sou · H3B3107 · 2016-01-01 00:00:00 — Effekterna av direkta forskningsstöd varie- rar mellan olika typer av företag respektive forskningsinriktning; stöd till grundläggande forskning (i företagen) verkar ha en högre samhällsekonomisk avkastning än stöd till mer tillämpad forskning eftersom överspillningseffekterna av den förra typen är större. Flera studier visar emellertid att kostnadseffektiviteten i de fiskala åtgärderna i många fall är låg. För att åstadkomma någon betydande ökning – så att effekterna blir synliga i makrodata – av företagens FoU eller innovationer krävs ganska omfattande inkomst- minskningar eller utgiftsökningar. Dessa måste då vägas mot andra angelägna ändamål som kräver offentlig finansiering. Utbildnings- och forskningsinstitutionernas, inte minst universitetens, roll för innovationer i företag verkar ha ökat . Av europeiska företag är svenska, tillsammans med danska och finska, företag de som anser att universitet och forsknings- organisationer har bidragit mest till företagets innovationer. Offentligt finansierad och utförd akademisk forskning torde i de flesta fall stimulera FoU och innovationer i företagen. Akademisk forskning utgör en slags infrastruktur – i likhet med traditionell infrastruktur som vägar, järnvägar etc. – som inte företag ensamma kan få lönsamhet i eftersom det är svårt att ta betalt för de tjänster som forskningen genererar. Icke desto mindre kan offentligt finansierad akademisk forskning bidra till att öka konkurrensen om knappa resurser, vilket via pris- och lönebildningseffekter, leder till en undanträngning av privat forskning. Det troliga är dock att Bilaga 8 till LU15 nettoeffekten är positiv givet att den offentligt utförda forskningen är av god kvalitet. De flesta företag har en drivkraft att koncentrera sin verksamhet nära likartade företag eller företag som tillhandahåller viktiga insatsvaror- och tjänster. Resultaten från studier som försöker uppskatta överspillningseffekterna mellan universitet och företag, indikerar att företagens FoU gynnas av att vara lokali- serade nära universitet som bedriver avancerad forskning. Effekterna är större inom högteknologibranscher som t.ex. läke- medel. Den nationalekonomiska forskningen kring agglomeration och klusterbildning tillmäter politiska åtgärder en betydande roll i att ”följa med” marknadskrafterna och skapa goda förutsättningar för lokalisering av ekonomisk aktivitet, inklusive innovationer. Samma forskning betonar också att utmärkande för befintliga kluster är att de utgör ett komplicerat, ekonomiskt ekosystem som svårligen låter sig kopieras. Eftersom den geografiska närheten till universitetens forskningslaboratorier är av särskild vikt för att överspillningseffekterna ska uppstå kan tillgången på infrastruktur, mark och lokaler i den direkta närheten till forskningscentra vara en viktig faktor att beakta för beslutsfattare som vill underlätta för samarbete mellan universitet och företag. Överlag är det vanligare att stora företag deltar i samarbete med offentliga forskningsinstitutioner än att mindre och medelstora företag gör det. Bland är det i särklass vanligast att företag i deltar i samarbete med offentliga forsknings- institutioner. tillhör de med högst andel företag som deltar i FoU-samarbete med offentliga institutioner, i synnerhet bland de större företagen. Metodproblemen vid utvärderingar av deltagandet i forskningssamarbete mellan offentliga forskningsinstitutioner och företag är betydande. De (få) utvärderingar som finns ger dock ett stöd för att forsknings- samarbete kan vara en hävstång för att öka företagens innovationer och få spridning av dessa innovationer genom citeringar. Effekterna av deltagande i samarbete verkar vara större för de företag som redan är innovativa, har tidigare erfarenheter av samarbete, ingår i forskningsnätverk med andra företag etc. Det är därför en utmaning för ansvariga myndigheter att väga av att programmen sannolikt ger störst avkastning – i termer av innovativ verksamhet – om programmen riktas till de som redan är framgångsrika mot den Bilaga 8 till LU15 uppenbara risken att samarbete sker med företag som skulle klara sig relativt sett bra utan stödet. Det finns ett statistiskt signifikant, positivt samband mellan individers utbildningsnivå och deras innovativitet, men kausalitet- eten i sambandet är inte självklar. Utbildningsnivån i har ökat avsevärt under . Andelen med endast förgymnasial utbildning har minskat, och andelen som har någon form av universitetsutbildning har mer än fördubblats och är . I ett internationellt perspektiv är det förhållande- vis många i som har en teoretisk utbildning på högre nivå men det är relativt ovanligt med kortare yrkesförberedande utbildningar. Flera framväxande länder, däribland och , har pekat ut utbildning inom naturvetenskap och teknik (NT) som effektiva metoder för att främja (framtida) tillväxt. har andelen studenter som tar examen i NT-ämnen minskat i många länder , vilket även gäller i exempelvis . För att säkra de innovativa företagens tillgång till kvalificerad arbetskraft men även för att stimulera innovationer mer direkt är det av största vikt att den högre utbildningen håller hög kvalitet och svarar upp mot företagens arbetskraftsefterfrågan. Effekter av indirekta åtgärder för att stimulera FoU och innovationer (kapitel 6) Ett lands innovationsförmåga bestäms även av (indirekta) ram- villkor. I stor utsträckning är de ramvillkor som påverkar företagens FoU och innovationer desamma som påverkar deras investeringar, samarbeten och sätt att organisera sig internt. Ram- villkoren tar i första hand sikte på ekonomins utbudssida, dvs. de villkor som påverkar i vilken omfattning realkapital, immateriellt kapital (inklusive humankapital), finansiellt kapital och andra produktionsfaktorer tillgängliggörs för företagen. Men, ramvillkor kan också påverka efterfrågan på innovationer. Betydelsen av olika ramvillkor skiftar beroende på ett lands ekonomiska utvecklings- nivå. Indirekta och direkta åtgärder samspelar. Ett land som har väl fungerande ramvillkor för FoU och innovationer behöver kanske inte använda sig av direkta åtgärder, som exempelvis direkta FoU- stöd och skattelättnader, för att stimulera FoU-investeringar. Bilaga 8 till LU15 Gynnsamma ramvillkor kan också underlätta kommersialisering av forskningsresultat som tas fram av offentliga forsknings- institutioner. Det finns en bred konsensus kring att det är viktigt med någon form av miniminivå för immateriellt rättsskydd, men såväl teoretisk som empirisk forskning är splittrad kring hur omfattande detta skydd ska vara. Det finns dessutom andra sätt än patent att skydda innovationer, t.ex. hemlighetsmakeri, små ledtider till marknadsintroduktion, till nästa innovation osv. Immateriellt rättsskydd kan de facto underlätta spridningen av idéer eftersom alternativet är att innovationerna hemlighålls . Med immateriellt rättsskydd får trots allt andra företag och individer ändå tillgång till ny kunskap, även om det finns begränsningar i hur de kan använda denna kunskap för egen . Det är viktigt att göra en distinktion mellan patentets längd (hur länge patentet är giltigt) och dess bredd (hur omfattande patentet är, dvs. hur många aspekter av innovationen som patentet skyddar). Slutsatserna kring ett optimalt patents bredd och längd varierar med antaganden om bl.a. kostnader, etableringshinder och konsumenternas preferenser. Beslutsfattare måste finna den delikata balansen mellan att gynna både de tidiga innovatörerna och de efterföljande innovatörerna. Hur balansen mellan för- och nackdelar ska uppnås kommer också att bero på ett antal andra faktorer som kan skilja sig åt mellan länder, t.ex. öppenhet och ekonomisk utveckling. Regleringar på arbets- och produktmarknaderna har lyfts fram som viktiga när det gäller att förklara innovations- verksamhet i företag, branscher och länder. Den växande empiriska litteraturen är dock i mångt och mycket oenig avseende vilken effekt regleringar har på innovation. Detta beror framför allt på att en enskild reglering kan ha olika effekter på olika delar av innovationsprocessen, vilket blir tydligt när skillnad görs mellan resursinsatser (t.ex. utgifter för FoU) och resultat (t.ex. patent). Effekterna beror också ofta på hur regleringen implementeras. Tidigare studier finner visst empiriskt stöd för att mer flexibilitet på arbetsmarknaden, t.ex. i form av ett svagare anställ- ningsskydd, ger fler innovationer. Effekten tycks vara större för högteknologiska branscher. Sambandet mellan arbetsmarknads- regleringar och innovationer kan dock förväntas gälla på kort sikt; Bilaga 8 till LU15 regleringar som får företag att behålla sina anställda under kriser kan ha en positiv inverkan på innovation och radikala genombrott på . uppvisar en högre relation mellan investeringar i kunskapsbaserat kapital och BNP än vad som motiveras av ett enkelt regressionssamband mellan anställnings- skydd och andelen kunskapskapital. Med andra ord finns det andra faktorer än anställningsskyddet som är viktiga(-re). Mer generellt är rörlighet på arbetsmarknaden en viktig kanal för att sprida kunskaper och därmed generera överspillningseffekter. Den empiriska litteraturen av effekterna av forskarrörlighet på innovat- ioner tyder på att forskningsresultat och innovationer sprids med forskare som byter arbetsplats. Företag ökar sin innovations- förmåga av att ta emot nya forskare. Produktmarknadsregleringar som försvårar konkurrens och nyetableringar är negativt relaterade med produktivitetstillväxten. Den negativa effekten är större ju längre bort ett land befinner sig från den teknologiska fronten, eftersom sådana regleringar kan hindra anammande av nya teknologier. Sambandet mellan produkt- marknadsregleringar och innovationer är dock inte entydigt, och det finns även empiriskt stöd för att effekten av regleringar till och med kan vara positiv i närheten av teknologifronten. relativa position när det gäller regleringar på produktmarknader och kostnader för att starta företag varierar beroende på index men verkar befinna sig runt genomsnittet inom när det gäller produktmarknadsregleringar. Nationalekonomer har länge försökt förstå vilken effekt konkurrensregler har på investeringar i FoU. Somliga menar att konkurrens är nödvändigt för att skapa incitament för företagen att göra FoU-investeringar, medan andra menar att viss monopolmakt krävs för att innovation ska komma till stånd. Det finns även en växande forskningslitteratur som kommer fram till att sambandet mellan konkurrens och FoU snarare påminner om ett uppochner- vänt ”U”. Det U-formade sambandet mellan FoU och konkurrens antas bland annat bero på avståndet till teknologifronten, där konkurrens har en positiv effekt på FoU bland teknologiskt avancerade företag, men en negativ effekt på FoU bland eftersläpande företag. Ny forskning indikerar också att sambandet mellan FoU och konkurrens kan bero på företagsstorlek och innovationskostnader i en industri. Bilaga 8 till LU15 Internationell handel och direktinvesteringar stimulerar företagens FoU och innovationer genom flera kanaler. Handel möjliggör att länders komparativa fördelar tas till vara och länder som har goda förutsättningar för högt kvalificerad arbetskraft kommer sannolikt att specialisera sig inom FoU och hög- teknologisk produktion. Tillgången till utländska marknader möjliggör också för företagen att fördela (fasta) kostnader förknippade med innovationsverksamhet över de större volymer som kan uppnås genom export. Därmed ökar den förväntade avkastningen på innovationsprojekten. Ökad importkonkurrens kan stimulera inhemska företag att bli mer innovativa som ett sätt att ”hinna undan” den ökade konkurrensen. Handel och andra former av ekonomiskt utbyte över landgränserna, inte minst utländska direktinvesteringar, är också viktiga kanaler för att sprida ny kunskap och ny teknologi. I den ekonomisk-politiska debatten framhålls ofta att ett gott innovationsklimat för företagen är viktiga för att öka exporten. Ett antal studier visar emellertid på att ökad importkonkurrens på insatsvaror från låglöneländer har varit viktiga för att främja mer innovativa – och därmed mer produktiva – företag i länder med högre lönekostnader. Tillgång till billigare insatsvaror möjliggör för företagen i högkostnadsländer att specialisera sig mot produkter med ett högre förädlingsvärde. De blir också generellt mer produktiva, vilket gör det än mer intressant för företagen att avsätta resurser för innovativ verksamhet. Reformer som under- lättar handel med insatsvaror kan därmed bidra till att öka avkastningen på innovationer. Ett väl fungerande och dynamiskt system för innovations- finansiering är viktigt för att kunna utveckla framtida tillväxt- branscher. Innovationsprojekt kännetecknas av långa väntetider, osäkerhet och stora risker. Det gör det svårare att finansiera innovationsprojekt än andra projekt. Den inneboende osäkerheten kopplad till innovationers förväntade avkastning gör att potentiella finansiärer är tveksamma inför att tillhandahålla finansiering i ett tidigt skede av innovationsprocessen. Jämförelser mellan länder visar, på en aggregerad nivå, att möjligheterna till finansiering, exempelvis i termer av att få banklån, är relativt goda i . I är det relativt andra EU-länder få företag som anger att tillgång på (privat) finansiering Bilaga 8 till LU15 är ett stort problem; uppvisar den största andelen företag som anser att finansiering inte är ett problem. Till skillnad från många andra tycks svenska företag inte ha drabbats lika hårt av finanskrisen när det gäller att förnya banklån. Utöver (bank-)lån och det egna kassaflödet är riskkapital en annan förekommande finansieringsform. Utbudet av riskkapital skiljer sig kraftigt åt mellan länder när det gäller hur stora belopp riskkapital som investeras och i vilket skede (av produk- tens/processens utveckling till att vara färdig för marknads- introduktion) som investeringen görs. I är det mindre vanligt än i andra med innovationsfinansiering via s.k. affärsänglar och ännu mer ovanligt med riskkapital. När sådana investeringar väl görs är dock de genomsnittliga nivåerna jämförelsevis höga. I är fördelningen mellan finansiering i tidigt och senare skede relativt jämn, men i är det betydligt vanligare med finansiering i senare skeden. Många regeringar försöker på olika sätt att ingripa i marknaden för riskkapital och även aktivt öka tillgången på riskkapital genom direkt eller indirekt ägande i målföretag, t.ex. genom statliga riskkapitalfonder/-bolag, saminvesteringsfonder eller s.k. ”fond-i-fonder”. Statlig finansiering, framför allt i form av bidrag men även statliga lån, är vanligt i (ungefär en tredjedel av det totala kapitalet som investeras i s.k. startup-företag utgörs av statlig finansiering). Andelen medel från det offentliga ligger på en mycket högre nivå än i exempelvis amerikanska startup-företag. Tillgången till (risk-)kapital i tidiga faser är, enligt tillgängliga data, förhållandevis god i som de statliga investeringarna huvudsakligen sker i senare faser. Det finns få studier av effekterna av offentliga riskkapital- satsningar på FoU och innovationer. För del tycks positiva effekter av statlig s.k. såddfinansiering förutsätta att patent redan har kommersialiserats i någon utsträckning. Patent med mer marknadsorienterade statliga lån som ges under kommersiali- seringsfasen har däremot ungefär samma vinstutfall och benägen- het att förnyas som genomsnittet av andra kommersialiserade patent. i ljuset av dels att riskkapitalinvesteringar tillgodoser en mycket begränsad del av företagens finansieringsbehov, dels att utbudet av riskkapital i är förhållandevis gott ter sig insatser Bilaga 8 till LU15 för att öka tillgången på offentligt riskkapital inte som en avgörande faktor för att stimulera företagens innovationsförmåga. Offentliga och privata riskkapitalinvesteringar kan vara komple- ment till varandra om de görs på rätt sätt. Medverkan från privata aktörer kan fungera disciplinerande och ställa krav på lönsamhet som de offentliga medlen kan bidra till att både hantera den osäkerhet som är regel vid investeringar i tidiga faser och i innovationer som inte ännu har nått marknaden. Den offentliga medfinansieringen bör vara tillräckligt stor för att göra skillnad, men heller inte för stor i förhållande till de privata aktörernas finansiering. Om det offentligas andel av finansieringen är för stor, kan det minska de privata finansiärernas drivkrafter att säkerställa att investeringen görs enligt de bästa marknadsförutsättningarna. Utformningen av den generella skattepolitiken påverkar företagens avkastning efter skatt på investeringar i FoU, och påverkar därmed mängden kunskapskapital och hur det används i produktionen. Generellt gäller att rörliga skattebaser, i synnerhet de som är internationellt rörliga, bör beskattas lägre än mindre rörliga. Immateriellt kapital kan antas vara internationellt rörligt, åtminstone på . Det talar, allt annat lika, för att av- kastningen från immateriellt kapital ska möta en lägre skattesats för att behålla dessa aktiviteter i landet och för att maximera de offentligfinansiella intäkterna. Multinationella företag har stora möjligheter att utnyttja skillnader i beskattning mellan olika länder. Genom skatteplanering kan de multinationella företag som har sitt säte i länder med relativt hög beskattning föra över ägandet av patent till dotterbolag i länder med lägre beskattning. Ett uppenbart problem med skatteplanering kring investeringar i immateriellt kapital är att det leder till s.k. skattebaserodering, dvs. skattebaserna i företagens hemländer minskar, vilket gör att högre skatter måste tas ut på andra skattebaser (för samma nivå på de offentliga utgifterna). Men, förekomsten av skattemässigt gynnsamma villkor för vinster från t.ex. patent kan också få realekonomiska effekter, dvs. påverka nivån på investeringar i immateriella tillgångar samt var frukterna av dessa investeringar kommer till användning. Flera länder, däribland , vidtar olika former av åtgärder för att begränsa de multinationella företagens skatteplanering. Det är svårt att med någon större precision uppskatta vilken betydelse möjligheterna till Bilaga 8 till LU15 skatteplanering för multinationella företag har för investeringar i immateriella tillgångar och innovationer. Eftersom det är svårare för nya, mindre innovationsföretag att dra nytta av möjligheter till internationella skatteupplägg, kan det hämma innovations- förmågan i ett land, eller åtminstone möjligheterna till att ta fram nya, radikala innovationer. Det finns vidare en risk för att länder kan kastas in i en ”kapplöpning mot botten” när det gäller att försöka stimulera eller hålla kvar de multinationella företagens innovationer i det egna landet. Detta leder inte bara till en urholkning av skattebaserna, utan också till att det blir mindre sannolikt att investeringar i FoU och annat immateriellt kapital hamnar på de platser som har de bästa grundförutsättningarna för forskning och innovationer. Det offentliga kan främja innovationer i företagen genom att öka efterfrågan på innovationer. Det kan handla om att helt enkelt etablera en marknad som inte har funnits tidigare, t.ex. på grund av höga inträdesbarriärer eller traditioner (historieberoende), eller göra en existerande marknad större (efterfråga större volymer). Genom att det offentliga på olika sätt garanterar att det finns en efterfrågan (till ett rimligt pris) på företagens innovationer kan osäkerheten kring innovationsprojektet reduceras. Vidare kan det offentligas roll som kund ses som en kvalitetsstämpel av potentiella investerare och finansiärer, vilket minskar de kredit- restriktioner som innoverande företag kan möta, i synnerhet om de är nya och/eller små. Ett annat, vanligt förekommande motiv till att det offentliga ska skapa en efterfrågan på innovationer, utöver den som marknaden själv klarar av att generera, är att ge en bransch ett försprång gentemot motsvarande branscher i andra länder. Syftet är att bidra till att höja den inhemska branschens – eller till och med hela landets – konkurrenskraft och tillväxt. En ökad efterfrågan kan åstadkommas, i princip, genom offentlig upphandling samt genom regleringar och standarder med ett uttalat syfte – om än inte nödvändigtvis som huvudsyfte – att stimulera framväxten av ny teknologi. Prisbaserade instrument (t.ex. prisgarantier, differentierade avgifter, rabatter, checkar eller minskad skattebelastning) riktade till konsumenter eller företag för att de ska efterfråga en viss teknik kan också bidra till att öka efterfrågan på – och därmed framväxten av – nya, produkter och processer. Bilaga 8 till LU15 Användningen av efterfrågeinriktade åtgärder har varit tämligen marginell i förhållande till andra sätt för det offentliga att stimulera innovationer. En förklaring till det är att det ofta ställs mycket stora krav på myndigheterna när det gäller kunskap om bransch- och teknologispecifika förhållanden, inte minst när det gäller innovationsupphandling. Det finns också betydande risker med att efterfrågeinriktade åtgärder, i synnerhet regleringar och tekniska standarder, utformas på ett sätt som blir för ingripande i ekonomins funktionssätt, t.ex. genom att hindra nyetableringar. Det kan då leda till att den samlade produktionen eller syssel- sättningen blir lägre även om ingreppet skulle leda till (ytterligare) innovationer. Komplicerade regleringar och standarder kan också leda till att marknader fragmenteras och monopoliseras för att det blir för dyrt för, framför allt de mindre, företagen att leva upp till regleringarna och anpassa sig till standarder. Att på förhand beräkna de samhällsekonomiska kostnaderna och intäkterna av efterfrågeinriktade åtgärder är därför mycket svårt. Efterfrågein- riktade åtgärder kan också vara behäftade med dödviktskostnader, dvs. de skapar en efterfrågan på marknaden som annars hade uppkommit genom hushållens och företagens preferenser i kombination marknadsekonomins jämviktsskapande mekanismer. Tillgången på kvalificerad arbetskraft är en förutsättning för att innovationer ska komma till stånd. Högre kunskapsnivåer gör inte bara att ett land kan ta fram egna, nya innovationer utan höjer dess kapacitet att ta till sig, men också implementera och sprida, andras idéer. Företag efterfrågar i allt högre utsträckning hög- utbildad arbetskraft utanför landets gränser. Forskningslitteraturen kring immigration av högutbildade, men också utländska studenter, och dess effekt på innovationsaktiviteten är, med några få undantag, gjord med data från . Även om forsknings- litteraturen inte är helt entydig har immigration av utländska studenter och högutbildad arbetskraft generellt sett visat sig vara en viktig insatsfaktor i skapandet av innovationer, och därför är migrationspolitiken också en del av innovationspolitiken. Arbets- kraft från andra länder som invandrat till står för ungefär en fjärdedel av arbetskraften inom innovativa branscher, och bidrar med lika stor del till mått på innovationer (resultat) såsom beviljade patent. Personer som invandrat till tycks inte vara lika benägna att ägna sig åt innovativ verksamhet mätt som Bilaga 8 till LU15 Den lägre benägenheten att patentera bland immigran- ter i kan bero på negativ selektion. Språkbarriärer och den jämna inkomstspridningen är faktorer som har gjort mindre attraktivt för utländsk arbetskraft med spetskompetens, jämfört med t.ex. och . Dessutom har en större andel asylsökande immigranter än andra utvecklade länder. Betydelsen av makroekonomisk stabilitet brukar i begränsad omfattning anges som ett viktigt ramvillkor för företagens investeringar i FoU och innovationer. Finanskrisen, och den därpå följande, utdragna lågkonjunkturen, har emellertid rest farhågor om att produktionsförmågan i de värst drabbade länderna skulle ha skadats eller till och med permanent.