sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Kun- görelsen om auktion ska innehålla uppgift om tillträdesdag, om det ska hållas ett bevakningssammanträde och om det ska hållas ett sammanträde för fördelning av köpeskillingen. Reglerna om fördelning av influtna medel innebär att Kronofogde- myndigheten ska hålla ett fördelningssammanträde när det är oklart hur pengarna ska fördelas eller när det är särskilt föreskrivet att ett fördelningssammanträde ska hållas (13 kap. 4 § UB). om obligatoriskt fördelningssammanträde finns vid försäljning på auktion av registrerat skepp, registrerat luftfartyg, intecknade reservdelar till luftfartyg och fast egendom. När det inte är föreskrivet obliga- toriskt fördelningssammanträde är det upp till Kronofogdemyndig- heten att bedöma om det är oklart hur pengarna ska fördelas och om fördelningssammanträde därför ska hållas (prop. 1980/81 s. 682). Det bör ankomma på att bestämma när det behövs ett fördelningssammanträde Det finns inte några sakliga skäl för att alltid ska vara tvungen att hålla ett fördelningssammanträde när viss slags egendom sålts. I stället bör få be- stämma när det finns skäl att hålla ett fördelningssammanträde Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar oavsett vilken slags egendom det är som har sålts. Fördelnings- sammanträde bör hållas när anser att det är oklart hur pengarna ska fördelas eller om Kronofogdemyndig- heten anser att sammanträdet behövs av andra skäl. Exempel på situationer när fördelningssammanträde kan behövas, men där det inte är obligatoriskt, är när fast egendom har sålts under hand och när förfarandet har avbrutits före försäljning av registrerat skepp, registrerat luftfartyg, intecknade reservdelar till luftfartyg eller fast egendom och det finns pengar som ska fördelas. Det kan också behövas ett fördelningssammanträde efter försälj- ning av lös egendom när fördelning av pengar ska ske och det finns flera borgenärer som konkurrerar. Enligt 12 kap. 36 § UB är tillträdesdagen vid försäljning av fast egendom på offentlig auktion den dag som fördelningssamman- trädet enligt kungörelsen ska hållas. Om fördelningssammanträde är obligatoriskt krävs det att särskilt beslutar om tillträdesdag. Det bör därför införas en skyldig- het för att besluta om tillträdesdag. bör besluta om tillträdesdag samt huru- vida bevakningssammanträde och fördelningssammanträde ska hållas innan kungör auktionen. Om fördelnings- sammanträde ska hållas ska dagen för fördelningssammanträdet även fortsättningsvis vara tillträdesdag. Beräkningen av borgenärernas rätt till ränta enligt 13 kap. 6 § UB påverkas inte av att bestämmelserna om obligatoriskt fördel- ningssammanträde tas bort. Enligt den bestämmelsen anses fördel- ningsdagen vara den dag fördelningssammanträdet ska hållas. Om det inte hålls något fördelningssammanträde beräknas räntan till och med den dag beslut meddelas som för- delningsdag. När det inte behövs något fördelningssammanträde beräknas räntan alltså som Kronofogde- myndigheten meddelar beslut. Eftersom nuvarande bestämmelser om obligatoriskt fördelnings- sammanträde även gäller för tvångsvis försäljning av registrerat skepp (10 kap. UB), registrerat luftfartyg och intecknade reserv- delar till luftfartyg (11 kap. UB som hänvisar till bestämmelserna i 10 kap.) krävs även följdändringar i de bestämmelser som reglerar försäljningsförfarandet för denna slags egendom. Det krävs även andra följdändringar i UB och UF. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar 9.4.14En tydligare reglering om hur borgenärers rätt till ränta ska beräknas Vårt förslag: Ett förtydligande införs i 13 kap. 2 § UB som klar- gör att om pengar inte kan betalas ut i samband med fördel- ningsdagen ska utbetalningen innefatta inlåningsränta på beloppet från fördelningsdagen fram till dess utbetalning sker. I utsökningsbalkens trettonde kapitel finns bestämmelser som reglerar tidpunkten för beräkning av ränta när utmätning har skett. När det finns borgenärer i två eller flera mål som har rätt till betal- ning ska pengarna fördelas mellan dem. Fordringarna ska tas upp med de belopp de uppgår till på fördelningsdagen (13 kap. 1 § första stycket UB). Det förhållandet att pengar i vissa fall inte betalas ut, t.ex. på grund av att utsökningstiteln inte fått laga kraft, hindrar inte att reserverar pengarna för en viss borgenär. I 13 kap. 2 § UB, som hänvisar till 13 kap. 6 § UB, regleras hur ränta som löper på pengar som kommit in i utsökningsmålet ska hanteras. Bestämmelserna tar sikte på den ränta som uppkommer efter att , i enlighet med bestämmelsen i 13 kap. 1 § UF, gjort pengarna räntebärande. I 13 kap. 6 § UB an- ges att beräkningen av en fordran ska ske per fördelningsdagen. I tredje stycket anges att fördelningsdagen är den dag till vilken för- delningssammanträde är utsatt eller, om något sammanträde inte hålls, den dag beslut meddelas. I förarbetena anges att när det är fråga om flera fordringar som ska fördelas ska fordringarna tas upp till de belopp som de uppgår till på fördelningsdagen. Om fördelat belopp inte kan betalas ut i samband med fördelningsdagen, ska ränta som uppkommer efter fördelningsdagen tillkomma borgenären. Borgenären har då har rätt till ”den bankränta som upplöpt på beloppet” (1980/81:8 s. 680 f.). Förarbetsuttalandena kan tolkas som att den ränta som löper enligt exekutionstiteln stoppas i samband med fördelningssammanträdet eller beslut om fördelning, och att bank- ränta på beloppet ska utgå för tiden därefter fram till själva utbetal- Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar När det är fråga om flera borgenärer ska, vid beräkningen av en fordran, ränta som löper enligt en exekutionstitel beaktas fram till fördelningsdagen. Eventuell dröjsmålsränta enligt exeku- tionstiteln upphör således att löpa och någon kvarstående fordran att beakta i detta sammanhang finns inte. Det finns emellertid olika uppfattningar om hur förarbetena ska tolkas. Situationen kan bli en annan när utmätning skett till förmån för endast en borgenär och någon formell fördelning därför inte be- hövs. Beslutet att pengarna ska tillfalla borgenären fattas då i all- mänhet i samband med utbetalningen. I förarbetena anges att ränta på borgenärens fordran i sådana fall ska beräknas till och med den dag beslutar om utbetalning. Vissa undan- tag finns dock angivna. Om dröjsmålet beror på borgenären, t.ex. för att denne inte visar upp ett skuldebrev, upphör ränteberäk- ningen på fordran. När ett belopp avsätts på grund av tvist om bättre rätt till medlen bör beslutet att avsätta medlen räknas som betal- ning (prop. 1980/81:8 s. 680 och 686). Innebörden av HD:s slutsats i rättsfallet NJA 2013 s. 1084 (bilaga 25) är att ränta enligt exekutionstiteln ska beräknas till och med den dag beslutar om utbetalning. HD kom fram till att det saknar betydelse för ränteberäkningen om gäldenären gör en nedsättning eller en villkorslös betalning till . Varken en nedsättning eller en villkors- lös inbetalning till utgör en sådan betal- ning att dröjsmålsränta slutar löpa på beloppet. Dröjsmålsräntan fortsätter att löpa fram till och med den dag Kronofogdemyndig- heten beslutar om utbetalning. HD uttalade dock inte om samma princip borde gälla när det finns flera inneliggande mål. Utredningens referensgrupp har anfört att förarbetena till UB inte är tydliga när det gäller beräkning av ränta och att det under alla omständigheter behöver förtydligas i UB vad som gäller för borgenärers rätt till ränta när pengar som kommit in i ett mål inte kan betalas ut i samband med beslut om fördelning eller vid fördelningssammanträdet. Referensgruppen ifrågasätter även en ordning som kan innebära att ränteberäkningen blir olika beroende på om det är en eller flera borgenärer. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar En jämförelse med ränteberäkningen vid utdelning i konkurs En konkurs avslutas i normalfallet genom avskrivning eller utdel- ning. I 10 kap. 4 § konkurslagen (1987:672) regleras vilka utbetal- ningar som kan bli aktuella i samband med avskrivning av en kon- kurs. I konkurslagens tolfte kapitel regleras när en konkurs kan av- slutas genom en frivillig uppgörelse eller ackord och vilka betalningar som då kan bli aktuella. När en konkurs inte avskrivs eller läggs ned på grund av frivillig uppgörelse eller ackord, ska utdelning ske enligt reglerna i kon- kurslagens elfte kapitel. Huvudregeln är att utdelning ska ske så snart all tillgänglig egendom har omvandlats till pengar (11 kap. 2 § konkurslagen). Utdelning av tillgångar som blir tillgängliga för utdelning efter konkursens slut kan ske genom efterutdelning (11 kap. 19–21 §§ konkurslagen). Den närmare tidpunkten för utdelningen bestäms av förvaltaren. Konkurskostnaderna och boets skulder ska betalas först. Därefter ska utdelning ske i enlighet med den rätt till betalning som tillkommer borgenärerna och som bestäms genom bestämmelserna i konkurslagen och förmånsrättslagen (1970:979). Konkursförvaltaren ska upprätta ett utdelningsförslag. Alla de fordringar och förmånsrätter som dittills har bevakats eller efter- bevakats i konkursen eller, när bevakning inte har behövts, de fordringar och förmånsrätter som dittills har gjorts gällande eller annars är kända för förvaltaren ska beaktas i utdelningsförslaget. Förslaget ska ange beloppet av varje upptagen borgenärs fordran med den ränta på vilken utdelning ska beräknas, den förmånsrätt som följer med fordringen och den utdelning som belöper på ford- ringen (11 kap. 4 § första stycket konkurslagen). Bestämmelser om ränteberäkning finns bl.a. i 5 kap. 11 och 12 §§ konkurslagen. För en fordran som är förenad med förmånsrätt och som löper med ränta, ska räntan beräknas till den dag som utdel- ningsförslaget upprättas. Om medlen betalas ut i förskott ska räntan beräknas till dagen för utbetalningen. För en fordran som är för- enad med förmånsrätt, som inte löper med ränta men som hade kunnat göras räntebärande genom delgivning av stämning eller av ansökan om betalningsföreläggande, ska ränta beräknas enligt 5 § räntelagen (1975:635) för konkursbeslutet, om fordringen då var förfallen till betalning och annars från den senare dag när fordringen förfaller till betalning. Räntan ska beräknas till samma Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar dag som gäller för en fordran med förmånsrätt som löper med ränta. För fordringar utan förmånsrätt beräknas ränta mellan borgenärerna för konkursbeslutet endast om boet räcker till betalning av mer än beloppet av alla fordringar i konkursen utan förmånsrätt, i förekommande fall inberäknat vid konkursbeslutet upplupen ränta. Räntan bestäms med tillämpning av vad som nämnts ovan beträff- ande fordringar som är förenade med förmånsrätt (5 kap. 11 § kon- kurslagen). En fordran som inte löper med ränta före förfallodagen ska nuvärdesberäknas till det belopp som efter fem procents årlig ränta utgör fordringens värde den dag utdelningsförslaget upprättas eller dagen för konkursbeslutet (5 kap. 12 § konkurslagen). En liknande bestämmelse finns i 2 kap. 28 § UB. När pengar som har tilldelats en borgenär i ett utdelningsförslag betalas ut, har borgenären också rätt till den ränta som har upplupit på medlen från den dag utdelningsförslaget upprättades (11 kap. 13 § konkurslagen). Av specialmotiveringen till bestämmelsen fram- går att förvaltaren är skyldig att sätta in boets medel på bank- räkning och att den upplupna räntan som belöper på ett visst utdel- ningsbelopp när utdelningsförslaget upprättades ska gott- göras borgenären. Borgenären är endast berättigad till den verkliga ränta som belöper på utdelningsbeloppet. Det är således inte fråga om någon anknytning till de i räntelagen angivna räntenivåerna. Rätten till ränta avser vidare endast ränta på det belopp som fak- tiskt betalas ut (prop. 1986/87:90 s. 340). Det bör förtydligas att rätten till ränta enligt utsökningstiteln upphör i samband med fördelningssammanträdet eller vid beslut om fördelning Vi har övervägt om ränta enligt en utsökningstitel ska fortsätta att löpa efter fördelningssammanträde eller beslut om utbetalning. Den inbördes fördelningen borgenärerna emellan skulle i sådant fall kunna komma att ändras efter fördel- ningssammanträdet eller beslut om fördel- ning. Det skulle också innebära att en borgenär skulle kunna ha rätt Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar till en högre räntesats än den som faktiskt utgått på beloppet efter att placerat pengarna27. En sådan ordning är enligt vår bedömning inte lämplig. I synner- het när det går från fördelningssammanträde alternativt beslut om fördelning till utbetalning skulle en sådan reglering komma att få påtagliga ekonomiska konsekvenser för gäldenären. Detta gäller särskilt om det rör sig om många borgenärer eller höga be- lopp. En lämpligare ordning, som enligt vår uppfattning är gällande rätt och som också är i linje med principerna för ränteberäkningen vid utdelning i konkurs, är att om pengar inte kan betalas ut i samband med fördelningsdagen ska ränta utgå enligt vad som före- skrivs i utsökningstiteln fram till fördelningssammanträdet eller beslut om fördelning. För tiden därefter ska endast bankränta utgå. Om det bara är en borgenär fattas be- slutet om fördelning normalt genom utbetalningen. Det blir då aldrig aktuellt för att göra pengarna räntebär- ande. Den osäkerhet som finns när det gäller beräkningen av borge- närers rätt till ränta påverkar effektiviteten i utsökningsförfarandet negativt. Parter bör kunna få klara besked om till vilken dag ränta enligt utsökningstiteln ska beräknas. En tydligare reglering torde leda till färre överklaganden. Vi föreslår därför att gällande ordning för ränteberäkningen förtydligas i 13 kap. 2 § UB. 9.4.15En ändrad ordning för utbetalning av små belopp Vårt förslag: Om det sammanlagda belopp som tillkommer en borgenär understiger ska beloppet bara betalas ut om det finns särskilda skäl. Pengar som inte kan betalas ut till den betalningsberättigade borgenären ska i första hand fördelas mellan övriga mål där fordringen inte har fått full täckning. Kan betal- ning inte ske till någon annan borgenär ska pengarna återbetalas till svaranden. Om utbetalning eller återbetalning inte är möjlig 27 Enligt 13 kap. 1 § UF är skyldig att göra pengarna räntebärande. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar tillfaller pengarna staten. Om pengar ska tillfalla staten, gäller det även inlåningsränta. I 13 kap. 20 a § UB regleras hur utbetalningar av små belopp ska hanteras. Bestämmelsens första stycke infördes och behandlar det fallet när det finns flera mål och det belopp som ska betalas ut i något av målen understiger (prop. 1993/94:50 s. 295 f.). Beloppet ska då i stället fördelas mellan andra mål, dvs. mål som enligt den första fördelningen skulle få men som inte blir fullt betalda. Bestämmelsen ska tilläm- pas om inte särskilda skäl föranleder något annat. En motsvarande reglering finns i 11 kap. 13 a § konkurslagen (1987:672). I den bestämmelsen anges inte vad som gäller om ingen borgenär vid den första fördelningen får . Det kan antas att det då anses föreligga särskilda skäl för att en eller några av borgenärerna får del av beloppen. Enligt 13 kap. 20 a § andra stycket UB är Kronofogdemyndig- heten inte skyldig att betala ut belopp som understiger . Om beloppet inte betalas ut tillfaller det staten. I skattelagstiftningen finns liknande reglering om hur återbetal- ning vid avstämning på skattekonto ska ske. Enligt skatteför- farandelagen (2011:1244) ska en återbetalning vid avstämning på skattekonto inte göras av belopp som understiger så- vida det inte finns särskilda skäl för återbetalning (64 kap. 4 § 1). Paragrafen har ersatt motsvarande reglering som fanns i 18 kap. 7 § i den nu upphävda skattebetalningslagen (1997:483). I motiven till den bestämmelsen anges att särskilda skäl för återbetalning av belopp som är kan vara att den skattskyldige ska flytta från eller har avlidit. I det sistnämnda fallet ska beloppet betalas ut till dödsboet. Det kan också vara fråga om en juridisk person som ska upplösas. Om överskottet på skattekontot inte har kunnat betalas tillbaka på grund av att kontohavarens adress inte är känd eller på grund av någon annan omständighet som beror på kontohavaren, ska beloppet stå kvar på skattekontot. Ett över- skott som inte har kunnat betalas tillbaka tillfaller staten. Om överskottet, utan hänsyn till inlåningsränta, understiger Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar , ska det tillfalla staten om inga andra registreringar än ränta har gjorts på skattekontot under den tiden och ett försök att betala tillbaka beloppet har misslyckats. Om ett överskott ska tillfalla staten, gäller det även intäktsräntan (64 kap. 9–10 §§ skatteförfarandelagen). En annan ordning för utbetalning av små belopp Enligt uppgift från uppgår summan av s.k. små belopp som i slutändan tillfaller staten till . I detta belopp ingår de belopp som avses i 13 kap. 20 a § andra stycket UB men också belopp som Krono- fogdemyndigheten återbetalat till gäldenärer, men som inte lösts ut och som kommer i retur till myndigheten. Belopp som en gäldenär inte löser ut står kvar på konto . Om gäldenären inte gör anspråk på beloppet till- faller det staten. För statskassan är dessa belopp försumbara och är inte heller en intäkt som staten kan eller bör räkna med. Gällande reglering inne- bär däremot negativa ekonomiska konsekvenser för såväl borgenärs- som gäldenärskollektivet. Det är inte självklart att de borgenärer som enligt fördelningen tilldelas belopp ska bli utan betalning. Det framstår även som stötande att när det bara finns borgenärer som tilldelas belopp , behöver inte betala ut beloppen utan beloppen tillfaller i stället staten. Om det finns många borgenärer som var- dera tilldelas ett belopp kan den totala summan som tillfaller staten komma att uppgå till inte helt obetydliga be- lopp. Denna ordning missgynnar gäldenären som fått sina pengar utmätta, utan att pengarna används för att reglera någon skuld. Utbetalning av pengar innebär inte några påtagliga kostnader för , men för betalningsmottagaren kan det vara förenat med kostnader att lösa ut pengarna. Vid utbetalning av små belopp kan kostnaderna i vissa fall bli högre än det belopp som betalats ut. Det är således befogat att det alltjämt finns en reglering som ger möjlighet att avvakta med utbetal- ning om beloppen som ska betalas ut är små. Med små belopp menar vi belopp som understiger . Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar Vi föreslår att 13 kap. 20 a § UB upphävs och att det införs ett nytt andra och tredje stycke i 13 kap. 1 § UB som innebär att om det sammanlagda belopp som tillkommer en borgenär understiger ska beloppet bara betalas ut om det finns särskilda skäl. Ventilen särskilda skäl bör tillämpas om det t.ex. står klart att det aldrig alternativt först kommer att ha utmätts tillräck- ligt mycket pengar så att utbetalningen uppgår till . Om en utbetalning inte löses ut av den betalningsberättigade borge- nären utan beloppet kommer i retur till ska pengarna i första hand fördelas mellan övriga mål där ford- ringen inte har fått full täckning. Om det inte finns några andra betalningsberättigade borgenärer, eller om pengarna inte löses ut och kommer i retur, ska pengarna återbetalas till svaranden i målet. Belopp som inte har gått att betala ut till varken betalnings- berättigade borgenärer eller till svaranden ska, precis som , stå kvar på konto och göras räntebärande. Om ingen gör anspråk på pengarna ska pengarna till- falla staten. Utgångspunkten för beräkning av tioårsfristen bör vara dagen för beslut om fördelning av pengarna. Om ett belopp ska tillfalla staten, gäller det även inlåningsräntan. 9.4.16Återkrav i mål som handläggs enligt indrivningslagen Vårt förslag: Om ett beslut om fördelning eller utbetalning ändras så att återbetalning ska ske på grund av utmätning för en fordran som handläggs enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. är det inte den myndighet som före- träder staten hos utan den myndighet vars krav har föranlett utmätningen som ska betala tillbaka. Detta tydliggörs genom ett tillägg i 13 kap. 20 § UB. Otydlighet i dagens regelverk leder till svårigheter för att återkräva pengar Om ett beslut om fördelning eller utbetalning ändras, ska Krono- fogdemyndigheten utsöka vad som ska betalas tillbaka om det be- gärs. Ställd säkerhet får då tas i anspråk. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar som någon har fått utbetalt enligt 13 kap. 14 eller 15 §§ UB som ska tillkomma annan sakägare, eller om borgenär har fått utbetalt pengar enligt 13 kap. 18 § UB och den som har bättre rätt till pengarna anmäler sig och fullgör vad som krävs för att ta emot betalning (13 kap. 20 § UB). Detta gäller inte för det som kallas allmänna mål (13 kap. 21 § UB), fortsättningsvis mål som handläggs enligt indrivningslagen. I de målen betalas pengar ut innan utmätningsbeslutet har fått laga kraft. Om det blir aktuellt med återbetalning har myndigheter som regel omgående återbetalat pengarna till . Eftersom stat, kommun, landsting och kommunalförbund inte behöver ställa säkerhet finns det inte någon säkerhet att ta i anspråk i dessa mål. Många myndigheter är s.k. uppbördsmyndigheter för andra myndigheter. Eftersom pengarna ofta har betalats ut till den myn- dighet för vilken utmätning skett när meddelar ett ändrat beslut om fördelning eller utbetalning, har upp- bördsmyndigheten inte ansett sig böra betala tillbaka några pengar. har inte heller ansett sig böra kräva tillbaka pengarna från den myndighet som mottagit pengarna. Eftersom reglering saknas har det uppstått situationer där varken uppbördsmyndigheten eller den myndighet för vilken utmätning skett ansett sig vara återbetalningsskyldig. måste emellertid betala tillbaka pengarna till svaranden. Avsak- naden av reglering kan därför få till följd att Kronofogdemyndig- heten får stå kostnaden. För att komma till rätta med detta bör det införas ett förtydligande i 13 kap. 20 § UB som klargör att det är den myndighet vars krav har föranlett utmätningen som är skyldig att betala tillbaka pengarna när ett beslut om fördelning eller ut- betalning av en fordran som handläggs enligt indrivningslagen ändras. 9.4.17Särreglering för redovisning av pengar i indrivningsmål Vår bedömning: Frågan om behovet av särreglering när det gäller redovisning av utmätta pengar i mål som ska handläggas enligt indrivningslagen är av sådan systemövergripande karaktär att den får utredas i annat sammanhang. Tvångsvis försäljning och redovisning av pengar Behovet av särreglering i utsökningsbalkens trettonde kapitel får utredas i ett annat sammanhang I utsökningsbalkens trettonde kapitel finns bestämmelser som reglerar hur redovisning av utmätta pengar ska gå till. Hur redo- visningen ska göras när sökanden är staten eller kommun i det som är allmänna mål är i princip inte reglerat i utsökningsbalkens trettonde kapitel. Enligt 13 kap. 21 § UB gäller inte kapitlets 1, 13, 14 och 20 §§ för sökanden i allmänt mål. I sådant mål gäller inte heller 4–6 §§, 7 § första–tredje styckena, 8 och 9 §§ annat än om fördelning ska ske med enskild borgenär eller om det är särskilt föreskrivet att fördelningssammanträde ska hållas. Bestämmelsen i 7 § tredje stycket får inte tillämpas i allmänt mål, om sökandens fordran berörs av tvisten. Av 13 kap. 5 § UF framgår att särskilda bestämmelser gäller i fråga om redovisning till sökanden i allmänna mål. Av förarbetena till 13 kap. 21 § UB framgår att lagberedningen inte hade föreslagit några uttryckliga undantag från kapitlets tillämp- ning i allmänna mål. Lagberedningen utgick från att regeringen skulle kunna meddela avvikande föreskrifter från balken. Föredrag- anden konstaterade att frågan om redovisning till staten respektive kommun var reglerad i särskilda författningar, bl.a. i den då gäll- ande medelsförvaltningskungörelsen (1964:886) och att regleringen av denna fråga även fortsättningsvis borde hållas utanför utsök- ningslagstiftningen.