sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — tillsattes därför en utredning med uppgift att bl.a. utvärdera regler- na om företagsbot och föreslå hur sanktionssystemet för brott inom näringsverksamhet skulle effektiviseras. Utredningen, som antog namnet , föreslog bl.a. att de dåvarande reg- 1 Se prop. 1985/86:23 s. 14 ff. Företagsbot – gällande rätt m.m. lerna om företagsbot skulle upphävas och att juridiska personer och enskilda näringsidkare skulle kunna dömas till straff – företagsböter – för brott som fysiska personer hade begått i den juridiska per- sonens eller enskilda näringsidkarens verksamhet. Även staten och kommuner skulle omfattas av regleringen (som dock inte skulle om- fatta brott vid myndighetsutövning). Enligt förslaget skulle bestäm- melserna omfatta endast vissa selektivt utvalda brott mot bestäm- melser av näringsreglerande karaktär. Det föreslogs dock även en särskild ”genombrottsregel” som skulle göra det möjligt att under vissa förutsättningar döma till ansvar också för andra brott.2 förslag genomfördes inte. I stället ut- arbetades inom ett förslag till mera begrän- sade ändringar.3 Förslaget ledde till lagändringar, som trädde i kraft . Ändringarna innebar bl.a. att kravet på att brotts- ligheten hade inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyl- digheter som är förenade med verksamheten eller annars var av allvarligt slag avskaffades. Vidare höjdes maximibeloppet för före- tagsboten från till 10 miljoner kronor.4 Företagsboten – sådan den framträder i nu gällande regler – är en repressiv sanktion av ekonomisk karaktär som tjänar samma syfte som straff. Den är emellertid inte utformad som ett straff utan som en särskild rättsverkan av brott, dvs. en författningsreglerad följd av brott som inte är en brottspåföljd och inte heller innebär en skyl- dighet att betala skadestånd.5 De centrala bestämmelserna om före- tagsbot finns i 36 kap. 7–10 a §§ . Bestämmelserna är obligatoriska. Åklagaren är alltså skyldig att föra talan om företags- bot om rekvisiten för att ålägga företagsbot bedöms vara uppfyllda. Det gäller dock inte om åklagaren gör bedömningen att det finns skäl för eftergift av företagsboten.6 2Se SOU 1997:127. 3Se Ds 2001:69. 2005/06:59. 5Jfr 1 kap. 8 § . 1985:86:23 s. 65. Företagsbot – gällande rätt m.m. Allmänna förutsättningar för företagsbot Företagsbot ska åläggas för brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen har kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Företagsbot ska också åläggas om brottet har begåtts av en person i ledande ställning grundad på en befogenhet att företräda näringsidkaren eller att fatta beslut på näringsidkarens vägnar eller av en person som annars har haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. Före- tagsbot ska dock inte åläggas om brottsligheten har varit riktad mot näringsidkaren.7 För att ett handlande ska utgöra brott och kunna föranleda före- tagsbot krävs att det överensstämmer med vad som anges som brott i en straffbestämmelse och att någon regel som utesluter straffansvar inte är tillämplig. Dessutom måste gärningsmannen ha handlat med uppsåt eller ha varit straffbart oaktsam som det inte får ha förelegat någon omständighet som innebär att gärningsmannen är ursäktad (t.ex. straffrättsvillfarelse enligt 24 kap. 9 § ). Det krävs emellertid inte att en viss person har dömts eller ens identifierats som gärningsman. Prövningen av de subjektiva förutsättningarna för att ett brott har begåtts i utövningen av näringsverksamhet blir ofta i någon mån schematisk när det påstås straffbar oaktsamhet. kan det t.ex. förhålla sig så att det står klart att någon av de personer som har befunnit sig i en sådan ställning att hans eller hennes handlande har kunnat föranleda företagsbot har varit straffbart oaktsam men att det inte går att klarlägga vem eller vilka. Det är i så fall tillräckligt för att företagsbot ska kunna åläggas. Däremot torde det vara svårare att konstatera uppsåt hos en gärningsman utan att fastlägga hans eller hennes identitet.8 7Se 36 kap. 7 § . Se avsnitt 9.3 för en mer utförlig genomgång av företagsbotens tillämpningsområde. 1985/86:23 s. 62 f. Företagsbot – gällande rätt m.m. Företagsboten ska fastställas till lägst och högst 10 mil- joner kronor. Vid bestämmandet av företagsbotens storlek ska rätten, med beaktande av straffskalan för brottet, ta särskild hänsyn till den skada eller fara som brottsligheten har inneburit samt till brotts- lighetens omfattning och förhållande till näringsverksamheten. Skälig hänsyn ska också tas till om näringsidkaren har ålagts före- tagsbot.9 Företagsboten får sättas lägre än vad som annars borde ha skett, om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskild rätts- verkan för näringsidkaren och den samlade reaktionen på brottslig- heten skulle bli oproportionerligt sträng. Jämkning får också ske, om näringsidkaren efter förmåga har försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa de skadliga verkningarna av brottet, om näringsidkaren frivilligt har angett brottet eller om det annars finns särskilda skäl för jämkning. Om det är särskilt påkallat med hänsyn till något av de förhållanden som har nämnts, får företagsboten helt efterges.10 Ett brott som kan föranleda talan om företagsbot får åtalas av åkla- gare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt när brottet har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter.11 9Se 36 kap. 8 och 9 §§ . Se avsnitt 10.3 för en mer utförlig genomgång av grun- derna för bestämmandet av företagsbotens storlek. 10Se 36 kap. 10 § . 11Se 36 kap. 10 a § . Företagsbot – gällande rätt m.m. 5.3Något om företagsbotens tillämpning i praktiken års lagändringar tillämpades bestämmelserna om företags- bot i mycket begränsad utsträckning. Av statistik från Polismyn- digheten12 – som är central uppbördsmyndighet för företagsbot – framgår att företagsbot därefter har blivit betydligt vanligare. –2008 förekom endast något enstaka strafföreläggande med yrkande om företagsbot. utfärdades 81 strafförelägganden avseende företagsbot, medan motsvarande siffra var 379. Det sammanlaga antalet utfärdade strafförelägganden av detta slag uppgick till 1 712. Fram var det även förhållandevis ovanligt att domstol ålade någon företagsbot. –2008 ålades företagsbot i totalt 45 domar. Där- efter har antalet domar där företagsbot har ålagts ökat betydligt och var antalet sådana domar 171. –2014 ålades företagsbot i sammanlagt 736 domar. Av statistik från avseende framgår att de allmänna åklagarkamrarna hanterade sammanlagt 205 brottsmisstankar där frågan om företagsbot aktualiserades. Den vanligaste brottstypen var brott mot livsmedelslagen (2006:804), som förekom i 121 fall. Andra brott som föranledde att talan om företagsbot väcktes eller att sådan talan övervägdes var t.ex. brott mot lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter, brott mot djur- skyddslagen (1988:534), brott mot lagen (2000:1225) om straff för smuggling och brott mot tobakslagen (1993:581). Det utfärdades 86 strafförelägganden, varav 82 godkändes. Talan om företagsbot väcktes vid tingsrätt i 59 fall (vilket innefattade de 4 fall där strafföre- läggandena inte hade godkänts). Av statistiken framgår dock inte hur ofta talan hade framgång.13 Mål som handläggs av Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömåls (REMA) och omfattas inte av statistiken. Av årsredovisning 2015 framgår att Åklagar- myndigheten hanterade sammanlagt 383 brottsmisstankar med företagsbot. 12 Vi har haft tillgång till statistik för perioden fram till och med . Eftersom statistiken inte omfattar , redovisar vi dock i detta avsnitt endast statistik fram till och med . 13 Se Tillsynsrapport 2013:6, Utvecklingscentrum , s. 7 f. Företagsbot – gällande rätt m.m. sådana brottsmisstankar till 449 respektive 358. Det framgår inte hur ofta som brottsmisstankarna föranledde en talan om företags- bot. framställde emellertid REMA 229 yrkanden om före- tagsbot för miljö- och arbetsmiljöbrott. Motsvarande siffra för var 296.14 Även REMA:s riktlinjer ger vid handen att företagsbot tillämpas i stor utsträckning vid bl.a. miljöbrott, arbetsmiljöbrott och brott mot arbetsmiljölagen (1977:1160).15 Åklagarna vid REMA har stor erfarenhet av företagsbot och utfärdar inte sällan strafföre- lägganden med åläggande om företagsbot.16 har ännu inte utfärdat något strafföre- läggande med åläggande om företagsbot. framställde i stället sammanlagt 110 yrkan- den om företagsbot vid tingsrätt.17 framställdes 29 yrkan- den om företagsbot.18 konstaterade att det hade funnits förutsättningar att yrka på företagsbot i 35 mål, men att ett sådant yrkande hade framställts i endast 5 mål. Myndigheten drog slutsatsen att det skulle gå att föra talan om företagsbot i väsentligt flera fall, framför allt vid grovt bokförings- brott.19 Även om det fortfarande finns utrymme att pröva frågan om företagsbot i fler fall än vad som sker är det tydligt att de lagändringar som genomfördes har haft en stor inverkan på systemets effektivitet, eftersom tillämpningen av bestämmelserna om företagsbot har ökat betydligt. 14Se årsredovisning 2015 s. 36 och 61. Även strafförelägganden torde omfattas av statistiken avseende antalet fall där REMA framställt yrkanden om företagsbot. 15Se Företagsbot och straff – riktlinjer avseende belopp och straffmätning vid miljö- och arbetsmiljöbrott, , , . 16Enligt uppgift från företrädare för vid möte i . 17Enligt statistikuppgift från . 18Se årsredovisning 2015, s. 20. 19Se Företagsbotens storlek i ekomål och vissa handläggningsråd, 2014:4, Ekobrotts- myndigheten, , s. 2. mot juridiska personer och enskilda näringsidkare Vårt uppdrag gör det nödvändigt att – som vi har konstarerat i av- snitt 4.1 – titta närmare även på andra sanktioner än företagsbot som kan bli aktuella vid brott i utövningen av näringsverksamhet. De sanktioner som behandlas i detta avsnitt är sanktionsavgifter, för- verkande och skadestånd. Sanktionsavgifter skiljer sig från andra avgifter genom att de inte svarar mot – eller är avsedda att svara mot – någon motprestation. Utmärkande för sanktionsavgifterna är i stället att de utgör en form av ekonomisk påföljd för överträdelse av vissa författningsbestäm- melser. Sanktionsavgifterna påminner därmed om böter och kan när- mast beskrivas som ett mellanting mellan en brottspåföljd och en avgift i traditionell mening.1 Sanktionsavgifterna har ofta både repres- siva och vinsteliminerande inslag. Det är inte ovanligt att storleken på avgifterna överstiger de böter som kan komma i fråga för brott av liknande svårhet.2 Avgifter av detta slag kan påföras såväl fysiska som juridiska personer. Sanktionsavgifter används främst när det anses angeläget att öka regelefterlevnaden på särskilda områden. De förmodas vara mera 1Se SOU 2007:96 s. 100 f. 2Se SOU 1997:127 s. 151 f. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare effektiva än exempelvis hot om straff, eftersom påförandet av av- gifter av detta slag antas vara en snabb, enkel och billig åtgärd. Betal- ningsskyldigheten förutsätter inte att någon ”skuld” har kunnat knytas till enskild person. Avgifternas storlek bestäms ofta schablon- mässigt utan omfattande utredningar i det enskilda fallet. En sär- skild fördel är att avgifterna kan ”skräddarsys” efter de förhållanden som råder på ett visst område, vilket har ansetts bidra till en ökad effektivitet.3 De första bestämmelserna om konkurrensskadeavgift infördes . Bakgrunden var att de straff i form av måttliga böter för fysiska personer som ditintills hade förekommit vid överträdelser av förbuden i den dåvarande konkurrenslagen ansågs ha påfallande liten ekonomisk betydelse i förhållande till de stora ekonomiska vinster som företagen kunde göra genom att bryta mot förbuden. Den då- varande ordningen bedömdes därför ha låg preventiv verkan som behovet av en effektiv ekonomisk sanktion var påtagligt. Det var de sanktioner som fanns inom EG-rätten och i för över- trädelser av konkurrensregler som inspirerade den svenska ordningen. Det konstaterades att avgiften borde drabba det företag som över- träder förbudet och att den borde kunna uppgå till ett sådant belopp att avgiften verkar avhållande på företaget i fråga och avskräckande på andra företag.4 Bestämmelserna om konkurrensskadeavgift har änd- rats , bl.a. i syfte att ytterligare anpassa reglerna till EU- rätten.5 Patent- och får på talan av besluta att ett företag ska betala en konkurrensskadeavgift, om före- taget eller någon som handlat på dess vägnar uppsåtligen eller av oakt- 3Se SOU 1997:127 s. 152 f. 1992/93:56 s. 32. 5Se t.ex. prop. 2007/08:135 s. 119 ff. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare samhet har överträtt vissa förbud i konkurrenslagen eller EUF- fördraget.6 Den enda begränsningen av avgiftens storlek är att avgift- en inte får överstiga av företagets omsättning föregåen- de räkenskapsår.7 Avgiften ska bestämmas efter bl.a. överträdelsens sanktionsvärde och kan sättas ned eller efterges.8 En dom avseende konkurrensskadeavgift kan överklagas till Patent- och marknads- överdomstolen som, som huvudregel, är sista instans.9 Närmare om grunderna för bestämmandet av avgiftens storlek När taket på konkurrensskadeavgiften beräknas, ska med ”omsätt- ningen” avses hela omsättningen hos den juridiska person som har gjort sig skyldig till överträdelsen. Någon begränsning till den pro- dukt eller marknad som överträdelsen har rört ska alltså inte göras. Om den juridiska personen ingår i en koncern, är det dock enbart den juridiska personens omsättning som ska beaktas.10 Bedömningen av sanktionsvärdet ska göras med beaktande av hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. Lagtexten pekar ut ett antal omständigheter som ska beaktas särskilt vid be- dömningen av överträdelsens allvar; överträdelsens art, marknadens omfattning och betydelse samt överträdelsens konkreta eller poten- tiella påverkan på konkurrensen på marknaden (se 3 kap. 8 § kon- kurrenslagen)11 Som försvårande omständighet ska särskilt beaktas om företaget har förmått ett annat företag att medverka i överträ- delsen eller om företaget har haft en ledande roll i överträdelsen. Som förmildrande omständighet ska särskilt beaktas om företagets medverkan har varit begränsad. Syftet med bestämmelsernas utform- ning har varit att underlätta för parterna och domstolarna att iden- tifiera överträdelser som är särskilt allvarliga från konkurrenssyn- punkt.12 Avsikten är att synsätt på vad som är allvarliga överträdelser ska få genomslag i svensk rättstillämpning.13 6Jfr 3 kap. 5 § och 8 kap. 1 § konkurrenslagen (2008:579). 7Jfr 3 kap. 6 § konkurrenslagen. 8Jfr 3 kap. 8–15§§ konkurrenslagen. 9Jfr 1 kap. 3 § lagen (2016:188:) om patent- och marknadsdomstolar. 1992/93:56 s. 92. 2007/08:135 s. 125. 2007/08:135 s. 254 f. 2007/08:135 s. 120 f. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare En annan omständighet som ska beaktas särskilt när storleken på konkurrensskadeavgiften bestäms är företagets ekonomiska situa- tion (se 3 kap. 11 § 3 konkurrenslagen). Det kan här vara fråga om att höja avgiften för ett ekonomiskt starkt företag i syfte att avgiften ska få en avhållande och avskräckande effekt. Det bör också vara möjligt att sänka avgiften för ett företag som befinner sig i en svår ekonomisk situation.14 Av förarbetena framgår dock inte närmare hur företagets ekonomiska situation ska bedömas eller vilken när- mare betydelse en stark respektive svag ekonomi bör ha på avgiftens storlek. Möjligheten att ålägga näringsidkare en marknadsstörningsavgift infördes . Skälet var att de sanktioner som dittills hade kun- nat tillämpas – straff vid bl.a. vilseledande marknadsförening – inte hade varit tillräckligt verkningsfulla. Straffsanktionerna hade sällan tillämpats; det hade förekommit endast cirka 25 fällande domar och i dessa hade påföljden i huvudsak bestämts till böter. De största problemen ansågs vara svårigheter med att styrka uppsåt och de ofta blygsamma bötesbelopp som hade dömts ut vid fällande dom. Sanktionsavgifter bedömdes kunna bli betydligt mer ekonomiskt kännbara – och därmed mera avskräckande – för näringsidkare. Sådana avgifter kunde också anpassas såväl efter det aktuella före- tagets storlek och ställning på marknaden som till överträdelsens karaktär och omfattning. Vid utformningen av bestämmelserna om de nya avgifterna, marknadsföringsavgifter, utgjorde konkurrens- skadeavgifterna en förebild.15 Bestämmelserna om marknadsstörningsavgift har ändrats bl.a. för att anpassa regleringen till EU-rätten.16 2007/08:135 s. 130. 1994/95:123 s. 101 f. och 105 ff. 16Se t.ex. prop. 2007/2008:115 s. 117 ff. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare Marknadsstörningsavgifter beslutas av Patent- och marknadsdom- stolen på talan av bl.a. . Marknadsstör- ningsavgift kan beslutas om en näringsidkare, eller någon som hand- lat på näringsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot bl.a. vissa av bestämmelserna i marknadsföringslagen eller mot någon av bestämmelserna i bilaga I till direktiv /29/EG. Detsamma gäller om näringsidkaren uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen.17 Avgiften får bestämmas till högst , dock högst av näringsidkarens årsomsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under det första verksamhetsåret eller om uppgifter om årsomsättning saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen upp- skattas.18 Avgiften ska fastställas med särskild hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. Den får efterges, om det finns synnerliga skäl för det.19 Närmare om grunderna för bestämmandet av avgiftens storlek Som ovan har framgått har företagets ”omsättning” betydelse för hur hög marknadsstörningsavgift som ska bestämmas. Med omsätt- ningen avses därvid näringsidkarens hela omsättning utan begräns- ning till den produkt eller marknad som förfarandet har handlat om. Beräkningen ska grunda sig på omsättningen i den juridiska person- en; omsättningen på koncernnivå är alltså utan betydelse.20 I för- arbetena lämnas inte några riktlinjer för hur omsättningen ska upp- skattas om överträdelsen har skett under det första verksamhetsåret eller om uppgifter om årsomsättningen saknas eller är bristfälliga. Om taket på avgiften – eller av års- omsättningen – uppnås innebär det att näringsidkaren inte kommer att behöva betala samma avgift som annars hade blivit fallet med hänsyn till de kriterier som bestämmer avgiftens storlek. Överträdelsens art, liksom dess varaktighet, omfattning och sprid- ning, är förhållanden som bör vägas in när storleken på marknads- 17Jfr 29, 46 a och 48 §§ marknadsföringslagen (2008:486). 18Jfr 31 § marknadsföringslagen. 19Jfr 32 § marknadsföringslagen. 1994/95:123 s. 177. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare När det gäller överträdelsens art, kan hänsyn tas både till det slag av marknadsföring som är föremål för bedömning och till det mått av uppsåt, nonchalans eller systema- tiskt handlande som ligger bakom överträdelsen. Vid bedömningen av överträdelsens varaktighet, omfattning och spridning kan det finnas anledning att fästa särskild vikt vid att det använda mediet har stor genomslagskraft. Andra omständigheter att beakta kan vara omfatt- ningen av den skada som överträdelsen har orsakat konsumenter och konkurrerande näringsidkare liksom det ekonomiska utbyte som näringsidkaren har haft av marknadsföringen. Avgiften kan ibland sättas lägre med hänsyn t.ex. till att näringsidkaren i efterhand fri- villigt har gjort vad som är möjligt för att motverka och reparera uppkomna skador. Att näringsidkaren först inför hotet om en känn- bar marknadsstörningsavgift börjar agera bör dock normalt inte påverka avgiftens storlek.21 Sanktionsavgifter enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse Med lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse tillkom en möjlighet att ålägga kreditinstitut att betala straffavgifter. Bestäm- melserna om straffavgifter har sedermera ersatts av en möjlighet för att besluta att kreditinstitut ska betala sanktions- avgifter (se 15 kap. 7–9 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse). Förändringen skedde som ett led i genomförandet av Europaparla- mentets och rådets direktiv om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföre- tag22, ett direktiv som ställer krav på införandet av bl.a. effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner.23 1994/95:123 s. 105 f. och 176 f. 22EUT L 176, 27.6.2013, s. 1. 2013/14:228 s. 233 ff. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare får alltså under vissa förutsättningar besluta att ett kreditinstitut ska betala en sanktionsavgift när det har åsidosatt sina skyldigheter enligt bl.a. lag.24 Sanktionsavgiften ska fastställas till högst av kreditinstitutets omsättning när- mast föregående räkenskapsår alternativt två gånger den vinst som institutet har erhållit till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller två gånger de kostnader som institutet har und- vikit till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa. Om överträdelsen har skett under institutets första verksamhetsår eller om uppgifter avseende omsättningen annars saknas eller är brist- fälliga, får omsättningen uppskattas. Avgiften får inte vara så stor att institutet därefter inte uppfyller kraven på att rörelsen drivs på ett sådant sätt att institutets förmåga att fullgöra sina förpliktelser även- tyras.25 När sanktionsavgiftens storlek bestäms, ska särskild hänsyn tas till bl.a. institutets finansiella ställning och den vinst som har uppkommit eller den kostnad som har undvikits.26 Närmare om grunderna för bestämmandet av avgiftens storlek Avsikten är att de sanktionsavgifter som beslu- tar om ska ligga på en nivå som är hög nog att balansera eventuella fördelar som en överträdelse har genererat och att avskräcka även större institut från att begå överträdelser. När det gäller de alter- metoderna för att fastställa maximibeloppet för sanktions- avgiften ska det högsta av beloppen tillämpas och utgöra ramen för prövning.27 När sanktionsavgiftens storlek fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått, över- trädelsens art, överträdelsens konkreta och potentiella effekter på det finansiella systemet, skador som har uppstått och graden av an- svar. Vidare ska beaktas om kreditinstitutet gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot institutet och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. Därutöver ska i försvårande riktning 24Se 15 kap. 1 och 7 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse. 25Se 6 kap. 1 § och 15 kap. 8 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. 26Se 15 kap. 9 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. 2013/14:228 s. 235 f. Andra sanktioner mot juridiska personer och enskilda näringsidkare beaktas om kreditinstitutet har begått en överträdelse tidigare. Vid denna bedömning bör särskilt avseende fästas vid om överträdel- serna är likartade och den tid som har förflutit mellan överträdel- serna. I förmildrande riktning ska beaktas om institutet genom ett aktivt samarbete i väsentlig mån har underlättat utredning och om institutet snabbt har upphört med överträdelsen sedan den anmälts till eller påtalats av . Slutligen ska särskild hänsyn tas till institutets finansiella ställning och, om det går att fastställa, den vinst som institutet har erhållit till följd av överträdelsen eller de kostnader som har undvikits. I förarbetena har angetts att det inte går att reglera vilken relativ vikt som ska tillmätas olika omständigheter eller hur de ska vägas i det enskilda fallet. Det får i stället bli en fråga som ankommer på tillämpande myndighet eller domstol.28