sou · H4B384 · 2016-11-30 00:00:00 — 51 § Uppkommer skada för resenären på grund av bokningsfel som beror på tekniska brister i ett bokningssystem för bokning av paket- resor eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrangemang har resenären rätt till ersättning från den näringsidkare som de tekniska bristerna kan hänföras till. Ersättningsansvaret gäller dock inte om felet har orsakats av oundvikliga och extraordinära omständigheter. 52 § En näringsidkare som har åtagit sig att sköta bokningen av en paketresa eller resetjänster som ingår i ett kopplat researrangemang ska ersätta resenären den skada som resenären drabbas av på grund av fel som görs vid bokningen. Ersättningsansvaret omfattar inte bokningsfel som beror på resenären eller som har orsakats av ound- vikliga och extraordinära omständigheter. 53 § Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över att denna lag följs. Tillsynen ska utövas så att den inte vållar större kostnad eller olägenhet än som är nödvändigt. 54 § För tillsynen har tillsynsmyndigheten eller den som myndig- heten utser rätt att göra inspektioner hos arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang och att ta del av alla handlingar som behövs för tillsynen. Arrangörer, åter- försäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrange- mang ska tillhandhålla de handlingar och lämna de upplysningar om verksamheten som begärs för tillsynen. får förelägga en arrangör, en återförsäljare eller en näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang och som inte tillhandahåller handlingar eller lämnar upplysningar enligt första stycket att vid vite fullgöra sin skyldighet. 55 § Om tillsynsmyndigheten har förelagt en arrangör, en återförsälj- are eller en näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang att tillhandahålla en handling, får beslutet överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av tillsynsmyndigheten enligt 54 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 56 § , eller den myndighet som regeringen bestämmer, ska vara central kontaktpunkt för att underlätta det administrativa samarbetet och tillsynen över arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang i de olika länderna inom EES, med avseende på de skyldigheter som föreskrivs i denna lag. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1992:1672) om paketresor upphör att gälla. 2.I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Härigenom föreskrivs4 följande. 1 § Denna förordning är meddelad med stöd av –16 § resegarantilagen (0000:0000) i fråga om 5 § –33 § resegarantilagen (0000:0000) i fråga om 6–9 §§ –19 § resegarantilagen (0000:0000) i fråga om 11 och 13 §§ –21 § resegarantilagen (0000:0000) i fråga om 14 § –32 § resegarantilagen (0000:0000) i fråga om 15–16 §§ –8 kap. 11 § regeringsformen i fråga om 4 § 5 stycket –8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga bestämmelser. 2 § Denna förordning har samma syfte som resegarantilagen (0000:0000) och genomför tillsammans med lagen delar av Europa- parlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (paketresedirektivet). 3 § De definitioner som anges i 3–5 §§ i paketreselagen (0000:0000) och 4 § resegarantilagen har samma innebörd i denna förordning. Anmälan och uppgifter om reseverksamhet och resegaranti 4 § En näringsidkares anmälan enligt 7 § resegarantilagen (0000:0000) om att denne avser att bedriva verksamhet som arrangör, återförsälj- are eller näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang ska göras till Kammarkollegiet. Detsamma gäller uppgifter om änd- rade förutsättningar som avses i 8 § resegarantilagen. 4 Jfr och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (EUT L 326, 11.12.2015, s. 1–33, Celex 32015L2302). Anmälan ska innehålla uppgift om näringsidkarens firma och organisationsnummer eller namn och personnummer samt kontakt- uppgifter. Till anmälan ska fogas uppgifter om de resetjänstkombinationer som näringsidkaren avser att sälja eller underlätta, vilka betalnings- villkor som gäller för dessa samt, i förekommande fall, den upp- skattade kostnaden för hemtransport av resenärerna i händelse av insolvens. Anmälan ska i förekommande fall innehålla uppgifter om rese- garanti som ordnats för paketresorna eller researrangemangen. Kammarkollegiet får meddela närmare föreskrifter om de upp- gifter som ska lämnas i anmälan eller i övrigt som behövs för pröv- ningen av resegaranti. Prövningen av skyldigheten att ordna resegaranti 5 § Kammarkollegiet prövar om skyldighet att ordna resegaranti före- ligger och om resegaranti som ordnats kan godkännas enligt 16 § rese- garantilagen. 6 § Resegaranti ska bestå av en av bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse som fullgörs vid an- fordran, en försäkring eller deponerade medel. Kammarkollegiet får i ett enskilt fall godkänna att resegaranti ordnas i annan form än vad som anges i första stycket. Vid bedömningen av om resegarantin kan godkännas enligt 16 § resegarantilagen (0000:0000) ska beaktas vilka krav på soliditet, likvi- ditet, riskhantering och tillsyn som gäller för den som står för rese- garantin. 7 § Betalningsutfästelse ska vara ställd till Kammarkollegiet. 8 § Försäkring ska tecknas hos en försäkringsgivare som har till- stånd att bedriva försäkringsrörelse i ett land inom EES eller i ett land som är medlem i (). Kammarkollegiet får i ett enskilt fall besluta att försäkringen får tecknas hos en annan försäkringsgivare. 9 § Resegaranti som består av deponerade medel ska vara depone- rade hos Kammarkollegiet, hos en annan myndighet eller hos ett kreditinstitut som har tillstånd att bedriva bank- eller finansierings- rörelse enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Medlen kan också deponeras hos ett sådant kreditinstitut som avses i artikel 4.1 (1) i och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kredit- institut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 och som är auktoriserat och föremål för motsvarande tillsyn av behöriga myndigheter i ett annat land inom EES. Kammarkollegiet ska kunna ta medlen i anspråk efter beslut en- ligt 19 § resegarantilagen om att ersättning ska betalas ut. 10 § Resegaranti som ordnats i form av betalningsutfästelse eller deponerade medel ska återgå när resegarantin inte längre behövs. Prövningen av ianspråktagande av resegarantin 11 § Kammarkollegiet prövar begäran om ersättning ur resegaranti när prövningen ska göras av en myndighet enligt 19 § resegaranti- lagen (0000:0000). 12 § Har näringsidkaren försatts i konkurs ska Kammarkollegiet underrätta konkursförvaltaren om att begäran om ersättning ur resegarantin har gjorts. 13 § Kammarkollegiet verkställer de utbetalningar som kollegiet beslutat om och som ska göras ur resegaranti som kollegiet förfo- gar över. 14 § Kammarkollegiet utövar tillsyn över att reglerna i resegaranti- lagen (0000:000) följs. 15 § Kammarkollegiet ska vara central kontaktpunkt för att under- lätta det administrativa samarbetet och tillsynen av arrangörer, åter- försäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrange- mang i andra länder inom EES. 16 § Kammarkollegiet ska ge centrala kontaktpunkter i andra länder inom EES tillgång till all nödvändig information om kraven på rese- garanti enligt resegarantilagen (0000:0000). På förfrågan från dessa centrala kontaktpunkter ska Kammar- kollegiet lämna information om, och i vilken utsträckning, rese- garanti har ställts av arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang. Kammarkollegiet ska utan onödigt dröjsmål svara på förfråg- ningar från andra centrala kontaktpunkter. Ett första svar ska alltid lämnas från det att en begäran om information har mottagits. 17 § Kammarkollegiet ska föra ett register över arrangörer, åter- försäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrange- mang och som enligt 5 eller 6 § resegarantilagen har en skyldighet att ordna resegaranti. Registret ska göras tillgängligt för allmänheten, även online. 18 § Om Kammarkollegiet i ett ärende om resegaranti begär att en arrangör, återförsäljare eller näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang ska ge in certifikat, intyg eller andra liknande doku- ment som visar att kravet på godkänd resegaranti har uppfyllts, ska myndigheten godta motsvarande dokument från ett annat land inom EES. Myndigheten får dock begära en icke-auktoriserad över- sättning av dokumentet till svenska. 1.Denna förordning träder i kraft , då förord- ningen (2007:1039) med instruktion för och förordningen (2009:1076) om godkännande av dokument i ärenden om säkerhet för resegaranti upphör att gälla. 2.I fråga om ärenden som anhängiggjorts hos före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser tillämpas. förordning om ändring i förordningen (2007:824) med instruktion Härigenom föreskrivs5 i fråga om förordningen (2007:824) med instruktion för Kammarkollegiet dels att 1 och 7 a §§ ska ha följande lydelse dels att det ska införas en ny paragraf, 8 c, med följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kammarkollegiet har till uppgift att tillhandahålla service inom det statliga området, främst avseende ekonomi, juridik, kapitalför- valtning, riskhantering och administration. enligt vad som föreskrivs här enligt vad som föreskrivs här eller i någon annan författning eller i någon annan författning uppgifter bland annat avseende uppgifter bland annat avseende miljörätt, stiftelserätt, miljörätt, stiftelserätt, indelning, registrering av tros- indelning, registrering av tros- samfund, fastställande av avgifts- samfund, fastställande av avgifts- satser inom begravningsområdet, satser inom begravningsområdet, fastställande av resegarantier och resegarantier och auktorisation av auktorisation av tolkar och över- tolkar och översättare. Kammarkollegiet bevakar Allmänna arvsfondens rätt till arv och förvaltar fondens kapital. 5 Jfr och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (EUT L 326, 11.12.2015, s. 1–33, Celex 32015L2302). rativa och handläggande uppgifter rativa och handläggande uppgifter 6.Statens nämnd för arbetsta- 7.Statens nämnd för arbetsta- Myndigheten utför även efter överenskommelse uppgifter åt folket för fosterlandet. Myndigheten ska utföra de upp- gifter som följer av resegarantiför- ordningen (0000:0000). 1.Denna förordning träder i kraft . 2.I fråga om ärenden som anhängiggjorts hos före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser tillämpas. 6 Senaste lydelse F (2015:163). 2Utredningens uppdrag och arbete och rådet har antagit ett nytt direktiv om paket- resor och sammanlänkade researrangemang (och rådets direktiv (EU) 2015/2302 om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upp- hävande av rådets direktiv /314/EEG), nedan paketresedirektivet. Paketresedirektivet, som är ett fullharmoniseringsdirektiv, inne- håller krav på att medlemsstaterna ska anpassa sina lagar, regler och administrativa bestämmelser i fråga om avtal mellan resenärer och näringsidkare med avseende på paketresor och sammanlänkade rese- arrangemang, så att de överensstämmer med bestämmelserna i direk- tivet. Direktivet har ansetts vara motiverat främst av de skillnader i lagstiftning inom de olika medlemsstaterna som det tidigare minimi- direktivet om paketresor gett upphov till, i förening med de föränd- rade sätt att köpa resor på som noterats. Resenärerna köper i allt högre utsträckning resor via internet och kombinerar dem själva. Det har lett till osäkerhet om vilka regler som gäller för resorna och vilket skydd resenärerna har om resorna ställs in som en konsekvens av att den som ansvarar för dem är på obestånd. Direktivet innehåller bl.a. bestämmelser om skyldighet att till- handahålla säkerhet för återbetalning och hemtransport när avtalet inte kan fullgöras på grund av insolvens. Genom direktivet upphävs det tidigare direktivet om paketresor . Dessutom ändras förordningen om konsumentskyddssamarbete och direktivet om konsumenträttigheter . Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författ- ningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet. Utredningens uppdrag och arbete stämmelser ska tillämpas . Direktivet finns som bilaga 3. I har det nuvarande resegarantisystemet kritiserats bl.a. för att vara ekonomiskt betungande för framför allt de mindre rese- företagen. har i ett tillkännagivande uttalat att reger- ingen bör utreda en alternativ modell för ställande av resegaranti. Regeringen beslutade att utse en särskild utredare som gavs i uppdrag att föreslå hur paketresedirektivet skulle genom- föras i svensk rätt. Utredaren var oförhindrad att överväga andra närliggande frågor. Utredaren gavs vidare i uppdrag att analysera dagens system för att ställa resegarantier och överväga vilka ändringar som kunde behövas med anledning av de problem som påtalats och som i övrigt framkom vid analysen. Utredningens direktiv finns som bilaga 1. I uppdraget till utredaren ingår bl.a. att överväga vilka lagändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet analysera och ta ställning till hur de möjligheter som finns till att göra nationella val vid genomförandet bör utnyttjas bedöma om det är ändamålsenligt att utbetalningar av resegaran- tier prövas av en särskild nämnd och vid behov föreslå ändringar för det fall den nuvarande ordningen bedöms böra behållas, över- väga om några ändringar kan behövas när det gäller Resegaranti- nämndens prövning av ärenden, med anledning av förslaget till nytt direktiv eller av någon annan anledning bedöma om det finns ett fortsatt behov av resegarantier för resor som består av transporter och utbildningsvistelser med inkvarte- ring i värdfamilj och om så är fallet, överväga om någon ändring i lagstiftningen behövs analysera nuvarande sanktionsmöjligheter och bl.a. bedöma om straffrättsliga sanktioner för de aktuella gärningarna är effektiva och ändamålsenliga samt utifrån bedömningen lämna förslag på ändringar som anses lämpliga för en effektiv tillsyn Utredningens uppdrag och arbete särskilt redovisa vilka ekonomiska konsekvenser förslagen kan medföra för resenärer, företag inom resebranschen och det all- männa samt, om förslagen väntas leda till ökade kostnader för det allmänna, föreslå hur dessa ska finansieras. beslutades om ett tilläggsdirektiv varigenom utred- ningstiden förlängdes till . Utredningen gavs i uppdrag att lämna ett delbetänkande med förslag på hur direktivet skulle genomföras. Tilläggsdirektivet finns som bilaga 2. Utredningen överlämnade deltänkandet, Ny paketreselag (SOU 2016:56), med förslag på hur paketresedirektivet skulle genomföras i svensk rätt. I delbetänkandet lämnades förslag på dels en ny paketreselag, dels de ändringar i den befintliga rese- garantilagen som utredningen bedömde vara nödvändiga för att genomföra direktivet. I utredningens slutbetänkande redovisas nu den del av utredningens uppdrag som består i att analysera det nuvar- ande resegarantisystemet och lämna förslag på förbättringar av detta. För en redogörelse av utredningens arbete fram till överlämnandet av delbetänkandet hänvisas till detta. Sedan överlämnandet av del- betänkandet har utredningen haft ytterligare tre sammanträden. Utredningens arbete har också, liksom under arbetet med delbetän- kandet, förts framåt med hjälp av underhandskontakter med sak- kunniga och experter. I utredningens uppdrag har ingått att i lämplig omfattning in- hämta synpunkter från andra myndigheter, företag och ideella organi- sationer. Utredningen har mot den bakgrunden sammanträffat med bl.a. , , Tillväxt- verket, , , , Scouterna, AFS Interkulturell Utbildning och Youth For Under- standing (YFU), Svensk Försäkring, Nordic Guarantee, Konsumen- ternas Försäkringsbyrå, Bussresearrangörer och Närings- livets . Utredningens uppdrag och arbete 2.4Avgränsningar i förhållande till delbetänkandet Det huvudsakliga syftet med den nuvarande resegarantilagen (1972:204) är att säkerställa att resenärer som köper vissa typer av resor av aktörer som inte har ekonomiska förutsättningar att full- följa sina åtaganden tillförsäkras ersättning för sina förskottsbetal- ningar och en rätt till hemresa genom en särskild resegaranti. Som framgår av utredningens delbetänkande har det ända sedan lagens tillkomst funnits kritik mot resegarantisystemet. Kritiken har i stora drag gått ut på att systemet är kostsamt, särskilt för mindre rese- arrangörer, och att det inte heller fullt ut ger det konsumentskydd som det syftar till. I detta slutbetänkande kommer vi att analysera vad dessa brister beror på och vilka möjliga alternativ som finns för att komma till rätta med dem. Som framgår av utredningens direktiv är den kritik som riktats mot det nuvarande systemet ett skäl till att utredningen har fått i uppdrag att göra en översyn av systemet. Ett annat skäl till över- synen är det nya paketresedirektiv som inledningsvis har nämnts. Utredningen har i delbetänkandet lämnat förslag på hur paketrese- direktivet kan genomföras i svensk rätt genom ändringar i den nuvar- ande resegarantilagen. Dessa förslag kan betraktas som ett minimi- alternativ, dvs. utredningen bedömer att dessa åtgärder är nödvän- diga att vidta för ett korrekt genomförande av direktivet. Paketresedirektivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna inte får behålla eller införa regler som skulle ge en annan skyddsnivå än den som föreskrivs i direktivet, på det område som omfattas av direktivet. Utanför direktivets tillämp- ningsområde är medlemsstaterna av naturliga skäl inte styrda av vad som anges i direktivet. Utredningen har gjort en analys av direktivet och av annan relevant EU-rätt i syfte att ta reda på i vilken utsträck- ning det finns val vid genomförandet av direktivet. Denna analys återfinns i delbetänkandet, s. 111–114. I delbetänkandet har utredningen tagit ställning till frågan om för vilka aktörer och för vilka resor det bör föreskrivas ett krav på resegaranti, se s. 200–208. Utredningens bedömning har varit att ett krav på resegaranti bör föreskrivas för dem som enligt direktivet ska åläggas ett sådant krav. Det innebär att de som bör åläggas att ordna resegaranti är arrangörer av paketresor och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang, liksom återförsäljare av paket- Utredningens uppdrag och arbete resor som arrangerats av en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES1 och som inte har ställt säkerhet. Utredningen har alltså föreslagit att återförsäljare inte längre generellt ska åläggas att ställa säkerhet. Säkerhet föreslås inte heller krävas för utbildningsvistel- ser, s.k. stolsförsäljning eller resor som uppvisar en väsentlig likhet med paketresor. Å andra sidan har definitionen av paketresa ändrats och skyldigheten att ställa säkerhet ska också gälla för s.k. kopplade researrangemang, vilket innebär att det för en större del av dessa resor ändå ska föreligga en skyldighet att ställa säkerhet. Utredningen har också tagit ställning till frågan om vad rese- garantin ska täcka och i vilka situationer den ska få tas i anspråk, se delbetänkandet s. 208–216. Utredningen kom fram till att direkti- vets avgränsningar bör överföras till resegarantilagen, vilket bl.a. innebär att resegarantin ska få tas i anspråk endast vid obestånd. Resenärens rätt till ersättning i de fall en resa ställs in till följd av t.ex. ett vulkanutbrott bör alltså, enligt utredningens mening, inte tillgodoses genom resegarantin utan av arrangören enligt reglerna i paketreselagen. Utredningen har också föreslagit att de nuvarande straffrättsliga sanktionerna i resegarantilagen byts ut mot en administrativ avgift, se delbetänkandet, s. 222–229. I de delar som har redogjorts för hänvisas till delbetänkandet. Paketresedirektivet är av väsentlig betydelse även för den översyn av resegarantisystemet som utredningen gör i detta slutbetänkande. För att de förändringar av resegarantisystemet som utredningen kan komma att föreslå ska kunna genomföras krävs att de är förenliga med de krav och förutsättningar för insolvensskyddet som föreskrivs i direktivet. Dessa krav och förutsättningar beskrivs närmare i av- snitt 7.2. 1 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Det nuvarande resegarantisystemet syftar till att säkerställa åter- betalning och hemresa för resenärer som köper vissa typer av resor. Resegarantisystemets utformning och omfattning regleras av den nu gällande resegarantilagen. Där föreskrivs en skyldighet att ställa säkerhet vid försäljning av paketresor enligt definitionen i den nu gällande lagen (1992:1672) om paketresor och för transporter som sker tillsammans med paketresor (s.k. stolsförsäljning), oavsett om resorna säljs till en konsument eller till en näringsidkare. Vidare föreskrivs en skyldighet att ställa säkerhet för resor som består av separata transport- och inkvarteringstjänster som sammantagna upp- visar väsentlig likhet med en paketresa och resor som består av trans- porter och utbildningsvistelser med inkvartering i form av boende i en värdfamilj, även om inkvarteringen är kostnadsfri, när resorna säljs till konsumenter. Som redogjorts för i delbetänkandet föreslår utredningen vissa ändringar i omfattningen av resegarantisystemet, bl.a. som en följd av att definitionen av begreppet paketresa ändras genom den nya paketreselag som utredningen föreslår. Som utred- ningen kommer att återkomma till är det troligt att den ändrade regleringen får konsekvenser för den framtida resemarknaden. För att bättre förstå vilken betydelse resegarantisystemet har måste något sägas om den resemarknad som systemet reglerar . Något ska också sägas om den framtida utvecklingen av resemarknaden. Resemarknaden kan indelas på olika sätt Resemarknaden brukar traditionellt delas in i affärs- och privat- resor. Den kan även delas in i charter-, reguljär- och kollektivtrafik- resor, samt utifrån med vilket transportslag resan sker: flyg, sjöfart, buss eller tåg. En annan indelning, som är intressant i detta samman- hang, är den mellan paketresor och andra resor. Paketresor kan se ut på många sätt. Typiskt sett består en paketresa av transport och inkvartering. Det är emellertid inte nödvändigt att det ingår en transport i paketresan. Även t.ex. ett paket med teater- föreställning och hotellövernattning utgör en paketresa. De som arrangerar och säljer paketresor kan vara allt från mindre familje- företag till större företag och organisationer. Samtliga paketrese- arrangörer och återförsäljare av paketresor har som utgångspunkt en skyldighet att ställa resegaranti. Utifrån vilka aktörer som ställer resegarantier kan konstateras att de största paketreseaktörerna är de som förknippas med den traditionella bilden av flygcharter- resor. Källa: Kammarkollegiet. 1 Temaresor såldes till . De företag som enligt Kammarkollegiets beräkning av resegarantier är störst på paketresemarknaden är , och Ving med dotterbolag.2 Dessa tre researrangörer ägs alla av olika inter- nationella resekoncerner och har egna flygbolag. Antal resenärer och intäkter för de största aktörernas paketresor Genom den rapportering som paketresearrangörerna gör till Kammar- kollegiet i samband med beslut om resegarantier får myndigheten uppgifter om bl.a. antalet resenärer och intäkter för de paketresor som anmälts till myndigheten.