sou · H4B34 · 2016-01-15 00:00:00 — Den kan också aktualiseras i sam- band med kommunalrättslig laglighetsprövning, där ju också den s.k. likställighetsprincipen är tillämplig, men även i t.ex. kommunala tjänstetillsättnings- och upphandlingsärenden. Likhetsprincipen innebär ett krav på likabehandling inför lagen, inte i lagen. I rättskipning och förvaltning ska det inte göras någon skillnad mellan individerna utöver vad som kan följa av gällande rättsregler. Likabehandlingskravet i bestämmelsen rör alltså rättstillämpningen och förvaltning men inte normgivning. Särbehandlande lagstiftning på olika områden är ett ofrånkomligt inslag i rättsordningen, t.ex. på de ekonomiska och sociala områdena (prop. 1975/76:209 s. 97 ff.). Likhetsprincipen går tillbaka på grundsatsen om alla människors lika värde. Likhetsprincipen kan, allmänt sett, sägas ingå i kravet på saklighet och opartiskhet men har ändå ansetts böra framgå direkt i bestämmelsen (prop. 1975/76:209 s. 98 och 138 och KU 1975/76:56 s. 21). Den frågan kan ställas om likhetsprincipen har något utrym- me utanför objektivitetsprincipen. Det har emellertid hävdats att lik- hetsprincipen är något vidare och att den inrymmer ett krav på kon- sekvens i beslutfattandet i fall där en myndighet har fri prövnings- rätt och därför kan välja på olika alternativ utan att dessa strider mot objektivitetsprincipen.5 4.4.6Objektivitetsprincipen och likhetsprincipen i rättstillämpningen Bestämmelsen är tillämplig i ärenden där regeringen fullgör förvalt- ningsuppgifter. Objektivitetskravet gäller emellertid inte bara vid handläggningen av ärenden och juridiska bedömningar kring dessa, utan även vid faktiskt handlande och ren service visavi medborgar- 5 Tom Madell, Det allmänna som avtalspart, 1998, s. 144. Därmed kan bestämmelsen också bli aktuell att åberopa och tillämpa vid granskning av statsrådens tjänste- utövning och regeringsärendenas handläggning enligt 13 kap. 1 § RF. Från rättspraxis där bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF har åberopats kan nämnas NJA 1987 s. 459. ansåg det felaktigt i rättsfallet att låta den omständigheten att en gärningsman var offent- lig tjänsteman inverka på straffmätningen när brottet inte hade haft något samband med hans ställning. NJA 2012 s. 464 gällde ersätt- ning för ideell skada vid frihetsberövande. anförde i rättsfallet att social ställning saknar betydelse för hur man bör se på värdet av den enskildes frihet och att det ur det rättighetsperspek- tiv som i allt högre grad har kommit att prägla synen på rättsord- ningen, bl.a. inom skadeståndsrätten, är den givna utgångspunkten att allas frihet värderas lika. Objektivitetsprincipen får sin närmare belysning inte minst av JO:s och JK:s tillsynsverksamhet. Ett flertal exempel och närmare analys som bl.a. rör skolan ges i kapitel 13. I bilaga 2 redovisas vidare ett flertal beslut på detta tema. 4.5Yttrandefriheten i regeringsformen och begränsningar av denna Yttrandefriheten regleras tillsammans med de andra s.k. positiva opinionsfriheterna i 2 kap. 1 § RF. Bestämmelsen lyder enligt följande. Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad 1.yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor, 2.informationsfrihet: frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt i övrigt ta del av andras yttranden, 3.mötesfrihet: frihet att anordna och delta i sammankomster för upp- lysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande av konstnärligt verk, 4.demonstrationsfrihet: frihet att anordna och delta i demonstra- tioner på allmän plats, 5.föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften, och 6.religionsfrihet: frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. I fråga om tryckfriheten och motsvarande frihet att yttra sig i ljud- radio, television och i vissa liknande överföringar, offentliga uppspel- ningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar gäller tryckfrihetsförordningen och yttrandefri- hetsgrundlagen. I tryckfrihetsförordningen finns också bestämmelser om rätt att ta del av allmänna handlingar. Ett krav på att säkerställa skyddet för grundläggande fri- och rättig- heter följer av flera internationella överenskommelser som har anslutit sig till. Störst betydelse för utvecklingen av skyddet torde angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna () ha haft, som gäller som svensk lag. Yttrandefriheten regleras där i artikel 10. Utredningen behandlar denna artikel i avsnitt 5.2.3. I detta avsnitt berörs också yttrandefriheten enligt Europeiska union- ens stadga om grundläggande rättigheter (artikel 11) kort. De rättigheter som uttrycks i 2 kap. 1 § RF kallas alltså för de positiva opinionsfriheterna. I 2 kap. 2–3 §§ regleras vad som benämns som de negativa opinionsfriheterna. Dessa friheter kännetecknas av att de skyddar mot intrång från det allmänna av olika slag. Sålunda uttrycks i 2 § att ingen får av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra politisk sammanslutning, tros- samfund eller annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen. Här kan erinras om att bestämmelsen i 2 kap. 2 § om de negativa opinionsfriheterna enligt ett förarbetsuttalande av inte ansetts drabba också det tvång att närvara vid lektioner som följer av skolplikten (se prop. 1975/76:209 s. 116 f. och KU 1975/76:56 s. 28). I 3 § anges att ingen svensk medborgare får utan samtycke anteck- nas i ett allmänt register enbart på grund av sin politiska åskådning. Med yttrandefriheten enligt 2 kap. 1 § RF avses enligt /Ragnemalm ”i princip rätten att i varje situation när som helst få ge uttryck åt sin mening eller sina känslor med vad medel som helst. Den vanligaste form varigenom en meningsyttring eller annat yttrande kommer till stånd är talet, men bild eller skrift är också ofta förekommande former. Miner och åtbörder kan också vara Yttrandet skall innefatta meddelandet av en upp- lysning eller utgöra uttryck för en tanke, åsikt eller känsla.”6 Styrkan av skyddet mellan olika fri- och rättigheter i regerings- formen skiljer sig åt. En del rättigheter är absoluta i den meningen att de inte kan begränsas på annat sätt än genom en ändring av grund- lagen. Exempel på sådana friheter är religionsfriheten och den nega- tiva opinionsfriheten. Skyddet för yttrandefriheten är däremot inte absolut. När det gäller begränsningar av denna frihet framhölls i förarbetena att yttrandefriheten kan med fog betecknas som den viktigaste medborgerliga fri- och rättigheten. Det är därför natur- ligt att det uppställs krav på att lagstiftaren ska iaktta största möjliga restriktivitet när det gäller att begränsa denna frihet (prop. 1975/76:209 s. 108). Bestämmelser om hur yttrandefriheten får begränsas avseende svenska medborgare framgår av 2 kap. 20–23 §§ RF. Beträffande andra än svenska medborgare, se även bestämmelsen i 2 kap. 25 § RF. I 2 kap. 20 och 21 §§ RF anges att yttrandefriheten får begränsas genom lag, men att detta får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Yttrandefriheten får, enligt 2 kap. 23 första stycket RF, begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyg- gandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsningar av yttrande- friheten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömandet av vilka begränsningar som får göras med stöd av första stycket ska särskilt beaktas, enligt andra stycket, vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reg- lerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden anses inte som 6 och Hans Ragnemalm, grundlagar, 1980, s. 43. en begränsning av yttrandefriheten och informationsfriheten enligt det tredje stycket. 4.5.1Vad är en begränsning? I motiven till ändringar av regeringsformen anfördes att det yttrandefrihetsbegrepp som kommer till uttryck i 2 kap. 1 § RF överensstämmer i princip med motsvarande begrepp i tryckfrihets- förordningen. Det innebär att åtskilliga slags yttranden definitions- mässigt faller utanför grundlagsskyddet och kan därmed bli föremål för ingripanden utan särskilt grundlagsstöd. Yttranden i tal eller skrift ingår ofta som ett led i gärningen vid ett stort antal brott utan att det för den sakens skull kan talas om begränsningar av yttrande- friheten. Som exempel i förarbetena angavs brott där vilseledande eller hot utgör en av brottsförutsättningarna, vidare anstiftan till brott, vissa fall av medhjälp till brott samt stämpling till brott (prop. 1975/76:209 s. 141). För att belysa innebörden av regeringsformens yttrandefrihets- begrepp angavs vidare i motiven till ändringar av regerings- formen vissa exempel på straffbestämmelser som inte utgör begräns- ningar av den yttrandefrihet som regeringsformen skyddar. Det sades att hit fick bl.a. höra olaga tvång, olaga hot, ofredande, störande av förrättning eller av allmän sammankomst, olaga diskriminering, för- argelseväckande beteende, hot mot tjänsteman, bestickning, över- grepp i rättssak, föregivande av allmän ställning, myndighetsmiss- bruk och vårdslös myndighetsutövning7, mutbrott m.m.8 Inte heller yttranden som utgör led i bedrägeri, utpressning eller andra för- mögenhetsbrott sades omfattas av regeringsformens yttrandefrihets- begrepp. Det framhölls att det låg i sakens natur att grundlagsskyd- det för en viss rättighet inte sträcker sig längre än vad som följer av det syfte som från demokratisk synpunkt bär upp rättigheten i fråga (prop. 1975/76:209 s. 139 ff.). 7Brotten myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövning reglerades tidigare i 20 kap. 1§ och är föregångare till brottet tjänstefel som regleras i den bestäm- melsen. 8År 2002 fördes dock vissa nya brott in i brottskatalogen i 7 kap. 4 § TF. Det är brott mot medborgerlig frihet (jfr 18 kap. 5 § ), olaga hot (jfr 4 kap. 5 § ), hot mot tjänsteman (jfr 17 kap. 1 § ) och övergrepp i rättssak (jfr 17 kap. 10 § brotts- balken). Vidare anfördes i propositionen att det är uppenbart att en före- skrift som över huvud taget inte avser det område som skyddas av regeringsformens rättighetsreglering aldrig kan anses som en rättig- hetsbegränsning även om den skulle ha betydelse för möjligheterna att faktiskt utnyttja någon av de grundlagsfästa fri- och rättigheter- na. Den omständigheten att rättighetsskyddet gäller endast gentemot det allmänna får därför till följd att t.ex. förmögenhetsrättsliga regler, som i praktiken kan försvåra en persons möjligheter att utöva någon av de i grundlagen angivna fri- och rättigheterna, inte ska anses innebära en rättighetsbegränsning i regeringsformens mening. Det uttalades också att varje föreskrift som rent faktiskt inskränker en persons möjligheter att utöva sina fri- och rättigheter inte alltid anses innebära en rättighetsbegränsning. En föreskrift anses innebära en begränsning endast om det av föreskriften uttryckligen eller under- förstått framgår att en rättighetsbegränsning är åsyftad eller ingår som ett naturligt led i regleringen. I propositionen betonades även vikten av att lagstiftaren, när en fri- och rättighetsinskränkande lag beslutas, noga redovisar sina syften (prop. 1975/76:209 s. 153 f.). Det kan i sammanhanget nämnas att det i doktrinen ibland disku- teras hur yttrandefriheten ska förstås och om alla yttranden om- fattas eller om vissa faller utanför. Roca har fört fram den uppfattningen att ”alla sådana yttranden och ut- tryckssätt som uttryckligen anges i RF 2:1 p. 1 omfattas av yttrande- friheten […] och att ingripanden mot diverse yttranden genom åtal för hets mot folkgrupp, ärekränkning etc. är uttryck för lagstadgade begränsningar av denna yttrandefrihet”. Enligt hennes synsätt ”blir det avgörande inte vilka yttranden som omfattas av bestämmelsen i 2 kap. 1 § RF utan i stället vilka begränsningar som kan tillåtas utifrån de i regeringsformens 2 kap. givna förutsättningarna”.9 har på grundval av uttalanden av fri- och rättighetsutredning och den efterföljande propositionen10 samman- fattat vilka kriterier som enligt förarbetena ingår i begreppet ”be- gränsning” enligt nuvarande 2 kap. 20 § RF. Med begreppet avses ”enbart sådant som dels innebär ett fysiskt ingrepp mot någon, dels där detta är direkt åsyftat som just en rättighetsbegränsning eller i 9Annika , Är religions- och yttrandefriheten på kollisionskurs mot hets- och diskrimineringsförbuden i RF och BRB?, FT 2005, s. 310 f. 10Se närmare SOU 1975:75 s. 104 och 188 och prop. 1975/76:209 s. 153 f. vart fall medvetet godtaget som ett led i regleringen. Vidare antyds, att vad som är en begränsning också kan bestämmas utifrån det om- råde som skyddas av grundlagens rättighetsregler, det s.k. skydds- området”. Enligt är emellertid kriterierna sanktion, skyddsom- råde och syfte alltför snäva för att meningsfullt karaktärisera vad som utgör en rättighetsbegränsning. Hans slutsats är att förarbetenas synsätt kan anses ha tillräckligt starka skäl för sig. I stället är det enligt de verkliga effekterna av en reglering som måste kunna beaktas för att avgöra om den är att betrakta som rättighets- begränsande eller inte. Hänsyn till effekten måste alltså komplet- tera kriterierna sanktion, skyddsområde och syfte. Konklusionen är alltså att en rättighets skyddsområde måste bestämmas utifrån grund- lagens ordalydelse och syfte, inte utifrån den påstått begränsande lagen eller beslutet.11 har vidare ställt frågan när en regel som indirekt påverkar möjligheterna att utnyttja en rättighet ska omfattas av grundlags- regleringen och när den faller utanför. Här menar att om ”en reglering eller åtgärd typiskt sett påverkar möjligheterna att utöva en rättighet […] är detta en rättighetsbegränsning. Regler eller beslut som visserligen typiskt sett påverkar möjligheterna att utöva en rättig- het, men gör detta i liten eller oväsentlig omfattning, kan anses falla utanför vad som utgör rättighetsbegränsningar”. I slutändan är det ”myndigheter och domstolar som måste pröva regler och besluts inverkan och ta ställning till om denna inverkan motiverar en pröv- ning mot grundlag”.12 Vad har uttalat angående rättighetsbegränsningar har beaktats i en del lagstiftningsärenden. T.ex. refereras till Bulls uttalanden i frågan om s.k. maskeringsförbud inskränker mötes- och demonstra- tionsfriheterna i prop. 2005/06:11 (s. 27 f.). Regeringen gjorde där bedömningen att om man inte enbart ser till syftet med en regle- ring rörande maskeringsförbud utan också till effekten av ett maske- ringsförbud är det ofrånkomligt att ett förbud har en begränsande effekt. Enligt regeringens uppfattning låg det därför närmast till hands att betrakta maskeringsförbudet som en begränsning av demonstra- tions- och mötesfriheterna. Också Lagrådet ansåg att ett maskerings- 11Thomas , Mötes- och demonstrationsfriheten En statsrättslig studie av mötes- och demonstrationsfrihetens innehåll och gränser i , och , 1997, s. 422 ff. 12Bull, s. 433 f. förbud innebar en sådan begränsning (bilaga 5 i prop. 2005/06:11). Sammanfattningsvis ansåg regeringen att ett begränsat maskerings- förbud rymdes inom de ramar för begränsning av demonstrations- och mötesfriheterna som anges i 2 kap. 12 § RF13 (anf. s. 33). 4.5.2Särskilt om ordningsföreskrifters ställning När det gäller ordningsföreskrifters ställning i förhållande till den grundlagsskyddade yttrandefriheten anfördes i förarbetena att den borde komma till uttryck i regeringsformen (prop. 1975/76:209 s. 142). Mot denna bakgrund infördes bestämmelsen som finns i 2 kap. 23 § tredje stycket RF där det som nämns ovan framgår att föreskrifter som utan avseende på yttrandets innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller ta emot yttranden inte anses som en begränsning av yttrandefriheten. Bestämmelsen ska ses tillsammans med stadgandet i 2 kap. 23 § första stycket RF där det framgår att yttrandefriheten får begränsas med hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Samordningen mellan regeringsformens och tryckfrihetsförord- ningen har en särskild betydelse när det gäller just ordningsskrifter som bör lyftas fram i sammanhanget. Av bestämmelsen i 1 kap. 2 § TF om förbud för myndighet och annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll hindra bl.a. dennas spridning bland allmänheten anses motsättningsvis framgå att tryckfrihetsförordningen bestäm- melser till skydd för tryckfriheten inte hindrar vissa ordningsskrifter rörande spridningen av tryckta skrifter. En förutsättning är dock att sådana bestämmelser inte gör skillnad mellan skrifter på grund av deras innehåll. av nu avsett slag ställer van- ligtvis upp krav på tillstånd för vissa sätt att sprida meddelanden. Som exempel nämns i förarbetena föreskrifter om skyltar i byggnads-, naturvårds- och vägförfattningar och om affischering i kommunala ordningsstadgar. Motsvarande begränsning av skyddet bör uppenbar- ligen gälla också i fråga om den i regeringsformen avsedda yttrande- friheten (prop. 1975/76:209 s. 142). 13 ändringar av regeringsformen finns innehållet i denna bestämmelse i 2 kap. 20–22 §§. Genom bestämmelsen i 2 kap. 1 § andra stycket RF görs ett viktigt undantag från regeringsformens regelsystem. Där anges att beträffan- de tryckfriheten och motsvarande frihet att yttra sig i radioprogram, television och liknande överföringar samt i tekniska upptagningar gäller vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen (TF) och ytt- randefrihetsgrundlagen (YGL). Yttrandefriheten i de här fallen regle- ras sålunda i dessa grundlagar och inte i regeringsformen. Yttrande- frihetsskyddet enligt regeringsformen kan däremot åberopas i alla sammanhang där tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen inte kan tillämpas.14 Tryckfrihetsförordningen reglerar yttrandefriheten i tryckta skrifter. Med tryckta skrifter avses skrifter som framställts i tryck- press men också skrifter som mångfaldigats på annat sätt i de fall då utgivningsbevis finns eller skrifterna är försedda med s.k. ursprungs- uppgifter som visar att de har mångfaldigats m.m. (1 kap. 5 § TF). Begreppet skrift omfattar även bilder, kartor, ritningar, fotografier, teckningar m.m., oavsett om dessa åtföljs av text eller inte. Grundlagsskyddet för yttranden i ljudradio, tv och vissa liknan- de överföringar samt offentliga uppspelningar ur en databas, filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar finns i yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 1 § första stycket YGL). Med tekniska upptagningar avses upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel (1 kap. 1 § fjärde stycket YGL). Några exempel på tekniska upptagningar är filmer, videogram, kasett- band, cd-skivor och dvd-skivor. Grundlagsregleringen av tryck- och yttrandefriheten är så konstru- erad att den bara omfattar vissa kommunikationstekniker. De tre huvudsakliga förmedlingssätten, som framgår av 1 kap. 5 § TF och 1 kap. 1 § YGL, är maskinellt framställda skrifter, tekniska upptag- 14 , Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2014, s. 21 f. ningar och elektromagnetiska vågor. Detta omfattar t.ex. böcker, tidningar, cd-skivor, dvd-filmer, radio, tv och olika webbplatser. En viktig konsekvens av att tryckfrihetsförordningen och yttrandefri- hetsgrundlagen har kopplats till användandet av viss teknik är att s.k. direkt kommunikation inte omfattas av det särskilda grundlags- skyddet. Det innebär att yttranden som framförs vid t.ex. demon- strationer, teaterföreställningar eller konstutställningar inte skyddas av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen om det inte sker genom någon av de grundlagsskyddande teknikerna. För dessa yttrandeformer gäller i stället det skydd som följer av regerings- formen och europarätten. Ett annat grundläggande drag hos tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen är att det uppställs ett krav på spridning. Det här kravet vilar på tanken att den särskilda tryck- och yttrande- frihetsregleringen ska skydda friheten att sprida yttranden till allmän- heten. Däremot värnas inte privat kommunikation mellan enskilda personer. Kravet på spridning kommer avseende tryckfrihetsför- ordningen till uttryck i 1 kap. 6 §. Där anges att en tryckt skrift ska vara utgiven för att vara en sådan. Utgivningskravet är uppfyllt om skriften har blivit utlämnad till försäljning eller spridning på något annat sätt i . När det gäller yttrandefrihetsgrundlagen och elektroniska över- föringar har begreppet radioprogram särskild betydelse. Yttrande- frihetsgrundlagen är som huvudregel tillämplig på sändningar av radio- program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel (1 kap. 6 § första stycket 1 ). Det här bety- der att sändningen ska vara riktad till alla som önskar ta emot den. Det ska inte krävas någon särskild begäran från mottagaren. Bestäm- melsen om radioprogram omfattar i första hand traditionella ljud- radio- och tv-sändningar. Bestämmelsen är också tillämplig på vissa direktsända och inspelade program ur en databas. Andra databas- överföringar än websändningar kan omfattas av grundlagsskyddet genom den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL. När det gäller kravet på spridning av tekniska upptagningar liknar regleringen den som gäller för skrifter. Yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig på tekniska upptagningar som är utgivna (1 kap. 10 §). En upptagning anses ut- given då den har lämnats ut för att spridas till allmänheten i genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på något annat sätt. Det görs flera undantag från tryckfrihetsförordningens och ytt- randefrihetsgrundlagens tillämpningsområde. Vissa av undantagen har uttryckligen skrivits in i grundlagarna. I 1 kap. 9 § TF anges ett antal undantag från grundlagens tillämp- ningsområde. T.ex. ges möjlighet att i lag uppställa förbud mot bl.a. vissa typer av kommersiella annonser. Bestämmelsen i tryck- frihetsförordningen tillämpas även på yttrandefrihetsgrundlagens område, se 1 kap. 12 § YGL. När det gäller radioprogram har dock undantaget gjorts något vidare. Ett ytterligare exempel på uttryck- liga undantag är att tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen inte är tillämpliga på skildring av barn i pornografisk bild (1 kap. 10 § TF och 1 kap. 13 § YGL). Det materiella tillämpningsområdet bestäms inte bara med ut- gångspunkt i de uttryckliga undantagen i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Detta gäller framförallt på straff- rättens område och i fråga om den kommersiella reklamen. På dessa områden finns det viktiga undantag som följer av en tolkning utifrån innebörden och syftet med det särskilda grundlagsskyddet för tryck- och yttrandefriheten. Man brukar här tala om att det görs materiella undantag från grundlagarna efter en ändamålstolkning, se 1 kap. 1 § TF och 1 kap. 1 § YGL där det anges att -grundlagarna tillförsäkrar medborgarna rätt att i de skyddade medi- erna offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och att i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst, -till säkrande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konstnärligt skapande.