sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — HD uttalade att det framstår som något oegentligt att, såsom underinstanserna gjort, betrakta en fondandel i en investeringsfond som ”annan fordran”, men att det står klart att en fondandel inte faller in under ordalydelsen av någon av de övriga tillgångar som räknas upp i 5 kap. 1 § 7 UB. HD konstaterade att sparande i en värdepappersfond numera är en vanlig sparform som har väsentliga likheter med sparande på ett bankkonto. Fondandelsägares rätt att få sina andelar inlösta i pengar medför i förhållande till uttag från ett bankkonto inte någon praktisk skillnad när det gäller innehavarens möjligheter att disponera över likvida medel. Med hänsyn till dessa omständigheter ansåg HD att banktillgodohavan- den och fondandelar i en värdepappersfond är likvärdiga för att syftet med den aktuella beneficieregeln ska kunna tillgodoses, näm- ligen att ge gäldenären skydd för skäligt behov av underhåll . I rättsfallet NJA 2015 s. 839 (bilaga 28) har HD intagit en annan ståndpunkt när det gäller marknadsnoterade aktier. HD kom fram till att marknadsnoterade aktier inte kan undantas som beneficium med en analog tillämpning av 5 kap. 1 § 7 UB. Bakgrunden i målet är att hade beslutat om utmätning av en kvinnas aktier värda för hennes skulder till . Kvinnan överklagade och hävdade att de utmätta aktierna upp till ett värde om omfattades av hennes beneficium och skulle undantas från utmät- Reglerna om beneficium vid utmätning ningen med hänsyn till hennes behov av att kunna betala arvode till sin gode man. Tingsrätten konstaterade att beneficiereglerna i utsökningsbalken visserligen inte innehåller någon bestämmelse som är direkt tillämplig på aktier men att aktieinnehavet har sådana likheter med andelar i en värdepappersfond att de kan jämställas med ett banktillgodohavande. Tingsrättens slutsats blev därför att aktierna omfattas av kvinnans beneficium och får undantas från utmätning. Tingsrätten undanröjde beslut och återförvisade målet till för prövning om egendomen skäligen behövdes för kvinnans underhåll. Hovrätten fastställde tingsrättens beslut. HD ändrade hovrättens beslut och fastställde Kronofogdemyndig- hetens beslut om utmätning av aktierna. HD uttalade att aktier inte omfattas av utsökningsbalkens regler om undantag från utmätning och enligt lagförarbetena och rättspraxis finns det bara ett litet utrymme för att undanta tillgångar utan direkt stöd i utsöknings- balken. Eftersom marknadsnoterade aktier inte kan ersättas av pengar som gäldenären kan använda för sitt underhåll, kan aktierna därför inte jämställas med ett banktillgodohavande. Två justitieråd var skiljaktiga och uttalade att aktier av det slag som målet avsåg skulle kunna omfattas av bestämmelsen om gäldenärens beneficium i 5 kap. 1 § 7 UB. De framhöll att när det gäller möjligheten att disponera över likvida medel är sparande i marknadsnoterade aktier en minst lika likvid tillgång som den typ av fordringar som berörs i lagförarbetena. De framhöll vidare att skillnaden mellan aktiesparande och sparande på ett bankkonto eller ett värdepapperskonto får betraktas som marginell. I dagens samhälle är sparande i värdepappersfonder och i mark- nadsnoterade aktier vanliga sparandeformer som för många har ersatt sparande på bankkonto. Precis som HD konstaterade i rätts- fallet NJA 2012 s. 35 medför fondandelsägares rätt att få sina andelar inlösta i pengar inte någon praktisk skillnad i för- hållande till uttag från ett bankkonto när det gäller innehavarens möjligheter att disponera över likvida medel. Vi anser, precis som de två skiljaktiga justitieråden i rättsfallet NJA 2015 s. 839, att samma resonemang kan föras när det gäller marknadsnoterade aktier. Enligt vår mening finns det inte någon anledning att i beneficiehänseende göra någon skillnad mellan sparande på bankkonto och sparande i värdepappersfonder, marknadsnoterade aktier, obligationer eller Reglerna om beneficium vid utmätning andra liknande sparandeformer som gäldenären förfogar över om tillgången enkelt går att realisera eller omvandla till pengar. Att i utsökningsbalken uttömmande reglera vilka sparande- former som ska kunna medföra att tillgångar undantas från utmät- ning är inte lämpligt. Den snabba utvecklingen på marknaden inne- bär att det uppkommer nya sparandeformer. Vi menar att det som bör vara avgörande för om sparandet ska kunna undan- tas från utmätning är om tillgången enkelt kan realiseras eller om- vandlas till pengar. I lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden definieras finan- siella instrument som överlåtbara värdepapper, penningmarknads- instrument, fondandelar och finansiella derivatinstrument. Defini- tionen kan utgöra en riktlinje och exempel på olika investerings- och sparandeformer som är vanliga . Om den aktuella till- gången är lätt att realisera och omvandla till pengar måste bedömas i det enskilda fallet. Den aktuella regleringen bör moderniseras så att den bättre återspeglar de sparandeformer som finns i dagens samhälle och så att den även går att tillämpa på framtida sparandeformer. Vi före- slår därför ett tillägg i 5 kap. 1 § 7 UB som innebär att pengar, banktillgodohavanden, annan fordran eller liknande tillgång som enkelt kan realiseras eller omvandlas till pengar om inte annat är föreskrivet och tillgången varit avsedd och behövs för underhåll åt svaranden, ska kunna undantas för gäldenärens underhåll (se nedan för ytterligare ändring i bestämmelsen). Detta innebär att beneficium för gälde- närens försörjning kommer att kunna lämnas i något fler egendomsslag än . Eftersom beneficiet är begränsat till och bara ska utgå en gång anser vi att det är en rimlig avvägning mellan gäldenärers behov av skäliga levnadsvillkor och borgenärers intresse av att få betalt. Ett ökat utrymme för individuella bedömningar För att kunna undanta pengar m.m. från utmätning än en månad krävs enligt 5 kap. 1 § 7 UB att det finns synnerliga skäl. Som angetts ovan finns uttalanden i förarbeten och doktrin om att synnerliga skäl kan anses föreligga när gäldenären saknar inkomster, t.ex. vid arbetslöshet, eller när gäldenären får sina in- Reglerna om beneficium vid utmätning komster med långa tidsintervaller. Några bör det inte bli fråga om, knappast mer än ett kvartal. Vidare måste det krävas att det finns någon garanti för att medlen kommer till avsedd användning eller åtminstone att detta kan antas bli fallet och att gäldenären strävar efter att göra rätt för sig efter sin förmåga.9 Även i dagens samhälle kan de flesta människor förvänta sin ”nästa inkomst” inom en månad. Det är dock inte helt ovanligt att exempelvis uppdragstagare som får betalt vid uppdragets slutför- ande, får utbetalningar med längre mellanrum än en månad. Det är också förhållandevis vanligt att människor sparar för att kunna betala en större utgift som en omfattande tandläkar- behandling eller en årlig avgift, t.ex. arvode till en god man. Gälde- närer som sparar pengar på ett sparkonto riskerar att sparkapitalet utmäts. i () har påtalat att detta även gäller personer som har haft löneutmätning och som har lyckats spara av sitt förbehållsbelopp vilket kan leda till att gäldenärer frestas att ”gömma undan pengar” från . Även om det enligt gällande reglering finns utrymme för att undanta pengar m.m. än en månad medför rekvisitet synnerliga skäl att huvudregeln bara kan frångås om det finns ovan- liga och särskilt beaktansvärda omständigheter som talar för det. Som vi har redovisat i avsnitt 7.2.1 har Hovrätten för övre i ett beslut kommit fram till att det förelåg synnerliga skäl för att undanta sparade medel än en månad för att gäldenären skulle kunna betala tandvårdskostnader (mål nr ÖÄ 962- 12). Det finns ett annat avgörande från som innebär att bankmedel som avsatts för att täcka kommande försäkrings- och lånekostnader kunde anses utgöra beneficium (mål nr ÖÄ 1149-09). Behovet av att kunna ta hänsyn till den enskildes ekonomiska situation och att kunna undanta pengar m.m. från utmätning än en månad har enligt vår mening ökat. En ordning där gäldenärer frestas att ”gömma undan” pengar från Kronofogde- myndigheten är inte heller ändamålsenlig. Kronofogdemyndig- heten bör därför kunna göra en mer nyanserad och inte alltför 9 Utsökningsrätt III (SOU 1964:57), s. 237, m.fl., Utsökningsbalken, (, Zeteo) kommentaren till 5 kap. 1 § UB och Gregow, Utsökningsrätt, 4 uppl., s. 139. Reglerna om beneficium vid utmätning restriktiv bedömning i samband med beneficieprövningen så att gäldenärer ges en ökad möjlighet att spara pengar för att kunna betala större utgifter och räkningar som förfaller med längre tidsintervall. Vi föreslår därför att rekvisitet synnerliga skäl i 5 kap. 1 § 7 UB ändras till särskilda skäl. Vid bedömning bör det läggas större vikt vid vad pengarna ska användas till än de ska kunna undantas. Sparande till kostnader för sådant som gäldenärer som står under löneutmätning får förbehålla sig bör regelmässigt godtas. Precis som måste det krävas att det finns någon garanti för att pengarna kan antas komma till avsedd användning och att gäldenären strävar efter att göra rätt för sig efter sin förmåga10. Det bör därför krävas att gäldenären kan visa att han eller hon har eller kommer att ha den aktuella kostnaden. Ändring i 5 kap. 2 § UB Bestämmelsen i 5 kap. 2 § andra stycket UB att Kronofogde- myndigheten vid beneficiebedömningen även ska beakta om gälde- nären eller någon som tillhör hans familj lider av lyte eller allvarlig sjukdom infördes 1968 och överfördes därefter till UB i oförändrat skick. I motiven till bestämmelsen anges att ”uppenbara sociala skäl talar för att den som har bristande kropps- eller själskrafter bör få sina särskilda behov beaktade så långt detta är möjligt och rimligt” (NJA II 1968 s. 545 f.). ”Lyte” är ett ålderdomligt uttryck och en olämplig beteckning som inte motsvarar dagens språkbruk. Begreppet lyte bör därför utmönstras ur utsökningsbalken och ersättas med ett modernare begrepp. Synonymer till ”lyte” är kroppsfel, defekt, missbildning, vanskap- lighet, deformitet, ofullkomlighet och felaktighet11. I skadeståndslagens 5 kap. 1 § används begreppet ”lyte och men”, där ordet lyte används för att beteckna kroppsfel som kan sägas vanställa den skadelidande och som i olika situationer direkt kan iakttas av andra. 10Jfr rättsfallet RH 2008:64 (se avsnitt 7.2.1). 11Norstedts svenska synonymordbok. Reglerna om beneficium vid utmätning Vi anser att ordet ”lyte” bör bytas ut mot ”funktionsnedsätt- ning”. Funktionsnedsättning definieras som en nedsättning av fysisk, psykisk eller intellektuell funktionsförmåga. En funktionsnedsättning kan uppstå till följd av en medfödd eller förvärvad skada. Sådana skador, tillstånd eller sjukdomar kan vara av bestående eller över- gående natur12. En sådan ändring innebär således även en utvidg- ning av tillämpningsområdet. Diagnoser som avser neuropsykiatriska funktionsnedsättningar som ADHD, ADD, Aspergers syndrom, autism och Tourettes syndrom kommer att omfattas av bestäm- melsens ordalydelse. Enligt bestämmelsens nuvarande ordalydelse beaktas endast allvarlig sjukdom. Mindre allvarliga funktions- nedsättningar bör inte beaktas särskilt vid beneficiebedömningen. beaktar vissa nedsättningar av fysisk, psykisk och intellektuell funktionsförmåga. En ändring av ordet ”lyte” till ”funktionsnedsättning” skulle innebära både en språklig modernisering och en anpassning till praxis. Vi föreslår därför en ändring i 5 kap. 2 § UB som innebär att ordet ”lyte” er- sätts med ”allvarlig funktionsnedsättning”. Vissa ålderdomliga ord och uttryck bör ändras så att de bättre speglar dagens språkbruk och samhällsförhållanden. I vissa fall motiveras behovet av ändring av att bestämmelsen kommit att tillämpas på ett sätt som inte stämmer överens med ordalydelsen. De ändringar vi föreslår i följande bestämmelser är endast språkliga eller redaktionella och innebär inte någon ändring i sak. •I 5 kap. 1 § 2 UB bör ”nödvändig för ett hem och dess skötsel” ändras till ”vanligt förekommande i ett hem”. Uttrycken är inte synonymer. ”Nödvändig” har dock kommit att tillämpas som ”vanligt förekommande”. Ändringen innebär därför inte någon ändring i sak utan är endast en anpassning till dagens tillämpning. Reglerna om beneficium vid utmätning • I 5 kap. 1 § 7 UB kan ordet ”förnödenheter” tas bort. Egendom som tidigare inbegripits i begreppet förnödenheter kommer i stället att omfattas av ”vad som är vanligt förekommande i ett hem” i 5 kap. 1 § 2 UB. Bestämmelsen infördes i utsökningslagens 65 § 1968 (NJA II 1968 s. 542 ff.). Av förarbetena framgår bl.a. att tidigare bestäm- melser i utsökningslagens 65 och 68 §§ gav skydd för ”nödtorftigt uppehälle” respektive ”nödigt underhåll”. När det gällde egendom som skulle få undantas för att trygga underhållsbehovet nämnde utsökningslagen i första hand ”förråd, som i huset finnes, dvs. förråd av livsmedel, bränsle och liknande förnödenheter”. •I 5 kap. 7 § UB bör ”ärekränkning eller annat sådant” ersättas med ”ärekränkning eller annan kränkning av den personliga inte- griteten”. •I 5 kap. 14 § UB bör ”utrönas utan omgång” ändras till ”som enkelt kan utredas”. 7.3.2Bostadsrätter bör utmätas som småhusfastigheter Vårt förslag: Bostadsrätter ska kunna utmätas på samma sätt som småhusfastigheter. Bestämmelsen om undantag från utmät- ning för bostadsrätter i 5 kap. 1 § 6 UB upphävs. En bostadsrätt som är en gäldenärs stadigvarande bostad kan under vissa förutsättningar undantas från utmätning. Det bakomliggande syftet med beneficiebestämmelsen för bostadsrätter är att gälde- nären och dennes familj ska vara skyddade av bostadssociala skäl. Det finns inte någon motsvarande begränsning för utmätning av fast egendom, inte ens för en gäldenär som äger och använder en småhusfastighet som sin stadigvarande bostad. Bestämmelsen att bostadsrätter kan undantas från utmätning har två undantag. En bostadsrätt kan utmätas om gäldenären vid förvärvet av bostadsrätten har åsidosatt tillbörlig hänsyn mot sina Reglerna om beneficium vid utmätning Utmätning kan också ske om det med hänsyn till gälde- närens behov och bostadsrättens värde är oskäligt att bostadsrätten undantas. Enligt gällande praxis ska bostadsrätter som är avsedda som familje- bostäder och vars värde inte i väsentlig mån överstiger vara utmätningsfria, medan mindre bostadsrättslägenheter bara kan undantas från utmätning om värdet är lägre (NJA 2004 s. 373). När det gäller frågan om det kan anses oskäligt att undanta en bostads- rätt från utmätning med hänsyn till dess värde har HD i rättsfallen NJA 1989 s. 409 I–IV uttalat att det saknar betydelse om gälde- nären endast betalat en mindre del av dess värde eller ett betydligt högre belopp vid förvärvet. Vid bedömningen av om bostadsrätten kan utmätas har det alltså inte någon betydelse hur stort övervärde bostadsrätten har, så länge utmätningen kan anses försvarlig enligt 4 kap. 3 § första stycket UB. En konsekvens av HD:s uttalande torde vara att en bostadsrätt värderad till men som är belånad för kan utmätas medan en gäldenär som äger en bostadsrätt värderad till kan få behålla bostadsrätten även om den är obelånad. Det riksgenomsnittliga kvadratmeterpriset för en bostadsrätt är högre än för en villa. Kvadratmeterpriset för en bostadsrätt i uppgick till medan det utanför storstadsområdena uppgick till drygt 19 000 kro- nor. Av tabellen nedan framgår det genomsnittliga kvadratmeter- priset för bostadsrätter och villor i januari 2016.13 13 Källa: . Reglerna om beneficium vid utmätning SOU 2016:81 Genomsnittspris kronor/kvm Bostadsrätter bör kunna utmätas på samma sätt som småhusfastigheter På grund av de senaste årens prisutveckling när det gäller bostads- rätter, särskilt i storstadsområdena, har bostadsrätterna kommit att representera mycket stora ekonomiska värden. I många fall har bostadsrätter högre värde än småhusfastigheter med motsvarande bostadsyta. Redan av denna anledning kan det ifrågasättas varför bostadsrättsinnehavare ska ha ett starkare utmätningsskydd för sin bostad än andra gäldenärer som investerat i sitt boende. Bostadsrätterna i storstadsområdena har oftast ett så stort värde att det skulle vara oskäligt att undanta dem från utmätning. Däremot kan gäldenärer i andra delar av landet få behålla sin bostadsrätt som beneficium. En gäldenär som bor i en obelånad bostadsrätt som är värderad till ett belopp understigande kan således få behålla bostadsrätten på grund av beneficiereglerna medan en gälde- när som äger och bor i en småhusfastighet med motsvarande värde, riskerar att huset utmäts och säljs av . Det är inte tillfredsställande att gäldenärer behandlas olika bero- ende på boendeform, var i landet de bor och hur prisutvecklingen Reglerna om beneficium vid utmätning för bostäder utvecklas i olika delar av landet. Eftersom en bostads- rätt i många fall betingar ett högre värde än en småhusfastighet med motsvarande bostadsyta är det numera svårt att finna några bärande skäl för att bostadsrättsinnehavare ska särbehandlas vid utmätning. Vilken slags boendeform en gäldenär har bör inte heller kunna påverka borgenärernas rätt och möjligheter att få betalt för sin fordran. Bostadsrätter och småhusfastigheter bör därför lik- ställas i utsökningsbalken. Enligt utredningens direktiv bör en utgångspunkt för vår över- syn av denna fråga vara att, oavsett vilken form av ägt boende som det rör sig om, stora övervärden i sådan egendom ska komma borgenärerna till godo. En ökad möjlighet att utmäta bostadsrätter innebär också att gäldenärer får större incitament att betala sin skuld redan innan frågan om utmätning aktualiseras alternativt i ett tidigt skede av utsökningsförfarandet. Vi föreslår därför att den nu gällande regleringen som innebär att bostadsrätter kan undantas som beneficium tas bort. Bostadsrätter kommer därmed att kunna utmätas på samma sätt som en småhusfastighet och gäldenärer och borgenärer kommer att behandlas lika oavsett var i landet den ut- mätningsbara bostaden finns. Detsamma kommer också att gälla för andelsrätt i förening som inte är bostadsrättsförening eller i handelsbolag eller aktiebolag om det med andelsrätten följer en rätt att besitta eller hyra en lägenhet (se ändring i 20 § lagen [1981:775] om införande av utsökningsbalken). Även i dagens samhälle finns ett starkt socialt skyddsbehov för bostäder. Skyddsbehovet är emellertid detsamma för de som äger en småhusfastighet eller någon annan slags boendeform som för de som är bostadsrättsinnehavare. Detta skydd får tillgodoses genom att i varje enskilt utmätningsärende ska göra en försvarlighets- och proportionalitetsbedömning. Förslaget kommer att innebära förändrade arbetsmetoder när utmäter bostadsrätter. Eftersom sådana arbetsmetoder används vid utmätning av småhusfastig- heter kommer förändringen inte att medföra några ökade kostna- der för myndigheten. Vår bedömning är att det inte behövs några övergångsbestäm- melser. Reglerna om beneficium vid utmätning 7.3.3Omprövning vid senare inträffade förhållanden Vår bedömning: Gäldenärens förhållanden för utmätningsbeslutet ska ligga till grund för Kronofogdemyndig- hetens beneficiebedömning. Om det senare under förfarandet framkommer nya uppgifter som innebär att egendomen, om beneficiebedömningen gjorts vid den senare tidpunkten inte skulle ha utmätts, bör beslut prövas och i förekommande fall ändras av domstol. Vi anser inte att ska kunna beakta nya omständigheter i ett omprövningsförfarande. kan häva eller rätta utmätningsbeslut om förutsättningarna i 4 kap. 33 och 34 §§ UB är uppfyllda. Krono- fogdemyndigheten ska häva en utmätning om det blir utrett att utmätt egendom tillhörde tredje man. Utmätningen ska också hävas om försäljning av egendomen eller indrivning av utmätt fordran inte kan antas ge ett överskott som gör åtgärden försvarlig (4 kap. 33§ UB). Om av annat skäl än som nämnts ovan kommer fram till att viss egendom inte borde ha utmätts ska rättelse ske. Rättelse får dock inte ske senare än från utmät- ningsbeslutet (4 kap. 34 § UB). Bestämmelsen om möjligheten att rätta ett utmätningsbeslut är tillämplig beträffande både lös och fast egendom. Den medger också att rättelse begränsas till en del av den utmätta egendomen. Rättelse kan exempelvis ske i de fall utmätt egendom borde ingått i gäldenärens beneficium eller utmätning har skett i strid mot annan föreskrift som hindrar utmätning eller när utmätningsordningen har åsidosatts. Om egendomen överhuvudtaget inte borde ha utmätts ska utmätningen hävas. För att rättelse ska ske krävs att den är klart befogad och rättelsen måste som nämnts ovan ske från utmätningsbeslutet14. Denna tidsfrist har samband bl.a. med tiden för överklagande av utmätning. 14 m.fl., Utsökningsbalken, (, Zeteo) kommentaren till 4 kap. 33 § UB. Reglerna om beneficium vid utmätning måste överklaga annan utmätning än löneutmätning från delgivning av beslutet, medan tredje man får överklaga utan begränsning till (18 kap. 7 § andra stycket UB). Krono- fogdemyndigheten ska ändra ett löneutmätningsbeslut enligt 7 kap. 10 § UB om det finns anledning till det, t.ex. därför att beslutet från början var oriktigt eller om förhållandena ändrats. Om det behövs ska själv ta initiativ till sådan änd- ring. Löneutmätningsbeslut kan överklagas utan inskränkning till (18 kap. 7 § första stycket UB). Även om beslutet har över- klagats åligger det att självmant ändra det, om det finns anledning till det.15 I doktrin har det förespråkats att överinstansen vid ett över- klagande av ett beslut att undanta viss egendom från utmätning bör utgå från förhållandena för överinstansens beslut, medan att förhållandena för utmätningsbeslutet bör vara avgörande vid prövning av ett beslut att utmäta viss egendom. Ett skäl som framhållits för detta synsätt är att hänsyn bör tas till sökanden som kan antas ha förlitat sig på utmätningsbeslutet och därför avstått från att vidta andra åtgärder för att skydda sin fordran.16 I rättsfallet NJA 1983 s. 364, som handlar om utmätning av en stereoanläggning som gäldenären ansåg att han behövde an- vända som arbetsredskap, kom HD dock fram till att gäldenärens förhållanden för domstolens prövning var avgör- ande för om en tillgång ska anses vara möjlig att utmäta eller inte. HD:s nu redovisade synsätt torde dock inte gälla om gäldenären kan antas ha orsakat förändrade förhållanden i syfte att freda egen- dom från utmätning (jfr RH 1991:118). Det bör krävas domstolsprövning vid omprövning anser att det är oklart om myndigheten bör rätta, eller snarare ompröva, ett utmätningsbeslut om nya för- hållanden inträffar inom tvåveckorsfristen för rättelse. Ett praktiskt exempel är en gäldenär som vid utmätningstillfället äger en bil men inte har något arbete. Om bilen utmäts och gäldenären därefter, 15Walin m.fl., Utsökningsbalken, (, Zeteo) kommentaren till 7 kap. 10 § UB. 16Gregow, Utsökningsrätt, 4 uppl., s. 129. Reglerna om beneficium vid utmätning inom tvåveckorsfristen får ett arbete i vilket han eller hon behöver bilen blir frågan om kan rätta det tidigare meddelade utmätningsbeslutet trots att utmätningsbeslutet var korrekt när det fattades. Liknande frågeställningar kan uppkomma när ett utmätningsbeslut av en fordran har föregåtts av ett kvar- stadsbeslut. I de fallen ska beneficieprövningen ske för verkställighet av kvarstaden (16 kap. 13 § första stycket UB) och någon ny beneficieprövning ska därför inte ske vid utmätning av egendomen. Enligt 5 kap. 13 § andra stycket UB hindrar bene- ficiebestämmelserna i kapitlets 1–9 §§ inte att utmätning sker av den kvarstadsbelagda egendomen. Detsamma gäller för fordran som har tagits i anspråk genom betalningssäkring. När utmätningen av egendomen sker kan gäldenärens förhållanden ha ändrats så att egendomen skulle ha utgjort beneficieegendom om prövningen hade gjorts då. Vad som utgör beneficium enligt utsökningsbalkens bestämmel- ser beror i stor utsträckning på gäldenärens personliga förhållanden som exempelvis inkomst, bostad, familj och innehav av annan egen- dom än den som utmäts.