sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — följer av 6 kap. 1 § att den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkning- ens allvar är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som genomför ett samlag eller en sexuell handling som är jämförlig med samlag med en person genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslöshet, sömn, allvarlig rädsla, berusning eller annan drog- påverkan, sjukdom, kroppsskada eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i en särskilt utsatt situation. Om brottet med hänsyn till omständigheterna vid gär- ningstillfället är att anse som mindre grovt, döms för våldtäkt till fängelse i högst . Om brottet bedöms som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedöm- ningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art, om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärnings- mannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat sär- skild hänsynslöshet eller råhet. Den som i annat fall genom olaga tvång förmår en person att företa eller tåla en sexuell handling döms för sexuellt tvång till fäng- else i högst (se 6 kap. 2 § ). som genomför en annan sexuell handling än den som beskrivs i 1 § andra stycket med en person under de förutsättningar som anges där. Om brottet är grovt döms gärningsmannen för grovt sexuellt tvång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i över- greppet eller om gärningsmannen annars visat särskild hänsynslös- het eller råhet. Den som förmår en person att företa eller tåla en sexuell hand- ling genom att allvarligt missbruka att personen befinner sig i bero- endeställning till gärningsmannen döms för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning till fängelse i högst (se 6 kap. 3 § ). Om brottet är grovt döms gärningsmannen för grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska samma omständigheter särskilt beaktas som nämndes för grovt sexuellt tvång. Barn, framför allt de som är , har ett starkare rättsskydd än vuxna genom särskilda bestämmelser om sexualbrott mot barn i 6 kap. . Ett barn kan inte samtycka till att delta i en sexuell handling och den som har samlag eller genomför en annan sexuell handling som med hänsyn till kränk- ningens allvar är jämförlig med samlag med ett barn döms därför för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst (se 6 kap. 4 § ). Om brottet är grovt döms gärningsmannen för grov våldtäkt mot barn till fängelse i lägst fyra och högst . Det finns också ett visst utvidgat skydd för perso- ner mellan femton och . Skyddet innebär att den som har samlag eller genomför en annan jämförbar sexuell handling med en avkomling, ett barn som står under gärningsmannens fostran eller har ett liknande förhållande till denne eller som står under vård eller tillsyn av gärningsmannen enligt myndighetsbeslut också döms för våldtäkt mot barn till samma påföljd (se 6 kap. 4 § andra stycket ). Om en gärning enligt 6 kap. 4 § med hänsyn tagen till omständigheterna i det enskilda fallet, bedöms som mindre all- varlig döms gärningsmannen för sexuellt utnyttjande av barn till fängelse i högst (se 6 kap. 5 § ). Om en gärnings- man genomför en annan sexuell handling med barnet än samlag (eller därmed jämförbar handling) döms gärningsmannen för sexu- ellt övergrepp mot barn till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms gärningsmannen för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen är när- stående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller miss- brukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet (se 6 kap. 6 § brotts- balken). Den som främjar eller utnyttjar att ett barn ut- för eller medverkar i sexuell posering döms för utnyttjande av barn för sexuell posering till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som begår en sådan gärning mot ett barn som har fyllt femton men inte om poseringen är ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling. Om brottet är grovt döms för grovt utnyttjande av barn för sexuell posering till fängelse i lägst och högst . När domstolen ska bedöma om brottet är grovt ska den särskilt beakta om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet (se 6 kap. 8 § ). Den som, i annat fall än som avses i de tidigare bestämmelserna i kapitlet, förmår ett barn som inte fyllt att mot ersättning företa eller tåla en sexuell handling, döms för köp av sexuell handling av barn till böter eller fängelse i högst . Den bestämmelsen är tillämplig även om ersättningen har utlovats eller getts av någon annan än gärningsmannen (se 6 kap. 9 § ). människohandelsutredning har haft i uppdrag att se över straffskalan för köp av sexuell handling av barn och överväga en höjning av straffminimum i syfte att säkerställa en straffskala som återspeglar brottets allvar.1 Utredningens slutsats var att straff- skalan för brottet borde skärpas, dels att brottet skulle gradindelas. Utredningen har föreslagit att straffskalan för brott av normal- graden ska vara fängelse i högst och för grovt brott fängelse i lägst och högst . Utredningen har dessutom föreslagit att brottet ska få en ny brottsbeteckning, nämligen ut- 1 Dir. 2014:128. nyttjande av barn genom köp av sexuell handling (samt motsvarande beteckning för det nya grova brottet).2 Förslaget bereds nu i . Den som berör ett barn på något annat sätt än som beskrivits ovan eller som förmår barnet att företa eller med- verka i någon handling med sexuell innebörd, döms för sexuellt ofredande till böter eller fängelse i högst . För samma brott döms den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integri- tet (se 6 kap. 10 § ). I syfte att förstärka det straffrättsliga skyddet för barn mot att utsättas för sexuella övergrepp infördes ett nytt brott i 6 kap. 10 a § , kontakt med barn i sexuellt syfte. Brottet tar sikte på kontakter med barn som syftar till att möjliggöra sexu- ella övergrepp vid ett fysiskt möte. Straffansvar träffar den som, i syfte att begå vissa sexualbrott mot ett barn , träffar en överenskommelse med barnet om ett sammanträffande samt därefter vidtar någon åtgärd som är ägnad att främja att ett sådant sammanträffande kommer till stånd. Straffet är böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen är teknikneutral och omfattar alltså såväl kontakter som tas via elektroniska kommunikations- medel som på annat sätt. En utredare har haft i uppdrag att se över bestämmelsen i syfte att se om straffansvaret för brottet är lämpligt utformat eller om det finns skäl att utvidga eller på annat sätt förändra bestämmel- sen. Utredaren kom sammanfattningsvis fram till att bestämmelsen, som ett komplement till andra straffbestämmelser, fyller en funktion när det gäller att straffrättsligt ingripa mot vuxnas kontakter med barn i syfte att utsätta dem för sexuella övergrepp. Utredaren ansåg även att straffbestämmelsen i huvudsak tillämpas så som torde ha varit lagstiftarens avsikt, men att straffbestämmelsens komplice- rade konstruktion och straffskalans utformning i viss utsträckning hindrar en effektiv tillämpning.3 Förslaget bereds nu i . 2SOU 2016:42, delbetänkande Ett starkt straffrättsligt skydd mot köp av sexuell tjänst och ut- nyttjande av barn genom köp av sexuell handling m.m., s. 153 ff. 3Se Ds 2015:49, Översyn av straffbestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte. Slutligen är det straffbart att köpa en sexuell tjänst av någon eller att främja eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttja att en person har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning (se 6 kap. 11 och 12 §§ ). Brottet köp av sexuell tjänst infördes i i och med sexualbrottsreform från att tidi- gare ha återfunnits i en speciallag. Straffet för brottet är, sedan en straffskärpning , böter eller fängelse i högst . människohandelsutredning har , som angetts ovan, genom- fört en utvärdering av vilket genomslag höjningen i straffskalan har fått för de utdömda straffen. Utredningen, som kom fram till att höjningen av straffskalan inte har fått något stort genomslag i praxis, har lämnat ett förslag innebärande att brottet ska gradindelas och att det i lagen förs in särskilda omständigheter som ska beaktas vid be- dömningen av om brottet är grovt.4 Förslaget bereds nu i . I 6 kap. 13 § finns det en bestämmelse som innebär att kravet på uppsåt i ett visst hänseende, nämligen när det gäller barnets ålder, inte upprätthålls. Av bestämmelsen framgår att även en gärningsman som inte insåg, men hade skälig anledning att anta, att offret var under en viss ålder ska dömas till ansvar för brott enligt 6 kap. . Vid den bedömningen ska bl.a. beaktas om barnet hade en kroppsutveckling som normalt förekommer av- sevärt över åldersgränsen och omständigheterna i övrigt inte gav gärningsmannen anledning att vara på sin vakt. Tanken är att gär- ningsmannen i gränsfall inte ska kunna undgå ansvar genom att hänvisa till brist på kännedom om barnets verkliga ålder. Om det inte kan visas att gärningsmannen har varit oaktsam avseende barnets ålder, får kapitlets allmänna bestämmelser som inte har dessa ålders- krav tillämpas i stället. människohandelsutredning har föreslagit att det krav som ställs på gärningsmannens oaktsamhet i förhållande till barns ålder ska sänkas. Enligt förslaget ska den gärningsman som varit oaktsam i förhållande till att den andre personen inte hade uppnått en viss ålder som föreskrivs i kapitlet dömas för brott. Ändringen är avsedd att innebära ett förtydligande av hur bestämmelsen är av- sedd att tillämpas, men också en viss skärpning av kravet på akt- 4 SOU 2016:42, s. 93 ff. samhet hos en gärningsman för att han eller hon ska kunna undvika straffansvar.5 Förslaget bereds nu i . Ytterligare en bestämmelse som gäller för bedömningen av de brott som införts särskilt för att skydda barn finns i 6 kap. 14 § . Den bestämmelsen anger att den som har begått vissa närmare angivna gärningar mot ett barn inte ska dömas till ansvar om det är uppenbart att gär- ningen inte har inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Det- samma gäller den som har kontaktat ett barn i sexuellt syfte (6 kap. 10 a § ) om gärningen, om den hade fullbordats, uppen- barligen inte skulle ha inneburit något övergrepp mot barnet. Bestäm- melsen är avsedd att tillämpas när gärningsmannen och offret är ungefär lika gamla, men där offret inte har uppnått åldern för sexu- ellt självbestämmande (alltså ). Sexualbrotten har varit föremål för förändringar , dels då en omfattande reform genomför- des, dels , då den tidigare reformen utvärderades och lag- stiftningen förändrades något. Nedan följer en redogörelse för de båda lagstiftningsärendena, framför allt i den del de har avsett för- ändringar i våldtäktsbrottet. tillsatte regeringen en parlamentariskt sammansatt kom- mitté – sexualbrottskommitté – med uppdrag att göra en total översyn av bestämmelserna om sexualbrott. Kommittén över- lämnade sitt betänkande Sexualbrotten – Ett ökat skydd för den sexu- ella integriteten och angränsande frågor6 . Inom utarbetades därefter en promemoria med ett utkast till ny sexualbrottslagstiftning. Vid ett komplette- rande remissmöte bereddes olika remissinstanser möjlighet att lämna synpunkter på utkastet. 5SOU 2016:42, s. 269 ff. Sedan lagrådet yttrat sig över lagförslaget gjorde regeringen, med hänsyn till lagrådets synpunkter en del ändringar i förslaget, som därefter behandlades och antogs av riksdagen.7 Lagstiftningsärendet omfattade både de förslag som lämnats av sexualbrotts- kommitté och en bedömning av behovet av lagändringar för att fullt ut skulle uppfylla Europeiska kommissionens ram- beslut av om åtgärder för att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi.8 Den nya sexualbrottslagstiftningen trädde i kraft . Syftet med lagen var:9 Att ytterligare förstärka och tydliggöra varje människas absoluta rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestäm- mande. Att i lagstiftningen på olika sätt lyfta fram och förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utsättas för sexuella kränkningar. Att genom en reformering av 6 kap. skapa klara och väl avgränsade bestämmelser, modernisera språket i lagstift- ningen och mönstra ut begrepp som framstod som olämpliga eller föråldrade. Bestämmelsen om våldtäkt förändrades i flera avseenden genom reform och fick följande lydelse. 6 kap. 1 § Den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en person till samlag eller till att företa eller tåla en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med samlag, döms för våld- täkt till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som med en person genomför ett samlag eller en sexuell handling som enligt första stycket är jämförlig med samlag genom att otillbörligt utnyttja att personen på grund av medvetslös- het, sömn, berusning eller annan drogpåverkan, sjukdom, kroppsskada 2003/04:12, bet. 2003/04:JuU9, rskr. 2003/04:108, prop. 2004/05:45, bet. 2004/05:JuU16, rskr. 2004/05:164, SFS 2005:90. 8EGT C 62 E, , s. 327. 2004/05:45 s. 21. eller psykisk störning eller annars med hänsyn till omständigheterna befinner sig i ett hjälplöst tillstånd. Är ett brott som avses i första eller andra stycket med hänsyn till omständigheterna vid brottet att anse som mindre grovt, döms för våldtäkt till fängelse i högst . Är brott som avses i första eller andra stycket att anse som grovt, döms för grov våldtäkt till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärnings- mannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. En utgångspunkt för reformen var att bestämmelsen om våldtäkt även i fortsättningen skulle vara reserverad för de mest allvarliga sexuella kränkningarna. Genom reformen kom våldtäktsbrottet dock att utvidgas genom att kravet på tvång sattes lägre och genom att de allvarligaste s.k. utnyttjandefallen som före reformen om- fattades av 6 kap. 3 § , i stället skulle rubriceras som våldtäkt. Före reformen gällde för att bestämmelsen om våldtäkt skulle bli tillämplig att gärningsmannen tilltvingat sig den sexuella handlingen med användande av våld eller hot som innebar s.k. råntvång enligt 8 kap. 5 § . Både enligt förarbeten10 och praxis11 hade kravet på våld dock ansetts uppfyllt redan genom ett fysiskt be- tvingande av offrets rörelsefrihet. I och med reformen sänktes kravet på våld eller hot så att det låg mer i linje med hur bedömningen gjordes i praxis. Förändringen ansågs även ligga mer i linje med de fördjupade kunskaper som nu- mera fanns om hur offer reagerar vid sexuella övergrepp, nämligen att människor som utsätts för våld eller hot ofta inte förmår eller vågar göra motstånd utan i stället medvetet underkastar sig gärnings- mannens krav. Detta är en strategi för att överleva övergreppet. 1983/84:105 s. 18. 11Se t.ex. NJA 1988 s. 40. Således kan även mindre allvarliga hot och våldssituationer innebära att gärningsmannen framtvingat den sexuella handlingen.12 Enligt den nya bestämmelsen om våldtäkt var det därmed till- räckligt att gärningsmannen framtvingat den sexuella handlingen genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brotts- lig gärning. När det gäller graden av våld skulle det enligt förarbetena vara tillräckligt med sådant våld som betecknas våld mot person, till skillnad från tidigare krav på våld å person. Med sådant våld avses t.ex. att gärningsmannen rycker i en annan persons arm, knuffar undan eller håller fast någon. Beträffande hot framhölls i förarbe- tena att även lindrigare former av hot nu skulle anses tillräckliga för ansvar för våldtäkt. Som exempel angavs att någon tvingar en annan person till samlag genom att börja slå sönder den andres tillhörig- heter eftersom agerandet innefattar ett hot om fortsatt skadegörelse. Ett hot kan också anses föreligga om några hotelser inte uttryck- ligen uttalats. Förutsättningen är dock att det är fråga om ett hot- fullt agerande som uppfyller kraven på ett straffbart hot om brottslig gärning.13 Graden av tvång som fordras för straffbarhet är ett s.k. olaga tvång enligt 4 kap. 4 § brottsbalken.14 För straffansvar krävs inte att offret har gjort något motstånd. Sammanfattningsvis kan om graden av våld eller hot sägas att det ska ha varit av sådan karaktär att det utgjort en förutsättning för gärningens genomförande.15 Genom reform ersattes begreppet ”sexuellt umgänge” med ”sexuell handling” i 6 kap. brottsbalken.16 Redan i tidigare lagstift- ningsärenden hade det riktats kritik mot begreppet ”sexuellt um- gänge”, bl.a. av det skälet att begreppet ansågs föra tankarna till en frivillig och ömsesidig sexualakt mellan två personer.17 Som skäl för att ändra begreppet angav sexualbrottskommitté att det i praxis ofta lagts stor vikt vid om handlingen haft tillräcklig var- 2004/05:45 s. 43 f. och 135. 2004/05:45 s. 134 f. 2004/05:45 s. 44 f. 2004/05:45 s. 135. 16Se SOU 2001:14 s. 148 ff. och prop. 2004/05:45 s. 31 ff. 17Se bl.a. SOU 1995:60 s. 273 f. Det hade i sin tur medfört att bedömningarna kommit att bli tämligen tekniska, t.ex. i fråga om hur många sekunder som en beröring pågått. Mer fokus borde i stället läggas vid graden av den kränkning som offret utsatts för snarare än vilken exakt kropps- kontakt parterna haft. sexualbrottskommitté ansåg att begreppet ”sexuell handling” bäst kunde beskriva de handlingar som borde omfattas av rekvisitet. Begreppet skulle, precis som det tidigare begreppet, som utgångspunkt avse en handling med en någorlunda varaktig fysisk beröring av antingen den andres könsorgan eller den andres kropp med det egna könsorganet. Såväl regeringen som sexualbrottskommitté ansåg dock att även andra handlingar, som inte innefattar en sådan varaktig fysisk beröring, borde kunna omfattas av uttrycket, förutsatt att handlingen hade haft en påtaglig sexuell prägel samt varit ägnad att tydligt kränka offrets sexuella integritet. Vid bedömningen av om en handling skulle anses ha haft en påtaglig sexuell prägel borde det räcka med att handlingen varit av sådan karaktär att den typiskt sett syftar till att väcka eller tillfredsställa bådas eller enderas sexuella drift, såsom vaginala, orala och anala samlag, handlingar som att föra in fingrar, föremål eller en knytnäve i en kvinnas underliv eller att onanera åt en annan person. Även samlagsliknande handlingar där direkt beröring hindras t.ex. av ett klädesplagg kan utgöra en ”sexuell handling”, liksom att föra in t.ex. fingrar eller föremål i anus på en person. Exempel på förfaranden som enligt regeringens mening borde kunna bedömas som ”sexuell handling”, trots att det inte varit fråga om någon varaktig kroppslig beröring, är att en gärningsman sam- tidigt som han onanerar berör en annan person sexuellt, liksom att gärningsmannen förmår offret att själv onanera. Om en gärnings- man själv utför eller förmår offret att utföra flera olika handlingar, som sedda var för sig inte når upp till att vara en ”sexuell handling”, kan dessa handlingar tillsammans innebära att en sexuell handling i begreppets nya bemärkelse är uppnådd. Det som karaktäriserar sådana andra handlingar är att gärningsmannen på ett eller annat sätt använder eller utnyttjar offrets kropp som hjälpmedel för att bereda sig själv sexuell tillfredsställelse. års reform skulle den som hade sexuellt umgänge med någon annan genom att otillbörligt utnyttja att denna person befann sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller led av en psykisk störning dömas för sexuellt utnyttjande (enligt den tidigare lydel- sen av 6 kap. 3 § ). En av de större förändringar som reformen innebar var att dessa fall i stället skulle omfattas av våldtäktsbrottet. Härigenom skulle personer som på grund av t.ex. berusning har särskilda svårigheter att freda sin sexuella integritet ges ett förstärkt skydd i lagstiftningen. I motiven angavs att den sexuella kränkning som offret i en sådan situation utsätts för – oavsett att något våld eller tvång i formell mening inte förekommit – är lika allvarlig som kränkningen vid en våldtäkt. Samtycke skulle därför inte befria gärningsmannen från ansvar.18 Kriminaliseringens räckvidd skulle i huvudsak vara densamma som före reformen. Den praxis som hade utvecklats före reformen beträffande innebörden av t.ex. rekvisitet ”hjälplöst tillstånd” skulle därmed kunna vara vägledande även i fortsättningen.19 I lagtexten gavs exempel på vad som borde omfattas av uttrycket hjälplöst till- stånd. Av uppräkningen framgick att det inte bara var fråga om till- stånd där offret saknade den fysiska förmågan eller kroppskontrollen att värna sin sexualitet utan bestämmelsen kunde även omfatta så- dana situationer då offret på grund av omständigheterna psykiskt upplever en oförmåga att värja sig.20 Tillämpningsområdet för grov våldtäkt utvidgades något genom reform. Efter lagändringen anges att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller annars visat särskild hän- synslöshet eller råhet. 2004/05:45 s. 48. 2004/05:45 s. 137. 2004/05:45 s. 50. Jfr även NJA 1997 s. 538. Uttrycket ”om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art” var nytt och innebar att redan en lägre grad av tvång, jämfört med vad som krävdes före reformen, skulle kunna medföra straffansvar för grovt brott. Våldet skulle vara allvarligt, men det skulle inte krävas att det uppfyllde kraven för grov misshandel för att det skulle kunna vara tillräckligt för att ett våldtäktsbrott skulle kunna bedömas som grovt. Om hot med vapen eller andra farliga föremål förekommit borde även det kunna innebära att brottet bedömdes som grovt.21 Även kvalifikationsgrunden ”om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet” (s.k. gruppvåldtäkt) var nytt och innebar att en våldtäkt normalt skulle bedömas som grov dels när offret sammantaget utsatts för flera övergrepp som hade utförts av olika personer var för sig och i en följd, dels när fler än en person deltagit i ett övergrepp.22 Genom reformen utmönstrades exemplet att gärningsmannen tillfogat offret en allvarlig skada eller sjukdom liksom att offrets låga ålder skulle beaktas särskilt. Skälen för det var att allvarlig skada eller sjukdom som orsakats offret ändå borde kunna beaktas vid prövningen av om våldet eller hotet varit av särskilt allvarlig art. Offrets låga ålder som särskilt rekvisit togs bort med hänvisning till den nya bestämmelsen om våldtäkt mot barn i 6 kap. 4 § brotts- balken. När det gällde ålderskategorin femton till menade regeringen att det ändå kunde finnas skäl att beakta åldern.