sou · H4B351 · 2016-08-17 00:00:00 — får inte utfästa pension, utan det är arbetsgivaren som utfäster pensionslöftena och som är skyldig att Regelverk med betydelse för tjänstepension Arbetsgivaren gör överföringar till stiftelsen av medel för de framtida pensionsutbetalningarna. Stiftelsens förmögenhet utgör en garanti för att arbetsgivaren kan betala ut pension när det blir dags. Tillgångar som förts över till en stiftelse får därefter endast användas för pensionskostnader. Efter tidpunkten för överföringen har arbetsgivaren i princip inte längre någon rätt till tillgångarna. Arbetsgivaren kan dock begära gottgörelse från som betalas ut. Tjänstepension utgör en uppskjuten del av inkomsten av det tidigare förvärvsarbetet. Arbetsgivaren har därför rätt till skatteavdrag för kostnaderna för pensionen. Arbetsgivares avdragsrätt för kostnader för att trygga lämnade pensionsutfästelser regleras i 28 kap. inkomstskattelagen. Arbetsgivaren har dock endast sådan avdragsrätt om pensionsutfästelserna tryggas genom någon av de skatterättsligt godkända tryggandeformerna, det vill säga: –överföring till pensionsstiftelse enligt lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. –avsättning i balansräkning i förening med kreditförsäkring eller i förening med eller statlig borgen eller liknande garanti, –betalning av premie för pensionsförsäkring, eller –överföring till ett utländskt tjänstepensionsinstitut som likställs med en sådan pensionsstiftelse som avses i lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. För att säkerställa att avsättningarna har ett pensioneringssyfte finns en rad kvalitativa och kvantitativa krav som ska vara uppfyllda för att arbetsgivaren ska ha avdragsätt. Kvalitativa krav för en pensionsförsäkring är bland annat enligt 58 kap. i inkomstskattelagen att denna inte får medföra rätt till andra försäkringsbelopp än sådana som betalas ut för ålderspension, sjukpension och efterlevandepension. Ålderspension från en pensionsförsäkring får normalt inte börja betalas ut . Den får inte betalas ut än och den får Regelverk med betydelse för tjänstepension inte betalas ut med minskande belopp. För ålderspension enligt allmän pensionsplan gäller dock beträffande de två sistnämnda förhållandena i stället det som anges i planen. Vid bedömningen av rätt till avdrag enligt 28 kap. inkomstskattelagen ger en pensionsutfästelse avdragsrätt bara om en försäkring för utfästelsen skulle ha varit en pensionsförsäkring. Det innebär att dess utformning måste vara anpassad till de kvalitativa villkor som ställs på en pensionsförsäkring. Med betalning av en premie för pensionsförsäkring likställs betalning enligt ett avtal med ett utländskt tjänstepensionsinstitut om tjänstepension, om avtalet är jämförbart med pensionsförsäkring och uppfyller vissa villkor. De kvalitativa villkoren som ställs på en pensionsförsäkring har därför inte bara betydelse för arbetsgivares avdragsrätt vid tryggande genom pensionsförsäkring utan även för arbetsgivares avdragsrätt vid tryggande av pensionsutfästelse genom pensionsstiftelse, avsättning i balansräkningen och tryggande genom överföring till ett utländskt tjänstepensionsinstitut jämförbart med pensionsstiftelse. Om en pensionsutfästelse inte uppfyller de kvalitativa villkoren kan alltså arbetsgivaren inte få avdrag för att trygga framtida pensionsutgifter enligt utfästelsen. En tjänstepensionsförsäkring är enligt inkomstskattelagen en pensionsförsäkring som har samband med tjänst och som den försäkrades arbetsgivare åtagit sig att betala samtliga för. Med tjänstepensionsförsäkring avses också en pensionsförsäkring som – sedan en anställd avlidit – tecknats av arbetsgivaren till förmån för den anställdes efterlevande och som arbetsgivaren har åtagit sig att betala samtliga för. En försäkring som betalas av den anställde är således inte en tjänstepensionsförsäkring enligt inkomstskattelagen. Samtliga krav som inkomstskattelagen uppställer för att det ska vara fråga om en pensionsförsäkring gäller även för en tjänstepensionsförsäkring. Regelverk med betydelse för tjänstepension 4.2Övriga regleringar och utredningar med betydelse för ett genomförande av direktivet 4.2.1Direktiv /49/EG om skydd av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och företagare som flyttar inom gemenskapen Av aktuellt direktiv /50/EU framgår att rådets direktiv /49/EG är en första särskild åtgärd avsedd att förbättra utövandet av rätten till fri rörlighet för arbetstagare när det gäller de kompletterande pensionssystemen. Direktiv /49/EG gäller skydd av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom gemenskapen. Skyddet avser pensionsrättigheter enligt både frivilliga och obligatoriska kompletterande pensionssystem, med undantag av de system som omfattas av förordning (EEG) nr 1408/71. Syftet med direktivet är att skydda rättigheter för de försäkringstagare som omfattas av kompletterande pensionssystem och som flyttar från en medlemsstat till en annan och att därigenom bidra till att undanröja hinder för den fria rörligheten för anställda och egenföretagare inom gemenskapen. Med kompletterande pensionsrättigheter menas enligt direktivets definition alla i enlighet med nationell lagstiftning och praxis inrättade tjänstepensionssystem, såsom gruppförsäkringsavtal eller system med löpande inbetalning (”pay as you go”) om vilka en bransch eller flera branscher eller sektorer kommit överens, premiereservsystem eller utfästelser om pension som garanteras av bokförda reserver, eller alla kollektiva eller jämförbara system vilka är avsedda som en kompletterande pension för anställda eller egenföretagare. Direktivet tillämpas på försäkringstagare som omfattas av kompletterande pensionssystem och andra personer som är berättigade enligt sådana system och som har förvärvat eller håller på att förvärva rättigheter i en eller flera medlemsstater. Direktivet omfattar bestämmelser om likabehandling i fråga om bevarande av pensionsrättigheter, om gränsöverskridande betalningar och om information. Direktiv /49/EG har införts i svensk rätt huvudsakligen genom kollektivavtal. Regelverk med betydelse för tjänstepension I artikel 6 i sociala stadga regleras den kollektiva förhandlingsrätten. Parterna åtar sig där att främja ett gemensamt samråd mellan arbetstagare och arbetsgivare samt att där så är nödvändigt och lämpligt, främja ett förfarande med frivilliga förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter för att uppnå en reglering av arbetsvillkoren genom kollektivavtal. Huvudregeln när det gäller inskränkningar av de rättigheter som parterna åtnjuter enligt stadgan är att de endast kan ske med stöd av artikel G. I denna anges att förutom de inskränkningar och begränsningar som anges särskilt i vissa delar av stadgan kan inskränkningar göras av rättigheterna för sådana bestämmelser som anges i lag och som är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle som garanti för andras fri- och rättigheter eller som skydd för samhällets intresse, den nationella säkerheten eller allmän hälsa eller moral. 4.2.3Konventioner antagna av Internationella arbetsorganisationen () Av de som har ratificerat är det särskilt tre som är av betydelse för den kollektiva avtalsrätten. Det är konvention om facklig föreningsfrihet och skydd för facklig organisationsrätt (nr 87), konvention om tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten (nr 98) samt konvention om främjande av kollektiva förhandlingar (nr 154). Av 1948 och konventioner framgår bland annat att åtgärder ska vidtas för att säkerställa att organisations- och föreningsrätten respekteras. Dessutom anges att staterna ska agera för att uppmuntra och främja en full utveckling och användning av systemet för frivilliga förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter i syfte att reglera villkor och förutsättningar för anställning genom kollektivavtal. konvention slås bland annat fast att åtgärder ska vidtas i syfte att främja kollektiva förhandlingar. Syftet med dessa åtgärder ska vara att möjliggöra kollektiva förhandlingar inom de områden som täcks av konventionen. Syftet ska också vara att successivt utsträcka kollektiva förhandlingar till de frågor som räknas upp i konventionen som exempelvis att bestämma arbetsvillkor och anställningsvillkor. Regelverk med betydelse för tjänstepension 4.2.4SOU 2014:57 En ny reglering för tjänstepensionsföretag föreslår i sitt slutbetänkande ”En ny reglering för tjänstepensionsföretag” (SOU 2014:57) en reformerad reglering för , men även särskilda övergångs- och omvandlingsmöjligheter för berörda företag. En utgångspunkt för utredningen var att de nya instituten skulle uppfylla kraven för att omfattas av direktiv /41/EG om verksamhet och tillsyn över tjänstepensionsinstitut (tjänstepensionsdirektivet). Utredningen föreslår att det skapas en särskild reglering för en ny typ av institut – tjänstepensionsföretag. Det föreslås även att befintliga försäkringsföretag som meddelar tjänstepensionsförsäkring – försäkringsbolag och tjänstepensionskassor – ges en möjlighet att omvandla sig till tjänstepensionsföretag. Efter en övergångsperiod föreslås den svenska regleringen bygga på separata regelverk för å ena sidan företag som bedriver sin verksamhet med stöd av tjänstepensionsdirektivet och å andra sidan företag som bedriver sin verksamhet med stöd av livförsäkringsdirektivet. Utredningens förslag om en ny tjänstepensionsrörelselag är under beredning i . 4.2.5SOU 2015:68 Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna överlämnade sitt betänkande ”Tjänstepension – tryggandelagen och skattereglerna” till regeringen med förslag till ändringar i skattereglerna och tryggandelagen. Förslagen innebär bland annat större neutralitet mellan de olika sätten som tjänstepension kan tryggas på. Några av utredningens förslag är att flytträtten ändras så att det skapas bättre möjligheter att flytta värdet i en pensionsförsäkring till en annan försäkring med samma person som försäkrad och att mer flexibla pensionslösningar underlättas genom möjlighet till uppehåll i pensionsutbetalningar och förlängning av utbetalningstiden för temporära pensioner. Det föreslås vidare att tryggandelagen inte ska gälla under tid som rätten till en pension är villkorad. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Utredningens förslag är under beredning i . 5 Direktivet i huvudsak antogs och rådets direktiv /50/EU om minimikrav för ökad rörlighet mellan medlemsstaterna för arbetstagare genom förbättrade villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter. Kommissionens första förslag till direktiv5 presenterades 2005. Förslaget var ett resultat av diskussioner på EU-nivå om nödvändigheten av att förbättra de kompletterande pensionssystemen så att arbetstagarnas rörlighet skulle underlättas. I förslaget fanns bestämmelser om intjänande av pensionsrättigheter, om bevarande av vilande pensionsrättigheter, om information och om överföring av pensionsrättigheter. Förslaget benämndes portabilitetsdirektivet och tog sikte på arbetstagares rörlighet såväl inom en medlemsstat som mellan medlemsstater. presenterades ett ändrat förslag till direktiv6. I förslaget ströks bestämmelserna om överföring av pensionsrättigheter, det vill säga rätten att kunna ta med sig det intjänade pensionskapitalet vid en flytt till en annan medlemsstat. I det förslag som senare presenterades och antogs hade ytterligar förändringar skett. En av dessa var att direktivet i huvudsak omfattade enbart arbetstagare som flyttar mellan medlemsstater. 5Europaparlamentets och rådets direktiv om bättre möjligheter att överföra kompletterande pensionsrättigheter, Kom (2005) 507 slutlig. 6Europaparlamentets och rådets direktiv om minimikrav för ökad rörlighet för arbetstagare genom förbättrade villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter, Kom (2007) 6023 slutlig. Direktivet innehåller bestämmelser om villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter samt bestämmelser om information. Syftet med direktivet är att underlätta rörligheten mellan medlemsstaterna för arbetstagare genom att förbättra villkoren för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter för deltagare i de kompletterande pensionssystemen. Den som flyttar till en annan medlemsstat ska inte riskera att förlora pensionsrättigheter på grund av flytten. Direktivet fastställer minimikrav, vilket ger medlemsstaterna möjlighet att införa eller behålla förmånligare villkor än de som framgår av direktivet. Direktivet innebär inte något krav på att det införs en rätt till kompletterande pensionsrättigheter. Bestämmelserna om intjänande och bevarande av vilande pensionsrättigheter är tillämpliga på avgående arbetstagare. Med avgående arbetstagare avses en aktiv deltagare i kompletterande pensionssystem vars nuvarande anställningsförhållande upphör av andra skäl än att deltagaren blir berättigad till kompletterande pension och som flyttar till en annan medlemsstat. Även om direktivet inte är tillämpligt på arbetstagare som flyttar inom en medlemsstat framgår att medlemsstaterna får överväga att använda sina nationella befogenheter för att utvidga bestämmelserna till att även gälla sådana arbetstagare. Medlemsstaterna kan välja att tillåta arbetsmarknadens parter att genom kollektivavtal fastställa avvikande bestämmelser om villkor för intjänande och bevarande av vilande pensionsrättigheter, såvida dessa bestämmelser inte ger ett mindre förmånligt skydd eller skapar hinder för arbetstagares fria rörlighet. Bestämmelserna om intjänande innebär att om en medlemsstat tillämpar kvalifikationstider eller förvärvandetider för intjänande av pensionsrättigheter får den sammanlagda perioden för dessa tider inte överstiga . Med kvalifikationstid menas anställningsperiod som krävs för att arbetstagaren ska få delta i det kompletterande pensionssystemet. Med förvärvandetid menas tid som krävs för att en arbetstagare ska få rätt till ackumulerade pensionsrättigheter. Om det krävs en minimiålder för förvärvandet av pensionsrättigheter får den åldern inte vara högre än för avgående arbetstagare. Om en anställning upphör innan en avgående arbetstagare har några intjänade förvärvade pensionsrättigheter, det vill säga innan denne har fått rätt till ackumulerade pensionsrättigheter, ska de avgifter som betalats in återbetalas till arbetstagaren. Bestämmelserna om bevarande av vilande pensionsrättigheter innebär att förvärvade pensionsrättigheter ska kunna vara kvar i det pensionssystem där de har tjänats in. Avgående arbetstagares eller deras efterlevandes vilande pensionsrättigheter eller värdet av dessa ska likställas med värdet av rättigheterna för aktiva deltagare eller följa utvecklingen av de pensionsförmåner som utbetalas eller behandlas på andra sätt som anses rättvisa. I stället för att bevara pensionsrättigheterna får medlemsstaterna tillåta att det, med arbetstagarens samtycke, betalas ut ett engångsbelopp till den avgående arbetstagaren. Beloppet ska motsvara värdet av de förvärvade pensionsrättigheterna. Utbetalning av engångsbelopp får ske om värdet av de förvärvade pensionsrättigheterna inte överstiger ett visst tröskelvärde. Detta tröskelvärde bestäms av respektive medlemsstat. Direktivet innehåller krav på information. Det gäller information till aktiva deltagare i pensionssystemet, det vill säga till arbetstagare i ett anställningsförhållande som ger rätt till eller som, när eventuella intjänandevillkor har uppfyllts, kommer att ge rätt till kompletterande pension. Det gäller även information till blivande förmånstagare, det vill säga till en tidigare aktiv deltagare som ännu inte uppbär kompletterande pension från systemet. Aktiva deltagare ska på begäran få information om hur det skulle påverka deras pensionsrättigheter om anställningen skulle upphöra. Framför allt ska de få information om •villkoren för intjänande av kompletterande pensionsrättigheter och vilken betydelse dessa villkor får om anställningsförhållandet upphör •värdet av de förvärvade pensionsrättigheterna eller en sammanställning av de förvärvade pensionsrättigheterna som har gjorts högst före begäran om informationen •villkoren för den framtida behandlingen av de vilande pensionsrättigheterna Om det är möjligt att få utbetalning av ett engångsbelopp ska en skriftlig förklaring lämnas till arbetstagaren om att denne bör överväga rådgivning om investering av beloppet för ålderspensionsändamål. Blivande förmånstagare ska på begäran få information om värdet av de vilande pensionsrättigheterna eller en sammanställning av de vilande pensionsrättigheterna som har gjorts högst före begäran om informationen. De ska också få information om villkoren för behandlingen av de vilande pensionsrättigheterna. Direktivet innehåller även bestämmelser om information till efterlevande förmånstagare. Om det kompletterande pensionssystemet innehåller vilande efterlevandeförmåner ska motsvarande information, som den som lämnas till blivande förmånstagare, lämnas till efterlevande gällande utbetalning av efterlevandeförmåner. Informationen som ska lämnas enligt direktivet ska lämnas skriftligen och på ett tydligt sätt och inom rimlig tid från begäran om informationen. Medlemsstaterna får föreskriva att informationen inte behöver lämnas oftare än en gång . Införandet av bestämmelserna i direktivet ska ske . Direktivet gäller endast för anställningsperioder som infaller efter dess införlivande. 6Formerna för ett svenskt genomförande av direktivet Utredningens bedömning: Direktivets bestämmelser bör implementeras genom lagstiftning. Bestämmelserna bör i så stor utsträckning som möjligt utformas på ett sådant sätt att det ges möjlighet att avvika från bestämmelserna genom kollektivavtal. I är det i första hand arbetsmarknadens parter som genom träffande av kollektivavtal reglerar arbetsmarknaden. Vad gäller tjänstepensionsavtal finns ingen specifik arbetsrättslig reglering gällande tjänstepensioner utan tjänstepensioner regleras i huvudsak antingen genom kollektivavtal eller genom enskilda överenskommelser mellan arbetsgivaren och den anställde. En nödvändig fråga att ställa sig är i vilka former som ett genomförande av direktivets bestämmelser kan ske. I skäl 30 till direktivet anges att medlemsstaterna, i överensstämmelse med de nationella bestämmelserna om utformningen av kompletterande pensionssystem, får ge arbetsmarknadens parter, på dessas gemensamma begäran, ansvaret för att genomföra direktivet. Detta gäller dock enligt samma skäl de bestämmelser som omfattas av kollektivavtal och under förutsättning att medlemsstaterna vidtar alla nödvändiga åtgärder för att kunna garantera de resultat som anges i direktivet. Av våra kommittédirektiv framgår att har hållit partssamråd med företrädare för arbetsmarknadens parter på tjänstepensionsområdet. I samband med dessa samråd förklarade parterna att de inte har önskemål om att genomföra direktivet genom kollektivavtal. Av kommittédirektivet framgår också att utredningen inte har något uppdrag avseende ett genomförande genom kollektivavtal. Formerna för ett svenskt genomförande av direktivet Oavsett att det inte är aktuellt med ett genomförande genom kollektivavtal kan konstateras att även där de svenska kollektivavtalen redan överensstämmer med direktivet kan detta av flera skäl inte ses som tillräckligt för att en korrekt implementering av direktivet ska ha skett. Även om nuvarande kollektivavtal skulle vara invändningsfria i förhållande till direktivets bestämmelser kan det inte hållas för uteslutet att kommande avtal skulle kunna innehålla regleringar som strider mot direktivets bestämmelser. De svenska kollektivavtalen rörande tjänstepension omfattar visserligen en mycket stor andel av de yrkesverksamma men inte samtliga. Ett sätt att få kollektivavtal att omfatta hela arbetsmarknaden är att allmängiltigförklara dem, det vill säga förklara dem giltiga även för de som inte omfattas av kollektivavtalen i vanlig ordning. Detta är en möjlighet som finns i både finsk och norsk lagstiftning. I finns dock ingen möjlighet att allmängiltigförklara kollektivavtal. Att kollektivavtal inte kan allmängiltigförklaras medför att en reglering i lag och en reglering i kollektivavtal inte kan få samma rättsverkan. blir således inte direkt bindande för alla arbetstagare, utan endast för arbetstagare som omfattas av kollektivavtalsregleringen. Det innebär att för de av arbetstagarna som inte omfattas av kollektivavtal skulle en överensstämmelse mellan kollektivavtalen och direktivets bestämmelser ändå inte medföra att direktivets bestämmelser får genomslag. En enskild överenskommelse skulle alltså kunna komma att tecknas med ett innehåll som stod i strid med direktivets bestämmelser. Av praxis från följer också att genomförande genom endast kollektivavtal normalt sett inte uppfyller krav på ett fullgott skydd för alla arbetstagare vid alla tidpunkter.7 Det är härvid värt att notera att direktivet tillkommit med stöd av artikel 46 EUF-fördraget som inte i sig ger någon hänvisning till genomförande genom kollektivavtal varför utrymmet för ett genomförande genom kollektivavtal kan antas vara mindre än för ett direktiv som antagits med stöd av artikel 153 EUF-fördraget 7 ; EU och arbetsrätten, upplaga 3:1, 2002, s. 66 samt mål 143/83 Kommissionen mot . Formerna för ett svenskt genomförande av direktivet vilken innehåller en direkt hänvisning till möjligheten av ett genomförande via arbetsmarknadens parter. Med beaktande av ovanstående är det utredningens bedömning att direktivet bör genomföras genom lagstiftning oavsett om gällande kollektivavtal inom tjänstepensionsområdet står i överensstämmelse med direktivets bestämmelser eller inte. I våra kommittédirektiv anges att de författningsförslag som lämnas ska utformas på så sätt att arbetsmarknadens parter ska kunna avvika från bestämmelserna genom kollektivavtal, så länge detta inte innebär ett mindre förmånligt skydd än vad som avses i direktivet. Genom sådana regleringar bibehålls också i största möjliga utsträckning det svenska systemet där arbetsmarknadens parter bestämmer utformningen av de kollektivavtalade tjänstepensionerna. Då direktivets bestämmelser bör implementeras genom lagstiftning finns inte anledning för utredningen att i detalj gå igenom de olika kollektivavtal som förekommer på arbetsmarknaden. Direktivets tillämpningsområde behandlas i artikel 2, i vilken anges att direktivet gäller kompletterande pensionssystem. Kompletterande pensionssystem definieras i artikel 3 b som ett i enlighet med nationell rätt och praxis inrättat tjänstepensionssystem som är kopplat till ett anställningsförhållande och som är avsett att tillhandahålla en kompletterande pension för anställda. Med kompletterande pension avses enligt artikel 3 a ålderspension enligt bestämmelserna för ett i enlighet med nationell rätt och praxis inrättat kompletterande pensionssystem. Direktivets bestämmelser om villkor för intjänande (artikel 4) och bevarande av vilande pensionsrättigheter (artikel 5) omfattar så kallade avgående arbetstagare. Med begreppet avgående arbetstagare avses enligt artikel en aktiv deltagare i det kompletterande pensionssystemet vars nuvarande anställningsförhållande upphör av andra skäl än att deltagaren blir berättigad till kompletterande pension och som flyttar mellan medlemsstater. Direktivet omfattar alltså i dessa delar endast arbetstagare som flyttar till en annan medlemsstat. Det är uppenbart att det kan vara förenat med vissa svårigheter att få kännedom om att en arbetstagare flyttar till en annan medlemsstat. Enligt skäl 7 till direktivet får medlemsstaten därför uppställa kravet att en avgående arbetstagare som flyttar till en annan medlemsstat underrättar sina kompletterande pensionssystem om detta. Att direktivet inte gäller intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter för arbetstagare som flyttar inom en medlemsstat framgår uttryckligen av artikel 2.5.