sou · H4B353d2 · 2016-08-31 00:00:00 — Förslag: Det ska framgå av betaltjänstlagen att vid återbetalning av en felaktigt genomförd transaktion får valuteringsdagen för kreditering av betalarens betalkonto inte infalla senare än den dag då beloppet debiterades kontot i de fall som betalarens betaltjänstleverantör är ansvarig för att betalningstransaktionen genomförs korrekt. Är i stället betalningsmottagarens betaltjänst- leverantör ansvarig ska det framgå att valuteringsdagen för kredi- tering av betalningsmottagarens konto inte får infalla senare än den dag då beloppet skulle ha valuterats om transaktionen hade genomförts korrekt. Det ska också framgå att när en betal- ningstransaktion genomförs för sent ska betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, på begäran av betalarens betaltjänstleveran- tör som agerar på betalarens vägnar, se till att valuteringsdagen för kreditering av betalningsmottagarens konto inte infaller senare än den dag då beloppet skulle ha valuterats om betalningstrans- aktionen hade genomförts korrekt. Det ska också följa av lagen att det arbete som betalarens betaltjänstleverantör är skyldig att utföra i syfte att spåra en be- talningstransaktion som genomförts bristfälligt ska vara avgiftsfritt för betalaren. Av 5 kap. 25 § betaltjänstlagen framgår att betalarens betaltjänst- leverantör ansvarar gentemot betalaren för att en betalningsorder som betalaren har initierat utförs korrekt. Kan betalarens betaltjänst- leverantör styrka att mottagarens leverantör har tagit emot beloppet ansvarar dock mottagarens leverantör gentemot mottagaren för att transaktionen genomförs korrekt. Av 5 kap. 26 § första stycket följer att om betalarens betal- tjänstleverantör är ansvarig för att transaktionen genomförs korrekt ska betalarens leverantör utan onödigt dröjsmål återbetala trans- aktionsbeloppet till betalaren och återställa det debiterade betal- kontots ställning. Är det i stället betalningsmottagarens betaltjänst- leverantör som är ansvarig ska denna ställa transaktionsbeloppet till betalningsmottagarens förfogande (andra stycket). Om en betalningstransaktion inte har genomförts, eller genomförts bristfälligt, ska betalarens betaltjänstleverantör på be- gäran försöka spåra transaktionen och underrätta betalaren om resultatet (tredje stycket). Det andra betaltjänstdirektivets artikel 89.1 motsvarar i stort sett den ovan återgivna regleringen i betaltjänstlagen, som i sin tur har genomfört det första betaltjänstdirektivets artikel 75.1. Några tillkommande bestämmelser som reglerar när valuteringsdagen inträffar vid kreditering av betalarens respektive betalningsmottag- arens konto har dock införts i artikeln. I artikelns tredje stycke anges att valuteringsdagen för kredi- tering av betalarens betalkonto inte får infalla senare än den dag då beloppet debiterades kontot. Av artikelns femte stycke framgår att valuteringsdagen för kreditering av betalningsmottagarens konto inte får infalla senare än den dag då beloppet skulle ha valuterats om transaktionen hade genomförts korrekt, i enlighet med artikel 87. I det sjätte stycket anges att när en betalningstransaktion genomförs för sent ska betalningsmottagarens betaltjänstleverantör, på begäran av betalarens betaltjänstleverantör som agerar på betalarens vägnar, se till att valuteringsdagen för kreditering av betalningsmottagarens konto inte infaller senare än den dag då beloppet skulle ha valuterats om betalningstransaktionen hade genomförts korrekt. Slutligen följer det av artikelns sjunde stycke att det arbete som betalarens betal- tjänstleverantör är skyldig att utföra i syfte att spåra en betalnings- transaktion som genomförts bristfälligt ska vara avgiftsfritt för betalaren. För att genomföra det andra betaltjänstdirektivets reglering i artikel 89.1 bör tillägg med samma innebörd göras i de nämnda bestämmelserna i betaltjänstlagen. 13.10.2Betalningstransaktioner som initieras av eller via betalningsmottagaren Förslag: I betaltjänstlagen ska det föreskrivas att, om en betal- ningsorder överförs sent, beloppet inte får valuteras på betal- ningsmottagarens betalkonto senare än den dag då det skulle ha valuterats om transaktionen hade genomförts korrekt. Vidare ska det framgå att valuteringsdagen för kreditering av betalarens betalkonto inte får infalla senare än den dag då beloppet debi- terades kontot. Det ska också framgå att betalarens betaltjänstleverantör inte är ansvarig inför betalaren om betalarens betaltjänstleverantör visar att betalningsmottagarens betaltjänstleverantör har mottagit betalningstransaktionens belopp, även om transaktionen har genomförts . I sådant fall ska betalningsmottagarens betaltjänstleverantör valutera beloppet på betalningsmottagarens betalkonto senast den dag då beloppet skulle ha valuterats om transaktionen hade genomförts korrekt. Slutligen ska det anges att skyldigheten för betalningsmottag- arens betaltjänstleverantör att spåra en bristfälligt genomförd transaktion inte får medföra avgifter för betalningsmottagaren. I 5 kap. 27–28 §§ betaltjänstlagen regleras frågor om vem som bär ansvaret för att en betalningstransaktion som initierats av eller via betalningsmottagaren utförs korrekt. Regleringen rör alltså s.k. pull transactions som t.ex. autogiro- och kortbetalningar. Bestämmel- serna har genomfört det första betaltjänstdirektivets artikel 75.2. Betalningsmottagarens betaltjänstleverantör ansvarar gentemot mottagaren för att betalningstransaktionens belopp ställs till mot- tagarens förfogande och för att en betalningsorder som initierats av eller via mottagaren överförs korrekt till betalarens betaltjänstleve- rantör (27 § första stycket). En betaltjänstleverantör som är ansvarig enligt första stycket och som har försökt att utföra en betalnings- order ska överföra den berörda betalningsordern på nytt till betalarens betaltjänstleverantör (27 § andra stycket). Om en betalningstransaktion som initierats av eller via betal- ningsmottagaren inte genomförs eller genomförs bristfälligt, och betalningsmottagarens betaltjänstleverantör har uppfyllt sina skyldig- heter, är det i stället betalarens betaltjänstleverantör som ansvarar inför betalaren (28 § första stycket). Betalarens betaltjänstleveran- tör ska då återbetala betalningstransaktionens belopp till betalaren eller återställa det debiterade betalkontots kontoställning till den som det skulle ha haft om den bristfälligt genomförda transaktio- nen inte hade ägt rum (28 § andra stycket). Om en betalningstransaktion initierats av eller via betalnings- mottagaren, och transaktionen inte genomförs eller genomförs bristfälligt, ska mottagarens betaltjänstleverantör på begäran av mot- tagaren försöka spåra betalningstransaktionen och underrätta mottagaren om resultatet (28 § tredje stycket). Det andra betaltjänstdirektivets artikel 89.2 motsvarar i stort sett det första betaltjänstdirektivets artikel 75.2. Det har dock tillkom- mit bestämmelser som reglerar när valuteringsdagen inträffar vid kreditering av betalarens respektive betalningsmottagarens konto. Enligt artikel 89.2 andra stycket får beloppet, om en betalnings- order överförs sent, inte valuteras på betalningsmottagarens betal- konto senare än den dag då beloppet skulle ha valuterats om transak- tionen hade genomförts korrekt. Av sista meningen i artikelns fjärde stycke framgår att valuteringsdagen för kreditering av betalarens betalkonto inte får infalla senare än den dag då beloppet debitera- des kontot. Enligt artikelns femte stycke är betalarens betaltjänst- leverantör inte ansvarig inför betalaren om den visar att betalnings- mottagarens betaltjänstleverantör har mottagit betalningstransaktion- ens belopp, även om transaktionen har genomförts . I ett sådant fall ska betalningsmottagarens leverantör valutera beloppet på betalningsmottagarens betalkonto senast den dag då beloppet skulle ha valuterats om transaktionen hade genomförts korrekt. Slutligen framgår det av sista stycket i artikeln att skyldigheten för betalningsmottagarens betaltjänstleverantör att spåra en brist- fälligt genomförd transaktion inte får medföra avgifter för betal- ningsmottagaren. I konsekvens med den reglering som tillkommit i artikel 89.2 bör bestämmelser med samma innebörd införas i betaltjänstlagen. 13.11 Rätt till återkrav Förslag: Det ska framgå av betaltjänstlagen att rätten till åter- krav även ska omfatta fall där den ansvarige betaltjänstleveran- tören har underlåtit att använda stark kundautentisering samt att reglerna om återkrav även gäller obehöriga transaktioner. Enligt 5 kap. 31 § betaltjänstlagen har en betaltjänstleverantör som har fått utge ersättning till en betaltjänstanvändare i enlighet med ansvarsreglerna i 25–29 §§ rätt till ersättning från en annan betal- tjänstleverantör eller mellanhand, om denne orsakat det fel eller den brist som grundat ersättningsskyldigheten. Paragrafen har genom- fört det första betaltjänstdirektivets artikel 77.1. I förarbetena till betaltjänstlagen anges bl.a. följande om denna reglering. I detta sammanhang finns det skäl att något närmare ange vilka perso- ner som utgör mellanhänder såvitt avser denna bestämmelse. Om en betalningstransaktion inte genomförs på grund av tekniska problem och ansvaret för den uppkomna förseningen vilar på leverantören av exempelvis det IT-system som använts, kan betaltjänstleverantören vända sig mot leverantören och kräva ersättning för de belopp som han har utgett till betaltjänstanvändaren på grund av förseningen. En sådan regressrätt torde heller inte stå i strid med allmänna skadestånds- rättsliga principer. Det bör dock noteras att artikel 77.1 enbart avser de fall då en annan betaltjänstleverantör eller en mellanhand har orsakat det bristfälliga genomförandet av betalningstransaktionen. Bestämmel- sen tar inte upp de eventuella möjligheter för betaltjänstleverantören som kan finnas enligt andra regler att exempelvis kräva ersättning av den andre betaltjänstanvändare som medverkade som betalare eller betal- ningsmottagare i betalningstransaktionen. Det som föreskrivs i arti- kel 77.1 är att en regressrätt ska finnas mot en annan betaltjänstleve- rantör eller mellanhand som har förorsakat att en betalningstransak- tion har genomförts bristfälligt och tvingat betaltjänstleverantören att ersätta den drabbade betaltjänstanvändaren för dennes uppkomna kost- nader till följd av detta.10 Artikel 92.1 i det andra betaltjänstdirektivet motsvarar i stort sett den nämnda regleringen. Av artikeln framgår dock att regressrätten även omfattar fall där en betaltjänstleverantör fått utge ersättning till följd av en obehörig transaktion enligt artikel 73. Vidare har det tillägget gjorts att rätten till ersättning omfattar fall där någon av betaltjänstleverantörerna har underlåtit att använda stark kundautenti- sering. Det kan i detta sammanhang nämnas att det i artiklarna 73 respektive 90 finns motsvarande bestämmelser om regressrätt i fall där en leverantör av betalningsinitieringstjänster är ansvarig för en obehörig transaktion respektive en bristfälligt eller inte genomförd transaktion (mer om dessa bestämmelser, se avsnitt 6.2.10). Dessa leverantörer torde därför inte omfattas av regleringen i artikel 92.1. För att genomföra direktivets bestämmelser bör en reglering med motsvarande innehåll införas i betaltjänstlagen. 2009/10:220 s. 258 ff. 13.12 Förändringar i fråga om regleringen av ramavtal I detta avsnitt behandlas de mindre förändringar som det andra betaltjänstdirektivet medför i fråga om reglering av betalningstransak- tioner som omfattas av ett ramavtal. Några av dessa rör specifikt betalningsinitieringstjänster och har därför behandlats i avsnitt 6.2.5. 13.12.1 Information i samband med ramavtal Förslag: Innan ett ramavtal om betaltjänster ingås med en an- vändare ska betaltjänstleverantören, utöver vad som fram- går av 4 kap. 10 § betaltjänstlagen, även informera användaren om ett säkert förfarande. Genom det säkra förfarandet ska betal- tjänstanvändaren underrättas av betaltjänstleverantören i händelse av misstänkt eller faktiskt bedrägeri eller säkerhetshot. I fråga om betalningsinstrument med co-badging ska betaltjänstanvän- daren informeras om sina rättigheter enligt artikel 8 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 2015/751 av om förmedlingsavgifter för kortbaserade betalnings- transaktioner. I artikel 52 anges vilken information som en betaltjänstleverantör ska lämna till betaltjänstanvändaren innan ett ramavtal träffas mellan parterna. Artikeln motsvarar i stort sett det första betaltjänst- direktivets artikel 42. Utöver de förändringar som avser betalnings- initieringstjänster, har det emellertid tillkommit ytterligare två nya bestämmelser i artikeln. Av artikel ) framgår att betaltjänst- leverantören, när det gäller kortbaserade betalningsinstrument med co-badging, ska informera om betaltjänstanvändarens rättigheter enligt artikel 8 i och rådets förordning (EU) nr 2015/751 av om förmedlingsavgifter för kort- baserade betalningstransaktioner. Begreppet co-badging innebär att flera betalmärken kombineras på ett och samma betalningsinstrument. Begreppet definieras i det andra betaltjänstdirektivets artikel 4.48 som integration av två eller flera betalmärken eller betalningsapplika- tioner som tillhör samma betalmärke på samma betalningsinstrument. Enligt den nya artikel 52.5 b) ska information lämnas om ett säkert förfarande genom vilket betaltjänstanvändaren underrättas av betaltjänstleverantören i händelse av misstänkt eller faktiskt be- drägeri eller säkerhetshot. I betaltjänstlagen regleras frågor om informationsskyldighet i samband med ingående av ramavtal i 4 kap. 10 §. För att genomföra de tillkommande bestämmelserna i artikel ) respektive 52.5 b) bör bestämmelser som överensstämmer med direktivets införas i nämnda paragraf i betaltjänstlagen. 13.12.2 Ändringar av villkoren enligt ramavtalet Bedömning: Betaltjänstanvändaren ska fortfarande ha rätt att avgiftsfritt avsluta ramavtalet före den dag då en föreslagen änd- ring skulle ha tillämpas. I 4 kap. 14 § betaltjänstlagen finns bestämmelser om förfarandet för att ändra villkor i ett ramavtal. En betaltjänstleverantör och en betaltjänstanvändare kan enligt första stycket komma överens om att en användare ska bli bunden av en villkorsändring som leve- rantören föreslår, om användaren inte före den dag då ändringen föreslås träda i kraft meddelar leverantören att han inte accepterar det nya villkoret. Leverantören måste föreslå ändringar innan de ska börja tillämpas. Av paragrafens tredje stycke framgår att användaren har rätt att med omedelbar verkan och av- giftsfritt säga upp ramavtalet före den dag då ändringen föreslås bli tillämplig. Användaren ska informeras om detta när leverantören föreslår ändringen. Paragrafen har genomfört det första betaltjänst- direktivets artikel 44. Det andra betaltjänstdirektivets artikel 54 innehåller regler om ändring av villkor i ett ramavtal. Artikeln överensstämmer i stort sett med det första betaltjänstdirektivets artikel 44. Enligt artikel 54.1 första stycket ska betaltjänstleverantören föreslå eventuella ändringar av ramavtalet eller av informationen och villkoren enligt artikel 52 senast före den dag som de föreslås börja tillämpas, vilket motsvarar den tidigare regleringen. I första stycket har det tillägget gjorts att betaltjänstanvändaren antingen kan godkänna eller förkasta ändringarna före den dag då de föreslås träda i kraft. Av artikel 54.1 andra stycket framgår att ramavtalet får innehålla villkor som innebär att betaltjänstanvändaren inte behöver god- känna de föreslagna ändringarna för att de ska börja gälla, om betal- tjänstanvändaren inte före den dag då ändringarna föreslås träda i kraft underrättar leverantören om att ändringarna inte godkänns. Dessutom ska betaltjänstleverantören ange att betaltjänstanvänd- aren har rätt att och avgiftsfritt säga upp ramavtalet fram till den dag då dessa ändringar föreslås börja gälla. I den tidi- gare artikel 44.1 andra stycket angavs i stället att rätten att omedel- bart säga upp ramavtalet gällde före den dag då ändringarna skulle träda i kraft (i den engelska originaltexten används i artikel 54.1 termen until i stället för som tidigare before). I övrigt är artikelns bestämmelser i 54.2 och 54.3 oförändrade i förhållande till den tidi- gare regleringen. Det tillägg som gjorts i artikel 54.1 första stycket bör inte tolkas som att ett avvisande av ändringarna från betaltjänstanvändarens sida innebär att avtalets ursprungliga villkor alltjämt ska gälla. Tillägget bör i stället läsas i ljuset av artikelns andra stycke och således endast ses som ett förtydligande av betaltjänstanvändarens rätt att säga upp avtalet för det fall denne inte godkänner de föreslagna ändring- arna. Mot denna bakgrund finns det inte något behov av en ut- trycklig bestämmelse med motsvarande innehåll i betaltjänstlagen. Den ändring som gjorts i artikel 54.2 andra stycket bör inte föranleda någon ändring av betaltjänstlagens bestämmelse i 14 kap. 4 § tredje stycket. Uttrycket fram till den dag bör anses ha samma innebörd som före den dag. Det innebär att uppsägning fortfarande får göras senast före den dag som ikraftträdandet av den föreslagna ändringen. 13.12.3 Uppsägning av ramavtal Förslag: Det ska vara avgiftsfritt för betaltjänstanvändare att avsluta ett ramavtal oavsett om avtalet har in- gåtts för eller . I 4 kap. 15 § betaltjänstlagen finns regler om förfarandet vid upp- sägning av ett ramavtal. Av bestämmelsen framgår bl.a. att betal- tjänstanvändaren får säga upp ramavtalet med omedelbar verkan, om inte parterna har kommit överens om en uppsägningstid. Ett ram- avtal som har ingåtts för en bestämd tid eller ska kunna sägas upp avgiftsfritt av användaren . Bestämmelsen har genomfört det första betal- tjänstdirektivets artikel 45. I det andra betaltjänstdirektivets artikel 55 regleras frågor om uppsägning av ramavtal. Bestämmelsen motsvarar i stort sett det första betaltjänstdirektivets artikel 45, men bestämmelsen i artikel 55.2 har ändrats. Av artikeln framgår att det ska vara kostnadsfritt för betaltjänstanvändaren att säga upp ett ramavtal, utom om avtalet har varit i kraft än . För att genomföra direktivets bestämmelse i artikel 55.2 bör 4 kap. 15 § betaltjänstlagen ändras. Det ska alltså vara avgiftsfritt för betaltjänstanvändare att avsluta ett ramavtal i stället för tolv, oavsett om avtalet har ingåtts för eller . 13.13 Information om avgifter i vissa fall Förslag: En betaltjänstanvändare är skyldig att betala en avgift vid användning av ett visst betalningsinstrument för en betal- ningstransaktion endast om betaltjänstleverantören informerat användaren om avgiftens fullständiga belopp innan transaktio- nen påbörjas. I 4 kap. 2 § betaltjänstlagen föreskrivs att en betalningsmottagare som erbjuder en nedsättning om betalaren använder ett visst betal- ningsinstrument vid betalningstransaktionen ska underrätta betala- ren om detta innan transaktionen påbörjas. Vidare ska en betal- tjänstleverantör som begär en avgift när ett visst betalningsinstru- ment används för en betalningstransaktion informera betaltjänst- användaren om detta innan transaktionen påbörjas. I artikel 60 i det andra betaltjänstdirektivet finns motsvarande reglering. I artikel 60.3 har det dock tillkommit en bestämmelse med innebörden att betalaren är skyldig att betala en sådan avgift som avses i artikeln endast om betalaren innan transaktionen ini- tierades har informerats om avgiftens fullständiga belopp. För att genomföra artikel 60.3 bör motsvarande bestämmelse föras in i betaltjänstlagen. 13.14 Information i samband med valutaväxling Förslag: Om valutaväxling erbjuds före påbörjandet av en betal- ningstransaktion i en uttagsautomat ska information om alla av- gifter samt om den växelkurs som kommer att användas vid trans- aktionen ges innan en betaltjänstanvändare gör ett uttag eller genomför en transaktion i automaten. I 4 kap. 3 § betaltjänstlagen anges att om valutaväxling erbjuds före påbörjandet av en betalningstransaktion och på platsen för försälj- ningen eller av betalningsmottagaren, ska den som erbjuder denna tjänst informera betalaren om alla avgifter för tjänsten samt om den växelkurs som ska användas. Betalaren ska godkänna valutaväxlingen innan betalningstransaktionen genomförs. I förarbetena till denna bestämmelse uttalades bl.a. följande. De växlingstjänster som här avses är sådana där betalaren (kunden) i sam- band med köpet ges möjlighet att välja vilken valuta som ska användas i transaktionen, och där betalningsmottagaren tillhandahåller informa- tion i förhand om den valutakurs som tillämpas och vilket belopp som betalaren ska erlägga i den valuta som väljs. Sådana växlingstjänster kan tillhandahållas av betalningsmottagaren på försäljningsstället, t.ex. i ett fall då en butik erbjuder valutaväxling vid försäljning av varor, eller av betalningsmottagaren vid försäljning av varor över Internet. Många av de transaktioner som omfattas av denna bestämmelse sker då konto- eller kreditkort utnyttjas för köp av varor i butik. Det bör då vara tillräckligt att information om avgifter och växelkurs tydligt fram- går, t.ex. på kortterminalens skärm vid användning av kortterminal, före det att betalaren godkänner köpet med utnyttjande av valutaväxlings- tjänsten. Vid köp med konto- eller kreditkort över Internet bör mot- svarande information tydligt framgå och vara väl synlig som en del av den information som betalaren får se innan denne godkänner transaktio- nen med utnyttjande av valutaväxlingstjänsten.11 I det andra betaltjänstdirektivets artikel 59 finns motsvarande reg- lering, vilken i sin tur överensstämmer med det första betaltjänst- direktivets artikel 49. I artikel 59.2 har dock det tillägget gjorts att information om avgift och växelkurs även ska ges om tjänsten ifråga erbjuds i en uttagsautomat. Här kan noteras att artikel 3 o under 11 a.a. s. 166 f. vissa angivna förutsättningar undantar rena kontantuttag i uttags- automater från direktivets tillämpningsområde. Information enligt bl.a. artikel 59 ska dock ges innan uttaget görs. I konsekvens med den ändrade lydelsen av artikel 59 bör 4 kap. 3 § betaltjänstlagen ändras. Om valutaväxling erbjuds före påbörjan- det av en betalningstransaktion i en uttagsautomat ska alltså infor- mation om alla avgifter samt om den växelkurs som kommer att användas vid transaktionen ges innan en betaltjänstanvändare genom- för en transaktion, t.ex. en överföring, i en uttagsautomat. I enlig- het med de uttalanden som gjorts i förarbetena till betaltjänstlagen bör det vara tillräckligt att informationen tydligt anges på uttags- automatens skärm innan uttaget slutförs. 13.15 Behandling av personuppgifter Bedömning: Det följer av personuppgiftslagen att betaltjänst- leverantörer endast får behandla sådana personuppgifter som är nödvändiga för att tillhandahålla betaltjänster och att det som huvudregel krävs att betaltjänstanvändaren uttryckligen samtycker till sådan behandling. I betaltjänstlagens sjätte kapitel uppställs regler om behandling av personuppgifter vid betalningstransaktioner. Lagens bestämmelser om behandling av sådana uppgifter gäller utöver personuppgifts- lagen. Regleringen ger bl.a. stöd för att behandla personuppgifter om misstänkta lagöverträdelser i särskilda register. Av 6 kap. 1 § betal- tjänstlagen följer att en betaltjänstleverantör eller den som ansvarar för ett betalningssystem som granskar betalningstransaktioner för att kunna upptäcka sådana transaktioner som misstänks utgöra ett led i bedrägeri i samband med tillhandahållande eller användning av betaltjänster får behandla personuppgifter samt föra register över dessa. Om det är nödvändigt för granskningen av betalningstrans- aktioner får personuppgifter om identitet i betaltjänstanvändares pass eller annan identitetshandling samt unika beteckningar som identi- fierar en viss person som betaltjänstanvändare behandlas (2 §).