sou · H4B376 · 2016-11-07 00:00:00 — Om den skattskyldige visar att endast en del av lönekostnaderna ska anses hänförlig till sådan om- sättning som avses i 2 § 1, får beskattningsunderlaget i stället be- stämmas genom uppdelning efter skälig grund. Med den del av den skattskyldiges lönekostnader som ska anses hänförlig till omsättning av tjänster för vilken mervärdesskatt- skyldighet inte föreligger av den anledningen att omsättningen har undantagits från skatteplikt enligt 3 kap. 9 eller 10 § ML avses så- dana lönekostnader som – oavsett om omsättningen föregåtts av att den skattskyldige omsätter eller, vid viss gränsöverskridande handel, förvärvar (”importerar”) tjänster – ligger i själva omsätt- ningen som sådan av tjänsterna (se avsnitt 7.2.3). Uppdelning efter skälig grund har samma övergripande inne- börd som i mervärdesskattesystemet. Det innebär den fördelnings- grund som ger det mest rättvisande eller exakta resultatet. I all- mänhet är det en omsättningsbaserad fördelningsgrund. En mot- svarighet till en sådan fördelningsgrund kan vara en fördelnings- grund som baseras på andelen ingående mervärdesskatt som inte får dras av för att omsättning av tjänster inte är mervärdesskattskyldig av den anledningen att omsättningen har undantagits från skatte- plikt enligt 3 kap. 9 eller 10 § ML i förhållande till den totalt ingå- ende mervärdesskatten. Det kan inte uteslutas att någon annan fördelningsgrund ger ett mer rättvisande eller exakt resultat, exem- pelvis en fördelningsgrund som baseras på använd (arbets-)tid eller arbetskraft. Liksom i mervärdesskattesystemet ska då den fördel- ningsgrunden kunna användas. Om någon annan fördelningsgrund än en omsättningsbaserad eller motsvarande fördelningsgrund til- lämpas bör det, liksom i mervärdesskattesystemet, krävas att det finns ett tillräckligt tillförlitligt underlag till grund för att den til- lämpade fördelningsgrunden faktiskt ger det mest rättvisande eller exakta resultatet. (Se avsnitt 7.2.3 och jfr avsnitt 5.4.1.) Bevisbördan för att endast en del av lönekostnaderna ska anses hänförlig till omsättning av tjänster för vilken mervärdesskatt- skyldighet inte föreligger av den anledningen att omsättningen har undantagits från skatteplikt enligt 3 kap. 9 eller 10 § ML åligger ut- tryckligen den skattskyldige. Uppfylls inte denna bevisbörda ska beskattningsunderlaget utgöras av samtliga lönekostnader. Om den skattskyldige visar att endast en del av lönekostnaderna ska anses hänförlig till den relevanta omsättningen, men uppdelningen inte gjorts efter skälig grund, får bestämma beskattnings- underlaget genom uppdelning efter skälig grund. (Se avsnitt 7.2.3.) Åskådliggörande av bestämningen av beskattningsunderlagets omfattning finns i avsnitt 7.2.3. Paragrafen behandlar beskattningsunderlagets innehåll. Beskatt- ningsunderlagets omfattning behandlas i 4 §. Beskattningsunderlagets innehåll, d.v.s. vad som avses med lö- nekostnader, har bestämts i förhållande till vilken typ av avgifts- skyldighet till socialavgifter som kan föreligga i verksamheten. För den som är avgiftsskyldig till arbetsgivaravgifter eller till egen- avgifter avses den skattskyldiges avgiftsunderlag för sådana av- gifter. För handelsbolag som har delägare som är avgiftsskyldig till egenavgifter för handelsbolagets verksamhet avses även delägarnas avgiftsunderlag för egenavgifter för handelsbolagets verksamhet. För mervärdesskattegrupp som har gruppmedlem som är avgifts- skyldig till arbetsgivaravgifter eller till egenavgifter avses grupp- medlemmarnas avgiftsunderlag för sådana avgifter. För mervärdes- skattegrupp som har gruppmedlem som är handelsbolag som har delägare som är avgiftsskyldig till egenavgifter avses även del- ägarnas avgiftsunderlag för egenavgifter. (Se avsnitt 7.2.3.) Vad som avses med en mervärdesskattegrupp framgår av 6 a kap. ML (se avsnitt 5.4.4). Vad som avses med ett handelsbolag är framgår av lagen om handelsbolag och enkla bolag. Vanligtvis kommer beskattningsunderlaget att baseras på löne- kostnader i form av avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter. När det inte finns något avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter utan endast avgiftsunderlag för egenavgifter, kommer beskattningsunderlaget i stället att baseras på lönekostnader i form av avgiftsunderlag för egenavgifter. Det kan inträffa att beskattningsunderlaget ska base- ras på lönekostnader i form av både avgiftsunderlag för arbetsgivar- avgifter och avgiftsunderlag för egenavgifter. Det kan aktualiseras för handelsbolag med delägare som är fysisk person när handels- bolaget har anställda. I en sådan situation ska beskattningsunder- laget baseras på handelsbolagets lönekostnader i form av avgifts- underlag för arbetsgivaravgifter och varje sådan delägares avgifts- underlag för egenavgifter för handelsbolagets verksamhet. Mot- svarande gäller för mervärdesskattegrupp med gruppmedlem som är handelsbolag som har delägare som är fysisk person. Det kan också aktualiseras för en enskild näringsidkare när denne har anställda. I en sådan situation ska beskattningsunderlaget baseras på näringsidkarens lönekostnader i form av avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter och avgiftsunderlag för egenavgifter. Oavsett om beskattningsunderlaget ska baseras på lönekostna- der i form av avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter och/eller av- giftsunderlag för egenavgifter är utgångspunkten att beskattnings- underlaget ska utgöras av samtliga under beskattningsåret samman- räknade lönekostnader, d.v.s. summan av avgiftsunderlag för ar- betsgivaravgifter och/eller avgiftsunderlag för egenavgifter under beskattningsåret. Om den skattskyldige visar att endast en del av lönekostnaderna ska anses hänförlig till omsättning av tjänster för vilken mervärdesskattskyldighet inte föreligger av den anledningen att omsättningen har undantagits från skatteplikt enligt 3 kap. 9 eller 10 § ML, får beskattningsunderlaget i stället bestämmas ge- nom uppdelning efter skälig grund (se 4 §). Uppdelning efter skälig grund ska göras av summan av de totala lönekostnaderna, även i de fall lönekostnaderna utgörs av både avgiftsunderlag för arbetsgivar- avgifter och avgiftsunderlag för egenavgifter. Normalt sett finns det inte anledning att använda olika fördelningsgrunder för respek- tive sådan lönekostnadskomponent, utan i princip bör en och samma fördelningsgrund användas på samtliga lönekostnader. Paragrafen reglerar skattesatsen. När beskattningsunderlaget bestämts enligt 4–5 §§ ska skatt enligt denna paragraf tas ut av beskattningsunder- laget. Åskådliggörande av bestämningen av skattens storlek finns i figur 7.2 i avsnitt 7.2.3. Förfarande vid uttag av skatt Paragrafen innehåller en bestämmelse om förfarandet vid uttag av skatt. Bestämmelsen utgör en hänvisning till SFL, varigenom för- farandet för skatten avses inordnas i inkomstskatteförfarandet och inkluderas i preliminärskattesystemet (se avsnitt 7.2.3 och 9.2). Lagen avses träda i kraft . Avsikten är att skatten ska inordnas i inkomstskatteförfarandet och inkluderas i preliminärskattesystemet. Skatten avses tas ut som slutlig skatt efter beskattningsåret. För att skatt inte ska tas ut på lönekostnader som avser tid före ikraftträdandet avses lag- en tillämpas på ersättning som utges (vilket gäller när beskattnings- underlaget baseras på lönekostnader i form av avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter) respektive inkomst som uppbärs (vilket gäller när beskattningsunderlaget baseras på lönekostnader i form av av- giftsunderlag för egenavgifter) efter . Beskattningsår sammanfaller inte alltid med kalenderår. Skatten skulle då kunna komma att baseras på lönekostnader som avser in- komst som uppbärs (vilket gäller när beskattningsunderlaget ba- seras på lönekostnader i form av avgiftsunderlag för egenavgifter) hänförliga till tid både före och efter ikraftträdandet. I sådant fall avses, om den skattskyldige inte visar annat, inkomsterna fördelas över beskattningsåret i proportion till hur stor del av dem som in- faller före respektive efter ikraftträdandet. Endast för sådan in- komst som enligt denna fördelning hänförs till tid efter ikraftträd- andet avses lagen tillämpas. 9.2Förslag till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) I 3 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), SFL, finns definitioner av vissa begrepp samt förklaringar till hur vissa termer och uttryck används i lagen. Skatteförfarandeförordning (2011:1261), SFF, gäller vid tillämpning av SFL. Det följer av 1 kap. 2 § SFF att termer och uttryck som används i förordningen har samma bety- delse och tillämpningsområde som i SFL. Den nu aktuella bestämmelsen innehåller en redogörelse för vad som avses med beskattningsår för uppräknade skatter och avgifter. Med beskattningsår för inkomstskatt avses beskattningsår enligt 1 kap. 13–15 §§ inkomstskattelagen (1999:1229), IL, eller för svenska handelsbolag, räkenskapsåret. Detsamma gäller för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel i vissa fall, sär- skild löneskatt på pensionskostnader samt fastighets- avgift. Den första föreslagna tilläggsändringen, i form av ytterligare en efterföljande bokstavspunkt i första styckets första sifferpunkt i den nu aktuella bestämmelsen, innebär att med beskattningsår för finansiell verksamhetsskatt avses detsamma som för inkomstskatt, liksom övriga nyssnämnda skatter och avgifter som följer inkomst- skatteförfarandet, d.v.s. beskattningsår enligt 1 kap. 13–15 §§ IL, eller för svenska handelsbolag, räkenskapsåret. Den andra föreslagna tilläggsändringen, i form av ett nytt tredje stycke i den nu aktuella bestämmelsen, innebär att med beskatt- ningsår för mervärdesskattegrupp, som endast kan vara skattskyldig till mervärdesskatt men som även avses kunna bli skattskyldig till finansiell verksamhetsskatt, avses huvud- mannens beskattningsår. Mervärdesskattegrupp har samma bety- delse och tillämpningsområde som i 6 a kap. mervärdesskattelagen (1994:200), ML (jfr 3 kap. 2 § SFL). Vanligtvis är det den skatt- eller avgiftsskyldige själv som är upp- gifts- och betalningsskyldig. Av allmänna civilrättsliga bestämmel- ser framgår vem som företräder fysiska och juridiska personer. Särskilda bestämmelser om vissa uppgifts- och betalningsskyldiga företrädare finns i 5 kap. SFL. Eftersom en mervärdesskattegrupp inte är en fysisk eller juridisk person utan en mervärdesskatte- rättslig konstruktion som består av två eller fler beskattningsbara personer har i den nu aktuella bestämmelsen intagits en särskild regel om att det är huvudmannen för en mervärdesskattegrupp som är gruppens företrädare (se avsnitt 5.4.4). I den nu aktuella bestämmelsens första stycke anges för när- varande att om har beslutat att beskattningsbara personer får bilda en mervärdesskattegrupp, ska den huvudman som verket utsett för gruppen enligt 6 a kap. 4 § ML redovisa och betala mervärdesskatt för den verksamhet som gruppen bedriver och i övrigt företräda gruppen i frågor som rör sådan skatt. Den nuvarande lydelsen är således begränsad till mervärdesskatt. Den föreslagna tilläggsändringen, i form av ett tillägg för finansiell verksamhetsskatt i den nu aktuella bestämmelsens första stycke, innebär att detsamma gäller verksamhetsskatt. Det betyder att det är huvudmannen för en mervärdesskattegrupp som ska redovisa och betala finansiell verksamhetsskatt för den verksamhet som gruppen bedriver och i övrigt företräda gruppen i frågor som rör sådan skatt. Härigenom får mervärdesskattegrupper en uppgifts- och betalningsskyldig företrädare för finansiell verksamhetsskatt. Det följer av den redan befintliga nu aktuella bestämmelsens andra stycke att underlag för kontroll av redovisningen ska finnas tillgängligt hos huvudmannen för en mervärdesskattegrupp (se vidare (se vidare 39 kap. 3 § SFL och 9 kap. 1 § SFF). I 29 kap. SFL anges syftet med inkomstdeklaration. Kapitlet inne- håller endast den nu aktuella bestämmelsen, enligt vilken inkomst- deklaration ska lämnas till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut inkomstskatt samt vissa uppräknade skatter och avgifter, bestämmande av skattereduktion, samt beräk- ning av pensionsgrundande inkomst. Den föreslagna tilläggsändringen, i form av ytterligare en efter- följande bokstavspunkt i första sifferpunkten i den nu aktuella be- stämmelsen, innebär att inkomstdeklaration även ska lämnas till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut finansiell verk- samhetsskatt. 1, 3 och 4 §§ Vilka som ska lämna inkomstdeklaration framgår av 30 kap. SFL. Kapitlet innehåller bestämmelser om när en fysisk person, ett dödsbo respektive en annan juridisk person än ett dödsbo ska lämna en inkomstdeklaration. Enligt de nu aktuella bestämmelserna ska en fy- sisk person, ett dödsbo respektive en annan juridisk person än ett dödsbo, oavsett intäkter, lämna en inkomstdeklaration bl.a. om underlag för statlig fastighetsskatt, fastighetsavgift, avkastningsskatt på pensionsmedel eller särskild löneskatt på pensionskostnader ska fastställas. De föreslagna tilläggsändring- arna, i form av ett tillägg för finansiell verksamhetsskatt i den fem- te, andra och fjärde punkten i respektive nu aktuell bestämmelse, innebär att detsamma gäller verksamhetsskatt. Det betyder att en fysisk person, ett dödsbo respektive en annan juridisk person än ett dödsbo ska lämna en inkomstdeklaration även om underlag för finansiell verksamhetsskatt ska fastställas. En mervärdesskattegrupp, som avses kunna bli skattskyldig till finansiell verksamhetsskatt (se avsnitt 1.1 och 9.1), är varken en fysisk person, ett dödsbo eller en annan juridisk person än ett dödsbo. För det fall en mervärdesskattegrupp blir skattskyldig till finansiell verksamhetsskatt är det emellertid inte gruppen som så- dan, utan huvudmannen, som avses redovisa verksamhetsskatten (se 5 kap. 3 § SFL). Huvudmannen är alltid ett subjekt av nyss- nämnt slag. Eftersom ett sådant subjekt avses lämna en inkomst- deklaration för mervärdesskattegruppens räkning om underlag för finansiell verksamhetsskatt ska fastställas, bör det inte krävas någon särskild reglering för mervärdesskattegrupper i någon av de nu aktuella bestämmelserna. Huvudmannen för en mervärdes- skattegrupp kan således behöva lämna två inkomstdeklarationer, nämligen dels för det egna subjektet, dels för mervärdesskatte- gruppen. I 31 kap. SFL anges vad en inkomstdeklaration ska innehålla. Vilka uppgifter samtliga inkomstdeklarationer ska innehålla framgår av 2–3 §§. I vissa fall ska en inkomstdeklaration även innehålla andra uppgifter som framgår av kapitlets övriga bestämmelser. Dessa bestämmelser kompletteras av 6 kap. SFF. Enligt den nu aktuella bestämmelsen ska en in- komstdeklaration, utöver uppgifter om de intäkts- och kostnads- poster som ska hänföras till respektive inkomstslag, innehålla bl.a. de uppgifter som behövs för beräkning av vissa uppräknade skatter och avgifter såsom exempelvis statlig fastighetsskatt, särskild löne- skatt på vissa förvärvsinkomster, avkastningsskatt på pensions- medel, allmän löneavgift, egenavgifter och fastighets- avgift. Den föreslagna tilläggsändringen, i form av ytterligare en efterföljande bokstavspunkt i fjärde punkten i den nu aktuella bestämmelsen, innebär att detsamma gäller för finansiell verksam- hetsskatt. Det betyder att en inkomstdeklaration även ska innehålla de uppgifter som behövs för beräkning av finansiell verksamhets- skatt. 1 och 5 a §§ I 34 kap. SFL finns bestämmelser om informationsuppgifter. Så- dana uppgifter ska lämnas för att någon annan ska kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet. Informationsuppgifter ska lämnas till den deklarationsskyldige eller till den kontrolluppgiftsskyldige. Handelsbolag som har fysisk delägare som är avgiftsskyldig till egenavgifter kan vara skattskyldigt till finansiell verksamhetsskatt. Handelsbolags beskattningsunderlag kan då, utom annat, komma att baseras på lönekostnader i form av sådan delägares avgifts- underlag för egenavgifter för handelsbolagets verksamhet. För att handelsbolag ska få tillgång till de uppgifter som behövs för att kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet krävs ett reglerat informa- tionsuppgiftsutbyte mellan handelsbolag och dess delägare som är fysisk person. Den första föreslagna tilläggsändringen, i form av hänvisning till ytterligare en paragraf i den första nu aktuella bestämmelsen, för- anleds av den andra föreslagna tilläggsändringen. Den andra föreslagna tilläggsändringen, i form av en ny paragraf med rubriken till handelsbolag som har delägare som är fysisk person, innebär att handelsbolags delägare som är fysisk person ska lämna behövliga uppgifter till handelsbolag. Om handelsbolag som har delägare som är fysisk person begär det, ska nämligen varje sådan delägare till handelsbolaget lämna de uppgifter om sitt avgiftsunderlag enligt 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980) som behövs för att beskattningsunderlag till finansiell verksam- hetsskatt ska kunna fastställas för handelsbolaget eller för den mer- värdesskattegrupp som handelsbolaget är medlem av. Bestämmelser om beslut om preliminär skatt finns i 55 kap. SFL. I 56 kap. SFL finns bestämmelser om beslut och besked om slutlig skatt. Dessa bestämmelser kompletteras av 13 kap. SFF. Skatte- verket ska under beskattningsåret besluta om debitering av F-skatt och särskild A-skatt (beslut om debitering av preliminär skatt) för den som ska betala sådan skatt. Sådan skatt bestäms antingen enligt schablonberäkning eller med ledning av tillgängliga uppgifter. ska sedan för varje beskattningsår besluta om slutlig skatt på grundval av uppgifter som har lämnats i en inkomst- deklaration, kontrolluppgifter och vad som i övrigt har kommit fram vid utredning och kontroll. I den nu aktuella bestämmelsen anges att Skatte- verket i beslut om slutlig skatt ska fastställa underlaget för att ta ut inkomstskatt samt vissa uppräknade skatter och avgifter. Det gäller statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel i vissa fall, särskild löneskatt på pensionskostnader, allmän pensionsavgift och fastighetsavgift. Den föreslagna tilläggsändringen, i form av ytterligare en efterföljande punkt i den nu aktuella be- stämmelsen, innebär att detsamma gäller för finansiell verksam- hetsskatt. I beslut om slutlig skatt ska alltså även fastställa underlaget för att ta ut finansiell verksamhetsskatt. Som nämnts i anslutning till föregående paragraf innehåller 56 kap. SFL bestämmelser om beslut och besked om slutlig skatt. När besked om slutlig skatt ska skickas framgår av den nu aktu- ella bestämmelsen. Av den bestämmelsen framgår att ett besked om den slutliga skatten och resultatet av beräkningen av om skatt ska betalas eller tillgodoräknas ska skickas till fysiska personer och dödsbon efter beskattnings- årets utgång respektive till andra juridiska personer än dödsbon senast den 15 efter beskattningsårets utgång. Vad som avses med beskattningsår framgår av 3 kap. 4–5 §§ SFL. Vad ett besked om slutlig skatt ska innehålla framgår av 13 kap. 6 § SFF. Genom den nu aktuella bestämmelsen regleras indirekt när Skatte- verket senast ska fatta beslut om slutlig skatt. Beslutet om slutlig skatt måste nämligen fattas i sådan tid att besked om slutlig skatt och den följande beräkningen kan skickas ut . Bestämmelsen reglerar också indirekt när betalning av den slutliga skatten ska ske. Av 62 kap. 8 § första stycket SFL följer nämligen att beräknad slut- lig skatt ska betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag då beslut fattades. En mervärdesskattegrupp, som avses kunna bli skattskyldig till finansiell verksamhetsskatt (se avsnitt 1.1 och 9.1), är varken en fysisk person, ett dödsbo eller en annan juridisk person än ett dödsbo. För att den nu aktuella bestämmelsen även ska reglera när ett besked om den slutliga skatten och om resultatet av skatte- beräkningen ska skickas till en mervärdesskattegrupp (som avses företrädas av huvudmannen) krävs en tilläggsändring, i form av ytterligare ett stycke i bestämmelsen. Denna tilläggsändring inne- bär att beskeden ska skickas till mervärdesskattegrupper senast den 15 efter beskattningsårets utgång, d.v.s. efter ut- gången av huvudmannens beskattningsår (jfr 3 kap. 4 § SFL i före- slagen lydelse). Mervärdesskattegrupp har samma betydelse och tillämpningsområde som i 6 a kap. ML (jfr 3 kap. 2 § SFL). Bestämmelser om ansvar för skatter och avgifter finns i 59 kap. SFL. Vissa kompletterande bestämmelser finns i 13 kap. SFF. I den nu aktuella bestämmelsen finns en särskild regel om soli- dariskt ansvar för beskattningsbara personer i en mervärdesskatte- grupp. Mervärdesskattegrupp har samma betydelse och tillämp- ningsområde som i 6 a kap. ML (jfr 3 kap. 2 § SFL). Som redogjorts för är det enligt 5 kap. 3 § SFL huvudmannen för en mervärdesskattegrupp som är redovisnings- och betalningsskyldig företrädare för gruppen. I den nu aktuella bestämmelsen anges att om huvudmannen för en mervärdesskattegrupp inte har fullgjort skyldigheten att betala mervärdesskatt, är varje annan beskatt- ningsbar person som ingår i gruppen tillsammans med huvudman- nen skyldig att betala skatten till den del skatten hänför sig till verksamhet som gruppen har bedrivit den beskatt- ningsbara personen varit medlem i gruppen. Det solidariska ansva- ret begränsar sig således till mervärdesskatt. An- svaret uppkommer för samtliga beskattnings- bara personer i mervärdesskattegruppen, nämligen då skattskyldig- heten för gruppen uppstår enligt de allmänna bestämmelserna i (se prop. 1997/98:148 s. 55). Den beskattningsbara person i en mervärdesskattegrupp som fullgör sitt solidariska ansvar och be- talar skatten har inte någon regressrätt. Allmänna civilrättsliga be- stämmelser gäller för den interna avräkningen mellan de beskatt- ningsbara personerna (se prop. 1997/98:148 s. 55). Den föreslagna tilläggsändringen, i form av ett tillägg för finan- siell verksamhetsskatt i den nu aktuella bestämmelsen, innebär att det solidariska ansvaret för mervärdesskatt för beskattningsbara personer som ingår i en mervärdesskattegrupp även gäller för verk- samhetsskatt. Det betyder att om huvudmannen för en mervärdes- skattegrupp inte har fullgjort skyldigheten att betala finansiell verksamhetsskatt, är – på samma sätt som gäller be- träffande mervärdesskatt – varje annan beskattningsbar person som ingår i gruppen tillsammans med huvudmannen skyldig att betala skatten till den del skatten hänför sig till verksamhet som gruppen har bedrivit som den beskattningsbara personen varit medlem i gruppen. Den föreslagna lagen om ändring i SFL avses träda i kraft . Lagen avses tillämpas på lönekostnader i form av ersättning som utges (vilket gäller när beskattningsunderlaget baseras på lönekost- nader i form av avgiftsunderlag för arbetsgivaravgifter) respektive inkomst som uppbärs (vilket gäller när beskattningsunderlaget baseras på avgiftsunderlag för egenavgifter) efter . I det senare fallet avses, om den skattskyldige inte visar annat, inkomsterna fördelas över beskattningsåret i proportion till hur stor del av dem som infaller före respektive efter ikraftträdan- det. Endast för sådan inkomst som enligt denna fördelning hänförs till tid efter ikraftträdandet avses lagen tillämpas. Skälen härför är desamma som anförts i författningskommentaren till ikraftträd- ande- och övergångsbestämmelserna till den föreslagna lagen om finansiell verksamhetsskatt (se avsnitt 9.1). Skatten på sådana löne- kostnader avses omfattas av preliminärskattesystemet. 9.3Förslag till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) I 9 kap. inkomstskattelagen (1999:1229), IL, finns bestämmelser om utgifter som inte får dras av. Svenska allmänna skatter får enligt den nu aktuella bestämmelsen inte dras av. Som sådana skatter räk- nas bland annat inkomstskatt och kupongskatt. Detta gäller samt- liga inkomstslag. Däremot ska särskilda skatter och avgifter som avser näringsverksamheten enligt den nuvarande lydelsen av 16 kap. 17 § IL dras av. Finansiell verksamhetsskatt utgör en sådan särskild skatt som enligt denna systematik borde få dras av.