sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Det anfördes att den tekniska utveck- lingen gjorde att det inte var möjligt att mer exakt definiera begreppen och att en mer detaljerad definition eller redogörelse snabbt riskerade att bli inaktuell. Efter att ha utlovat att följa utvecklingen inom rättstillämpningen anförde regeringen:6 Regeringen vill emellertid framhålla att definitionen av elektronisk anslagstavla innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. Den tekniska lösning som tillhandahållaren valt för tjänsten har därför i princip ingen betydelse. En elektronisk anslagstavla i lagens mening kan föreligga även när tjänsten går under ett annat namn och alltså inte kallas elektronisk anslagstavla. När det gäller att avgöra om en tjänst omfattas av lagen får stor vikt läggas vid om tillhandahållaren erbjuder meddelandeförmedling på ett sådant sätt att han eller hon framstår som den som driver en verksamhet, en ”tjänst”, inriktad på sådan för- medling. Ett exempel på en verksamhet som utgör en elektronisk anslagstavla i lagens mening är vad som brukar kallas webbhotell, dvs. när någon erbjuder användare att lägga upp egna informations- 6 A. prop. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor databaser i form av hemsidor och hemsidorna nås genom den som inrättat möjligheten att lägga upp hemsidorna. Som angetts ovan omfattas dock inte den som lägger upp information i en renodlad informationsdatabas av tillhandahållaransvaret. I doktrinen har det uttryckts att det är oklart exakt vad som åsyftas med en elektronisk anslagstavla. Det har anförts att det som torde omfattas är alla interaktiva webbplatser, dvs. webbplatser som har chattfunktioner, kommentarsfält eller andra typer av kom- munikationstjänster där besökaren kan publicera information (inklusive bilder).7 Det har också framförts att BBS-lagen är svår- tillämpad och att termen elektronisk anslagstavla används i en delvis annan innebörd i lagstiftningen än i tekniska sammanhang.8 Ytterligare exempel på tjänster som enligt doktrinen torde omfattas av BBS-lagen är nyhetsgrupper, arkiv dit användare kan ladda upp filer som direkt blir tillämpliga för andra användare samt s.k. chattar.9 I det sammanhanget har även uttryckts att förarbetena till BBS-lagen är motstridiga på det sättet att man knappast kan säga att användarna av tjänsten webbhotell ”kan ta del av andras med- delanden och sända egna meddelanden till andra”. Motsvarande ifrågasättande har i annat sammanhang framförts mot stånd- punkten i förarbetena att webbhotell ska falla in under begreppet elektronisk anslagstavla.10 I doktrinen har det även framförts att begreppet ”elektronisk anslagstavla” är olämpligt, eftersom det är sannolikt att lagens begrepp ska åsyfta något annat än elektroniska anslagstavlor i (då) etablerad betydelse.11 I det sammanhanget har också framförts att försöken i förarbetena att redovisa en avgränsning är mer för- virrande än klargörande och att det är svårt att dra några entydiga slutsatser. Vidare har det anförts följande om tillämpnings- området:12 7Forsman, Internetpublicering och sociala medier, en juridisk vägledning, 4 uppl., 2011, s. 58. 8Lindberg m.fl., Praktisk IT-rätt, 2001, s. 140 f. 10Carlén-Wendels, Nätjuridik, Lag och rätt på internet, 3 uppl., 2000, s. 70. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Gissningsvis synes emellertid avsikten vara att ”elektronisk anslags- tavla” skall omfatta alla tjänster där någon yrkesmässigt tillhandahåller elektronisk lagringskapacitet dit andra kan sända in eller på annat sätt få sitt material publicerat så att det blir tillgängligt för en bredare krets. Sålunda omfattas inte bara elektroniska anslagstavlor i begreppets eventuellt etablerade betydelse, såsom nyhetsgrupper och interaktiva arkiv, utan även t.ex. webbhotell, webbtorg, förmedlare av banner- reklam m.fl. Lika förvånande är det nog för många att var och en som på sina ”vanliga” webbplatser har chattar, insändar – och diskussions- fora, gästbok m.m. lär omfattas av BBS-lagen. I NJA 2007 s. 805 ansågs en webbsida med webbadressen utgöra en elektronisk anslagstavla i BBS- lagens mening. I en gästbok på webbsidan kunde man skriva egna inlägg och kommentera andras inlägg. Ett tvistemål gällde skadestånd för förtal, som enligt talan skett på en modererad blogg (dvs. en blogg där innehavaren förhands- granskar inlägg på kommentarsfunktionen innan de publiceras). Hovrätten uttalade att ”bestämmelser om inlägg på webbloggar finns i BBS-lagen och bör vara tillämpliga på s.k. modererade bloggar”.13 Något ansvar med anledning av BBS-lagen var dock inte aktuellt, eftersom den inte omfattar förtal. Motsvarande uttalanden om BBS-lagens tillämplighet på modererade bloggar återfinns i ytterligare ett hovrättsfall.14 Ett annat tvistemål som gällde frågan om skadestånd för förtal kom att beröra BBS-lagens tillämplighet när det är frågan om en omodererad blogg, dvs. en blogg där kommentarerna inte granskas innan de publiceras. Tingsrätten ogillade skadeståndstalan. Av domskälen framgår att domstolen ansåg att BBS-lagen var tillämp- lig för den blogg som målet gällde. ”Garantansvaret för den som tillhandahåller en websida på sätt Juridikfronten gjort får anses uttömmande reglerat i 5 § BBS- lagen”. Då 5 § BBS-lagen inte omfattar förtal kunde talan inte bifallas. Hovrätten fann inte att det som anförts där gav skäl att ändra avgörandet och fastställde tingsrättens domslut.15 13Hovrätten över och dom i mål FT 1346-10. 14Göta hovrätts dom i mål FT 2010-10. 15Göta hovrätts dom i mål FT 836-13. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Ansvarig för den elektroniska anslagstavlan är enligt BBS-lagen den som tillhandahåller tjänsten. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är enligt för- arbetena den som kan bestämma över tjänstens användning, inklu- sive de tekniska och administrativa rutinerna.16 Tillhandahållaren är enligt förarbetena den eller de som leder verksamheten där tjänsten erbjuds. Vem denne eller vilka dessa är får enligt förarbetena av- göras mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. I doktrinen har uttryckts att det är den som sköter driften av en webbplats som omfattas av lagen.17 I NJA 2007 s. 805 ansågs den tilltalade vara en ansvarig tillhandahållare, eftersom denne hade administrerat en tjänst för elektronisk förmedling av meddelan- den.18 I doktrinen har det uttalats att lagen gäller informationsför- medling av såväl privatpersoner som företag och myndigheter.19 När många är inblandade i en verksamhet kan frågan enligt förarbetena bli mer komplicerad. Frågan om vem som tillhanda- håller tjänsten får då avgöras utifrån en samlad bedömning av vem eller vilka som har det bestämmande inflytandet och kontrollen över tjänsten. När en juridisk person eller en myndighet tillhanda- håller en anslagstavla bör enligt förarbetena de allmänna princi- perna om företagaransvar som har vuxit fram i praxis gälla.20 I 2 § anges vissa begränsningar i BBS-lagens tillämpningsområde. Lagen omfattar inte tillhandahållande av enbart nät eller andra förbindelser för överföring av meddelanden eller anordningar som 1997/98:15. s. 10. 17Forsman, Internetpublicering och sociala medier, en juridisk vägledning, 4 uppl., 2011, s. 61. 18Att brottssubjektet måste vara en person, som redan före gärningens företagande har viss egenskap eller ställning, brukar beskrivas som att brottet kräver ett specialsubjekt, se m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013, s. 190. 19Dahlström m.fl., Internetjuridik, 2000, s. 184. 1997/98:15 s. 10. Av betydelse för vilken fysisk person som blir ansvarig enligt prin- ciperna om företagaransvar är – beskrivet på en övergripande nivå – t.ex. föreskrifter eller beslut om ansvarsområden, ansvarsfördelning och delegation inom den juridiska personen, men också vem som intar den faktiska maktpositionen inom den juridiska personen. Se m.fl., Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013, s. 200. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor krävs för att man ska kunna använda sig av ett nät eller annan förbindelse. Inte heller tillhandahållande av annan teknik, däribland lagringsutrymme, som är nödvändig för att kunna utnyttja ett nät eller en förbindelse bör enligt förarbetena omfattas av det särskilda ansvaret.21 Lagen bör enligt förarbetena alltså tillämpas på den som kontrollerar själva den tjänst som är inriktad på att förmedla meddelanden. Lagen omfattar inte förmedling av meddelanden inom en myndighet eller mellan myndigheter eller inom ett företag eller en koncern. Lagen ska inte heller tillämpas på sådana tjänster som omfattas av tryckfrihetsförordningen (TF) eller yttrandefrihets- grundlagen (YGL). Det innebär bl.a. att BBS-lagen inte gäller sådana webbsidor som omfattas av den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL.22 Vidare gäller lagen inte meddelanden som är avsedda bara för en viss mottagare eller en bestämd krets av mottagare (elektronisk post). Att elektronisk post undantas innebar enligt propositionen inte att all kommunikation som sker under benämningen elektronisk post automatiskt ska undantas.23 Om exempelvis en distributionslista används för förmedling av meddelanden och nya användare kan ansluta sig till listan och då kan ta del av med- delanden som tidigare förmedlats, är det enligt förarbetena knappast fråga om elektronisk post utan om sådan gruppkom- munikation som omfattas av lagen. 16.2.5Skyldighet att lämna viss information Tillhandahållaren ska enligt 3 § BBS-lagen lämna information till den som ansluter sig till en elektronisk anslagstavla om sin identitet och om i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. I förarbetena anfördes att det kan vara av stor betydelse för en användare att veta vem som tillhandahåller tjänsten och för det all- männas möjligheter att ingripa mot spridning av straffbara meddelanden att tillhandahållaren framträder öppet. 22Se ang. databasregeln i avsnitt 7.3.2. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor av vikt enligt förarbetena att användare förstår i vilken utsträckning andra användare kan ta del av ett meddelande som sänds in till en elektronisk anslagstavla.24 16.2.6Skyldighet att hålla uppsikt och att ta bort vissa meddelanden I 4 § BBS-lagen föreskrivs ett krav på tillhandahållaren att ha sådan uppsikt över den elektroniska anslagstavlan som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av tjänsten. Vad som ligger i denna skyldighet måste bedömas utifrån bestäm- melsen i 5 §, som reglerar skyldigheten för tillhandahållaren att ta bort meddelanden. Om en användare sänder in ett meddelande till en elektronisk anslagstavla ska den som tillhandahåller tjänsten enligt den paragrafen ta bort meddelandet från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet, om 1.meddelandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bestäm- melserna i 16 kap. 5 § BrB om uppvigling, 16 kap. 8 § BrB om hets mot folkgrupp, 16 kap. 10 a § BrB om barnpornografibrott eller 16 kap. 10 c § BrB om olaga våldsskildring, eller 2.det är uppenbart att användaren har gjort intrång i upphovsrätt eller i rättighet som skyddas genom föreskrift i 5 kap. lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (URL) genom att sända in meddelandet. För att kunna fullgöra sin skyldighet enligt första stycket har den som tillhandahåller tjänsten rätt att ta del av meddelanden som förekommer i tjänsten. Skyldigheten enligt första stycket och rätten enligt andra stycket gäller också den som på tillhanda- hållarens uppdrag har uppsikt över tjänsten. 24 A. prop. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Om kravet på tillhandahållaren att ha uppsikt över tjänsten anfördes bl.a. följande i propositionen.25 När det gäller den närmare innebörden av ansvaret för att ta bort vissa meddelanden bör en utgångspunkt vara att den som tillhandahåller tjänsten inte bör få gå med på eller passivt se på när användare miss- brukar tjänsten. Teknikens flexibilitet och tillgängligheten via nät medför särskilda risker för sådant missbruk. En föreskrift bör därför införas att den som tillhandahåller tjänsten skall vara skyldig att ha uppsikt över tjänsten. Uppsiktsskyldigheten bör uttryckligen knytas till de faktiska förhållanden som uppsikten skall avse. Tillhanda- hållaren bör därför vara skyldig att hålla sådan uppsikt som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verk- samheten, för att fullgöra den skyldighet att ta bort vissa meddelanden från tjänsten som närmare redovisas nedan. Vidare anfördes om kravet på tillsyn att det inte kan krävas att tillhandahållaren ständigt aktivt kontrollerar varje enskilt med- delande men att någon form av återkommande kontroll däremot kan krävas. Vad som är ett rimligt tidsintervall får enligt allmän- motiveringen avgöras från fall till fall och främst med hänsyn till hur många som regelmässigt kopplar upp sig mot tjänsten. Detta innebär i normalfallet att kravet bör sättas högre för tjänster som erbjuds yrkesmässigt än för tjänster som bedrivs av privatpersoner och som typiskt sett är mindre frekvent besökta. Ett riktmärke bör dock vara – enligt vad regeringen anförde – att i inget av fallen bör en tjänst kunna lämnas utan tillsyn än . Avsikten är inte att tillhandahållare ska drabbas på ett sådant sätt att deras verksamhet i någon väsentlig mån försvåras eller att uppkomsten av nya tjänster äventyras. Ett sätt att uppfylla upp- siktsplikten, om mängden meddelanden gör det svårt att läsa alla meddelanden i tjänsten med en rimlig arbetsinsats eller till rimliga kostnader, kan därför vara att med hjälp av en ”klagomur” ge användarna möjligheter att nå tillhandahållaren för att påtala en eventuell förekomst av straffbara meddelanden.26 Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Skyldighet att ta bort vissa meddelanden Skyldigheten för den som tillhandahåller tjänsten att ta bort vissa meddelanden diskuterades utförligt i förarbetena. Övervägandena gällde dels behovet av att införa en skyldighet att ta bort meddelan- den, dels vilka slags meddelanden som skulle omfattas av skyldig- heten. Beträffande behovet av att införa en skyldighet att ta bort vissa meddelanden, anfördes att de flesta tillhandahållare har ett intresse av att se till att deras tjänster inte missbrukas för spridning av brottsliga meddelanden, men att det även finns mindre nogräknade tillhandahållare som inte ingriper självmant mot en sådan användning. Enligt regeringen borde det därför införas ett självständigt straffrättsligt ansvar för en tillhandahållare som underlåter att avlägsna vissa meddelanden.27 När det sedan gällde vilka slags meddelanden som borde träffas av skyldigheten, hade den utredning som låg till grund för lagstift- ningen föreslagit att tillhandahållaren av tjänsten skulle åläggas att förhindra fortsatt spridning av meddelandet, om det var uppenbart att en användare genom att sända in ett meddelande hade gjort sig skyldig till brott eller intrång i upphovsrätt eller att innehållet i ett meddelande var ägnat att användas vid brott.28 Förslaget hängde samman med utredningens förslag att straffbelägga vissa brott i 16 kap. BrB på försöksstadiet. Regeringen fann det lämpligare att ta sikte på meddelandenas innehåll, genom en hänvisning till vissa lagrum. Det skulle enligt regeringens mening göra det lättare för en användare att överblicka det straffbara området. Det torde enligt regeringen även medföra fördelar för utredningen av brott om man använde sig av den enklare konstruktionen att utgå direkt från meddelandets innehåll i stället för att utgå från brottslig gärning hos avsändaren.29 Regeringen övervägde därefter vilka brott som skulle omfattas av skyldigheten att ta bort meddelanden. För att göra det praktiskt möjligt för tillhandahållaren att följa lagen borde det straffbara området, i vart fall som ett första steg, begränsas till att avse vissa brott mot allmän ordning och intrång i 28IT-utredningens betänkande Elektronisk dokumenthantering (SOU 1996:40), s. 203 ff. 1997/98:15 s. 16. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Vad gällde brott mot allmän ordning var det enligt regeringen normalt sett möjligt att göra en bedömning som grun- das enbart på meddelandets innehåll, dvs. av tillhandahållaren kända faktorer. Skyldigheten att ta bort meddelanden borde därför knytas till om meddelandet har ett sådant innehåll som avses i bestäm- melserna om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Den typ av meddelanden som avses i de angivna bestämmelserna är enligt förarbetena relativt sett enkla att identifiera och en bedömning av innehållet kan göras utifrån objektiva kriterier. Eftersom elektroniska anslagstavlor ofta tillhandahålls av per- soner som inte yrkesmässigt sysslar med tjänsterna, var det enligt regeringen inte realistiskt att begära att den som tillhandahåller tjänsten ska kunna ta ställning till svåra juridiska gränsdragnings- problem. Det borde därför ställas upp en begränsning i skyldig- heten att avlägsna vissa meddelanden som tar sikte på hur tydligt meddelandets innehåll är. Skyldigheten borde därför föreligga endast när det är uppenbart att ett meddelande har sådant innehåll som avses i de angivna lagrummen i 16 kap. BrB eller att använd- aren har gjort intrång i upphovsrätt m.m.30 I doktrinen har anförts att uppenbarhetskravet också har betydelse för yttrandefriheten, eftersom risken annars finns att den som tillhandahåller för- medlingstjänster känner sig tvingad att ta bort allt material som enligt hans eller hennes bedömning skulle kunna betraktas som brottsligt.31 Om tillhandahållaren uppdrar åt någon annan att hålla uppsikt över tjänsten borde denne enligt regeringen träffas av regleringen. En operatör, vars verksamhet faller under det undantag för till- handahållande av enbart nät m.m. enligt vad som sägs i 2 §, kan t.ex. i det enskilda fallet vara ansvarig om operatören är den som faktiskt sköter en anslagstavla på uppdrag av tillhandahållaren. Tillhandahållaren ska enlig BBS-lagen ta bort meddelandet eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. Skyldig- heten att ta bort meddelandet borde enligt regeringen inträda även om inte någon spridning till andra användare faktiskt ägt rum. 31Lindberg m.fl., Praktisk IT-rätt, 2001, s. 143 f. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor ska räcka med att meddelandet hållits tillgängligt för användare av tjänsten när meddelandet bort avlägsnats. Lagrådet anförde att bestämmelsen gav vid handen att tillhanda- hållaren skulle vara skyldig att göra en förhandsgranskning av allt material som lämnas till anslagstavlan.32 Regeringen anförde att den aldrig hade avsett någon förhandsgranskning eller något generellt krav på att granska varje enskilt meddelande. I det färdiga förslaget gjordes vissa förändringar för att förtydliga detta. Regeringen påpekade i förarbetena att det inte lades fram något förslag till någon särskild skyldighet för tillhandahållaren att spara meddelanden.33 Det huvudsakliga syftet med lagen är att vissa med- delanden tas bort och det vore enligt regeringen orimligt att kräva av en tillhandahållare, som faktiskt skött denna uppgift, att även spara material, vilket i sig kan utgöra ett intrång i upphovsrätten. Skyldigheten att ta bort vissa meddelanden innebar dock enligt regeringen inte att meddelanden måste utplånas hos tillhanda- hållaren. Data som behövs för att utreda och bevisa brott bör enligt allmänmotiveringen självfallet, om möjligt bevaras, så att polis och åklagare kan fullgöra sina uppgifter. Regeringen påtalade att det under vissa speciella omständigheter kan vara straffbart att för- vanska eller radera meddelanden, t.ex. vid fall av bevisförvanskning enligt 15 kap. 8 § BrB. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldig- heten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelanden av det slag som anges i lagen döms enligt 7 § BBS- lagen till böter eller fängelse . Om brottet är grovt uppgår straffskalan till fängelse i högst . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Lagens straffbestämmelser om skyldighet att förhindra sprid- ning av vissa meddelanden gäller inte om tillhandahållaren kan dömas till ansvar enligt BrB eller URL. 1997/98:15 s. 36 f. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor Datorer eller andra hjälpmedel som använts vid brott mot bestämmelsen om skyldighet att förhindra spridning av vissa med- delanden får enligt 8 § BBS-lagen under vissa omständigheter för- verkas. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel, om brottet har fullbordats. Förverkande får helt eller delvis underlåtas om ett förverkande är oskäligt. Straff vid underlåtenhet att ta bort meddelanden Skyldigheten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare sprid- ning av meddelanden som omfattas av BBS-lagen inträder enligt förarbetena när tillhandahållaren får kännedom om förekomsten av meddelandet.34 Sådan kännedom kan tillhandahållaren få genom att själv läsa meddelandet eller genom att någon gör honom eller henne uppmärksam på meddelandet. För att förhindra att tillhandahållaren håller sig okunnig om vilka meddelanden som finns på tjänsten, borde enligt regeringen straffansvar även kunna inträda för den som av grov oaktsamhet underlåter att ta bort ett meddelande eller underlåter att på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. När det gäller att bedöma om en tillhandahållare har förfarit grovt oaktsamt får enligt förarbetena ledning främst sökas i hur tillhandahållaren har uppfyllt sin plikt att ha uppsikt över tjänsten. Antalet meddelanden i den elektroniska anslagstavlan är ibland så stort att det enligt regeringen inte är rimligt att kräva att till- handahållaren aktivt kontrollerar den. Det bör i dessa fall kunna räcka för att undvika straffansvar, att en möjlighet inrättas för användare att påtala förekomsten av meddelanden av det slag till- handahållaren har skyldighet att ta bort under förutsättning att uppföljande åtgärder sätts in efter det att någon påtalat förekomsten av ett straffbart meddelande i tjänsten. Om straffbara meddelanden ofta förekommit i en tjänst, måste dock kravet på åtgärder av tillhandahållaren enligt förarbetena sättas högre och ett större inslag av aktiva åtgärder bör då krävas. Det bör också kunna anses som straffbart om tillhandahållaren uppdragit åt någon annan 34 A. prop. Ansvaret för tillhandahållare av elektroniska anslagstavlor att hålla uppsikt över tjänsten och tillhandahållaren varit grovt oaktsam när det gäller valet av denne person. Straffansvar inträder alltså för den som inte tar bort vissa slag av meddelanden. Brottstypen kan sägas uttryckligen kriminalisera underlåtenhet. Brottstypen har i doktrinen benämnts omissivdelikt eller äkta underlåtenhetsbrott, eftersom existensen av en under- låtenhet alltid är nödvändig för ansvar.35 Ett annat sätt att uttrycka det är att det är fråga om en brottstyp där den brottsliga gärningen är just underlåtenhet. Uppsiktsskyldigheten enligt 4 § BBS-lagen – dvs. underlåtenhet att fullgöra denna – är inte direkt straffsanktionerad. Den torde inte ha någon betydelse vid uppsåtliga brott. Uppsåtligt brott förutsätter uppsåt till att det finns ett meddelande av sådant slag att det föreligger en skyldighet att ta bort meddelandet. Uppsikts- skyldigheten har desto större betydelse vid frågan om det föreligger grov oaktsamhet – eftersom bedömningen av om den har uppfyllts i de flesta fall torde avgöra om tillhandahållaren har varit grovt oaktsam i förhållande till skyldigheten att ta bort meddelanden. I NJA 2007 s. 805 gällde åtalet i första hand medhjälp till hets mot folkgrupp och i andra hand brott mot BBS-lagen. I målet fann HD följande utrett.