sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — 23 m.fl., of Convention on Human Rights, third edition, 2014, s. 536 ff. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen mot artikel 3.24 Bestraffningen ansågs inte tillräckligt allvarlig för att omfattas av artikel 3. Domstolen uteslöt inte att artikel 8 under vissa omständigheter kunde erbjuda ett mer långtgående skydd för det utsatta barnet. Domstolen fann dock inte att omständigheterna hade varit tillräckligt allvarliga för att komma upp till miniminivån för skydd enligt artikel 8. mot hade en okänd person lagt ut ett med- delande på internet om att K.U. (en 12-årig pojke) var intresserad av en sexuell relation med en annan pojke. hade anmält saken till polisen, som hade funnit att det saknades laglig möjlighet att tvinga internetoperatören att lämna uppgift om vem som låg bakom meddelandet. fann att det borde ha funnits regler som tillät en avvägning mellan intresset av sekretess på internet och enskilda personers rätt att skyddas mot brott eller ingrepp i sin personliga integritet. Avsaknaden av regler utgjorde ett brott mot artikel 8. Även i detta fall var det enligt domstolen ett straffrättsligt förfarande som krävdes. I Remetin mot fann domstolen att ett brott hade skett mot artikel 8. Fallet gällde misstankar om att en man hade attackerat en 13-årig flicka i samband med bråk på en lekplats. Misstankarna hade preskriberats till följd av otillräckliga insatser från myndig- heterna. Även om det fanns nödvändig straffrättslig lagstiftning, fann domstolen att ett brott hade skett mot artikel 8, eftersom det sätt på vilket lagstiftningen genomförts var bristfälligt. I mot prövades om brutit mot sina förpliktelser enligt artikel 8, i ett fall som gällde dold filmning av en underårig flicka när hon hade befunnit sig naken i sitt badrum. Något straffrättsligt ansvar för filmningsförsöket kunde enligt den nationella domstolen inte dömas ut. fann att gärningen i detta fall hade inkräktat på klagandens integritet och att det förstärktes av att hon var underårig, att gärningen hade begåtts i hennes hem där hon borde kunna känna sig trygg och av att fö- rövaren var hennes styvfar. Eftersom det varken funnits straffrätts- liga eller civilrättsliga åtgärder på plats som kunde möjliggöra ett 24 Förbudet mot tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen effektivt skydd av klagandens personliga integritet, fann domstolen att det hade skett ett brott mot artikel 8.25 I Reklos och Davourlis mot gällde saken att en fotograf på ett sjukhus utan tillstånd från föräldrarna hade fotograferat ett nyfött barn. Sjukhuset hade sedan vägrat att lämna ut negativen till föräldrarna. ansåg att det förelåg en kränkning av artikel 8 genom att klagandenas talan vid den nationella domstolen inte hade fått något gehör. Domstolen lyfte fram att fotografen hade tillåtits att behålla negativen och att bilderna på det nyfödda barnet – som i sig var harmlösa – kunde komma att användas av fotografen utan den avbildades eller hennes föräldrars samtycke. mot ansåg domstolen att det hade varit i strid med artikel 8 att på ett sjukhus utan föräldrar- nas medgivande ta blodprov och närgångna fotografier av en under- årig flicka. I rätten till skydd för privatlivet ingår alltså enligt Europadom- stolen vissa krav på skydd genom lag. Är en person utsatt för konkreta hot eller trakasserier, kan det vara en skyldighet för myn- digheterna att vidta rimliga åtgärder för att avvärja hotet eller få trakasserierna att upphöra.26 En sådan situation förelåg i mot , där slutsatsen dock blev att myndighet- erna inte hade brustit i sin skyldighet att skydda en familj mot trakasserier från en utomstående person. I Jankovic´ mot ansågs däremot att en kvinna inte hade beretts tillräckligt skydd mot en fysisk attack från andra personer. I Georgel och mot ansågs ha brutit mot artikel 8 genom att de kommunala myndigheterna i inte hade vid- tagit tillräckliga åtgärder för att skydda befolkningen mot herrelösa hundar. I doktrinen har det pekats på att det inte alltid är lätt att se var- för domstolen i vissa fall finner att en överträdelse av konventionen har skett och inte i andra.27 25Harris m.fl. kommentarar att det var något överraskande att domstolen kom fram till att fallet inte var så allvarligt att det krävdes straffrättsliga åtgärder. m.fl., of Convention on Human Rights, third edition, 2014, s. 542. 26Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., 2012, s. 348. 27Harris m.fl., of Convention on Human Rights, third edition, 2014, s. 542 f. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen har etablerat som utgångspunkt att alla män- niskor – även de som lever i offentligheten – är berättigade till en privat zon. Domstolen ställer ofta frågan om klaganden hade en rimlig eller legitim förväntan på privatliv eller integritet. I flera fall har någon sådan inte ansetts föreligga när klaganden frivilligt har delat med sig av information om sig själv.28 I mot hade en arresterad person mot sitt med- givande och i strid med artikel 8 fotograferats av massmedia – som bjudits in för detta av myndigheterna – varvid bilderna publicerats i television och i pressen. En överträdelse av artikel 8 ansågs före- ligga. I Alkaya mot ansåg en välkänd skådespelare att hennes rättigheter hade kränkts när en tidning hade publicerat hennes adress i samband med att det rapporterades om ett inbrott i hennes bostad. Domstolen fann att det hade förelegat ett allmänintresse i att rapportera om inbrottet men inte att publicera de exakta detalj- erna kring klagandens adress. Domstolen fann med andra ord att hemadressen var personlig information som var skyddad av artikel 8. mot gällde bilder av prinsessan av som s.k. paparazzi-fotografer hade tagit av henne i helt privata situationer. Publiceringen gällde inte uppgifter som var kränkande eller nedsättande. Tyska domstolar hade kom- mit fram till att sådana bilder fick publiceras i yttrandefrihetens namn. fann att bilderna visserligen omfattades av yttrandefriheten men att de var känsliga utifrån integritetsaspekter, varför en avvägning mellan dessa intressen måste göras. Domstolen uttalade att gränsen mellan yttrandefriheten och skyddet för den personliga integriteten ska dras med hänsyn till om bilderna kan anses ha ett allmänintresse. Offentliga personer måste visserligen utstå mer än ”vanliga” människor, men inte när det saknas ett legitimt allmänt intresse av den information som bilderna förmedlar. Domstolen menade att spridningen av bilderna hade som enda syfte att tillfredsställa nyfikenheten hos läsare med detaljer om prinsessans privatliv och att de inte kunde anses bidra till en debatt 28 A.a. s. 551. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen om allmänna frågor. Domstolen menade därför att det i sådana fall är berättigat med en snävare tolkning av yttrandefriheten och att tidningarnas kommersiella intressen fick stå tillbaka för skyddet för den personliga integriteten. ansågs ha brutit mot artikel 8 då det inte hade gjorts en rättvis avvägning mellan de två rättighet- erna i artikel 8 och 10 och det därmed inte vidtagits tillräckligt positiva åtgärder för att skydda den enskildes privata sfär. Dom- stolen anförde bl.a. att större vaksamhet för att skydda privatlivet är nödvändig med hänsyn till nya kommunikationsformer som gör det möjligt att lagra och reproducera personliga data. Ett andra mål (nr 2) mot gällde publiceringen av fotografier av prinsessan och hennes make under en skidsemester. Tysk domstol hade tillåtit public- eringen av ett fotografi som ansetts av allmänt intresse därför att det tagits då prinsessan far hade varit svårt sjuk (och att bilderna därför publicerades i ett sammanhang där det fanns ett allmänintresse). accepterade den tyska domstolens resonemang och fann ingen överträdelse av artikel 8. I målet Peck mot hade klaganden försökt beröva sig livet på en offentlig plats utanför sitt hem. Händelsen hade filmats av en övervakningskamera. För att illustrera nyttan med övervakningen hade sedan kommunen publicerat bilderna, bl.a. i TV. Detta ansågs vara en allvarlig och oproportionerlig kränkning av rätten till privatliv. Även om den enskilde kompenserats av den nationella dom- stolen kan ett brott ha skett mot artikel 8. I Armoniene mot hade uppgifter publicerats i en tidning om att klagandens make var HIV-positiv. På grund av lagliga begränsningar hade endast en liten summa tillerkänts i skadestånd. Domstolen fann att de kraftiga restriktioner som fanns i den nationella rättsordningen gällande skadestånd, innebar att klaganden inte hade ett tillräckligt skydd för privatlivet. I Gurgendize mot hade klaganden i tidningsartiklar anklagats för att ha stulit ett manuskript av en känd författare. Artiklarna hade illustrerats med ett fotografi av klaganden. Det var fråga om en obestyrkt anklagelse, och publiceringen av fotografiet tillgodosåg inget allmänt intresse. I detta fall ansåg domstolen att det inte hade gjorts en rimlig avvägning av de motstående intres- Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen sena och publiceringen stred mot klagandens rätt till respekt för privatlivet. Utöver kränkningar av privatlivet kan publiceringar utgöra ett brott mot artikel 8 om det kränker någons rykte och anseende. Det har varit kontroversiellt i vilken omfattning rykte och anseende är skyddat av artikel 8.29 Detta mot bakgrund av att begreppen rykte och anseende (reputation) inte nämns i artikel 8. Genom olika av- göranden har dock skyddet för anseendet och ryktet blivit en del av det som omfattas av artikel 8. I Chauvy m.fl. mot anförde domstolen att en persons rykte skyddas av artikel 8 som en del av skyddet för privatlivet. Denna ståndpunkt bekräftades i Pfeifer mot . I det målet avhandlades att Pfeifer i en tidningsartikel hade anklagats för att genom skarp kritik av en professor drivit denne till att begå självmord. fann att den nationella domstolen genom att ogilla klagandens ärekränknings- talan hade brutit mot artikel 8. Vid avvägningen mellan skyddet för äran och intresset för ytt- randefrihet, beaktar domstolen i sina avgöranden vilka uttalanden som gjorts och vem det handlar om. Acceptansen för kritik är större för politiker och andra offentliga personer än för privat- personer. En annan viktig sak i domstolens bedömning är om det funnits ett tillräckligt faktaunderlag för publiceringen. I Polanco Torres mot accepterade domstolen att journalisten som skrivit den artikel som målet handlande om hade använt alla till- gängliga möjligheter att kontrollera påståendena om en persons in- blandning i kriminella aktiviteter. Även om inte journalisten kunde visa att anklagelserna var riktiga, utgjorde inte publiceringen något brott mot artikel 8. I ett annat fall behandlades anklagelser om samarbete med sovjetisk säkerhetstjänst (Petrenco mot ). Eftersom anklagelserna inte hade något faktaunderlag fann dom- stolen att det skett ett brott mot artikel 8. mot föregicks av att klaganden hade tillerkänts skadestånd av den nationella domstolen efter att bilder på honom i sexuella situationer och uppgifter om dessa hade publicerats av en tidning i tryckt form och på dess hemsida. Frågan i gällde om det funnits en skyldighet att i förväg informera klaganden om den planerade artikeln för att skapa möj- 29 A.a. s. 53. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen lighet att hos domstol begära förbud mot publiceringen. Dom- stolen fann att en sådan underrättelseplikt skulle innebära en alltför långtgående inskränkning i den journalistiska verksamheten och att den därför inte kunde följa av artikel 8. Även i fallet Wegrzynowski och Smolczewski mot behand- lades om ett brott hade skett mot artikel 8, trots att skadestånd hade utgått till klagandena. Klagandena hade vunnit en civilprocess i hemlandet mot en tidning för publicering av en artikel om att klagandena bistått politiker i ljusskygga affärer. Klagandena hade fört en ny talan i nationell domstol och begärt att artikeln skulle tas bort från tidningens webbsida. Detta hade avslagits. Klagandena gjorde gällande att detta innebar en kränkning av deras rättigheter enligt artikel 8. framhöll att rätten till privatliv – särskilt när det gällde journalistisk verksamhet – måste balanseras mot yttrandefriheten som garanteras i artikel 10. Domstolen kon- staterade att presskåren inte får kliva över vissa gränser, vad gäller skyddet för andras rykte. Domstolen uttalade sig därefter särskilt om publiceringar på internet: The Court has held that the Internet is an information and com- munication tool particularly distinct from the printed media, especially as regards the capacity to store and transmit information. The electronic network, serving billions of users worldwide, is not and potentially will never be subject to the same regulations and control. The risk of harm posed by content and communications on the Internet to the exercise and enjoyment of human rights and freedoms, particularly the right to respect for private life, is certainly higher than that posed by the press. Therefore, the policies governing reproduction of material from the printed media and the Internet may differ. The latter undeniably have to be adjusted according to technology’s specific features in order to secure the protection and promotion of the rights and freedoms concerned. Allmänhetens tillgång till internetarkiven var enligt domstolen en legitim rättighet enligt artikel 10. Det hade heller inte framkommit att klagandena skulle ha saknat möjlighet att begära att artikeln på internet kompletterades med information om förtalsdomen eller dylikt. Domstolen ansåg därför att klagandena hade haft ett till- räckligt rättsligt skydd och ogillade talan. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen har behandlat ett stort antal mål gällande myn- digheters hantering av personuppgifter. Av betydelse för våra överväganden är några fall som gällt myndigheters avslöjande av personuppgifter och huruvida det har ansetts utgöra en över- trädelse av artikel 8. I Craxi mot ansåg att en överträdelse av artikel 8 hade skett eftersom innehållet i en telefonavlyssning hade röjts till media och det inte hade funnits tillräcklig säkerhet och inte heller hade gjorts någon undersökning om läckaget. I Sciacca mot hade fotografiet av en person misstänkt för skattebrott lämnats ut till pressen. ansåg att detta var ett ingrepp i klagandens rätt till respekt för privatlivet eftersom utlämnandet inte skett med stöd i lag (eftersom frågan var oreglerad i ). mot hade det i en dom i en försäkringstvist nämnts att C.C. Det var relevant men enligt ett känsligt förhållande som den nat- ionella domstolen bort behandla mer varsamt, t.ex. genom att be- gränsa allmänhetens rätt att ta del av domen eller genom att ersätta C.C. :s namn med initialer. ansågs därför ha brutit mot C.C. :s rätt till respekt för sitt privatliv. I Mikolajová mot behandlades att uppgifter om en nedlagd förundersökning, som dock utvisade att klaganden hade begått ett brott, hade lämnats ut till en privat försäkringsgivare. Domstolen fann att det inte förelegat tillräckliga skyddsåtgärder för att skydda klagandens rätt. Klagandens rätt till respekt för privatlivet hade därigenom blivit kränkt. I Z mot anfördes att medicinska data om klaganden, inklusive detaljer om hennes HIV-infektion, hade blivit avslöjade och publicerade vid en brottmålsrättegång. fann att avslöjandet av uppgifterna hade varit nödvändiga i brottmåls- processen men att publiceringen av namnet på klaganden och hen- nes HIV-status i domen inte hade varit berättigad. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen Olika former av ordningsstöranden från enskilda riktade mot andra enskilda (hem- och bostadsfrågor samt miljörättigheter) I fallet Surugiu mot behandlandes att klaganden hade blivit trakasserad av en annan enskild genom att denne kommit in på gården och även dumpat gödsel där. Domstolen fann att artikel 8 hade kränkts genom att myndigheterna inte hade hindrat trakasserierna. Respekten för hemmet enligt artikel 8 omfattar inte bara fysiska intrång, utan kan även gälla sådant som ljud, lukter, utsläpp och andra störningar.30 Frågor om bullerstörningar från en flygplats uppkom i Hatton m.fl. mot . Frågan var om staten hade en positiv skyldighet enligt artikel 8 att vidta ytterligare åtgärder för att skydda rätten till respekt för hem och privatliv. Domstolen fann att de brittiska myndigheterna hade gjort en rimlig avvägning av motstående intressen. I mot var bakgrunden att människor hade störts i sin nattsömn av oväsen från barer, krogar och diskotek. Bullret hade överstigit tillåtna gränser utan att myndigheterna hade ingripit, och de hade där- igenom brustit i respekt för hem och privatliv varför det skett en överträdelse av artikel 8. Frågan var även uppe i m.fl. mot . En bostadshyresgäst hade störts av att det bedrivits klubbverksamhet med bl.a. datorspelande och alkoholförsäljning dygnet runt. fann att klagandens rätt till respekt för hem och privatliv hade kränkts genom att staten inte uppfyllt sina positiva skyldigheter att skydda den rättigheten. Spridning av uppgifter om privatlivet i förhållande till yttrandefriheten Skyldigheten enligt artikel 8 ska vägas mot den negativa skyldig- heten i artikel 10 att inte på ett omotiverat sätt inskränka enskildas yttrandefrihet. Att inte motverka spridning av uppgifter om privat- livet kan i vissa fall alltså innebära ett brott mot artikel 8. I andra fall har dock nationella domstolar ingripit mot publiceringar eller annan spridning av uppgifter om privatlivet, och dessa åtgärder har då i sin tur prövats i på initiativ av den som 30 A.a. s. 582. Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen drabbats av åtgärden och då med stöd av artikel 10. Vad som då prövats är inte om det var nödvändigt med stöd av artikel 8 att för- hindra publiceringen/spridningen, utan prövningen har gällt om vidtagna åtgärder varit förenliga med yttrandefriheten enligt artikel 10. I vissa fall har ansett att myndighetsingrip- anden varit i strid med artikel 10. I Plon () mot behandlades att ett bokförlag kort efter president död hade gett ut en bok, i vilken läkare i strid med läkar- sekretessen hade redogjort för hur han fått i uppdrag av presidenten att hemlighålla att denne led av cancer och att lämna falska upp- gifter om dennes hälsotillstånd. fann att ett första interimistiskt förbud hade varit försvarligt med beaktande av läkarsekretessen och av att publiceringen hade skett efter död. Fastställandet av beslutet hade dock skett då de förhållanden som beskrevs i boken redan var kända. Förbudet mot spridning tjänade inte längre ett angeläget ändamål och hade enligt varit i strid med artikel 10. mot gällde förbud mot publicering av information om en känd TV-skådespelare (främst känd för sin roll som polis) som vid en fest hade arresterats på grund av att han hade innehaft kokain. Förbudet ansågs inte nödvändigt för att skydda den personliga integriteten och det hade därför utgjort ett brott mot artikel 10. I Karhuvaara och Iltalehti mot hade en tidning och dess chefredaktör dömts att betala ett högt skadestånd till en riksdags- ledamot. Chefredaktören hade dessutom dömts till böter för att tidningen publicerat artiklar om riksdagsledamoten i samband med att hennes man åtalats för att ha uppträtt störande och attackerat en polis. konstaterade att artiklarna inte hade innehållit oriktiga uppgifter om riksdagsledamoten och att ingrep- pet i hennes privatliv hade varit begränsat. Därtill hade påföljden varit så sträng att den inte stått i rimlig proportion till den skada som riksdagsledamoten kunde ha lidit. Genom domen hade klagandenas rättigheter enligt artikel 10 därigenom blivit kränkta. I Lahtonen mot hade en tidning i en artikel om en polisman som åtalats för en bilstöld publicerat polismannens namn och återgett att han skulle genomgå en psykiatrisk undersökning. Med anledning av denna publicering hade chefredaktören dömts till Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen böter, skadestånd och kostnadsersättning till höga belopp. Europa- domstolen fann att yttrandefriheten inte hade respekterats. Som skäl anfördes att uppgifterna hade baserats på offentliga domstols- handlingar och att målet hade varit av allmänt intresse vilket gjorde publiceringen försvarlig. Vidare beaktades de stränga påföljder som hade dömts ut. I Fressoz och Roire mot behandlades att klagandena i nationell domstol hade dömts för att de i en satirisk veckotidning hade publicerat sekretessbelagda uppgifter om en chefs löneförhål- landen. Enligt stod den fällande domen vid nationell domstol i strid med artikel 10. I andra fall har ingripanden mot publiceringar ansetts vara för- enliga med artikel 10. I Shabanov och Tren mot ansågs det inte ha varit för- svarligt att i en tidning publicera innehållet i ett läkarintyg gällande en viss person, trots att det hade föredragits vid en domstolsför- handling. Det hade därför enligt inte skett någon överträdelse av artikel 10 när ingripanden hade skett mot public- eringen. I Campmany y Diez de Revenga och Lopez-Gaöiacho mot ansågs det inte strida mot artikel 10 att två journalister hade ålagts att betala skadestånd för att de hade publicerat upp- gifter om en intim förbindelse mellan två kända personer och kom- prometterande fotografier som styrkte uppgifterna. Det var enligt fråga om privata förhållanden som fick anses sakna allmänt intresse. I Egeland och Hanseid mot hade tidningar publicerat fotografier av en gråtande kvinna. Fotografierna hade tagits utan kvinnans samtycke direkt efter att hon hade dömts för mord till ett långt fängelsestraff. Chefredaktörerna för tidningarna hade dömts för publiceringen till böter, vilket inte ansåg hade varit i strid med artikel 10. Enligt hade målet varit av allmänt intresse och fotograferingen hade skett på allmän plats. Det rörde sig dock om en mycket känslig situation för kvinnan, då intresset av att skydda hennes integritet fick tillmätas särskild vikt. I och mot och Kurier Zeitungsverlag und mot behandlades att tidningarna i artiklar om sexuella över- Personlig integritet och yttrandefrihet– två ibland motstående intressen grepp på en 10-årig flicka hade röjt hennes identitet och i ett fall publicerat ett fotografi av henne. Tidningsförlagen hade dömts att betala skadestånd, vilket inte ansåg vara i strid med artikel 10. Oproportionerliga sanktioner som kränkningar av artikel 10 En sanktion mot exempelvis en publicering är oproportionerligt sträng kan – som redan berörts i detta avsnitt – i sig anses utgöra en överträdelse av artikel 10. har i flera rättsfall uttalat att ett fängelsestraff för förtal och förolämpningar vid ett mediebrott (press offence) endast under exceptionella omständigheter är förenligt med yttr- andefriheten för journalistik som garanteras enligt artikel 10. Detta kan vara fallet om andra grundläggande rättigheter då har kränkts, såsom vid fall av s.k. hate speech och vid uppmaningar till våld. Denna ståndpunkt har domstolen intagit i Długołęcki mot , Cumpǎnǎ och Mazǎre mot , Niskasaari mot och Saaristo m.fl. mot . har i dessa avgöranden påpekat att Europa- rådets parlamentariska församling har antagit resolution (2007) Towards decriminalisation of defamation. I den resolutionen behandlas yttrandefrihetens roll som en hörnsten för det demokratiska samhället och pressens roll när det gäller ut- övandet av yttrandefriheten.