sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — När en dom innehåller både en fastställelse av ett rättsförhållande och en förpliktelse för en part att göra någonting är det alltså bara den del av domen som avser förpliktelsen som kan verkställas. Verkställighet får enligt 3 kap. 1 § första stycket UB ske på grund av följande exekutionstitlar: 1.domstols dom, utslag eller beslut, 2.förlikning som är stadfäst av domstol och medlingsöverenskom- melse som har förklarats verkställbar av domstol, 3.godkänt strafföreläggande, godkänt föreläggande av ordningsbot eller godkänt avgiftsföreläggande, 5.förbindelse angående underhållsbidrag, 6.förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas, 7.handling som enligt särskild föreskrift får läggas till grund för verkställighet, och 8.Kronofogdemyndighetens utslag eller beslut i mål om betalnings- föreläggande eller handräckning samt europeiskt betalningsföre- läggande som har förklarats verkställbart av Kronofogdemyndig- heten. Frågan om verkställighet kan ske innan en exekutionstitel har fått laga kraft är beroende av om exekutionstiteln avser betalningsskyl- dighet eller om den avser något annat. Av bestämmelser i utsök- ningsbalkens tredje, åttonde och trettonde kapitel framgår i vilken omfattning exekutionstitlar får verkställas innan de har fått laga kraft. Möjligheten till verkställighet innan laga kraft beror också på vilken slags exekutionstitel det handlar om. Om en exekutionstitel som innehåller en betalningsskyldighet inte har fått laga kraft kan verkställigheten, beroende på vilken slags exekutionstitel det gäller, vara begränsad till endast utmätning eller till utmätning och försäljning. Om exekutionstiteln får verkställas obegränsat kan utmätning, försäljning och redovisning av influtna medel ske. 4.2.2Omedelbar verkställighet och försäljningsförbud Den som efter en rättslig prövning har blivit skyldig att betala något gör oftast detta frivilligt. Men i de fall den betalningsberättigade begär verkställighet har sökanden oftast ett starkt intresse av att be- talningsskyldigheten ska verkställas så fort som möjligt. Skulden kan annars öka genom att ränta och kostnader tillkommer och det finns en risk för att gäldenären skaffar undan egendom eller får nya skulder som konkurrerar om betalningsutrymmet. Utsökningsbalken inne- håller därför flera regler som möjliggör för sökanden att få verkställig- het dvs. så snart betalningsskyldigheten blivit fastställd även om den inte är slutligt prövad. Å andra sidan har gäldenären självklart ett berättigat intresse av att inte tvingas betala en skuld som är tvistig. Utsökningsbalken kräver därför i många fall att betal- ningsskyldigheten ska vara fastställd genom ett avgörande som fått laga kraft för att verkställighet ska medges. I andra fall har lagstifta- ren valt en ordning som medger utmätning i ett tidigt skede men inte tillåter att den utmätta egendomen säljs innan skulden är slutligt prövad. Den avvägning som gjorts mellan dessa olika intressen har lett till en relativt omfattande och komplex reglering som tillåter olika verkställighetsåtgärder i olika skeden beroende på vilken utsöknings- titel som åberopas. Vissa domar och beslut som inte har fått laga kraft får föranleda utmätning men inte försäljning. Gäldenären kan hindra utmätning genom att ställa säkerhet eller nedsätta pengar för betalning av skuld- en. När utmätning har skett på grund av en ordinär dom, domstols utslag eller beslut, samt förvaltningsmyndighets beslut får den ut- mätta egendomen inte säljas utan gäldenärens samtycke förrän ut- sökningstiteln har fått laga kraft. Undantag gäller för lös egendom som hastigt sjunker i värde eller kräver dyr vård. När utmätningen grundar sig på bl.a. tredskodomar samt växel- och checkdomar gäller försäljningsförbud före laga kraft för lös egendom som har betydande värde och fast egendom. Ett utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande som inte är föremål för överprövning får, med undantag för försäljning av lös egendom med betydande värde eller fast egendom, verkställas fullt ut men så fort gäldenären överklagar eller ansöker om återvinning inträder samma försäljningsförbud och samma möjlighet för gälde- nären att hindra verkställighet som om utsökningstiteln var en dom. 4.2.3Begreppen verkställighet och handräckning I utsökningsrätten görs det i teorin skillnad mellan verkställighet och handräckning. I praktiken är däremot den principiella distinktionen mellan verkställighet och handräckning inte helt tydlig. Med verkställighet menas ett tvångsvist genomförande av vad som har prövats och fastslagits i en dom, beslut av en domstol eller i ett avgörande av en myndighet. I vissa fall kan en förpliktelse som har fastställts utan medverkan av någon myndighet verkställas enligt särskilda bestämmelser. Begreppet handräckning har flera olika betydelser. Med handräck- ning menas i princip ett direkt ingripande av den exekutiva myndig- heten utan att det har gjorts någon föregående prövning av någon annan myndighet. Vid handräckning kan alltså den exekutiva myn- digheten pröva rättsförhållandet mellan parterna. I praktiken verk- ställer emellertid också handräckning efter att ett rättsförhållande fastställts av domstol eller annan myndighet. Enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräck- ning (BfL) får under vissa förutsättningar besluta om förpliktelser av skilda slag. Om utslag eller beslut avseende handräckning eller betalningsföreläggan- de behöver genomföras tvångsvis görs det enligt utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet. har även i uppgift att verkställa handräckning i andra fall än de som omfattas av lagen om betalningsföreläggande och handräckning (se av- snitt 4.3.14). Det finns olika verkställighetsformer. Verkställighet som avser betalningsskyldighet sker genom utmätning och regleras i 4–14 kap. UB. Utmätning sker genom att tar i an- språk gäldenärens egendom eller genom att gäldenärens lön utmäts, s.k. löneutmätning. Verkställighet som avser annan förpliktelse eller säkerhetsåtgärd sker i den ordning som anges i 16 kap. UB. Skyl- digheten för någon att flytta från en fastighet eller ett utrymme i en byggnad verkställs genom avhysning (se 16 kap. 1–9 §§ UB). Andra förpliktelser som är verkställbara är t.ex. skyldigheten att utge viss lös egendom, skyldigheten att bortföra vissa byggnader eller skyldigheten att upphöra med viss verksamhet. När det gäller förpliktelser att underlåta att göra något kan Kronofogdemyndig- heten förelägga svaranden att upphöra med risk att annars behöva betala vite (2 kap. 15 § UB). 4.2.4Verkställbarheten av förvaltningsmyndigheters beslut Förvaltningsmyndigheters beslut är inte verkställbara om det inte finns en särskild föreskrift om det (3 kap. 1 § första stycket 6 UB). Det finns numera ett antal särskilda föreskrifter i olika författningar som innebär att en förvaltningsmyndighets beslut får verkställas av . Merparten av dessa verkställigheter hand- läggs enligt den särreglering som gäller för indrivning av offentlig- rättsliga fordringar, s.k. allmänna mål men det finns även några som handläggs som s.k. enskilda mål. Vidare får en förvaltningsmyndig- hets beslut som har meddelats enligt en bestämmelse som har till- kommit före utsökningsbalkens ikraftträdande, utan hinder av vad som föreskrivs i 3 kap. 1 § första stycket 6 UB, verkställas om ett sådant beslut före ikraftträdandet har fått verkställas utan stöd av särskild föreskrift (13 § lagen [1981:775] om införande av UB). Vissa förvaltningsrättsliga beslut, t.ex. gynnande beslut och av- slagsbeslut, varken kan eller behöver verkställas eftersom de inte ålägger någon enskild en betalningsskyldighet eller annan verkställ- bar förpliktelse. Ett flertal av dessa beslut innebär att enskilda erhåller en ekonomisk förmån. I de fall förvaltningsmyndigheten beslutar att en enskild ska betala tillbaka en tidigare mottagen ekonomisk förmån kan det däremot uppkomma ett behov av verkställighet av det beslutet. När förvaltningsmyndighetens beslut enligt en särskild föreskrift får verkställas innebär det att redan beslutet i sig blir att betrakta som en exekutionstitel. I fråga om verkställighet av sådana beslut tillämpas vad som gäller för dom om inte något annat är föreskrivet (3 kap. 20 § första stycket UB). Detta innebär bl.a. att verkställig- heten får ske utan särskilda villkor när myndighetens beslut har fått laga kraft (3 kap. 3 § första stycket UB). Ett beslut som innebär betalningsskyldighet eller en förpliktelse att utge lös egendom får verkställas genast, dvs. utan att invänta laga kraft. Gäldenären kan dock hindra verkställighet av sådana beslut som innebär betalnings- skyldighet som inte har fått laga kraft genom att nedsätta pengar eller genom att ställa säkerhet (3 kap. 6 § UB). När utmätning har skett med stöd av 3 kap. 6 § UB får egen- domen inte säljas utan gäldenärens samtycke förrän exekutionstiteln har fått laga kraft. Detsamma gäller när utmätning har skett på grund av utslag eller beslut i mål om betalningsföreläggande eller hand- räckning och gäldenären har sökt återvinning eller klagat. Lös egen- dom som har betydande värde eller fast egendom får inte heller i annat fall säljas utan gäldenärens samtycke, om inte exekutionstiteln har fått laga kraft eller får verkställas såsom lagakraftägande dom. När utmätning har skett av lös egendom som hastigt faller i värde eller kräver alltför kostsam vård kan egendomen, utan hinder av vad som nämnts, säljas (8 kap. 4 § UB). Om en förvaltningsmyndighets beslut ska verkställas som ett all- mänt mål får beslutet verkställas innan det har fått laga kraft om det är särskilt föreskrivet. Så är exempelvis fallet enligt 70 kap. 1–3 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244). Verkställigheten ska då alltid ske enligt vad som gäller för en lagakraftvunnen dom (3 kap. 23 § UB). Om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse som innebär att förvaltningsmyndighetens beslut får verkställas enligt utsöknings- balken måste förvaltningsmyndigheten ansöka om betalningsföre- läggande hos eller väcka talan vid allmän domstol för att få en exekutionstitel. Väcks talan vid allmän domstol ska domstolen tillämpa de regler som gäller för dispositiva tvistemål. Den allmänna domstolen är vid sin prövning, inom ramen för parternas yrkanden och medgivan- den, obunden av de administrativa myndigheternas bedömning av en särskild fråga. Utgångspunkten för den allmänna domstolen blir alltså att pröva de invändningar som anförs mot beslutet i sak. Den materiella prövningen ska dock ske med tillämpning av de offent- ligrättsliga föreskrifter som reglerar den aktuella frågan (se rätts- fallen NJA 1984 s. 648, 2002 s. 288 och 2008 s. 560). 4.2.5Verkställbarheten av förvaltningsdomstols dom Som redovisats ovan utgör domstols dom, utslag eller beslut en exekutionstitel under förutsättning att domen innefattar betalnings- skyldighet eller annan förpliktelse. Enligt utsökningsbalkens för- arbeten omfattas såväl allmän domstols som förvaltningsdomstols avgöranden (prop. 1980/81:8 s. 288–289). stols avgörande kan verkställas gäller alltså samma bestämmelser som vid verkställighet av en allmän domstols avgörande. Frågan om verkställbarheten av förvaltningsdomstolars domar har varit föremål för prövning av vid ett flertal tillfällen. I det följande redovisar vi några rättsfall. Rättsfallet NJA 1991 s. 363 Enligt äldre praxis, rättsfallet NJA 1991 s. 363, var en uttrycklig föreskrift i domslutet inte nödvändig för att en förvaltningsdom- stols dom skulle anses utgöra en fullgörelsedom. I det rättsfallet prövade HD frågan om en dom där en försäkringsrätt hade över- prövat en Försäkringskassas beslut om återbetalning av bidrag var att anse som en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 § första stycket 1 UB. I målet hade ett överklagande av försäkringsrätten lämnats utan bi- fall. HD menade då att försäkringsrättens domslut, läst tillsammans med beslut, knappast kunde ges någon annan mening än att försäkringsrätten inte hade ändrat den återbetalnings- skyldighet som hade beslutat om. I domskälen hänvisade HD till ett tidigare avgörande, NJA 1987 s. 780, där HD hade kommit fram till att ett beslut där en försäkringsdomstol ålagt en enskild att återbetala uppburen ersättning utgör en exekutions- titel och att det alltså kunde läggas till grund för verkställighet. Även om HD noterade att kritik hade riktats mot uttalandet rättsfall kom HD avgörande fram till att skälen var över- tygande för att vidhålla den rättsuppfattning som HD tidigare hade gett uttryck för och förklarade att en uttrycklig föreskrift i dom- slutet inte är nödvändig för att en dom ska anses utgöra en full- görelsedom. Rättsfallet NJA 2001 s. 22 I ett annat avgörande, rättsfallet NJA 2001 s. 22, kom HD fram till att det föreligger hinder för att pröva en förvaltningsmyndighets fullgörelsetalan vid allmän domstol när ett överklagande som kan leda till en exekutionstitel är anhängigt vid förvaltningsdomstol. Frågan i HD gällde om allmän domstol var behörig att pröva talan om återbetalning av utbetalt omställnings- stöd när bolaget har överklagat förvaltningsbeslutet om återbetalning till förvaltningsdomstol. I skälen för beslutet hänvisade HD till bestämmelsen i 3 kap. 1 § första stycket 6 UB enligt vilken verkställighet får äga rum på grund av förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas. Eftersom någon sådan föreskrift inte hade utfärdats i fråga om beslut enligt nu tillämplig förordning måste därför, för att erhålla en exekutionstitel för ett krav på återbetal- ning, ansöka om betalningsföreläggande eller väcka talan vid dom- stol. Någon möjlighet för att anhängiggöra talan i länsrätt för att erhålla en förvaltningsdomstols dom fanns inte. HD hänvisade till att allmän domstol i ett flertal rättsfall hade ansetts behörig att meddela en fullgörelsedom på ansökan av en förvalt- ningsmyndighet som hade meddelat ett icke verkställbart beslut på återbetalning av offentliga medel (NJA 1984 s. 648 och 1996 s. 202). Återbetalningsskyldigheten hade då prövats i sak, fastän allmän domstol inte hade ansetts behörig att före utbetalningen pröva om en enskild hade rätt till bidrag från staten enligt samma författning (NJA 1994 s. 657). Eftersom myndigheten har rätt att erhålla en fullgörelsedom i allmän domstol, har den enskilde ansetts berättigad att där föra negativ fastställelsetalan rörande återbetal- ningsskyldigheten (se NJA 1988 s. 552). Även i det fallet prövades återbetalningsskyldigheten i sak. HD konstaterade vidare att läget i detta fall var att länsrätten genom sin dom, efter prövning i sak, hade avslagit bolagets över- klagande av beslut om återbetalningsskyldighet och att länsrättens dom, efter överklagande av bolaget, är beroende av prövning av Kammarrätten. Av den rättsprincip som slogs fast i rättsfallet NJA 1991 s. 363 följer att länsrättens dom tillsammans med beslut utgör en exekutionstitel (i det avgör- andet kom HD fram till att den omständigheten att en exeku- tionstitel av detta slag förelåg medförde hinder för allmän domstol att pröva en fullgörelsetalan avseende den återbetalningsskyldighet som prövats av förvaltningsdomstolen). I NJA 1991 s. 363 hade det ifrågavarande förvaltningsdomstolsavgörandet fått laga kraft. Så var däremot inte fallet i det förevarande målet. HD förklarade därefter att av grunderna för 13 kap. 6 § RB får det anses följa att en tvist om återbetalningsskyldighet inte bör kom- ma under allmän domstols prövning så länge det i förvaltningsdom- stol pågår en rättegång som kan avslutas med tillkomsten av en exekutionstitel avseende den ifrågavarande betalningsskyldigheten. I rättsfallet NJA 1991 s. 363 hade förvaltningsdomstolens be- hörighet att pröva överklagandet stöd i den tillämpliga författningen, medan förvaltningsdomstols rätt att pröva det nu aktuella över- klagandet inte hade stöd i vare sig , EG-rätten eller någon författning. HD framhöll att enligt gängse uppfattning är det då tvivelaktigt om förvaltningsdomstol ska anses behörig men konstaterade att bolagets överklagande rör en fråga av sådan karaktär att en dom av förvaltningsdomstol måste respekteras som grund för verkställighet. HD kom slutligen fram till att talan inte kunde tas upp till prövning. HD ändrade därför hovrättens beslut och fast- ställde tingsrättens avvisningsbeslut. Två justitieråd (och ) var skiljaktiga i avvisnings- frågan och anförde följande. Frågan i målet i HD gäller huruvida allmän domstol är behörig att pröva talan om återbetalning av utbetalt omställningsstöd sedan den som denna talan riktas mot hos allmän förvaltningsdomstol överklagat verkets beslut angående återbetalning. Besvaras frågan jakande, kan processerna i de två domstolsorganisationerna leda fram till två domslut som innebär återbetalningsskyldighet och på vilka verkställighet kan sökas enligt UB (jfr NJA 1991 s. 363; jfr också NJA 1975 s. 675). En princip som kommer till uttryck i 10 kap. 17 § 1 st. 1 RB är att allmän domstol inte är behörig att ta upp en tvist som skall tas upp av en annan myndighet än domstol eller av en särskild domstol (till vilken kategori numera får räknas också förvaltningsdomstol, se t.ex. Fitger, s. 10:38). I förevarande fall får enligt jordbrukarstödsförordningen Jordbruks- verkets beslut om återbetalning inte överklagas. Detta överklagan- deförbud har emellertid Kammarrätten i satt åsido med åberopande av artikel 6 i och rättsfallet RÅ 1997 ref. 65 (det s.k. Lassagårdsfallet). I det rättsfallet fann Regeringsrätten med hänvisning till EG-rättens allmänna rättsprinciper att ett förbud mot överklagande kunde sättas åsido för att ge rätt till domstolspröv- ning av en ansökan om arealersättning. Det gällde därvid en talan om rätt till utbetalning av ersättning och inte ett krav på återbetalning av redan utbetalt stöd. Den förra typen av tvist har allmän domstol inte ansetts behörig att pröva (NJA 1994 s. 657, det s.k. Stallknecht-fallet). Däremot har allmän domstol ansetts kunna ta upp den senare måltypen (NJA 1984 s. 648 och 1996 s. 202, jfr NJA 1999 A 2–4) och också vara behörig att pröva en negativ fastställelsetalan angående återbetalnings- skyldighet (NJA 1988 s. 552). Enligt nu angiven rättspraxis har bolaget haft möjlighet att få sin tvist med prövad i allmän domstol. Vid sådant förhållande borde Kammarrätten i ha beaktat att rätt till domstolspröv- ning redan fanns och inte ha satt överklagandeförbudet i jordbrukar- stödsförordningen åsido. Härav följer att bolagets talan inte bör prövas i förvaltningsdomstol utan att enbart allmän domstol skall anses behörig att pröva saken. Utan hinder av den rättegång som pågår i förvaltnings- domstol, bör allmän domstol kunna ta upp saken. Den omständigheten att det inte kan uteslutas att prövningen av saken i förvaltningsdom- stol kan leda till en dom, på vilken verkställighet kan sökas, föranleder ingen annan bedömning. Det slut som HovR:n kommit till skall alltså fastställas. Till det anförda kan följande tilläggas. Målet illustrerar de problem med kompetensfördelningen mellan allmän domstol och förvaltnings- domstol som har behandlats t.ex. i NJA 1994 s. 657 och 1996 s. 202, RÅ 1995 ref. 58 och 1997 ref. 65, av Lavin i Skrifter tillägnade s. 61, i Förvaltningsrättslig 1991 s. 298 och i Juridisk 1990–91 s. 485, 1994–95 s. 731 och 2000–01 s. 93, av Nergelius i Förvaltningsprocess, normprövning och europarätt (bl.a. s. 142 f.) samt av Warnling-Nerep i Rättsprövning & rätten till domstolspröv- ning (bl.a. s. 74 ff.). Fördelningen av behörigheten att pröva olika frågor av offentligrättslig karaktär borde nu övervägas utifrån mera principiella utgångspunkter än dem som nuvarande ordning bygger på. En ändrad kompetensfördelning kan emellertid knappast åstadkom- mas genom utveckling i rättspraxis utan torde kräva lagstiftningsåtgär- der, vid vilka en allsidig prövning kan göras av de frågor som aktuali- seras i sammanhanget. Håstad tillade för egen del följande. Genom förevarande beslut undanröjs risken för motstridiga domar i det enskilda fallet. Om förvaltningsdomstolarna slutligen kommer att anse sig behöriga att pröva överklaganden av beslut om återbetalning av omställningsstöd (jfr NJA 1994 s. 657 och RÅ 1997 ref. 65, där frå- gans art ansetts kunna ge förvaltningsdomstol behörighet i mål om rätt till bidrag), måste det emellertid anses mindre lämpligt att allmän dom- stol över huvud taget är behörig att pröva samma sak, vare sig Jord- bruksverket för en fullgörelsetalan eller den enskilde för en negativ fastställelsetalan. I så fall skulle ju den enskilde kunna välja mellan två instansordningar, inom vilka en skild praxis kan finnas i den materiella frågan. Ett sätt att lösa en sådan positiv kompetenskonflikt (jfr Lavin, Domstol och administrativ myndighet, 1972, s. 373 ff.) vore att låta få rätt att utverka en exekutionstitel hos förvaltnings- domstol, varefter allmän domstols behörighet kunde avskaffas. I åter- betalningsmål kan emellertid framföras olika invändningar av allmän art, såsom att bidraget mottagits och förbrukats i god tro, vilka natur- ligen hör hemma i de allmänna domstolarna (se t.ex. NJA 1970 s. 539). Av kostnads- och rättskraftsskäl bör en och samma domstolsorganisa- tion vara behörig att behandla alla invändningar. En sammanvägning med beaktande av alla tänkbara invändningar mot återbetalningsskyl- digheten måste således företas innan behörigheten bestäms. Rättsfallet NJA 2008 s. 560 I rättsfallet NJA 2008 s. 560 konstaterade HD att även om en en- skild har kunnat överklaga en förvaltningsmyndighets beslut till en förvaltningsdomstol bör en allmän domstol kunna pröva återbetal- ningsskyldigheten utan att vara bunden av myndighetens beslut. Bakgrunden i det målet är att Metallindustriarbetarnas Arbetslös- hetskassa (senare ) med stöd av 68 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring be- slutade att återkräva utbetald arbetslöshetsersättning från en person (B.S). begärde inte omprövning av beslutet och överklagade inte heller beslutet till allmän förvaltningsdomstol. Beslutet vann därför laga kraft. återbetalade inte beloppet. I ansökan om be- talningsföreläggande hos kronofogdemyndigheten yrkade arbetslös- hetskassan att B.S. skulle förpliktas att utge det återkrävda beloppet. bestritt yrkandet överlämnades målet till tingsrätten. vidhöll sitt bestridande i tingsrätten och gjorde gällande att grund för återkrav saknades. Tingsrätten utgick vid sin bedömning från att arbetslöshetskassans avgörande skulle läggas till grund för domen och kom fram till att annat inte hade framkommit än att det av arbetslöshetskassan meddelade beslutet om återkrav var förenligt med gällande bestämmelser. Arbetslöshetskassan fick därför fram- gång med sin talan vid tingsrätten. Hovrätten som delade tingsrät- tens bedömning att prövningen skulle begränsas till frågan om arbetslöshetskassans beslut varit riktigt i formell mening fastställde tingsrättens dom. Målet i HD gällde i första hand frågan om om- fattningen av allmän domstols prövning i mål om återbetalning av arbetslöshetsersättning när arbetslöshetskassan fattat beslut om åter- krav som hade fått laga kraft. HD undanröjde underinstansernas avgöranden och återförvisade målet till tingsrätten för ny prövning. Skälen för HD:s beslut var i Ett beslut av en arbetslöshetskassa om återkrav enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring är inte verkställbart (jfr 3 kap. 1 § UB). Beslutet får överklagas av den enskilde till allmän förvalt- ningsdomstol. En lagakraftvunnen dom i saken av allmän förvalt- ningsdomstol utgör en exekutionstitel som kan ligga till grund för verkställighet (3 kap. 1 § första stycket 1 UB och NJA 1991 s. 363). Någon möjlighet för arbetslöshetskassan att anhängiggöra talan i allmän förvaltningsdomstol för att erhålla en verkställbar dom finns inte.