sou · H4B372 · 2016-10-17 00:00:00 — Innovationsprocesser utvecklas således i relationer och genom utbyte av information mellan indivi- der, företag och andra organisationer. Systemperspektivet är därför en viktig del i att förstå hur innovationer uppstår och är beroende av ramvillkorens utformning.5 Son nämnts ovan innebär våra definitioner av entreprenörskap och innovation att vad som brukar refereras till i litteraturen som le- vebröds- eller nödvändighetsföretagare faller utanför den följande analysen. Dessa typer av företag startas vanligtvis för att de generar en tillräcklig inkomst för en person eller familj att klara sig på, men det finns sällan någon ambition att bidra till förändring, förnyelse eller tillväxt. 4 Den är också snarlik definition: ”Införandet eller genomförandet av en ny eller vä- sentligt förbättrad vara, tjänst eller process, nya marknadsföringsmetoder eller nya sätt att or- ganisera affärsverksamhet, arbetsorganisation eller externa relationer.” 5 För en diskussion om skillnader i innovationsförutsättningar se Stiglitz (2014) som baserat på en teoretisk modell hävdar att den nordiska modellen är överlägens den anglosaxiska, res- pektive Acemoglu m.fl. (2012) som framför den omvända ståndpunkten. Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet 1.4Varför är entreprenören viktig? råder konsensus bland ekonomer och samhällsvetare om att ekonomisk tillväxt och produktivitetsutveckling på lång sikt drivs av teknikutveckling och innovation, även om det finns skilda uppfatt- ningar om vägen dit. Kunskapssatsningar har utpekats som den enskilt viktigaste komponenten i ekonomisk tillväxt och tillmäts en väl så stor, eller rent av större betydelse, än kapital- och arbetskraftstillskott. Tveklöst är kunskap och kunskapsuppbyggnad avgörande för ekonomisk utveckling och ska ses som ett nödvändigt – men långt ifrån tillräckligt – villkor för att långsiktigt främja tek- nikutveckling och innovation, samt i förlängningen en uthålligt hög tillväxttakt och ett ökat välstånd. Nedan kommer vi kortfatta att gå igenom de dominerande tillväxt- modellernas utveckling och vilken roll som entreprenörskap och inno- vationer ansetts ha. Vi börjar dock med en historisk tillbakablick. 1.4.1En tillbakablick – den andra industriella revolutionen Inom ekonomisk teori, och speciellt tillväxtteori, försvann entrepre- nören ur modellerna . I takt med att allt mer sofistikerade matematiska jämviktsmodeller utvecklades fanns det inte utrymme för en så svårmodellerad och bångstyrig aktör som en- treprenören. var det få som tvivlade på att entreprenören spelat en avgörande roll vid tidigare tillväxtsprång och ekonomiers utveckling. Det illustreras av den första industriella revolutionen un- der , men i än högre grad av den andra , som präglades av stora tekniska genombrott – bl.a. elektriciteten och förbränningsmotorn, men också telefoni, rörliga bilder och olika sani- tetsinnovationer. Detta la grunden för framväxten av nya företag och branscher som byggde på ny kunskap och teknologiska landvinningar. 6 Avsnittet drar på tidigare bidrag av (2007), Acs m.fl. (2009), Braunerhjelm (2011) samt Braunerhjelm m.fl. (2012). Se dessa för ytterligare fördjupningar. Genomgången fokuse- rar på produktivitets- och tillväxteffekter av entreprenörskap och innovation. Ansatser som betonar innovationssystem och framkomst av innovationer tas upp löpande i senare kapitel (1992, 1995, Teece 1968, 2005, Stiglitz 2014, Dosi och Stiglitz 2014). För en översikt och kritisk granskning av innovationssystemslitteraturen och dess dy- namiska effekter, se (2007). Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet Karaktäristiskt var reformer som dels omfattade både kunskapsförstärkning (som obligatorisk skolgång), dels för- bättrade möjligheter till omvandling och spridning av kunskap till samhälleliga nyttigheter (t.ex. skärpt konkurrens genom avskaffan- det av skråväsendet och begränsat risktagande genom aktiebolag). Det skapade möjligheter för riskbenägna och framåtblickande indi- vider att starta företag utan att sätta all sin egendom på spel. Det var ur denna mylla som många av dagens stora och fortfarande fram- gångsrika svenska företag växte fram. Parallellt genomfördes handelsliberaliseringar, vilket innebar att nya marknader öppnades, handelsvolymerna ökade och länder spe- cialiserade sig i högre utsträckning. Likaså ökade de gränsöverskri- dande investeringarna och människor reste mellan länder på ett enk- lare sätt . Resultatet kunde avläsas i en hårdare konkurrens, ökad produktivitet, stigande löner och en högre levnadsstandard. Denna dynamiska process tog dock ett abrupt slut i och med för- sta världskrigets utbrott och den protektionistiska era som följde ända fram till slutet av . Det finns all anledning att tro att (1911) som var verksam i – då världens centrum för såväl vetenskap som konst – tog starkt intryck av den utvecklingen. lanserade han sina banbrytande arbeten kring entreprenören som den främsta drivkraften i industriell omvandling, dynamik och tillväxt. Han såg kreativ förstörelse/skapande (mångfald, variation och marknadsselektion) som nödvändigt för den ekonomiska ut- vecklingen, där omfattande förändringar baserade i entreprenöriella aktiviteter varvades av långsiktig stabilitet. har mycket av det Schumpeter förutspådde också visat sig vara riktigt. Exempelvis hävdar (2002, 2010) att entreprenöriella, radikala innovatio- ner praktiskt taget förklarar all ekonomisk utveckling sedan 1700-ta- let. Emellertid blev den Schumpeterianska eran förhållandevis kort. 1.4.2Från entreprenörs- till efterfrågedriven tillväxtpolitik var konjunktursvängningarna bety- dande och kulminerade med krisen . Schumpeters en- treprenörsdrivna tillväxtsyn fick stå tillbaka för en mer makroinrik- tad analys, ljuset riktades mot ekonomins efterfrågesida. Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet pionjärerna för den inriktningen märks bl.a. Stockholmsskolan (, , m.fl.) men främst arbeten. Genom att använda finanspolitik (skatter och offentliga utgifter), penningpolitik (räntor) och valuta- politik (förändringar i växelkursen) kunde staten påverka det sam- lade efterfrågetrycket i ekonomin och därmed dämpa konjunktur- svängningarna. Vikten av entreprenörskap, företagande och andra utbudsrelaterade faktorer (t.ex. tekniska framsteg) rönte inte samma intresse. Modellerna föreföll också fungera väl, särskilt när det fanns outnyttjade resurser – främst arbetskraft – som kunde sysselsättas i produktiva verksamheter. började dock dessa modeller ifrågasättas i allt högre grad. Verkligheten stämde inte överens med modellen, vilket (1956, 1957) var först med att visa. Effekterna av ökade investeringar och sysselsättning förklarade endast en min- dre del av den ekonomiska tillväxten. I stället var det andra och okända faktorer som tillskrevs det största ”förklaringsvärdet”. Detta blev känt som Solows tekniska residual. Residualen antogs innehålla ny och förbättrad teknik, bättre ut- bildad arbetskraft samt innovationer. forskning har påpekat att också organisatoriska förändringar, förändringar i branschsam- mansättningar och marknader, nyetablering och utslagning av före- tag bör ingå – det vill säga mycket av det som Schumpeter i sina tidi- gare arbeten kallade kreativ förstörelse. Flera av dessa variabler har också en tydlig policyrelevans, men eftersom det inte gick att definiera vilka faktorer som främst påver- kade tillväxt gick det följaktligen inte heller att dra några säkra poli- cyslutsatser. Det dröjde innan tillväxtforskningen återigen sköt fart, främst genom (1986, 1990), (1988) och (1991) forskning kring kunskapsbaserade tillväxtmodeller. Denna ansats kallas också för den endogena skolan, eftersom den försöker visa att kunskapsinvesteringar drivs av vinst- Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet maximerande företag och individer (alltså är en del av modellen och inte exogen). Detta skulle åtminstone delvis förklara det tomrum (dvs. Solows tekniska residual) som fanns i de tidigare ansatserna. Produktionsfaktorn kunskap (främst FoU) antogs bestå av dels den FoU som företagen själva tog fram, dels en samhällelig kun- skapsstock tillgänglig för alla. Företagens FoU-satsningar var såle- des delvis företagsspecifika, som en del spillde över till den samhälleliga kunskapsstocken. Mer specifikt antogs högutbildade ta fram ny FoU som företagen drog på den samlade kunskapsstocken, dvs. tidigare forsk- ningsrön. Detta ledde till ny teknik eller design som kombinerades med kapital för att tillverka nya kapitalvaror (halvfabrikat och andra insatsvaror). Tillsammans med arbetskraft, humankapital och kapital användes kapitalvarorna för att tillverka konsumtionsvaror. Produk- tion av kunskap, kapitalvaror och konsumtionsvaror kan ske inom ett företags olika divisioner eller dotterbolag, alternativt fördelas på flera företag. Marknaden antas vara karaktäriserad av monopolistisk konkurrens (flera företag tillverkar liknande produkter och produk- tionen sker med begränsade stordriftsfördelar). Romers och flera andra ekonomers arbeten ledde till den ekono- misk-politiska slutsatsen att privata investeringar i kunskapsproduk- tion (FoU) var lägre än vad som var samhällsekonomiskt optimalt (Arrow 1962). Skälet var att kunskapsinvesteringarna spiller över till andra företag som kan tillgodogöra sig den kunskapen utan att be- höva investera själva. Följaktligen finns skäl för staten att genom subventioner och skatteincitament stimulera fram ökade investe- ringar i FoU. Det finns en intressant koppling mellan ovan beskrivna modeller och modeller i ekonomisk geografi som betonar täthet, kunskaps- spridning och dynamiska effekter. Kunskap sprids framför allt inom ett geografiskt begränsat område och följaktligen är de ekonomiska effekterna koncentrerade till ett begränsat antal regioner eller städer.7 Den första generationens kunskapsbaserade tillväxtmodeller modi- fierades för att inkludera en viss typ av entre- prenörer. Föregångare bland dessa s.k. neo-schumpeterianska mo- 7 Se and Thisse (2004). Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet dellbyggare var bland andra Segerstrom (1991, 1995), Aghion och Howitt (1992, 1998) samt och Dinopoulos (1992). Innova- tion modellerades som ”forskningstävlingar” där vinnaren fick (till- fälligt) monopol som annan kunskap blev föråldrad och företag slogs ut. Dessa modeller gjorde anspråk på att ha fångat Schumpeters krea- tiva förstörelseprocesser, vilket till viss del är korrekt. Men fokuserar den här typen av modeller på mycket specifika och avgrän- sade typer av innovation och entreprenörskap – FoU som närmast kan liknas vid forskarens arbete på de stora läkemedelsbolagen, men som har ganska litet att göra med entreprenörskap och innovation i en mer generell mening. Följaktligen blir de ekonomisk-politiska slutsatser som modellerna leder till också svåra att tillämpa mer ge- nerellt på innovation och entreprenörskap. Inte minst underskattas den roll som små och nystartade företag kan spela, och där innova- tioner sällan härrör ur forskning. Och de förmår naturligtvis inte heller fånga den tillväxt som möjliggörs av bättre organisationsfor- mer, hårdare konkurrens m.m.8 En parallell och i viss mån överlappande forskningsinriktning har haft ambitionen att integrera neo-schumpeterianska tillväxtmodeller med insikter framsprungna ur forskningsområdet industriell organisa- tion. Fokus för den forskningen har varit hur etableringshinder, stra- tegisk FoU, strategisk samverkan m.m. påverkar innovation och till- växt.9 Ett resultat av denna forskning är att graden av konkurrens påverkar innovation och nivån på innovationerna påverkar nyetable- ring. Etableringshinder bör följaktligen vara låga för att stimulera ef- fektivitet och produktivitet. Hur låga inträdeströsklar påverkar exis- terande företag beror på var på teknikfronten som företaget befinner sig – mer teknologiskt avancerade företag förväntas välja att öka sina 8 Acs m.fl. (2004) och Braunerhjelm m.fl. (2010) utgår från en Romer-modell och visar hur även entreprenörer som inte är involverade i forskning bidrar till innovation och tillväxt. Entreprenörernas förmåga till innovation bygger på deras kapacitet (som är ojämnt fördelad) att dra på tidigare kunskapssatsningar och att använda den kunskapen för att lansera nya varor och tjänster. På det viset blir entreprenören ett instrument för att realisera kunskapssprid- ningen; denne kommersialiserar kunskap. I Acs m.fl. (2009) visas hur entreprenörskapet beror på de möjligheter som skapas av kunskapssatsningar i kombintaion med de institutionella förutsättningarna. 9 Se Laffont och Tirole (1993), Acemoglu m.fl. (2003), och Pakes (2003), Durnev m.fl. (2004), Aghion m.fl. (2004, 2006), m.fl. (2007), Howitt (2007) och Aghion m.fl. (2013). Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet innovationssatsningar för att bemöta potentiell konkurrens, medan mindre sofistikerade företag antas minska eller lägga ner sin innova- tionsverksamhet om hotet bedöms som för kostsamt att bemöta. Trots långtgående förenklingar och antaganden i både den första och andra generationens kunskapsdrivna tillväxtmodeller bidrog dessa med grundläggande insikter beträffande kunskapens roll i till- växtprocessen.10 För det första förklaras investeringar i humankapi- tal (utbildning) liksom i FoU av att vinstmaximerande företag och individer konkurrerar med ny kunskap, nya kvaliteter och nya varor. För det andra leder investeringar i kunskap till stora och ihållande spridningseffekter till andra företag i en ekonomi. De företag som investerar i kunskap kommer således inte fullt ut att kunna behålla den för sig själv – även andra företag kan dra nytta av den. Den sam- lade kunskapsstocken växer, produktivitet och tillväxttakt ökar. 1.4.4De evolutionära tillväxtmodellerna – Schumpeters arv ”The essential point to grasp is that in dealing with capitalism we are dealing with an evolutionary process…” (Schumpeter 1942, s. 82). Enligt Schumpeter var kapitalism, eller marknadsekonomi, en förut- sättning för en ständigt pågående dynamisk förändringsprocess. Det var den insikten som låg bakom begreppet kreativ förstörelse, vilken byggde på mångfald, variation och selektion som grund för förnyelse och tillväxt (1991). har en evolutionär tillväxtansats ut- vecklats parallellt med de endogena tillväxtmodellerna. Denna beto- nar förutsättningar och möjligheter på mikronivå, dvs. individers och företags möjligheter att exploatera ny och befintlig kunskap i innovationssatsningar. Små och nystartade företag blir i det per- spektivet viktiga eftersom de kan förväntas experimentera med olika varianter och olika kombinationer av ny och befintlig kunskap, vilka testas på marknaden. Dessa innovativa verksamheter karaktäriseras av experiment, osäkerhet och risktagande där marknaden slutligen fäller avgörandet om en produkts kommersialiseringspotential. I sin moderna form presenterades denna alternativa modell av till- växtens grundvalar först av och (1982). Modellen byggde på att företagens verksamhet styrs av vad de kallade rutiner. 10 Se t.ex. (1995a, 1995b). Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet En utgångspunkt var att företag i regel är tämligen obenägna att för- ändra sin verksamhet, vilket i kombination med oändliga möjligheter till förändring och en ändlig förmåga att överblicka dessa rationellt (bounded rationality), tvingar fram ett behov av tumregler och ruti- ner. Företagen antas därför vara kontinuerligt involverade i en sök- process för att antingen själva utveckla nya rutiner (FoU), vilket och kallar för innovation (processinnovation), eller imitera andra företags rutiner. Alla sökbeteenden är förenade med kostnader; sannolikheten till förbättringar stiger i takt med att FoU- eller andra sökkostnader ökar. Att utveckla innovationer kräver således mer resurser men kan också generera högre avkastning. Slutligen kan noteras att och antar att storleken på de resurser som satsas på att söka efter nya rutiner hänger på företagens lönsamhet. Detta tenderar att leda till att ekonomin bli mer storföretagsdominerad, eftersom stora företag vanligen uppvisar högre vinst.11 och ansats förklarar både variation och selektion och hur kunskap bevaras och överförs mellan perioder. Deras nytän- kande ledde till en omfattande forskning där varianter av den ur- sprungliga modell presenterades. Särskilt intressant är (1984) utvidgning av modellen till att omfatta också entreprenörer och nyetablerade företag. Här finns två dominerande innovationsak- tiviteter – en entreprenöriell och en mer traditionell. Den först- nämnda, som antas vara mer beroende av extern kunskap, domineras av entreprenörer och nyetablerade företag, medan den senare ruti- nen förväntas vara förknippad med existerande, större företags egen FoU. För en översikt, se (2016). 1.4.5Tillbaka till individperspektivet – entreprenörskap som en produktionsfaktor Tanken att kunskap och kompetens är spridda på ett stort antal indi- vider och företag går tillbaka ända till Menger (1871) och var också centralt i Hayeks (1945) forskning. På individ- och företagsnivå skil- jer sig därför möjligheterna till förnyelse och innovation radikalt från en situation till en annan, liksom förväntat utfall av sådana sats- ningar. Utifrån den bilden av en ekonomi – decentraliserad kunskap, 11 Jämför Schumpeter (1942). Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet mötet mellan individ, idé och den omgivande ekonomisk-politiska miljön – blir det betydligt svårare att utforma en ekonomisk politik som utifrån riktade insatser främjar innovation. Till och med den mest välinformerade experten, ekonomen eller företagaren kan bara överblicka en mindre del av den totala ekonomin. Olika individer har information som tolkas på olika sätt och som gäl- ler olika saker. Endast ett fåtal av dessa individer väljer att starta ett före- tag kring sina insikter. Att sätta likhetstecken mellan å ena sidan den anställde dirketören i storföretaget, egenföretagaren eller en löntagare, och å den andra sidan entreprenören, innebär att man inte förstår hur ovanlig kompetensen är för innovativt entreprenörskap. Potentiellt inn- ovativa entreprenörer är få och kan inte lätt ersättas med annan arbets- kraft. Många tenderar dessutom att redan ha trygga och välbetalda jobb i existerande företags karriärhierarkier, vilka de måste ge upp om de vill starta eget. Den bakgrunden också för det mest framgångsrika entreprenörskapet (och 2013). Det finns skäl till att entreprenörskap bör betraktas som en egen produktionsfaktor (Audretsch och Kielbach 2004). Vid marknads- transaktioner kan priser och kvantiteter observeras, vilket gör att vi kan skilja ut vad som är avkastning på arbete respektive kapital. För entreprenörsinsatser är detta omöjligt, då avkastningen är ett resul- tat av det värde som uppkommer genom kombinationen av eget ar- bete, entreprenörsinsatsen och finansiella resurser. Entreprenörskap interagerar således positivt med övriga insatsfaktorer och kan beskri- vas som ett odelbart ”knippe” (bundle) av dessa insatser. Det är den egenskapen som är grunden för den vinst som tillfaller entreprenö- ren. Har entreprenören ett intresse av att bolaget ska växa (vilket oftast är fallet) kan en hög andel av vinsten förväntas bli återinveste- rad i företaget. Som Nordhaus (2004) visat är också de förmögenheter som fram- gångsrika entreprenörer skapat bara en bråkdel jämfört med de to- tala värden som tillfallit samhället – konsumenter och användare. personliga förmögenhet uppskattas således bara uppgå till ett par procent av det värde som generats av Microsoft. Dessutom är i färd med att donera stora delar av sina tillgångar till samhälls- angelägna ändamål. Ett viktigt argument för att behandla entreprenörskap som en se- parat produktionsfaktor är också att entreprenörer empiriskt verkar bete sig annorlunda än löntagare. Deras beteende är t.ex. känsligare Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet för ekonomiska incitament än löntagare. Jämförelser visar i regel att egenföretagares inkomster påverkas mer av skatter än löntagares (är mer skatteelastiska), kanske för att företagare har större kontroll över hur de redovisar sina inkomster och över sin arbetstid.12 Men också på andra sätt reagerar och agerar entreprenörer annor- lunda jämfört med arbetstagare och storföretagsdirektör. Eftersom de representerar ett knippe odelbara funktioner har entreprenören ofta svårt att skilja på sin roll som ägare, företagsledare och att vara en integrerad del av företaget. Forskningslitteraturen har visat att trots uppenbara negativa konskevenser med att fortsätta att driva ett företag som är i finansiella svårigheter, väljer ofta entreprenören att fortsätta till ”the bitter end” beroende på att de upplever sig själva så intimt förknippade med verksamheten. Det kan synas irrationellt men som annan kognitiv forskning konstaterat kan en mer utdragen process i emotionellt kännbara sammanhang (t.ex. vid långvarig sjukdom och dödsfall) göra det lättare för den drabbade att åter- hämta sig.13 Detta skulle delvis förklara varför processerna blir onödigt lång- dragna trots personligt kännbara konsekvenser när ett entreprenörs- drivet företag hamnar i ekonomiskt trångmål. Å andra sidan visar det sig att en mer utdragen process underlättar för entreprenören att komma tillbaka – kanske starta ett nytt företag – om inte de ekono- miska konsekvenserna vid en tidigare avveckling (konkurs) av före- taget blivit för begränsande. En slutsats av detta är att tydliga signaler som gör att entreprenö- ren avslutar verksamheten bör kombineras med en rimlig tidsre- spit för entreprenören att fatta ett rationellt ekonomiskt beslut an- gående sitt fortsatta företagande. Kommer entreprenören ur ett misslyckat företagande utan att ha drabbats av oproportionerliga el- ler oskäliga kostnader kan det generera framtida samhällsekono- miska vinster i form nya och mer framgångsrika företag. 12 Se t.ex. Saez (2010), Chetty m.fl. (2011) och Kleven och (2011). Bastani och (2014) finner att också att svenska egenföretagare är mer skattekänsliga än löntagare, men fin- ner låg skattekänslighet för båda grupperna. 13 Se m.fl. (2009) och referenserna i artikeln. Det svenska innovations- och entreprenörskapsklimatet Under har den empiriska forskningen rörande betydelsen av entreprenörskap och innovationer fått ett betydande uppsving. Skälen är dels en starkare teoretisk grund, dels att till- gången till data förbättrats. Detta till trots är studier av sambandet hur entreprenörskap, kunskapssatsningar och innovation påverkar tillväxt/produktivitet behäftat med betydande mätproblem. Entre- prenörskap är en en egenskap som inte lätt fångas i statisti- ken, kunskap har ofta en ”tyst” karaktär (Polyiani 1956) och innova- tion omfattar mer än produkter och tjänster. Exempelvis är FoU-utgifter och patent/patentansökningar de vanligaste måtten, men dessa fångar inte t.ex. varumärken, tjänster, organisationsför- ändringar, eller på att nya marknader definieras och exploateras. FoU-utgifter är dessutom ett input-mått som inte nödvändigtvis leder till innovationer. Övergripande har dock allt starkare och robusta empiriska resul- tat presenterats som pekar på de mindre och nya företagens ökande betydelse för sysselsättning och näringslivets dynamik (2015a–d). Inom forskningen har ett stort antal artiklar funnit signi- fikanta och positiva effekter av de mindre företagens och entrepre- nörskapets betydelse för innovation och tillväxt.14 På regional nivå – där analysen underlättas av att de formella institutionerna är desamma – finns ett stort antal analyser som drar slutsatsen att entreprenör- skap och kunskapsnivå båda bidrar starkt till innovation och högre produktivitet, men är koncentrerat till ett fåtal regioner eller orter, t.o.m. ner på kvartersnivå inom städer (se och 2016, m.fl. 2016). Utbildning och FoU-satsningar är enklare och mer tillgängliga variabler.