sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Sedan den nuvarande paketreselagens tillkomst har marknadsföringsbegreppet i marknadsföringslagen utvidgats och omfattar numera även efterköpssituationen. Marknadsföringslagens bestämmelser om marknadsstörningsavgift ska dock inte tillämpas. Den sanktionen är avsedd att tillämpas vid otillbörlig marknads- föring av mera allvarligt slag (prop. 1994/95:123, s. 105). På samma sätt som gjorts i annan speciallagstiftning som reglerar informa- tionsskyldighet i konsumentförhållanden, t.ex. lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster och lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt, ska i den nya lagen anges att underlåtenhet att informera på föreskrivet sätt inte kan sanktione- ras med marknadsstörningsavgift (jfr lagrådets yttrande i bilaga 6 till prop. 2007/08:115, s. 307). Marknadsföringslagens bestämmelser bör dock inte tillämpas för att sanktionera en näringsidkares underlåtenhet att informera arrangören om att en paketresa har skapats. Informationsutbytet mellan arrangören och den andre näringsidkaren kan inte anses utgöra marknadsföring. I de fall det blir aktuellt att överföra upp- gifter om resenären på detta sätt torde det i regel finnas en upp- arbetad affärsrelation mellan de båda näringsidkarna och ett gemen- samt intresse dem emellan att ge varandra besked om de avtal som ingås. Efterlevnaden av den bestämmelse som reglerar detta kan därför förväntas vara hög även utan någon särskild sanktion. Att arrangören i förekommande fall inte får besked om att en paketresa har skapats ändrar inte heller den rättsliga karaktären av de avtal som resenären har ingått. Arrangören har samma skyldigheter, även om bristen på information självklart kan innebära praktiska svårig- heter för denne att fullgöra dem. Den resenär som har ingått avtalen ska också ha fått information om sina rättigheter, både från arran- gören innan denne överförde uppgifter om resenären och från den andre näringsidkaren innan avtalet med denne ingicks. I den infor- mationsbilaga som arrangören har en skyldighet att överlämna framgår bl.a. att resenären anses ha köpt en paketresa om det andra avtalet ingås . Underlåtenhet att lämna information till resenären ska, som ovan framgått, vara marknadsrättsligt sank- tionerad. En bestämmelse som ålägger den som har en informa- tionsskyldighet att visa att informationsskyldigheten har uppfyllts bör också införas. Därigenom regleras vad som ska gälla för det fall det i en tvist mellan näringsidkarna skulle råda osäkerhet huruvida information har lämnats. Direktivet föreskriver också en civilrättslig sanktion för det fall resenären inte har fått förhandsinformation om tilläggsavgifter eller övriga kostnader. I dessa fall ska resenären inte stå för dessa kost- nader. En bestämmelse härom bör tas in i den nya lagen. Brister i förhandsinformationen eller diskrepans mellan förhands- information och innehållet i avtalet kan också få betydelse för vad som ska anses avtalat mellan parterna. I det enskilda fallet kan också näringsidkarens underlåtenhet att informera leda till fel vid full- görandet av paketreseavtalet, t.ex. om resenären inte får nödvändiga kvitton och därför inte får ta del av en turisttjänst på plats. Vad som ska gälla i dessa fall behöver emellertid inte regleras särskilt utan följer av bestämmelserna om ansvar för paketresans fullgörande, se vidare härom i avsnitt 6.5. 6.3Informationsansvaret för näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang Utredningens förslag: I den nya lagen införs bestämmelser mot- svarande direktivets krav på skyldighet för den näringsidkare som underlättar ett kopplat researrangemang att informera resenären om att denne inte ingår ett paketreseavtal men att denne får ett visst insolvensskydd. Underlåtenhet att informera resenären ska regleras civilrättsligt, bl.a. genom att näringsidkaren i dessa fall får ansvar för fullgörandet av alla tjänster som ingår i det kopp- lade researrangemanget. Skälen för utredningens förslag: Skyldighet att informera om att avtalet inte är ett paketreseavtal Den näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrange- mang ska, enligt direktivet, ha en skyldighet att informera resenä- ren om vilka rättigheter han eller hon kommer att få genom avtalet (artikel 19.2). Resenären ska informeras om att han eller hon inte får några av de rättigheter som gäller uteslutande för paketresor och att varje tjänsteleverantör ensam ansvarar för det korrekta avtals- enliga fullgörandet av dess tjänster. Resenären ska också informeras om vilket skydd vid obestånd som han eller hon får. Informationen ska ges innan resenären blir bunden av det avtal som leder till till- komsten av det sammanlänkade researrangemanget. Omfattas det sammanlänkade researrangemanget av något av standardformulären i bilaga 2 till direktivet ska informationen ges genom ett sådant formulär. I annat fall ska den information som framgår av formulä- ren ges på annat sätt (artikel 19.2). I sammanhanget kan nämnas att ett sammanlänkat researrangemang där det första avtalet ingås vid ett fysiskt sammanträffande mellan en näringsidkare som är trans- portör och en resenär inte omfattas av något standardinformations- formulär. Vidare ska informationen ges på ett klart, begripligt och tydligt sätt. Bestämmelser som motsvarar direktivets krav på informations- skyldighet bör införas i den nya lagen. Av samma skäl som har anförts är det dock tillräckligt att föreskriva att informationen ska ges på ett klart och tydligt sätt. Eftersom den nya lagen i huvud- sak kommer att reglera paketresor bör de regler som rör kopplade researrangemang regleras under en särskild rubrik. De informa- tionsbestämmelser som rör kopplade researrangemang föreslås där- för bli införda i detta särskilda avsnitt, i stället för bland övriga informationsbestämmelser. På motsvarande sätt som utredningen har föreslagit beträffande paketresor kan innehållet i standardinfor- mationsformulären regleras i en förordning till vilken direktivets bilagor kan fogas som bilagor. Skyldighet att informera om att avtal träffats Den näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrange- mang ska, enligt direktivet, få besked från den näringsidkare som resenären ingår det andra avtalet med om att avtal har träffats. Det följer av artikel 19.4. En motsvarande bestämmelse bör införas i den nya lagen. Civilrättslig sanktion vid underlåtenhet att informera Direktivet föreskriver en sanktion för den näringsidkare som under- lättar ett sammanlänkat researrangemang utan att uppfylla kraven på att ställa säkerhet och att informera resenären. I dessa situatio- ner ska de rättigheter och skyldigheter som fastställs i artiklarna 9 (överlåtelse av avtalet till en annan resenär) och 12 (uppsägning av paketreseavtalet före paketresans början) och i kapitel 4 (paket- resans fullgörande) tillämpas när det gäller de resetjänster som in- går i det sammanlänkade researrangemanget (artikel 19.3). För den resenär som står i begrepp att ingå ett avtal som kommer att leda till ett kopplat researrangemang kan information om researrange- mangets rättsliga karaktär vara av avgörande betydelse för beslutet att ingå avtalet. Det förefaller därför vara logiskt att sanktionera näringsidkarens underlåtenhet att informera med att denne i prakti- ken får inta rollen som arrangör för det kopplade researrangemanget. Däremot är det enligt utredningens mening något märkligt att man valt samma sanktion för de fall då näringsidkaren underlåter att ordna föreskrivet insolvensskydd. Enligt utredningens mening hade det varit bättre att ha samma sanktion för dessa näringsidkare som för arrangörer eller återförsäljare som underlåter att ställa säkerhet. Utredningens överväganden rörande andra sanktioner för närings- idkare som underlättar kopplade researrangemang redogörs för närmare i avsnitt 7. En bestämmelse om vad som ska gälla vid underlåtenhet att informera om researrangemangets rättsliga karaktär och att ordna insolvensskydd på föreskrivet sätt bör införas i den nya lagen, med en hänvisning till de aktuella bestämmelser som i sådant fall ska tillämpas. Vad det närmare innebär redogörs för i avsnitt 6.6. Av samma skäl som anförts ovan gällande näringsidkare till vilken arrangören överför uppgifter, bör emellertid inte föreskrivas någon särskild sanktion för det fall näringsidkaren inte underrättar den näringsidkare som underlättat det kopplade researrangemanget om att ett avtal har träffats. Utebliven information påverkar inte rese- närens rättigheter eller dennes rätt till information från respektive näringsidkare. 6.4Ändringar i avtalet före paketresans början 6.4.1Resenärens rätt att överlåta paketresan Utredningens förslag: I den nya paketreselagen införs en be- stämmelse som ger resenären rätt att överlåta paketresan, för- utsatt att resenären underrättar arrangören om sin avsikt i skälig tid och att den som övertar resan uppfyller alla villkor för att få delta i resan. Underrättelse som görs senast före paket- resans början ska alltid anses ha gjorts inom skälig tid. Detta ska framgå av lagen. I lagen ska också anges under vilka förutsätt- ningar och i vilken utsträckning arrangören har rätt att ta ut kostnader för överlåtelsen. Skälen för utredningens förslag: Direktivet ålägger medlemsstaterna att säkerställa att resenären, efter att ha gett arrangören skäligt varsel på ett varaktigt medium före paketresans början, kan överlåta avtalet till en person som upp- fyller de villkor som gäller för det avtalet. Varsel senast före paketresans början ska i varje fall bedömas som skäligt (artikel 9). Ett solidariskt betalningsansvar föreskrivs för resenären och förvärva- ren, för resterande betalning och för eventuella tilläggsavgifter och övriga kostnader med anledning av överlåtelsen. Arrangören ska vidare informera överlåtaren om de faktiska kostnaderna för över- låtelsen. Dessa kostnader får inte vara oskäliga och får inte över- stiga den faktiska kostnad som arrangören åsamkats till följd av att paketreseavtalet överlåtits (artikel 9.2). De faktiska kostnader som arrangören ska informera överlåtaren om torde syfta på de tilläggs- avgifter och övriga kostnader som arrangören har rätt att ta ut. I skäl 30 anges att arrangören vid överlåtelse bör kunna täcka sina utgifter, t.ex. om en underleverantör kräver en avgift för att byta ut resenärens namn eller för avbokning av en färdbiljett samt utfärdande av en ny. Arrangören ska också förse överlåtaren med bevis för dessa kostnader (artikel 9.3). I 10 § i den nu gällande paketreselagen regleras resenärens rätt att överlåta paketresan. Bestämmelsen motsvarar i stora drag artikel 9 i direktivet men är inte lika detaljerad som denna. Bestämmelserna i direktivets artikel 9 bör i princip oförändrade tas in i den nya paketreselagen. Resenären ska alltså ges rätt att överlåta paketresan, förutsatt att resenären underrättar arrangören om sin avsikt i skälig tid och att den som övertar paketresan upp- fyller alla villkor för att få delta i resan. Det ska framgå av lagen att underrättelse som görs senast före paketresans början alltid ska anses ha gjorts inom skälig tid. I lagen ska också anges under vilka förutsättningar och i vilken utsträckning arrangören har rätt att ta ut överlåtelseavgift. Arrangörens skyldighet att informera om och tillhandahålla underlag för överlåtelsekostnaderna ska också framgå av bestämmelserna i den nya lagen. Överlåtaren och förvärva- ren ska vara solidariskt ansvariga för vad som återstår att betala för resan och för överlåtelseavgiften. 6.4.2Ändringar i avtalsvillkoren före paketresans början Utredningens förslag: I den nya lagen ska införas bestämmelser som reglerar under vilka förutsättningar och i vilken utsträck- ning arrangören ensidigt får göra ändringar i avtalet före paket- resans början. Avtalsvillkor om prishöjning ska ge resenären rätt till motsvarande prisavdrag om arrangörens kostnader i stället sänks. I lagen ska också införas bestämmelser som reglerar resenä- rens rätt att säga upp avtalet före paketresans början utan att betala uppsägningsavgift, om denne inte vill acceptera vissa andra mer ingripande ändringar i avtalet som arrangören föreslår. En regel om att resenären anses ha accepterat ändringarna om denne inte inom en viss skälig tid meddelar arrangören att avtalet sägs upp ska också införas. Bestämmelser som ger resenären rätt till prisavdrag om ändringarna leder till en paketresa av sämre kvalitet eller värde ska också införas. Säger resenären upp avtalet ska denne ha rätt till återbetalning inom samt skadestånd, om övriga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda. Skälen för utredningens förslag: I artikel 10–11 i direktivet anges under vilka förutsättningar medlems- staternas nationella lagstiftning får medge ändringar av avtalsvillkoren sedan paketreseavtalet har träffats men innan paketresans början. När det gäller ändring av priset förutsätts för det första att det i avtalet uttryckligen har fastställts att priset får ändras och hur pris- ändringar ska beräknas. Resenären ska också ges rätt till motsvarande prissänkning om de kostnader som kan föranleda en prishöjning i stället har sänkts. I dessa fall får dock arrangören göra ett avdrag för sina faktiska administrativa kostnader. Resenären ska kunna begära en redovisning av dessa kostnader (artikel 10.5). De kostnader som enligt direktivet kan medge rätt till prishöj- ning är priset på passagerartransporter som beror på kostnaden för bränsle eller andra kraftkällor, nivån på skatter eller avgifter för de resetjänster som ingår i avtalet som tas ut av tredje parter som inte direkt medverkar vid genomförandet av paketresan (inklusive turist- skatter, landningsskatter, start- och landningsavgifter i hamnar eller på flygplatser) och valutakurser av relevans för paketresan. För att arrangören ska få ändra priset krävs enligt artikel 10.3 att arrangö- ren meddelar resenären detta på ett tydligt och begripligt sätt med en motivering till ökningen och en uträkning på ett varaktigt medium dagar före paketresans början. Prishöjningar senare än före paketresans början ska följaktligen inte vara tillåtna. Prissänkningar ska däremot göras ända fram till paketresans början, om de kostnader som kan föranleda prishöjning i stället har minskat. Bestämmelser motsvarande artikel 10 bör införas i den nya lagen. Det bör anges att resenären ska meddelas prishöjningen på ett klart och tydligt sätt. För att arrangören före paketresans början ska ha rätt att en- sidigt ändra andra villkor i paketreseavtalet än prisändringar ska, enligt artikel 11, krävas att arrangören har förbehållit sig den rätten i avtalet, att ändringen är obetydlig och att arrangören informerar om ändringen på ett klart, begripligt och tydligt (prominent) sätt på ett varaktigt medium. En bestämmelse som motsvarar artikel 11.1 bör införas i den nya lagen. Eftersom det inte framgår av direktivet hur detaljerat ett förbehåll om ändringar ska vara bör det inte heller närmare regleras i den nya lagen. Utgångspunkten bör dock vara att förbehållet måste vara utformat så att kraven i 10 § på hur ett avtal ska vara utformat uppfylls. Förbehållet måste alltså, på samma sätt som övriga delar av paketreseavtalet, vara klart och tydligt utformat. För en tredje kategori av ändringar före paketresans början före- skrivs en särskild ordning. Det gäller vid prishöjningar på av paketresans pris eller om arrangören är tvungen att göra en väsentlig ändring i någon eller några av de huvudsakliga egenskaperna hos de resetjänster som ingår i paketreseavtalet, eller när arrangören inte kan uppfylla de särskilda krav från resenären som arrangören har accepterat. I dessa fall ska arrangören enligt artikel 11.2 utan oskäligt dröjsmål lämna besked om de föreslagna ändringarna och vilka konsekvenser de får på resans pris på ett klart, begripligt och tydligt sätt på ett varaktigt medium. Av beskedet ska framgå att resenären inom en viss angiven skälig tid har rätt att säga upp avtalet utan att betala uppsägningsavgift. I beskedet ska också anges vilka rättsliga följder det får om resenären underlåter att svara. De rättsliga följder som avses är enligt artikel 11.3 de som gäller enligt tillämplig nationell lagstiftning. Om ändringarna i paketresan leder till en paketresa av lägre kvalitet eller värde ska resenären enligt artikel 11.4 ha rätt till en rimlig (appropriate) prissänkning. Enligt direktivet får alltså nationell lag ange vilken rättsföljd resenärens underlåtenhet att svara inom den angivna tidsfristen ska få. Enligt den nu gällande lagen om paketresor förlorar resenären sin rätt att frånträda avtalet om han inte inom skälig tid meddelar arrangören att han vill frånträda det (12 § tredje stycket). Det enda egentliga alternativet till den rättsföljden skulle vara att resenären ska anses ha frånträtt avtalet om denne inte svarar . Enligt utred- ningens mening skulle det knappast vara till gagn för resenärer i allmänhet att föreskriva en sådan rättsföljd. Den nuvarande ord- ningen är därför att föredra. Utredningen föreslår därför att en regel om bundenhet genom passivitet införs för vissa ändringar, förutsatt att de skäl som anges i direktivet för att göra ändringarna föreligger. Regeln bör alltså endast gälla för prishöjningar som är föranledda av de kostnadsökningar som anges i artikel 10.1 a–c men som överstiger av paketresans totalpris, väsentliga ändringar i resetjänsternas huvudsakliga egenskaper som arrangö- ren är tvungen att göra och särskilda krav från resenären som arran- gören har accepterat men inte kan uppfylla. I vilka fall arrangören ska anses vara tvungen att göra ändring- arna eller inte kan uppfylla de särskilda kraven framgår inte av direktivet. Några särskilda kriterier bör därför inte heller införas i den nya lagens bestämmelser som reglerar detta. En bedömning får göras utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall. Vägledning bör dock kunna tas från bestämmelserna om undantag från arrangörens skyldighet att fullgöra avtalet efter paketresans början, se vidare avsnitt 6.5. Övriga förutsättningar som anges i direktivet för att bundenhet ska uppstå bör också införas. Det bör bl.a. införas en regel om att arrangören ska meddela resenären sin avsikt att höja priset eller på något annat sätt ändra villkoren för paketresan på ett klart och tydligt sätt i en läsbar och varaktig form som är tillgänglig för resenären och med en skälig tidsfrist för resenären att ge besked huruvida denne vill säga upp avtalet. I den nya lagen bör också införas en bestämmelse som ger resenären rätt till prisavdrag om ändringarna leder till en paketresa av lägre kvalitet eller värde. Vidare bör anges att prisavdraget ska vara skäligt, ett begrepp som är väletablerat i svensk lagstiftning och som enligt utredningens mening motsvarar direktivets begrepp approriate. För att andra ändringar än de uppräknade, eller ändringar som arrangören inte kan anses vara tvungen att göra, ska komma till stånd krävs enligt artikel 6 i direktivet att parterna kommer överens om det. Att parterna genom en ny överenskommelse kan ändra en tidigare följer av allmän avtalsrätt och behöver inte regleras särskilt i den nya lagen. Arrangören torde vara fri att föreslå vilka ändringar som helst i avtalet, så länge avtalsvillkoren uppfyller lagens krav i övrigt. Vill arrangören föreslå en alternativ paketresa krävs också att resenären aktivt accepterar ett sådant erbjudande för att en överens- kommelse ska ha träffats. Det förefaller självklart men framgår också av att direktivet förutsätter att resenären har frånträtt avtalet innan denne accepterar en alternativ paketresa (artikel 11.2 sista meningen). På detta stadium, innan paketresans början, föreskriver direktivet dock ingen skyldighet för arrangören att erbjuda en alternativ paket- resa. Resenären föreskrivs inte heller någon skyldighet att godta en alternativ paketresa, oavsett vilken kvalitet på resan som erbjuds. För svenskt vidkommande följer redan av allmän avtalsrätt att arran- gören får erbjuda en alternativ paketresa och att resenären får accep- tera ett sådant erbjudande. Direktivet reglerar visserligen att rese- nären ska ha rätt till en rimlig prissänkning om den föreslagna ersättningsresan är av lägre kvalitet eller värde men eftersom det för bundenhet krävs att resenären aktivt accepterar erbjudandet, och följaktligen även det pris som anges, framstår det som överflö- digt att reglera detta särskilt. Frånträder resenären paketreseavtalet utan att godta någon alter- nativ paketresa ska arrangören enligt direktivet åläggas att utan onödigt dröjsmål och senast återbetala alla de betal- ningar som gjorts av resenären eller för dennes räkning (artikel 11.5). Resenären ska i dessa situationer dessutom ha rätt till skadestånd enligt vissa förutsättningar. Artiklarna 14.2–14.6, som reglerar skade- stånd, ska enligt artikel 11.5 gälla i tillämpliga delar. Det innebär bl.a. att det inte föreligger någon rätt till skadestånd om ändringen kan tillskrivas resenären eller har uppkommit på grund av ound- vikliga och extraordinära omständigheter. Reglerna om skadestånd redogörs för närmare i avsnitten 6.5.3. och 6.5.4. Bestämmelser motsvarande direktivets bör införas i den nya lagen. 6.4.3Resenärens rätt att säga upp avtalet Utredningens förslag: I den nya lagen införs en bestämmelse som ger resenären rätt att, oavsett skäl, säga upp paketrese- avtalet mot en skälig uppsägningsavgift som ska motsvara paket- resans pris minus kostnadsbesparingar och intäkter från det alter- utnyttjandet av resetjänsterna. Arrangören ska på resenä- rens begäran redovisa hur uppsägningsavgiften har beräknats. I lagen ska anges att paketreseavtalet får fastställa standardi- serade uppsägningsavgifter beräknade på visst sätt. Rätten att ta ut uppsägningsavgift ska förutsätta att det fram- går av avtalet att sådan avgift får tas ut. Utredningens bedömning: Det bör inte införas någon ånger- rätt vid köp av paketresor. Skälen för utredningens bedömning och förslag: Möjlighet att säga upp avtalet mot en skälig uppsägningsavgift Direktivet ålägger medlemsstaterna att se till att resenären får säga upp paketreseavtalet när som helst före paketresans början. Arran- gören ska ges möjlighet att kräva att resenären betalar en skälig och motiverad uppsägningsavgift. Uppsägningsavgiften ska som utgångs- punkt motsvara paketresans pris minus kostnadsbesparingar och intäkter från det alternativa utnyttjandet av resetjänsterna. Resenä- ren ska ges rätt att begära en redovisning av hur avgiften beräknats. I paketreseavtalet ska få anges skäliga standardiserade uppsägnings- avgifter på grundval av tidpunkten för uppsägningen av avtalet före paketresans början och förväntade kostnadsbesparingar och intäk- ter från ett alternativt utnyttjande av resetjänsterna (artikel 12.1). Direktivets krav på regler som ger resenären rätt att, oavsett skäl, säga upp paketreseavtalet mot en uppsägningsavgift motsvaras av praxis inom resebranschen. Den rätten bör emellertid framgå direkt av lagen. I lagen bör också anges att det i paketreseavtalet får anges standardiserade uppsägningsavgifter samt regler för hur dessa ska beräknas. Vidare bör anges att om inga standardiserade uppsäg- ningsavgifter finns får uppsägningsavgiften beräknas utifrån paket- resans pris minus kostnadsbesparingar och intäkter från det alter- utnyttjandet av resetjänsterna. Uppsägningsavgiften måste dessutom vara skälig. Arrangören ska också åläggas en skyldighet att på resenärens begäran redovisa hur den avgift som utkrävs har beräknats när det inte är fråga om standardiserade uppsägnings- avgifter. I den bestämmelse som reglerar uppsägningsavgiften bör också införas en civilrättslig sanktion för det fall arrangören inte har uppfyllt sin skyldighet att upplysa om uppsägningsavgiften i förhandsinformationen och i avtalet. I sådana fall ska ingen uppsäg- ningsavgift få tas ut.