sou · H4B376 · 2016-11-07 00:00:00 — En utgångspunkt är dock att den sägs omfatta banksektorn. Produktionen, avseende in- och utlåning, i denna sektor mäts indirekt (FISIM). Denna produktion sägs motsvara av produktionen i banksektorn i åtta EU- 502–503. 19Denna bransch har här även benämnts ”bankverksamhet o.d.”. länder 1998 (och i ).20 Det torde betyda att Huizingas studie inte omfattar av branschen K64. Om av denna bransch ingick i beräk- ningarna i denna bilaga skulle det beräknade skattebortfallet motsvara av BNP i stället för . Även Lockwood (2011) har beräknat hur stora skatteintäkterna skulle bli om mervärdesskatt lades på finansiella tjänster i 26 EU- länder (saknas) för åren 2000–2007. Det innebär att han bara gör beräkningar för finansiella tjänster utom försäkrings- tjänster och pensionstjänster, men inte kan ta hänsyn till att inte all verksamhet i denna bransch är mervärdesskattebefriad (vilket denna utredning har uppgifter om för ). Beroende på vilka data han använder (sektorräkenskaper eller användningstabeller) kommer han, med elasticiteten (-)1 fram till att skatteintäkterna antingen skulle ha ökat med i genomsnitt eller minskat med . Det motsvarar 0,01 respektive -0,av den sammanlagda och genomsnittliga BNP i länderna . Det är svårt att förstå hur valet av statistikkälla kan ge så olika utslag och varför resultaten avviker så mycket både från dem som presenteras i denna bilaga och från Huizinga (2002).21 Beräk- ningsmetoden överensstämmer i allt väsentligt med Huizingas (fast Lockwood lyckas inkludera exporten). avviker fortfarande tillsammans med , och med en del av perioden, genom att ha en hög standardmervärdesskattesats. Europeiska kommissionen22 har beräknat skattebortfallet av mervärdesskatteundantaget för finansiella förmedlingstjänster och kommit fram till att den kan ha motsvarat 0,11–0,av BNP i EU åren 2000–2009. Den skriver att den har baserat uppskattningen på metoder som Huizinga, De la Feria och Lockwood har använt, men har inte beaktat beteendeförändringar till följd av prisförändringar, d.v.s. att de har använt elasticiteten 0. Resultaten kan alltså jämföras med dem på den översta raden i tabell 1.10. 20Se s. 514. 21Eurostat har gjort om sin hemsida, varför hänvisningen till statistiken i Lockwood (2011) inte fungerar. 22European Comission (2011). De tänkbara förklaringarna till varför kommissionens beräk- ningar ger ett lägre skattebortfall än denna bilaga liknar dem som har nämnts tidigare. Kommissionen räknar på en mindre del av finanssektorn. uppges stå för av bruttoförädlingsvärdet i den finansiella sektorn (mätt i sektor- räkenskaperna) 2009. I denna bilaga har utgångspunkten varit att av produktionen i den finansiella sektorn (mätt i användningstabeller) är undantagen från mervärdesskatt. I förhållande till den andel som täcks i dessa beräkningar ser det där- för ut som om kommissionen har täckt av den finansiella verksamheten. Kommissionens skulle då jämföras med 0,37*0,59=0,. Därtill har vi tidigare sett att har en standardmervärdesskattesats som ligger högst upp i det tänkbara spannet. (2016) bedömer att mervärdes- skatteundantaget, sett isolerat, kan innebära en högre efterfrågan på finansiella tjänster. Skattebortfallet uppskattas till 16–, vilket ligger i linje med slutsatsen i denna bilaga. i uppskattar att finansiella tjänster var underbeskattade med 2014.23 Det skulle innebära ett skattebortfall motsvarande av BNP. 2 En skatt som kompenserar för skattebortfallet I detta avsnitt undersöks hur hög skattesatsen i en finansiell verksamhetsskatt, som ska kompensera för skattebortfallet till följd av att finansiella tjänster är undantagna från mervärdesskatt, skulle behöva vara. I underavsnitt 2.1 och 2.2 antas skatten fullt ut övervältras på priset varför beräkningsmodellen har stora likheter med den som används i avsnitt 1. I underavsnitt 2.3 antas i stället att skatten fullt ut övervältras på lönekostnaderna. I bägge fallen omfattar undersökningen enbart direkta skatteintäkter av den finansiella verksamhetsskatten och eventuella följdeffekter på intäkterna från 23 Det kongelige finansdepartement i , Prop. 1 LS (2013–2014), s. 289. Inget av exemplen ska uppfattas som en utsaga om vad effekterna av en finansiell verksamhetsskatt som tas ut på ett beskattningsunderlag baserat på avgiftsunderlagen för socialavgifter och som fullt ut kompenserar för det skattebortfall som har beräknats i avsnitt 1 skulle bli, utan som ett underlag för en diskussion om vilken skattesats som är möjlig och rimlig. 2.1En skatt som övervältras på priset På finansiell verksamhet som inte ger upphov till mervärdesskatt eller avdrag för ingående mervärdesskatt (situation 0) läggs en finansiell verksamhetsskatt, τ2 (situation 1), genom att löne- kostnaderna beskattas. Skatten antas fullt ut övervältras på priset. Finansiella tjänster produceras med hjälp av olika produk- tionsfaktorer och insatsprodukter. Det kan t.ex. handla om arbete och datorer. Mängden av varje insats som behövs för att producera en finansiell tjänst antas vara given. Kostnadsförändringen som skatterna ger upphov till tillåts alltså inte, i denna modell, ändra proportionerna på de ingående insatserna. För att underlätta jämförelser följer notationen så långt som möjligt den i avsnitt 1. Vissa avvikelser förekommer dock eftersom den finansiella verksamhetsskatten tas ut på ett annat underlag än en mervärdesskatt och det behövs fler parametrar i denna modell. Den notation som används i detta underavsnitt redovisas i en särskild ruta. I formlerna nedan representerar c alla insatsprodukter i en finansiell tjänst som kan beläggas med mervärdesskatt, förutom finansiella tjänster, exkl. kostnaden för mervärdesskatt. Insats- produkter som inte är belagda med mervärdesskatt är inräknade och minskar den genomsnittliga skattesatsen, τ0. b representerar insatsprodukten finansiella tjänster exkl. kostnaden för den finansiella verksamhetsskatten. L representerar arbete, även det exkl. kostnaden för den finansiella verksamhetsskatten och K representerar övriga insatser i en finansiell tjänst. Den ersättning producenten får för en finansiell tjänst är alltså: p0 = c + b+ L + K Det är det pris köparen skulle få betala om det inte vore för mervärdesskatt och finansiell verksamhetsskatt. I analysen av hur skatteintäkterna förändras med en finansiell verksam- hetsskatt kommer andelarna av de olika insatserna att benämnas på följande sätt. c = γp0, b= βp0, L= λp0, och K= (1 – γ – β – λ)p0. Producenterna av finansiella tjänster betalar mervärdesskatt på sina insatsprodukter, vilken måste täckas av priset på de finansiella tjänsterna. För slutkonsumenter och icke mervärdesskattskyldiga producenter är priset i utgångsläget: p0k = p0f = c(1 + τ0) + b + L + K När en finansiell verksamhetsskatt, τ2, läggs på lönen ökar kostnaden för arbete med en faktor (1+ τ2), men hur mycket kost- naden för insatsprodukten finansiella tjänster ökar är inte känt på förhand. En utgångspunkt är dock att kostnaden för insats- produkten ökar lika mycket, proportionellt sett, som icke mer- värdesskattskyldiga producenters pris för finansiella tjänster. Skälet för det är att producenter av finansiella tjänster är icke mer- värdesskattskyldiga producenter och möter samma prisökning som andra i den gruppen när de ska köpa finansiella tjänster som en insatsprodukt. Det ger oss följande uttryck.24 = c(1 + τ ) + b + L(1 + τ ) + K Utifrån detta går det att härleda hur priset förändras när den finansiella verksamhetsskatten införs. c(1 + τ ) + L(1 + τ ) + K ) (c(1 + τ ) + L(1 + τ ) + K) = 24 Beräkningen av skattesatsen för de olika finansiella tjänsterna skulle bli mer verklighets- trogen, men mindre överblickbar, om den också inbegrep tre olika slags finansiella tjänster, som insatsprodukter, med var sin skattesats. SOU 2016:76 Bilaga 3 − b + τ L) = p0 = (1 + ) − 1 = c(1+τ0)+ b+L+K −b c(1+τ0)+ L+K γ(1+τ0)+ λ+1 – γ – β – λ 1 + γτ0 – β τ0 – den genomsnittliga mervärdesskattesatsen på insatsprodukterna för finansiella tjänster τ2 – den finansiella verksamhetsskattesatsen p0 – priset på en finansiell tjänst utan ingående eller utgående mervärdesskatt pk – konsumentpriset på en finansiell tjänst pm – mervärdesskattskyldiga producenters nettokostnad för köpt finansiell tjänst pf – icke mervärdesskattskyldiga producenters nettokostnad för köpt finansiell tjänst b – insatsen av finansiella tjänster i en finansiell tjänst c – övriga insatsprodukter i en finansiell tjänst exkl. kostnaden för mervärdesskatt L – arbetsinsatsen i en finansiell tjänst K – insatser i en finansiell tjänst utöver arbete och insatsprodukter β – b/(K+L+c+b) γ – c/(K+L+c+b) λ – L/(K+L+c+b) ηk – slutkonsumenters efterfrågeelasticitet på finansiella tjänster ηp – producenters efterfrågeelasticitet på finansiella tjänster Dk – slutkonsumenters efterfrågan på finansiella tjänster Dm – mervärdesskattskyldiga producenters efterfrågan på finansiella tjänster Df – icke mervärdesskattskyldiga producenters efterfrågan på finansiella tjänster Bilaga 3 SOU 2016:76 Det innebär att också 1 + γτ0 – β Eftersom det inte läggs någon mervärdesskatt på finansiella tjänster kan mervärdesskattskyldiga producenter, som använder finansiella tjänster, inte dra av någon ingående mervärdesskatt, viket de hade kunnat göra om den finansiella tjänsten hade varit mervärdesskattepliktig. De lägger utgående mervärdesskatt, τ1, på hela sitt pris.25 I sin försäljning (som antas ske under perfekt konkurrens) behöver de mervärdesskattskyldiga producenterna både täcka priset på den finansiella tjänsten och den mervärdesskatt de själva måste ta ut. Det betyder att deras nettokostnad för, eller effektiva pris på, den finansiella tjänsten blir: p0m = (c(1 + τ0) + b + L + K )(1 + τ1) Producenterna av finansiella tjänster har fått se kostnaden för dem öka med pp1f0, varför mervärdesskattskyldiga producenter möter följande nettokostnad för en finansiell tjänst, när en finansiell verksamhetsskatt införs. = (c(1 + τ b + L(1 + τ ) + K) (1 + τ ) Eftersom nettokostnaden för mervärdesskattskyldiga produ- center både före och efter införandet av en finansiell verksam- hetsskatt skiljer sig från den för slutkonsumenter och icke mervärdesskattskyldiga producenter enbart med en faktor som inbegriper mervärdesskatten så blir den proportionella för- ändringen lika stor för alla dessa tre grupper. Det betyder att: 1 + γτ0 – β Vi kommer också att behöva veta att: 25 Samtliga mervärdesskattskyldiga producenter antas sälja produkter belagda med standardskattesatsen . Ett sätt att förfina beräkningarna vore att räkna ut en genomsnittlig skattesats på all mervärdesskattebelagd produktion och använda den i stället. 0 = 1 − c(1+τ0)+ b+L(1+τ2)+K γ(1+τ0)+ (1+ )β+λ(1+τ2)+1 – γ – β – λ c + b+ L + K (c(1+τ0)+ b+L(1+τ2)+K)(1+τ1) (γ(1+τ0)+( +1)β+λ(1+τ2)+1 – γ – β – λ)(1+τ1) 1 + γτ0 – β )β+λτ2+1)(1+τ1) +1)+1)(1+τ1) Prisförändringarna beror helt och hållet på att den andel av priserna som tillfaller staten ändras när en finansiell verksamhets- skatt införs. De som säljer finansiella tjänster tar i denna modell ut lika mycket själva med och utan denna skatt. Prisförändringarna kan emellertid också påverka efterfrågan på finansiella tjänster, vilket även det påverkar skatteintäkterna. Hur stor denna effekt blir beror på hur priskänslig efterfrågan är i olika grupper. För slutkonsumenter blir priseffekten av en finansiell verksam- hetsskatt: ΔpkD0k = D0kp0k Δpp0k , k där D0kp0k är slutkonsumenternas ursprungliga användning av finansiella tjänster. Efterfrågeeffekten, som består av skatteintäktsdelen av den förändrade efterfrågan kan beräknas som: ΔDk(pk − p0) = Dk (pk − pk + pk) där ηk är slutkonsumenternas efterfrågeelasticitet på finansiella tjänster. Om den ursprungliga efterfrågan, efterfrågeelasticiteten, skatte- satserna och olika produktionsfaktorers och insatsvarors andelar av produktionen är kända kan de förändrade skatteintäkter som beror på slutkonsumenternas konsumtion av finansiella tjänster beräknas till: (1 + (1 ) ηk (1 − 1 + γτ0 – β 1 + γτ0 – β På samma sätt kan en effekt på skatteintäkterna av en finansiell verksamhetsskatt från de icke mervärdesskattskyldiga producenternas användning av finansiella tjänster beräknas till: (1 + (1 + ) ηp (1 − 1 + γτ0 – β 1 + γτ0 – β där D0f p0f är de icke mervärdesskattskyldiga producenternas ur- sprungliga användning av finansiella tjänster. Den första termen i detta uttryck är priseffekten och den andra är efterfrågeeffekten. ηp är producenternas efterfrågeelasticitet på finansiella tjänster. Uttrycket för effekten på skatteintäkterna från mervärdes- skattskyldiga producenters användning av finansiella tjänster ser lite annorlunda ut, beroende på den mervärdesskatt som deras produkter är belagda med. Det kan beräknas som följer. (1 + (1 + SOU 2016:76 Bilaga 3 (1 + (1 + m m 1 + γτ – β 1 + γτ – β +1)+1)(1+τ Även här är den första termen priseffekten och den andra termen efterfrågeeffekten. D0mp0m är nettokostnaden för de mervärdesskattskyldiga produ- centernas ursprungliga användning, d.v.s. de kostnader som dessa producenter, i sin försäljning, behöver täcka. Det innebär att D0mp0m är produktionsvärdet av den ursprungliga användningen till- sammans med den mervärdesskatt som de mervärdesskattskyldiga producenterna betalar på sin produktion. 2.2Hur hög skattesats behövs? I denna förenklande modell betraktas finansiella tjänster som en enda produkt och finansiell verksamhetsskatt tas ut med endast en skattesats. Modellen kommer i det följande att användas för att undersöka vilken skattesats som skulle kompensera för skatte- bortfallet till följd av att finansiella tjänster är undantagna från mervärdesskatt, för två separata produkter – banktjänster o.d. och försäkringstjänster – liksom för den sammantagna produkten finansiella tjänster. Att skattesatserna beräknas för produkterna och inte för företagen som producerar finansiella tjänster innebär att samtliga producenter antas kunna göra och använda sig av en perfekt fördelning av lönekostnaderna på finansiella tjänster liksom på de två separata produkterna banktjänster o.d. och försäkrings- tjänster. Skattesatserna är alltså relaterade till den avgränsade produktionen av olika slags finansiella tjänster och inte till samtliga lönekostnader när det förekommer blandad verksamhet. Av förenklingsskäl antas skattesatsen vara densamma på lönekostnaderna i produktionen av en finansiell tjänst som på de finansiella tjänster som används som insatsprodukter i densamma. Detta blir inte helt korrekt om t.ex. banktjänster används som insatsprodukt i produktionen av försäkringstjänster och skatte- satsen inte är densamma i dessa två slags verksamheter. För den verksamhet som har en högre skattesats än den som är förknippad med de finansiella tjänster som har använts som insatsprodukter kommer skatteintäkterna att överskattas något. (Detta bygger på att skatteintäkterna ökar med τ2.) Skattesatsen för den finansiella verksamhetsskatten är möjlig att differentiera på grundval av vilket undantag i mervärdesskattelagen som tillämpas, där banktjänster o.d. undantas enligt 3 kap. 9§ ML och försäkringstjänster enligt 3 kap. 10§ ML. Service till finans- och försäkringsverksamhet bedöms till hälften beröras av undantaget i 3 kap 9 § ML och till hälften av undantaget i 3 kap 10 § ML. All redovisning i detta avsnitt är därför service till finans- och försäkringsverksamhet till hälften inkluderad i banktjänster o.d. och till hälften i försäkringstjänster. De centrala parametrar som ingår i beräkningarna redovisas i tabell 2.1. β beskriver hur stor del av produktionsvärdet (för- ädlingsvärdet och värdet av insatsprodukterna), exklusive den ingående mervärdesskatten, som har använts till att täcka kostna- derna för finansiella tjänster. Mest finansiella tjänster används i försäkringsverksamhet, där de ingående finansiella tjänsterna motsvarar av produktionsvärdet. γ beskriver hur stor del av produktionsvärdet, exklusive den ingående mervärdes- skatten, som har använts till att täcka kostnaderna för andra insatsprodukter. De andra insatsprodukterna motsvarar drygt en fjärdedel av produktionsvärdet. λ beskriver stor hur del av pro- duktionsvärdet, exklusive den ingående mervärdesskatten, som har använts till att täcka kostnaderna för löner och sociala avgifter. Även lönekostnaderna motsvarar drygt en fjärdedel av produk- tionsvärdet. Not: Service till finans- och försäkringsverksamhet har fördelats jämnt över de andra två verksamheterna. Skattebortfallet till följd av att finansiella tjänster är undantagna från mervärdesskatt har, med effekten av mervärdesskattegrupper inkluderad, i avsnitt 1.4 beräknas till . Om skattebortfallet beräknas för olika tjänster var för sig blir det för banktjänster o.d. och för försäkringstjänster.26 För att kompensera för detta skulle den finansiella verksamhetsskatten behöva vara av underlaget för socialavgifter i den avgränsade produktionen av banktjänster o.d. och i den avgränsade produktionen av försäkringstjänster. Om skattesatsen var densamma i den avgränsade produktionen av alla finansiella tjänster skulle den behöva vara . Skattesatserna kan förefalla höga i förhållande till den mer- värdesskatt på av ett underlag som ska motsvara förädlingsvärde minus bruttoinvesteringar som den finansiella verksamhetsskatten ska kompensera för. Det beror på att underlaget för socialavgifter endast utgör en mindre del av värdet av de finansiella tjänsterna. I löner och sociala avgifter ingår utöver egentlig lön, en del av ålderspensionsavgiften och avtalade försäkringar med . Egenföretagares inkomster – sammansatt förvärvsinkomst – var försumbara i finanssektorns tre branscher. Genom beräkningsmodellen som egentligen bara innefattar en insatsprodukt och en skattesats blir försäkringsbranschen något gynnad när skattesatserna förknippad med de olika produkt- grupperna beräknas. I produktionen av försäkringstjänster är bara c:a ¼ av de insatta finansiella tjänsterna försäkringstjänster. När den ingående skattesatsen även för övriga finansiella tjänster antas vara den som gäller för försäkringstjänster överskattas skatte- intäkten. Det betyder att den skattesats som behövs för att täcka skattebortfallet underskattas. I banktjänster o.d. används i huvud- sak banktjänster o.d. så där blir det rätt. Den skatteintäktsökning som skattesatserna ovan skulle ge upphov till från försäkringstjänster härrör sig till övervägande del, 26De som effekten av mervärdesskattegrupper ökar skattebortfallet med har antagits fördelas proportionellt mot skattebortfallet för de olika typerna av finansiella tjänster. 27Om skatten i stället relateras till både egentlig lön och sociala avgifter så skulle den bli i produktionen av banktjänster o.d., i produktionen av försäkrings- tjänster och om den togs ut i den samlade produktionen av finansiella tjänster. , från slutkonsumenters användning av tjänsterna. Skatteintäkterna från banktjänster, service m.m. skulle bara till härröra sig från privatpersoners användning av tjänsterna. Det beror på att försäkringstjänster (när hälften av servicen till finansiella tjänster är tillagd) i stor utsträckning, till 2013, används till slutkonsumtion. Detta kan jämföras med banktjänster o.d. som bara till användes till slut- konsumtion 2013. 2.3En skatt som övervältras på lön En skatt som tas ut på samma underlag som socialavgifter kommer sannolikt åtminstone delvis, att övervältras på löntagarna. Det betyder att utrymme för att betala skatten skapas genom att lönerna eller annan ersättning för arbete, såsom olika försäkringar, blir lägre än vad de annars skulle ha blivit. betalades löner för till de anställda i finanssektorn. av produktionen inom den finansiella sektorn bestod det året av finansiella tjänster. (Inom bankverksamheten, service m.m. var andelen större och inom försäkringsverksamheten mindre.) Om lönerna betalades i pro- portion till produktionen av finansiella tjänster så betalades i lön i produktionen av finansiella tjänster. Därtill betalade arbetsgivare i sociala avgifter. I de sociala avgifterna ingår större delen av ålderspensionsavgiften samt avtalade försäkringar. Arbetsgivaravgifterna som täcker kost- naderna för exempelvis sjuk- och föräldraförsäkringarna liksom den allmänna löneavgiften redovisas under en annan post i nationalräkenskaperna. Dessa avgifter är inte föremål för för- handling mellan arbetsgivare och anställda utan betalas i proportion till avgiftsunderlagen. Egenföretagares inkomster var, 2013, försumbara i finanssektorns tre branscher. Not: Service till finans- och försäkringsverksamhet har fördelats jämnt över de andra två verksamheterna. Not: Lönekostnaderna i användningstabellen har räknats ner proportionellt med produktionen av finansiella tjänster inom den finansiella sektorn som finns redovisad utbudstabellen. Not: Skattesatsen är beräknad i förhållande till både lön och sociala avgifter och inte i förhållande egentlig lön som bättre stämmer överens med underlaget för socialavgifter. Källa: SCB (nationalräkenskaperna) och egna beräkningar. Om en finansiell verksamhetsskatt, på , fullt ut, skulle övervältras på lönerna och produktionen av finansiella tjänster var på samma nivå som 2013 skulle kostnaden för löner och sociala avgifter bli i stället för . Se tabell 2.2. Om skattebortfallen i produktionen av banktjänster o.d. och försäkringstjänster ska betalas inom respektive produktion så skulle lönekostnaderna inom produktionen av försäkringstjänster behöva minska . Skattesatsen, i förhållande till både lön och sociala avgifter, skulle i produktionen av försäkringstjänster behöva vara och i produktionen av banktjänster o.d. skulle den behöva vara . Om skattebortfallet skulle täckas gemensamt inom all produktion av finansiella tjänster skulle skattesatsen behöva vara av lönerna och de sociala avgifterna. Vid en så kraftig undanträngning av löneutrymme, som det här är frågan om, är undanträngningens fördelning på lön och sociala avgifter inte given. Det är därför inte meningsfullt att relatera skatten enbart till egentlig lön, trots att denna i stort sett överens- stämmer med avgiftsunderlagen för socialavgifter, vilket också är basen för beskattningsunderlaget för den finansiella verksamhets- skatten. Det finns argument för att det finns ett visst utrymme att övervältra en finansiell verksamhetskatt på lönekostnaderna i produktionen av finansiella tjänster utan att det skulle medföra svårigheter att rekrytera eller behålla personal (se avsnitt 8.2.2 i huvudbetänkandet). Det är dock inte rimligt att förutsätta att en skatt skulle kunna tränga undan två femtedelar av löneutrymmet inom en viss produktion. Enligt den beräkningsmodell och de antaganden som har beskrivits i avsnitt 1 skulle skattebortfallet, d.v.s. de skatteintäkter som skulle tillkomma om finansiella tjänster kunde beläggas med mervärdes- skatt, ha varit nästan 2013. Det motsvarar av det årets BNP.28 Till övervägande del, med nästan , är det banktjänster o.d. (d.v.s. finansiella tjänster utom försäkrings- och pensionstjänster) som ger upphov till skattebortfallet. I förhållande till bruttoförädlingsvärdet är det dock försäkrings- tjänsterna som står för det största skattebortfallet. skulle skattebortfallet som försäkringstjänsterna gav upphov till ha motsvarat av deras förädlingsvärde vilket kan jämföras med för banktjänster o.d. Beräkningsmodellen är grov och behäftad med osäkerhet. Den mest uppenbara har att göra med hur känslig efterfrågan på finansiella tjänster är för prisförändringar. Utgångspunkten här har varit uppgifter om slutkonsumenters efterfrågeelasticitet . Om efterfrågan på finansiella tjänster i stället skulle vara helt oelastisk, d.v.s. mängden köpta tjänster inte alls skulle påverkas av prisförändringar, så skulle skattebortfallet 2013 ha varit högre och motsvarat av BNP. Det beräknade skattebortfallet är betydligt högre än de som har beräknats av Huizinga (2002) och Europeiska kommissionen29 vilket framför allt beror på att dessa har studerat en mindre del av