m.m. 3.6.1Svensk energi- och miljöpolitik2 Inledningsvis bör nämnas att fastighetsskatten i allt väsentligt är en fiskal skatt och att fastighetstaxeringen bör förstås mot denna bak- grund. Trots det finns, med tanke på att det här i mycket handlar 2 Texterna är i stort hämtade från regeringens webbplats; den om energipolitiken kommer från och den om miljömålen kommer från Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. om beskattning av energiproduktionsenheter, anledning att som all- männa utgångspunkter ange grunderna för den svenska energi- och miljöpolitiken. Det övergripande målet för energipolitiken är att trygga energitillgången på konkurrenskraftiga villkor. Energipolitiken ska skapa villkor för en effektiv och hållbar energi- användning och en kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med låg inverkan på hälsa, miljö och klimat. Energipolitiken ska också underlätta omställningen till ett ekologiskt uthålligt samhälle och främja en god ekonomisk och social utveckling i hela . Övriga mål för energipolitiken framgår av beslut om riktlinjer för energipolitiken (prop. 2001/02:143). I enlighet med propositionen En sammanhållen klimat- och energi- politik – Energi har ett antal nya energipolitiska mål beslutats (prop. 2008/09:163): •Andelen förnybar energi ska utgöra av den totala energianvändningen. •Andelen förnybar energi i transportsektorn ska vara minst tio pro- cent . Målet uttrycks som ett sektorsövergripande mål om minskad energiintensitet . I regeringens skrivelse 2015/16:87 redovisar regeringen en kontroll- station för uppföljning av de klimat- och energipolitiska målen . Regeringens bedömning är att etappmålet för utsläpp av växthusgaser uppnås och att de mål för andelen förnybar energi- användning som finns kommer att nås med dagens styrmedel. Regeringen bedömer även att målet om energieffektivisering uppnås med befintliga styrmedel och åtgärder. Måluppfyllelsen av energi- effektiviseringsmålet är dock svårbedömd, men effekterna av befint- liga styrmedel, och de åtgärder som har beslutats genom proposi- tionen vårändringsbudget (prop. 2014/15:99) och budget- propositionen (prop. 2015/16:1), förväntas sammantaget leda till att målet uppnås. beslutade om målstrukturen för det svenska miljöarbetet, med ett generationsmål, miljökvalitetsmål och etappmål. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. Generationsmålet är det övergripande målet för miljöpolitiken och innebär att det till nästa generation ska kunna lämnas över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta, utan att orsaka öka- de miljö- och hälsoproblem utanför gränser. Detta förut- sätter en ambitiös miljöpolitik i , inom EU och i internatio- nella sammanhang. Bland generationsmålen ingår bl.a. att andelen förnybar energi ska öka och att energianvändningen är effektiv med minimal påverkan på miljön. Miljökvalitetsmålen (16 stycken)3 anger det tillstånd i den svenska miljön som miljöarbetet ska leda till. Till miljökvalitetsmålen finns ett antal preciseringar som tydligare definierar vilket miljötillstånd som ska uppnås. Etappmålen ska tydliggöra de samhällsförändringar som är nöd- vändiga för att miljökvalitetsmålen och generationsmålet ska nås. Tjugofyra etappmål har antagits av regeringen för miljökvalitets- målet Begränsad klimatpåverkan samt inom områdena avfall, bio- logisk mångfald, farliga ämnen och luftföroreningar. antog riktlinjer för skattepolitiken (prop. 2014/15:100, avsnitt 5.5, bet. 2014/15:FiU20, rskr. 2014/15:254). Riktlinjerna kan sammanfattas enligt följande. Skattepolitiken ska vid sidan om att säkra goda och stabila skatte- intäkter även skapa förutsättningar för en hållbar tillväxt och hög sysselsättning, ett rättvist fördelat välstånd samt bidra till ett miljö- mässigt och socialt hållbart samhälle. Skattepolitiken bör därutöver utformas enligt ett antal vägledande principer. Dessa principer kan sammanfattas enligt följande. Ett legitimt och rättvist skattesystem. Skatterna ska tas ut på ett rättssäkert sätt. Regelverket ska vara möjligt att förstå och inte leda till onödigt stora administrativa kostnader för dem som tillämpar reglerna. Detta ska särskilt beaktas vid utformningen av nya skatte- regler. Nyttan av förenklingar ska dock alltid vägas mot behovet av att värna skatteintäkterna, åstadkomma rättvisa mellan skattskyldiga samt motverka skattefusk och skatteundandragande. Det är en cen- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. tral uppgift att minska det s.k. skattefelet och att bekämpa skatte- brott, skattefusk och skatteundandragande. Generella och tydliga regler. Skattereglerna ska vara generella, med breda skattebaser och skattesatser som är väl avvägda gentemot målen för den ekonomiska politiken. Avsteg från denna princip kan i vissa fall motiveras av explicita krav på styrning eller av sam- hällsekonomiska effektivitetsskäl. Skatteutgifter, dvs. stöd till hus- håll och företag på budgetens inkomstsida till följd av särregler, t.ex. nedsatt skatt på vissa varor och tjänster, bör regelbundet om- prövas. Beskattning i nära anslutning till inkomsttillfället. Beskattning bör i möjligaste mån ske i nära anslutning till inkomstens förvärvande. Eventuella förändringar i befintliga system med skattekrediter krä- ver dock noggranna överväganden för att inte orimliga effekter ska uppstå. Hållbara regler i förhållande till EU. En viktig princip är att regel- verket ska vara förenligt med . Det gäller inte bara i för- hållande till specifika rättsakter utan även till bestämmelser i för- draget om Europeiska unionens funktionssätt om fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital samt reglerna om statligt stöd. 3.6.3EU-rätten och statligt stöd, m.m. Enligt utredningens direktiv ska alla förslag utformas så att de är förenliga med inklusive om statligt stöd. Möjligheten att fritt utforma nationella regelverk begränsas bl.a. av de regler om statligt stöd som finns i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, fortsättningsvis kallat fördraget. Fördragets regler om statsstöd gäller alla typer av stöd, dvs. även då de lämnas i form av t.ex. skattelättnader till företag. Huvudprincipen är att allt offentligt stöd till näringslivet är förbjudet, men det finns ett antal undantag. Ett stöd kan därför efter prövning av Europeiska kom- missionen (fortsättningsvis kommissionen) bedömas vara förenligt med den gemensamma marknaden. Det kan också höra till någon kategori av stöd som kommissionen på förhand har förklarat vara förenligt med den inre marknaden, under förutsättning att det upp- Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. fyller vissa villkor, och som därför inte behöver godkännas av kom- missionen men som den ska informeras om. I det följande behandlas de ramar som sätts av gene- rella förbud mot statligt stöd i kombination med de möjligheter det trots allt finns att, med eller utan särskilt godkännande, införa stat- ligt stöd. förbud mot statligt stöd utan godkännande Fördraget innehåller vissa konkurrensregler som syftar till att skydda den gemensamma marknaden, så att konkurrensen på den inte snedvrids. En viktig del av dessa regler är bestämmelserna om stats- stöd, som finns i artiklarna 107–109 i fördraget (tidigare artiklar- na 87–89 i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, EG-fördraget). Utgångspunkten för dessa regler är ett principiellt förbud mot statsstöd, av vilket slag det än är. Av artikel 107.1 i fördraget framgår att det anses vara fråga om ett statligt stöd om följande fyra kriterier är uppfyllda. •ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, •snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen, •gynna vissa företag eller viss produktion, och •påverka handeln mellan medlemsstaterna. Lättnader från skatter eller avgifter för en urskiljbar grupp företag har ansetts som stöd som också omfattas av statsstöds- reglerna.4 Enligt vad som framgår av artikel 107.2 och 107.3 i fördraget är eller kan statligt stöd emellertid vara förenligt med den inre mark- naden i vissa fall och i så fall vara tillåtet. Statsstödsreglerna vilar på ett system med förhandsgranskning. Enligt artikel 108.3 i fördraget ska medlemsstaterna anmäla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder till kommissionen. Medlems- staterna får inte införa detta slag av stödåtgärder förrän kommis- 4 Jfr Kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag, EUT C 384/03, 10.12.98, som emellertid före- slås ersätts av ett senare tillkännagivande anmärkt i not 9. Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. sionen granskat åtgärderna (genomförandeförbudet). Stöd som kom- missionen betraktar som statligt stöd och som har lämnats utan att det har anmälts i förväg eller som har anmälts men genomförts innan det har godkänts, dvs. står i strid med genomförandeförbudet, ska som regel betalas tillbaka med ränta.5 Som ett led i kommissionens program6 för att modernisera det statliga stödet i EU, har kommissionen publicerat vad som är ett utkast till tillkännagivande om begreppet statligt stöd i enlighet med artikel 107.1 i fördraget. Syftet är att bidra till en enklare, öppnare och enhetligare tillämpning av detta begrepp, som tillsammans med anmälningskravet och genomförandeförbudet i fördraget måste tillämpas både av kommissionen och de nationella myndigheterna, inklusive de nationella domstolarna. Kommissio- nen understryker att meddelandet inte berör det statliga stödets för- enlighet med den inre marknaden, eftersom denna bedömning görs av kommissionen. Kommissionen inleder sin redogörelse med att påpeka att be- greppet statligt stöd är ett objektivt och rättsligt begrepp som defi- nieras direkt i fördraget och att även kommissionen är bunden av detta begrepp, om inte annat följer av specifika situationer som rör komplexa ekonomiska bedömningar. Med sitt tillkännagivande vill kommissionen därför endast förtydliga hur den tolkar fördrags- bestämmelserna, i enlighet med EU:s rättspraxis och, i avsaknad av sådan, med hänvisningar till sin egen beslutspraxis. Kommissionen utvecklar de bedömningsgrunder och principer som har vuxit fram kring de kriterier för statsstöd som fördraget innehåller och som nämnts ovan. Således behandlar kommissionen begreppen företag och ekonomisk verksamhet, huruvida en even- tuell stödåtgärd baseras på statliga medel eller resurser och kan till- skrivas staten, huruvida en sådan åtgärd utgör en fördel för dem som omfattas av den, huruvida detta sker på ett selektivt sätt och huruvida åtgärden påverkar handeln och konkurrensen. När det gäller stöd via skattesystemet konstaterar kommissio- nen (avsnitt 5.4) att det står medlemsstaterna fritt att välja den 5Se Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, EGT L 83, 27.3.1999, s. 1, kallad procedurförordningen. Jfr även lagen (2013:388) om tillämpning av Europeiska unio- nens statsstödsregler. 6http://ec.europa.eu/competition/consultations/2014_state_aid_notion/draft_guidance_sv.pdf Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. ekonomiska politik som de anser vara lämpligast och särskilt att fördela skattebördan efter eget gottfinnande mellan de olika pro- duktionsfaktorerna. Medlemsstaterna måste emellertid utöva dessa befogenheter i överensstämmelse med unionslagstiftningen. Undantag enligt den allmänna gruppundantagsförordningen Enligt artikel 109 i fördraget får (fortsättningsvis rådet) fastställa vilka kategorier av stödåtgärder som är undantagna från skyldigheten att anmäla åtgärden till kommissionen. Vidare får kommissionen anta förordningar avseende dessa kategorier av stöd. Baserat på detta har kommissionen antagit s.k. gruppundantags- förordningar. Den senaste så kallade allmänna gruppundantagsför- ordningen7 tillämpas till och med . Den anger ett trettiotal olika typer av stöd som kan beviljas utan föregående anmälan till kommissionen under förut- sättning att vissa villkor är uppfyllda. Om så är fallet, räcker det med att medlemsstaterna med hjälp av ett formulär meddelar kom- missionen att stödet har beviljats. De olika stöd som omfattas av förordningen finns samlade under 13 avsnitt i förordningens kapi- tel III, som innehåller särskilda bestämmelser för de olika typerna av stöd. I gruppundantagsförordningens kapitel I finns vissa gemensam- ma bestämmelser för de olika typer av stöd som förordningen om- fattar. Där finns artiklar om förordningens tillämpningsområde (arti- kel 1), definitioner (artikel 2), villkor för undantag (artikel 3), tröskel- värden för anmälan (artikel 4), stödets överblickbarhet (artikel 5), stimulanseffekt (artikel 6), stödnivå och stödberättigande kostnader (artikel 7), kumulering (artikel 8), offentliggörande och information (artikel 9). Förutom de krav som gruppundantagsförordningen ställer på stödordningen som sådan och på offentliggörande av infor- mation om stödet och stödmottagarna krävs även, enligt artikel 11 (rapportering) i förordningens kapitel II, att medlemsstaterna läm- nar information om stödåtgärden till kommissionen och en årlig rapport till kommissionen om stödåtgärden. Enligt artikel 12 (över- 7 Kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av genom vilken vissa kate- gorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget, EUT L 187/1, 26.6.2014, s. 1 (Celex 32014R0651). Bakgrund och vissa utgångspunkter, m.m. vakning) i kapitel II ska medlemsstaterna föra detaljerade register med information och styrkande handlingar som är nödvändiga för att fastställa att samtliga villkor i förordningen är uppfyllda. Undantag för stöd av mindre betydelse Som tidigare framgått finns det undantag från kravet på förhands- granskning vid införande av statsstöd. Ett sådant undantag gäller för stöd av mindre betydelse. Villkoren för att kunna lämna sådant stöd framgår i första hand av kommissionens förordning (EU) nr 1407/2013 av om tillämpningen av artik- larna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt på stöd av mindre betydelse.8 Kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse innebär i huvudsak följande. För att ett stöd ska anses vara ett stöd av mind- re betydelse får det totala stöd som beviljas ett enda företag som huvudregel inte överstiga om tre be- skattningsår (det s.k. individuella taket), se artikel 3.2 i förordningen. Vid tillämpning av kommissionens regelverk omfattar begreppet ”företag” varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och oavsett hur den finansieras. Vid be- dömningen av stödnivåerna beaktas inte endast det enskilda före- taget i fråga, utan också andra företag som står i intressegemenskap med företaget på ett sådant sätt att de bör ses som en enhet. Kommissionens regelverk för stöd av mindre betydelse gäller företag inom flertalet sektorer. Avgörande för bedömningen av vil- ken förordning om stöd av mindre betydelse som är tillämplig är den verksamhet som bedrivs i företaget. Stöd får kumuleras under vissa förutsättningar.