sou · H4B370 · 2016-10-26 00:00:00 — Följande fall, som är exempel på detta, avser främst stölder, men även annan kriminalitet kan förekomma. I ett avgörande från hovrätt65 åtalades två män för män- niskohandel för att ha utnyttjat två minderåriga pojkar till att begå brott. De åtalade rumänska männen hade enligt åklagaren tagit med sig de två sextonåringarna från hemlandet och tvingade med dem på 64Göta hovrätts dom i mål B 332-15 (tingsrätts dom i mål nr B 4100-14). 65RH 2010:34, dom i mål nr B 9732-09 (tings- rätts dom i mål nr B 10675-09). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel en stöldturné i . Tingsrätten ogillade åtalet p.g.a. bristande bevisning, bl.a. med hänsyn till att pojkarna vare sig kunde anses ha stått under sådant allvarligt tryck att de inte kunde förändra sin situa- tion eller ha varit under männens kontroll. Hovrätten ansåg däremot att männen tagit kontroll över pojkarna i den mening som avses i människohandelsparagrafen och att det var styrkt att pojkarna rekryterades i syfte att utnyttjas för stölder. Hovrätten ansåg det bevisat att pojkarna, åtminstone när de kommit fram till , har varit helt utlämnade åt männen som därmed tog kontroll över dem. Det var således enligt hovrätten uppenbart att männens syfte i det skedet varit att utnyttja pojkarnas svåra belägenhet och förmå dem att utföra och delta i tillgreppsbrott. Pojkarnas samtycke till med- verkan saknade betydelse för den straffrättsliga bedömningen av männens handlande. Med hänsyn till att pojkarna inte utsattes för något direkt tvång och varken hölls inlåsta eller var frihetsberövade, ansåg hovrätten att människohandelsbrottet skulle bedömas som mindre grovt. Påföljden bestämdes till fängelse . När ersättning utlovats för arbete, utan att det funnits avsikt att faktiskt betala för arbetet, har det i praxis dömts för bedrägeri, vilket framgår av följande fall från . I en dom från hovrätt66 ogillade hovrätten, till skillnad från tingsrätten, åtalet för människohandel. Hovrätten dömde i stället för flera fall av bedrägeri i enlighet med åklagarens alternativa ansvars- påstående. Målet omfattade även ytterligare åtalspunkter, vilka dock saknar relevans här. Målet handlade om en fembarnsmamma som, enligt åtalet, satt i system att rekrytera polska kvinnor för arbete med bl.a. barnpassning. Kvinnorna inhystes i en garderob och arbetet kom att bli hushållsarbete under slavliknande former. Kvinnorna fick inte någon lön och blev enligt hovrätten vilseledda i fråga om ersättningen av den tilltalade när de rekryterats och inhysts. Enligt hovrätten kunde det hållas för visst att den tilltalade varken vid rekryteringen av målsägandena eller senare under deras vistelse hos den tilltalade haft för avsikt att betala den utlovade ersättningen. Även om hovrätten ansåg att förtäckta hot hade förekommit kon- staterade domstolen att hoten varken kunde betraktas som hot om brottslig gärning eller tvingat någon av kvinnorna att vara inhyst hos henne. Hovrätten ansåg inte heller att kvinnorna hade varit i 66 dom i mål B 5971-10 (dom ). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel påtagligt underläge, även om fembarnsmamman haft ett visst inflyt- ande över dem. De har inte hållits inlåsta och även om det före- kommit vissa hotfulla uttalanden kunde de inte anses ha stått under ett kontinuerligt hot. Därmed hade fembarnsmamman enligt hov- rätten inte tagit kontroll över dem. Åtalet för människohandel ogillades därför av hovrätten, men den tilltalade dömdes i stället för fyra fall av bedrägeri mot målsägandena. Genom vilseledandet för- mådde den tilltalade var och en av målsägandena att utföra arbete med städning och barnpassning. Utnyttjandet innebar således eko- nomisk för den tilltalade och motsvarande skada för måls- ägandena. Påföljden för bedrägeriet (och övrig brottslighet) bestäm- des till fängelse . I ett avgörande, från Hovrätten för , ogillade hov- rätten, i likhet med tingsrätten, åtalet för människohandel och med- hjälp till sådant brott p.g.a. bristande bevisning. De tilltalade döm- des dock för vissa tillgreppsbrott. Bakgrunden i målet var att polisen tyckt sig ha sett ett mönster vid tillgreppsbrott i butik. Det hade varit unga män från som stulit i affärer. Männen lämnade endast vaga uppgifter om var och hur de bodde och det förekom även uppgifter om att de hade tvingats stjäla. Domstolarna ogillade åtalet och hänvisade särskilt till målsägandenas bristande trovärdig- het. I ett mål vid hovrätt68 åtalades en man för att ha transpor- terat sin minderåriga styvdotter från via till och därefter inhyst styvdottern i en personbil och senare i två hus- vagnar på en camping. Mannen hade enligt åtalet utnyttjat styv- dottern för att stjäla varor. Mannen åtalades även för försök till våldtäkt avseende styvdottern samt olaga hot och misshandel av- seende en annan person. Hovrätten ogillade, i likhet med tings- rätten, åtalet för människohandel bl.a. med hänsyn till det saknades stöd i utredningen för att den tilltalade företagit nämnda handels- åtgärder i syfte att exploatera styvdottern för påstått ändamål. I öv- rigt fann domstolarna att åtalet för försök till våldtäkt skulle bi- fallas, men inte för olaga hot och misshandel. 67Hovrätten för Västra dom i mål nr B 2408-12 (tings- rätts dom i mål nr 16821-11). 68Svea hovrätts dom i mål nr 756-12 (dom i mål B 9980-11). Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel I vissa fall utnyttjas utsatta personer för flera ändamål, exempel- vis både fysiskt men även genom användande av personernas identitet för att begå bedrägerier. I ett mål vid tingsrätt69 väcktes åtal för bl.a. fyra fall av människohandel mot två kvinnor och en av kvinnornas två underåriga barn. Kvinnorna avsågs att exploateras för sexuella ändamål eller brottslig verksamhet i form av bedrägeri och barnen för endast brottslig verksamhet (stölder). Bevisningen i målet för åtalen för människohandel bestod i huvud- sak av de inblandades egna uppgifter. Enligt tingsrätten gav utred- ningen i målet dock inte tillräckligt stöd för åtalet i denna del. Ut- redningen gav enligt tingsrätten inte heller stöd för påstådda exploa- teringssyften, även om oriktiga arbetsgivarintyg lämnats eller före- tetts inför olika myndigheter för att kvinnorna skulle få uppehålls- tillstånd och kunde folkbokföras med ett fullständigt personnummer. Åtalet för människohandel ogillades. Även åtalet gällande barnen ogillades, eftersom annat inte visats än att barnets mamma krävt att barnen skulle hämtas från hennes bror i till . Vidare saknades även tillräckligt stöd för att tillgrepp ägt rum efter anstiftan av den tilltalade. 4.5Förhållandet i andra länder I avsnitt 3.6 har vi bl.a. redovisat hur straffansvaret för människo- handel är reglerat i vissa andra länder. Vi hänvisar därför dit i denna del. Avsnittet nedan behandlar därför endast om, och i sådana fall hur, ett fristående utnyttjande av utsatta människor för i huvudsak tvångsarbete, tiggeri och annan ekonomisk är reglerat i respektive land. Övriga exploateringsändamål berör vi endast i be- gränsad omfattning. Vi har valt att redovisa hur regleringen ser ut i , men även i ett par länder med till närliggande rättssystem.70 69Västmanlands tingsrätts dom i mål nr B 406-11. 70Jfr dock även den engelska regleringen The Modern Slavery Act 2015 där kriminaliseringen av människohandel och ytterligare brott direkt är kopplad till artikel 4 i . Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Enligt dansk rätt finns det inte någon särskild straffbestämmelse som reglerar straffansvaret för utnyttjande av utsatta människor för tvångsarbete, tiggeri eller annan ekonomisk . Sådant utnytt- jande kan dock enligt dansk rätt vara straffbelagt enligt bestäm- melsen om ocker, olaga tvång, frihetsberövande eller bedrägeri (se straffe- loven §§ 260, 261, 279, 282, 285−286). Med undantag för ocker, som vi anser kan vara av särskilt intresse, redogör vi dock inte för dessa bestämmelser här. Bestämmelsen om ocker straffbelägger den som utnyttjar en annan persons svåra ekonomiska eller personliga problem, brist på kun- skap, slarv eller ett befintligt beroendeförhållande i ett avtalsför- hållande för att erhålla en förmån, som står i uppenbart missför- hållande till vederlaget eller för vilken vederlag inte ska utgå. Påföljden för ocker är fängelse i högst och alternativt fängelse i högst om gärningen är särskilt allvarlig (af særlig grov beskaffenhed) med hänsyn till bl.a. tillvägagångssättet (udførelsesmåden) eller till om det gärningen annars varit av särskilt farlig art eller avsett betydande värde. Enligt finsk rätt finns det inte någon särskild straffbestämmelse som reglerar straffansvaret för utnyttjande av utsatta människor för tvångsarbete, men utnyttjandet kan omfattas av regleringen av ocker- liknande diskriminering i arbetslivet (47 kap. 3 a § strafflagen) eller grovt ocker (36 kap. 7 § strafflagen). Av bestämmelsen om särskilt ockerliknande diskriminering i arbetslivet följer att om en arbetssökande eller arbetstagare vid diskriminering i arbetslivet försätts i märkbart ofördelaktig ställ- ning genom att arbetssökandens eller arbetstagarens ekonomiska trångmål eller annars trängda läge, beroendeställning, oförstånd, lätt- sinne eller okunnighet utnyttjas, ska gärningsmannen dömas för ockerliknande diskriminering i arbetslivet. Påföljden för brottet är böter eller fängelse i högst . Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel För ocker döms den som, genom att utnyttja någon annans ekonomiska trångmål eller annars trängda läge, beroendeställning, oförstånd eller lättsinne, vid ett avtal eller någon annan rättshand- ling för sig eller någon annan utverkar eller betingar en ekonomisk förmån som står i uppenbart missförhållande till vederlaget. För ocker döms också den som vid kreditgivning för sig eller någon annan tar emot eller betingar ränta eller annan ekonomisk förmån som står i uppenbart missförhållande till kreditgivarens prestation, med beaktande av det beviljade kreditbeloppet, kredittiden och övriga villkor i kreditavtalet, den kreditrisk som är förenad med den be- viljade krediten, kostnaderna för sådana åtgärder av kreditgivaren som hör till omsorgsfull kreditgivning, sedvanliga kostnader för kreditfinansiering och sedvanliga allmänna kostnader för kreditverk- samhet. Påföljden för brottet är böter eller fängelse i högst . Grovt ocker innebär ett straffansvar i de fall det vid ocker efter- strävas avsevärd , avsevärd eller synnerligen kännbar skada uppkommer, gärningsmannen på ett hänsynslöst sätt utnyttjar någon annans särskilda svaghet eller annars skyddslösa läge eller brottet begås särskilt planmässigt och ockret även bedömt som en helhet är grovt. Påföljden för brottet är fängelse och högst . I samband med att straffbestämmelser för människohandel ny- ligen förnyades i vissa avseenden diskuterades också om det fanns behov att stifta en separat straffbestämmelse om tvångsarbete i . Det syntes inte vara fallet, särskilt därför att människo- handel täcker, som en stark utgångspunkt, fall av tvångsarbete. I de fall där rekvisiten för människohandelsbrott inte är uppfyllda an- sågs dessutom nämnda bestämmelser om ockerliknande diskrimi- nering i arbetslivet och grovt ocker täcka situationen. Vidare finns det enligt finsk rätt varken någon särskild straff- bestämmelse för utnyttjande av utsatta människor för tiggeri eller för utnyttjande av utsatta människor för annan ekonomisk (än för sexuella ändamål, tvångsarbete och tiggeri). Däremot finns det ett antal härmed samhörande generella kriminaliseringar som bedrägeri, grovt bedrägeri, ocker och grovt ocker (strafflagen 36 kap. 1 och 2 samt 6 och 7 §§). –2011 utreddes under ledning av inrikesmini- steriet bl.a. behovet av att förbjuda tiggeri och kriminalisera organi- sering av tiggeri enligt finsk rätt. Något behov av sådan separat krimi- Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel nalisering ansågs dock, i ljuset av människohandelsregleringen, inte finnas. I norsk rätt regleras, som vi redovisat i avsnitt 3.6.1, brotten människohandel och grov människohandel i två olika bestämmelser där regleringen av själva utnyttjandet är centralt (§ 257 och § 258 straffeloven [2005]). För människohandel straffas således bl.a. den som med våld, hot, utnyttjande av någons utsatta belägenhet eller annat otillbörligt be- teende (atferd) tvingar, utnyttjar eller vilseleder en person till prosti- tution eller andra sexuella handlingar, arbete eller tjänster (inklusive tiggeri), krigstjänst i främmande land eller organhandel. Något krav på handelsåtgärd finns således inte för nu nämnd kriminalisering (jfr avsnitt 3.6.1 där den norska regleringen av människohandel presenteras i sin helhet och tydliggör att handelsåtgärder dock krävs för andra människohandelsförfaranden). Människohandel straffas med fängelse upp till . Den som bl.a. begår en handling som nämnts mot en person som inte har fyllt , döms för människohandel även om inte något otillbörligt beteende förekommit. Den som var okunnig om att den utsatte var kan straffas om denne kan klandras för sin okunskap. Grov människohandel straffas med fängelse upp till . Vid bedömande av om brottet ska anses som grovt ska särskild vikt läggas vid om den som utsatts för handlingen var , om grovt våld eller tvång använts och om handlingen medfört be- tydande vinst. Inte heller här krävs det någon handelsåtgärd vid- tagits. Den som var okunnig om att den utsatte var kan straffas om denne kan klandras för sin okunskap. Flera omständigheter, bl.a. att brottet är en del av en organi- serad brottlighet, kan leda till att straffet skärps. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel Människohandel är, som vi tidigare redovisat, straffbart enligt neder- ländsk rätt enligt artikel 273 f i strafflagen, the Dutch Criminal Code. I den bestämmelsen föreskrivs ett straffansvar för rekrytering, transport, överföring, eller inhysande av en person, med hjälp av bl.a. tvång, våld, hot om våld, utpressning, bedrägeri eller missbruk av en persons utsatta belägenhet i syfte att utnyttja offret. Utnytt- jande kan ske för bl.a. prostitution och andra former av sexuellt utnyttjande, tvångsarbete eller tjänster (inklusive tiggeri), slaveri eller slaveriliknande förhållanden, träldom, utnyttjande av brottslig verksamhet samt för organdonation. Bestämmelsen straffbelägger bl.a. även den som genom otillbör- liga medel tvingar eller förmår en annan person att medverka till att tvångsarbete kommer till stånd. Även den som bereder sig avsiktlig från utnyttjandet av en annan person kan straffas för män- niskohandel. Påföljden för brottet är i normalfallet fängelse högst , men om vissa förutsättningar är uppfyllda kan ett strängare straff dömas ut. I den tyska grundlagen finns ett uttryckligt förbud mot tvångs- arbete (§ 12 Grundgesetz). Vidare följer av människohandelsbestäm- melsen, som vi tidigare redovisat i avsnitt 3.6.2, att den som utnytt- jar en annan persons utsatta belägenhet (som härrör från vistelse i ett främmande land) för slaveri, träldom eller tvångsarbete döms för människohandel för arbetskraftsexploatering (§ 233 StGB). Något krav på handelsåtgärd finns alltså inte för straffansvar enligt den bestämmelsen (jfr 233 a § StGB och avsnitt 3.6.1 för en mer full- ständig presentation av regleringen och när handelsåtgärder krävs). Det otillbörliga medlet här är alltså avgränsat till utnyttjande av en utsatt belägenhet som har sin grund i vistelsen i ett främmande land. Om offret är under tjugoett år krävs inte något otillbörligt medel för straffansvar. Enligt uppgift finns det däremot enligt tysk rätt inte någon sär- skild straffbestämmelse för exploatering av utsatta människor för Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel tiggeri eller för annan ekonomisk . I sådana situationer kan dock andra generella bestämmelser aktualiseras, bl.a. olaga tvång, utpressning, bedrägeri och ocker (§ 240, § 253 § 263, § 263 a, § 264 a och § 291 StBG). Med undantag för ocker, som vi anser kan vara av särskilt intresse, redogör vi inte för dessa bestämmelser här. Straffansvaret för ocker omfattar bl.a. den som utnyttjar annans oerfarenhet, oförstånd eller betydande svaghet för att antingen själv eller en tredje person vid bl.a. lägenhetsuthyrning, kreditgivning eller annan tjänst där för att bereda sig förmån, som står i uppen- bart missförhållande till bl.a. tjänsten. Påföljden är böter eller fäng- else i högst alternativt, vid försvårande omständigheter, fäng- else i lägst och högst . – allmänna utgångspunkter m.m. I avsnitt 4.2 har vi redovisat några allmänna utgångspunkter för frågan om ett förstärkt straffrättsligt skydd mot vissa utnyttjandeformer som inte alltid är en del av ett människohandelsförfarande. Som framgår där har flera myndigheter och andra aktörer iakttagit en ökad exploatering av utsatta personer i . kan konstateras att få personer döms för sådana brott. Det finns därför skäl att överväga om det kan finnas anled- ning att förändra den straffrättsliga lagstiftningen på området. Mot denna bakgrund har vi, som tidigare nämnts, fått i uppdrag att se över den straffrättsliga lagstiftningen mot exploatering av utsatta personer, såsom för tvångsarbete, tiggeri eller för annan ekonomisk . Syftet med översynen är att säkerställa att det straffrätts- liga skyddet är starkt i angivna situationer. Vid översynen ska vi analysera och ta ställning till om det finns behov av ett förtydligat, utvidgat eller på något annat sätt förändrat straffrättsligt skydd mot Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel 1.tvångsarbete eller exploatering för annan verksamhet i en situa- tion som innebär nödläge för den utsatte, och 2.otillbörliga ekonomiska utnyttjanden av personer som, exempelvis på grund av ekonomiskt svåra förhållanden, okunskap eller en beroendeställning, befinner sig i en utsatt situation. Om vi bedömer att det finns behov av författningsändringar ska vi även lämna förslag till sådana. I enlighet med vårt uppdrag ligger vårt fokus i våra överväganden i detta avsnitt, till skillnad från i avsnittet om människohandel, på om det finns ett behov av ett starkare straffrättsligt skydd mot själva utnyttjandet av personer och hur ett sådant skydd skulle kunna utformas. Ett straffansvar för människohandel förutsätter, som vi fram- hållit i avsnitt 3, inte att exploateringen påbörjats, varför de utnytt- jandeformer som vi diskuterar i förevarande avsnitt kan men inte nödvändigtvis behöver utgöra en del av ett människohandelsförfar- ande. I vissa fall kan de utnyttjanden som är aktuella här även vara helt fristående i förhållande till människohandelsförfaranden. Så kan exempelvis vara fallet när en person frivilligt påbörjar en anställning med acceptabla anställningsvillkor, men att arbetsförhållandena sedan försämras på ett sätt så att arbetet är att betrakta som tvångsarbete. Härtill finns utnyttjanden som inte omfattas av män- niskohandelsbestämmelsen, exempelvis krav på betalning för arbets- tillstånd eller för en plats att sitta och tigga på. Ett förstärkt straffansvar för utnyttjande av utsatta personer kan möjligen i viss mån uppnås genom förtydliganden och moderni- sering av redan befintliga straffbestämmelser. Om däremot det för- stärkta straffrättsliga skyddet innebär ett inte oväsentligt utvidgat straffansvar bör vissa förutsättningar för nykriminalisering vara uppfyllda. Vilka dessa förutsättningar är har, som tidigare nämnts, diskuterats i olika rättspolitiska sammanhang, bl.a. i Straffrättsanvänd- ningsutredningens betänkande Vad bör straffas? (se avsnitt 4.2.5). En allmän utgångspunkt för våra överväganden i frågan om ett straffansvar för ett fristående utnyttjande av utsatta personer är att Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel säkerställa att det straffrättsliga skyddet på området är starkt och ändamålsenligt. En annan utgångspunkt för våra överväganden är att det straffrättliga skyddet inte ska skilja sig åt beroende på de utsatta personernas medborgarskap eller migrationsstatus och att det straffrättsliga skyddet även är förenligt med de internationella över- enskommelser som åtagit sig att följa. 4.6.3Särskilt om vissa begrepp i vårt uppdrag Vårt uppdrag avser, som tidigare nämnts, att utreda om det finns ett behov av ett starkare straffrättsligt skydd dels mot tvångsarbete eller exploatering för annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, dels mot otillbörliga ekonomiska utnytt- janden av personer som befinner sig i en utsatt situation. Innan vi går över till våra överväganden i dessa delar är det nöd- vändigt för förståelsen av vårt uppdrag att i korthet analysera några av de begrepp som används i vår uppdragsbeskrivning. Särskilt om begreppet tvångsarbete Begreppet tvångsarbete har definierats av i artikel 2 i Konven- tionen (nr 29) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete som varje arbete eller tjänst, som avfordras en person under hot om något slag av straff och till vars utförande ifrågavarande person inte in- bjudit sig av fri vilja, se avsnitt 4.2.3. Det bör särskilt noteras att alla typer av arbeten och tjänster omfattas av begreppet enligt definition utan någon begränsning till anställningsförhållanden eller legala arbeten.71 definition tillämpas internationellt och den måste även antas ligga till grund för begreppet tvångsarbete i män- niskohandelsbestämmelsen i 4 kap. 1 a § BrB. Vi anser därför det lämpligt att i allt väsentligt utgå från samma definition här. Begrep- pet tvångsarbete får därför en vidsträckt omfattning, vilket medför att variationerna för hur tvångsarbete kan ta sig uttryck kan vara 71 Definitionen är således mycket vid och omfattar därför exempelvis prostitution. Det bör, som tidigare nämnts, därför noteras att prostitution och sexuell exploatering enligt synsätt utgör brott mot de mänskliga rättigheterna. Utnyttjande av utsatta personer i andra fall än vid människohandel För ytterligare diskussion om begreppet tvångsarbete se avsnitt 4.7. Särskilt om exploatering för annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte När det i stället gäller begreppet exploatering för annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte är innebörden däremot mera oklar. I samband med att människohandelsbestämmelsen reviderades och därmed utvidgades upphävdes även brottet försättande i nödläge, se avsnitt 4.2.5. För försättande i nödläge hade tidigare dömts den som, genom olaga tvång eller vilseledande, antingen föranledde att någon kom i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmådde någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kunde befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga sexuella förbind- elser eller på annat sätt råka i nödläge. Med tvångstillstånd avsågs inskränkningar av annans handlingsfrihet av skilda slag och olika svårhetsgrader. Förlusten av handlingsfriheten kunde vara total eller partiell. Det krävdes dock att den angripne helt eller delvis var för- hindrad att fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Exem- pel på försättande i tvångstillstånd var att någon olovligen på- tvingade annan krigs- eller arbetstjänst. Med nödläge avsågs i den bestämmelsen att någon befann sig i en verkligt svår belägenhet som inte var helt tillfällig eller övergående. Begreppet nödläge om- fattade då, som tidigare nämnts, bl.a. sådana tvångstillstånd som avsågs i bestämmelsens första led men även andra situationer. Ut- trycket ansågs även täcka samtliga de situationer som i den revi- derade människohandelsbestämmelsen avsågs med tvångsarbete och liknande tvångstjänstgöring, slaveri och därmed jämförbara bruk och sedvänjor och träldom samt situationer där människor befinner sig i en sådan belägenhet att de kan utnyttjas för organanskaffnings- ändamål.