sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Sammanlänkade webbplatser, som inte syftar till att sluta avtal med resenären, leder inte automatiskt till sammanlänkade researrange- mang. Länkar som ger resenären information om ytterligare rese- tjänster på ett allmänt sätt, t.ex. då ett hotell eller en arrangör av evenemang på sin hemsida visar en förteckning över alla operatörer som erbjuder transporttjänster till anläggningen, innebär inte heller att resenären har ingått ett sammanlänkat researrangemang om denne köper en resa av någon av dessa operatörer. Det gäller enligt skäl 12 även när cookies eller metadata används för att placera reklam på webbplatser. Vid köp av resor via internet kan svåra gränsdragningar uppstå, dels mellan vad som ska anses utgöra en paketresa respektive ett sammanlänkat researrangemang, dels mellan vad som ska utgöra ett sammanlänkat researrangemang och vad som faller helt utanför tillämpningsområdet för direktivet. Har den näringsidkare som resenären träffat ett avtal om en resetjänst med därefter överfört uppgifter om resenären till en annan näringsidkare som resenären ingår avtal med om ytterligare en resetjänst av annat slag (avsedd för samma semester) kommer det avgörande för frågan om resenären har ingått ett paketreseavtal eller ett samman- länkat researrangemang vara vilka uppgifter som överförts. Har t.ex. uppgifter om resenärens namn och e-postadress överförts men inte dennes betalningsuppgifter blir det inte fråga om ett paketrese- avtal men väl ett sammanlänkat researrangemang. Sluts det efter- följande avtalet faller researrangemanget i stället helt utanför direktivets tillämpningsområde. En definition som motsvarar direktivets definition av begreppet sammanlänkat researrangemang bör införas i den nya lagen. Enligt utredningens mening är begreppet sammanlänkat researrangemang emellertid något olyckligt valt. Det för lätt tankarna till använd- ningen av länkar vid onlinebokningar, trots att även andra sätt att underlätta för resenären att träffa avtal med olika resetjänstleverantö- rer omfattas av begreppet. Utredningen föreslår därför att begreppet kopplade researrangemang i stället används. I den fortsatta fram- ställningen används begreppet sammanlänkat researrangemang vid hänvisning till vad som står i direktivet och begreppet kopplat rese- arrangemang vid hänvisning till vad som föreslås gälla enligt den nya lagen. Som ovan antytts bör av lagtekniska skäl definitionerna av paket- resa respektive kopplade researrangemang införas i två fristående paragrafer. Definitionerna av begreppen arrangör och återförsäljare Det nya paketresedirektivet definierar en arrangör som en närings- idkare som kombinerar och säljer eller erbjuder paketresor, antingen direkt eller genom en annan näringsidkare eller tillsammans med en annan näringsidkare, eller den näringsidkare som överför resenä- rens uppgifter till en annan näringsidkare i enlighet med artikel 3 punkt 2 b v. Direktivet utesluter inte att det undantagsvis skulle kunna finnas två näringsidkare som uppfyller kriterierna för arrangör för samma resa. I avsaknad av reglering rörande ansvarsfördelningen i en sådan situation bör, enligt utredningens mening, utgångspunkten vara att båda dessa näringsidkare fullt ut ska omfattas av de skyldig- heter som föreskrivs i direktivet och att de i förhållande till resenä- ren ska bära ett solidariskt ansvar. Återförsäljare definieras i direktivet som en annan näringsidkare än arrangören som säljer eller erbjuder paketresor som kombinerats av en arrangör. Den som säljer eller erbjuder en paketresa kan alltså inte vara återförsäljare om det inte finns någon annan som är att anse som arrangör för paketresan. I direktivets skäl anges att huru- vida en näringsidkare verkar som arrangör för en viss paketresa bör bero på näringsidkarens medverkan i tillkomsten av paketresan och inte på hur näringsidkaren bedriver sin verksamhet. Vid bedöm- ningen av huruvida en näringsidkare är arrangör eller återförsäljare ska det inte spela någon roll om näringsidkaren verkar på leverans- sidan eller framställer sig som en agent som verkar för resenären (skäl 22). I detta sammanhang finns anledning att något uppmärksamma att direktivets definition av begreppet återförsäljare omfattar även andra mellanmän än de som enligt svensk mellanmansrätt skulle vara att betrakta som återförsäljare. Detsamma gäller för definitio- nen i den nuvarande paketreselagen. En återförsäljare karaktäriseras av att denne köper varor av en säljare och säljer dem vidare i eget namn. Återförsäljaren har ett avtalsförhållande med köparen. Åter- försäljaren står själv risken för att varorna inte blir sålda. omständigheter är normalt sett inte för handen vid försäljning av paketresor. I förarbetena till den nuvarande paketreselagen anges också att återförsäljaren normalt sett inte blir part i avtalet (prop. 1992/93:95, s. 27). Definitionen av begreppet återförsäljare, såväl i det nya direktivet som i den nuvarande paketreselagen, är emeller- tid så vid att även andra mellanmän omfattas av denna. Det gäller t.ex. agenter, som antingen sluter avtal om köp av paketresa för huvudmannens, dvs. arrangörens, räkning eller förmedlar avtalet för huvudmannen att godkänna det. Denna form av mellanmän torde, tillsammans med förmedlare som endast sammanför resenä- ren och arrangören, vara de som är vanligast förekommande vid försäljning av paketresor och många andra typer av resor. Undan- tagsvis skulle paketresor också kunna säljas i kommission, i vart fall den delen av resan som utgörs av en flygtransport. Även dessa mellanmän är återförsäljare enligt direktivets definition. Det nya direktivet omfattar enbart researrangemang som erbjuds eller säljs av näringsidkare (artikel 2.1). Med näringsidkare (trader) avses enligt definitionen i artikel 3.7 en fysisk eller juridisk person, antingen offentligägd eller privatägd, som i samband med avtal som omfattas av direktivet agerar för ändamål som faller inom ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten samt varje person som agerar i dennes namn eller för dennes räkning, oavsett om denna agerar i egenskap av arrangör, återförsäljare, näringsidkare som underlättar ett sammanlänkat researrangemang eller resetjänst- leverantör. Direktivets definition av näringsidkare överensstämmer med hur begreppet definierats i annan unionslagstiftning, t.ex. det s.k. konsumenträttighetsdirektivet (dir. 2011/83/EU artikel 2.2). Definitionen i konsumenträttighetsdirektivet ansågs inte kräva att begreppet näringsidkare ändrades i de svenska konsumentlagarna (prop. 2013/14:15 s. 35). Innebörden av begreppet näringsidkare har utvecklats i förarbetena till konsumentköplagen (1990:932). Där anfördes att fysiska eller juridiska personer som genomförde mer än något enstaka uppdrag eller försäljning normalt skulle anses som näringsidkare. Det ställdes inte upp något krav på att verksamheten skulle drivas i vinstsyfte. Däremot förutsattes för lagens tillämplig- het att försäljningen låg inom ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten. Det kravet syftade till att undanta fall då en person, som i och för sig var att betrakta som näringsidkare, i det aktuella fallet agerade under sådana förhållanden att han måste anses handla i sin egenskap av privatperson. Det kunde t.ex. handla om att en företagare sålde sina egna privata möbler (prop. 1989/90:89 s. 60 f.). Eftersom den definition av begreppet näringsidkare som tillämpas i svensk konsumenträttslig lagstiftning inte förutsätter att verksamheten drivs i vinstsyfte kan även ideella organisationer vara näringsidkare. För att de ska anses vara näringsidkare i det nya direktivets mening krävs dessutom att de i samband med avtal som omfattas av direktivet agerar för ändamål som faller inom ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten. Det är alltså möjligt att den som i vissa sammanhang är att betrakta som näringsidkare i vissa situationer kan anses agera för ett ändamål som faller utanför ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten i samband med avtal som omfattas av direktivet. I en sådan situation torde denne följaktligen inte vara att betrakta som näringsidkare i direkti- vets mening. I den nu gällande paketreselagen finns inget explicit krav på att den som säljer eller marknadsför en paketresa ska vara en närings- idkare för att denne ska anses vara arrangör eller återförsäljare i lagens mening. Användningen av begreppet säljer eller marknadsför innebär emellertid, som redogjorts för, att det ställs krav på att det ska finnas en kundrelation mellan arrangören och resenären. Den eventuella skillnad som kan finnas mellan den nu gällande paketreselagens definitioner av återförsäljare och arrangör och direk- tivets definitioner av återförsäljare och arrangör bör därmed inte vara särskilt stor. Direktivets definitioner av begreppen arrangör och återförsäljare bör oförändrade införas i den nya lagen. Av de skäl som anförs nedan bör dock begreppet erbjuder eller säljer i direktivet bytas ut mot begreppet erbjuder till försäljning. Begreppet erbjuder till försäljning Direktivet är endast tillämpligt på researrangemang som erbjuds eller säljs till resenärer. I den engelska versionen används begreppet offered for sale or sold. I begreppet erbjuds i den svenska översätt- ningen ska alltså läsas in ”erbjuds till försäljning”. Den som ordnar en resa för någon annan, t.ex. en arbetsgivare som ordnar en resa för sina arbetstagare och som också bekostar resan, är alltså inte att betrakta som arrangör i förhållande till de anställda. gäller när idrottsföreningar ordnar och bekostar resor för funktio- närer i samband med matcher eller konferenser. Om den anställda däremot får betala sin arbetsgivare eller om funktionären får betala sin idrottsförening för resan kan saken komma i en annan dager. I en sådan situation kan ju näringsidkaren sägas sälja resan till den som ska resa. Frågan om resan faller inom direktivets tillämpnings- område är då i stället beroende av om researrangemanget omfattas av de undantag som föreskrivs för resor som arrangeras tillfälligt, på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer, se vidare härom nedan. Tillämpningsområdet för den nu gällande lagen om paketresor är begränsat till resor som säljs eller marknadsförs. Med marknads- föring avses enligt definitionen i marknadsföringslagen reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsätt- ningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare (3 § marknadsföringslagen, 2008:486). Detta begrepp är uppenbarligen vidare än direktivets begrepp erbjuds till försäljning eller säljs. I den nya lagen bör där- för direktivets definition användas. Det är dock, enligt utredning- ens mening, tillräckligt att använda begreppet erbjuder till försälj- ning, eftersom det inte är möjligt att sälja något utan att också er- bjuda det till försäljning. Definitionen av begreppet resenär I det ursprungliga paketresedirektivet användes begreppet konsu- ment (consumer) för att beteckna den avtalspart som köpte en paket- resa. Av paketresedirektivets definition framgår emellertid att be- greppet inte helt överensstämmer med begreppet konsument. I det nya direktivet används i stället begreppet resenär (traveller) för att undvika sammanblandning med begreppet konsument i annan unions- lagstiftning. Med begreppet avses enligt artikel 3.6 en person som avser att ingå ett avtal eller har rätt att resa på grundval av ett avtal som har ingåtts inom direktivets tillämpningsområde. Direktivet är alltså som utgångspunkt tillämpligt på alla personer. I skäl 7 anförs att det visserligen oftast är konsumenter som köper paketresor och sammanlänkade researrangemang men att det inte alltid är lätt att skilja mellan dessa och företrädare för småföretag eller yrkesverk- samma som bokar resor med anknytning till sitt företag eller sitt yrke genom samma bokningskanaler som konsumenter. Dessa per- soner anses vara i behov av en liknande skyddsnivå som konsumen- ter. Från direktivets tillämpningsområde har dock undantagits rese- arrangemang som köps på grundval av ett allmänt avtal (general agreement) för anordnande av affärsresa mellan en näringsidkare och en annan fysisk eller juridisk person som agerar för ändamål som avser den egna närings- eller yrkesverksamheten (artikel 2.2 c). I dessa situationer har behovet av skydd ansetts ligga på en lägre nivå än vad som gäller för konsumenter (skäl 7). I den nu gällande paketreselagen används begreppet resenär. Definitionen av begreppet resenär i det nya direktivet är emellertid något vidare än motsvarande definition i den nuvarande paketreselagen. I direktivet anses även den som avser att ingå ett avtal vara resenär. Det är vidare tillräckligt att denne har rätt att resa på grundval av ett avtal som har ingåtts inom direktivets tillämp- ningsområde, dvs. resenären måste inte själv eller genom någon annan ha förvärvat resan. Direktivets definition bör införas i den nya lagen med endast redaktionella ändringar. För att efterkomma direktivets krav måste den nya lagen också göras tvingande till för- mån för alla resenärer, dvs. även för andra resenärer än konsumen- ter (artikel 23). En särskild bestämmelse härom bör införas i den nya lagen. Definitionen av begreppet oundvikliga och extraordinära omständigheter Begreppet oundvikliga och extraordinära omständigheter definieras i direktivet som en situation utom kontroll för den part som åbe- ropar en sådan situation och vars konsekvenser inte hade kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits (artikel 3.12). Som exempel på sådana omständigheter anges i skäl 31 krig, andra allvarliga säkerhetsproblem som terrorism, större risker för männi- skors hälsa som utbrott av en allvarlig sjukdom vid resmålet eller naturkatastrofer som översvämningar, jordbävningar eller väder- förhållanden som gör det omöjligt att resa säkert till resmålet enligt överenskommelsen i paketreseavtalet. nära det kontrollansvar som föreskrivs i den nu gällande paketrese- lagen. I det nya direktivet förekommer begreppet oundvikliga och extraordinära omständigheter emellertid även i andra sammanhang än då det hade varit lämpligt att föreskriva ett kontrollansvar, t.ex. som grund för resenären att avboka resan utan att betala uppsäg- ningsavgift. Eftersom begreppet på motsvarande sätt föreslås bli infört i flera bestämmelser i den nya lagen bör det enligt utredning- ens mening definieras särskilt. Definitionen bör motsvara den defi- nition som finns i direktivet. Övriga definitioner i direktivet Direktivet innehåller även definitioner av andra begrepp än de som ovan har redogjorts för. En del av dessa bör enligt utredningens mening definieras särskilt i den nya lagen. Till dessa hör bl.a. be- greppet paketreseavtal som avser ett avtal om en paketresa som hel- het eller, om paketresan tillhandahålls enligt separata avtal, alla avtal som omfattar resetjänster som ingår i paketresan. Genom defini- tionen klargörs att även enskilda avtal som omfattar resetjänster som ingår i paketresan anses utgöra paketreseavtal. Ett annat be- grepp som bör överföras är försäljningsställe som definieras som fasta eller rörliga detaljhandelslokaler, eller försäljningswebbplatser eller liknande försäljningsplatser online, inbegripet när försäljnings- webbplatserna eller försäljningsplatserna online presenteras för rese- närer som en enda försäljningsplats, inbegripet en telefontjänst. Av redaktionella skäl bör denna definition skrivas om. Begreppet paket- resans början, som definieras som början av fullgörandet av rese- tjänster som ingår i paketresan, är också av central betydelse och bör med vissa redaktionella ändringar införas i den nya lagen. Även begreppet hemtransport bör införas för att tydliggöra att återresan kan bestämmas till en annan plats än avreseplatsen. Begreppet minderårig kan visserligen antas vara vedertaget i svensk rätt men bör för tydlig- hets skull ändå definieras särskilt. Begreppet varaktigt medium definieras som ett medel som gör det möjligt för en resenär eller en näringsidkare att bevara informa- tion som riktats till resenären eller näringsidkaren personligen så att den är tillgänglig för framtida bruk som är lämplig med hänsyn till avsikten med informationen och att den bevarade informationen kan återges oförändrad. Begreppet förekommer i ett flertal EU-direktiv och har i svenska konsumenträttsliga lagar er- satts med begreppet läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Enligt utredningens mening bör en motsvarande skrivning användas i den nya lagen. Det ger en tydligare och mer lättfattlig beskrivning av vad som avses och ligger i linje med strävan att åstadkomma enhetlighet i lagstiftningen. Begreppet varaktigt medium bör därför inte definieras särskilt i den nya lagen. Begreppet bristande överensstämmelse definieras i direktivet som utebliven eller bristande fullgörelse av de resetjänster som ingår i en paketresa. I den nu gällande paketreselagen används begreppet fel, vilket innefattar även utebliven prestation. I vägledande avgöranden från används omväxlande begreppen fel och brister när presta- tionerna uteblivit eller inte kan sägas överensstämma med vad som avtalats. Enligt utredningens mening bör begreppet fel användas i den nya lagen, utan att detta behöver definieras särskilt. Begreppet är väl inarbetat i nuvarande lagstiftning och motsvarar enligt utred- ningens mening direktivets begrepp bristande överensstämmelse. Begreppet etablering ska enligt direktivet definieras på samma sätt som enligt tjänstedirektivet (2006/123/EG). Tjänstedirektivet har genomförts i svensk rätt, bl.a. genom lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden, där begreppet etablering också definieras. I definitionen av begreppet i den nya lagen bör därför hänvisas till lagen om tjänster på den inre marknaden. Användning av definitioner utöver de som anges i direktivet I vissa av direktivets artiklar finns långa uppräkningar som enligt utredningens mening skulle tynga ner framställningen om de inför- des i enskilda bestämmelser i den nya lagen. Det gäller framför allt informationsbestämmelserna i direktivet. Utredningen föreslår där- för att en del av dessa bestämmelser införs som definitioner. På så vis kan det kortare begreppet användas i de enskilda paragraferna. Utredningen föreslår att begreppen resetjänstens huvudsakliga egen- skaper, betalningsvillkor och kontaktuppgifter införs som nya defini- tioner i lagen. Detta redogörs för närmare i avsnitt 6.2. Utredningen föreslår också att definitionen av begreppet perso- ner med nedsatt rörlighet tas in som en definition i den nya lagen. Enligt det nya direktivet ska särskilda regler gälla för personer med nedsatt rörlighet enligt den definition som finns i artikel 2 a i Europa- parlamentets och rådets förordning nr 1107/2006 av om rättigheter i samband med flygresor för personer med funktions- hinder och personer med nedsatt rörlighet. Den definitionen bör enligt utredningens mening tas in i den nya lagen. En person med nedsatt rörlighet ska alltså i den nya lagen definieras som en person vars rörlighet är nedsatt vid användning av transporter på grund av någon form av fysiskt funktionshinder, sensoriskt eller motoriskt, bestående eller tillfälligt, psykiskt funktionshinder eller psykisk funktionsnedsättning eller på grund av annat funktionshinder eller ålder och vars situation kräver lämplig uppmärksamhet och anpass- ning till hans eller hennes särskilda behov av de tjänster som är till- gängliga för alla passagerare. 6.1.2Undantagen i den nya lagen Utredningens förslag: De undantag som anges i det nya direk- tivet, för kortare resor, resor som erbjuds eller underlättas till- fälligt på ideell basis och endast för en begränsad grupp samt för resor som köps på grundval av ett allmänt avtal för anordnande av affärsresa, ska införas som undantag i den nya lagen. Skälen för utredningens förslag: Kortvariga resor omfattas inte av direktivet Researrangemang som varar i och inte inne- fattar inkvartering är enligt artikel 2.2 a undantagna från direktivets tillämpningsområde. I 2 § 2 i den nu gällande paket- reselagen finns motsvarande undantag från lagens tillämpnings- område. Undantaget bör oförändrat införas i bestämmelsen om den nya lagens tillämpningsområde. Undantaget för researrangemang som anordnas tillfälligt, på ideell basis och endast för en avgränsad grupp med resenärer Paketresor som erbjuds och sammanlänkade researrangemang som underlättas tillfälligt på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer har undantagits från direktivets tillämpnings- område (artikel 2.2 b). Som exempel på sådana researrangemang anges i skäl 19 resor som anordnas högst av välgörenhetsorganisationer, idrottsklubbar eller skolor för deras medlemmar, och som inte erbjuds allmänheten. Ideella föreningar kan, som tidigare nämnts, anses vara närings- idkare. Om en sådan förening erbjuder sina medlemmar att köpa ett researrangemang som uppfyller kriterierna för en paketresa kan föreningen anses vara arrangör i direktivets mening, förutsatt att föreningen kan sägas agera inom ramen för sin verksamhet. Är det fråga om ett researrangemang som anordnas tillfälligt, på ideell basis och endast för en begränsad grupp med resenärer är rese- arrangemanget emellertid undantaget från direktivets tillämpnings- område. Ett arrangemang som visserligen är återkommande men som anordnas endast kan enligt skälen i direk- tivet betraktas som tillfälligt. Enligt utredningens mening framstår det som rimligt att undantaget tar sikte även på arrangemang som återkommer. Skulle endast enstaka arrangemang vara undantagna kan det ifrågasättas om rekvisitet tillfälligt ens hade varit nödvän- digt. I en sådan situation är det möjligt att föreningen i fråga skulle anses ha agerat för ändamål som faller utanför dess verksamhet och föreningen skulle under sådana förhållanden inte betraktas som näringsidkare i direktivets mening. Vid bedömningen av om anordnadet av resan skett på ideell basis (on a not-for-profit basis) måste enligt utredningens mening beaktas bl.a. skillnaden mellan resans värde och vad medlemmarna har fått betala för resan. En förening som t.ex. köper en tågbiljett och bokar ett antal hotellrum och som erbjuder föreningens med- lemmar att åka på resan mot ersättning motsvarande endast priset på tågbiljetten och kostnaden för hotellrummet måste enligt utred- ningens mening anses ha anordnat resan på ideell basis. Den typen av resor torde inte heller erbjudas till andra än en begränsad grupp resenärer eftersom det knappast finns något incitament för en före- ning att lägga ner arbete för att organisera en sådan resa för vem I många fall kan det förstås vara svårt att beräkna värdet av en paketresa som en förening erbjuder sina medlemmar. Det kan också vara så att erbjudandet om att få åka med på resor till själv- kostnadspris kan vara ett skäl till att bli medlem i den förening som erbjuder dessa resor. I dessa situationer kan föreningen sägas ta betalt för resorna genom medlemsavgiften. Möjligheten att på detta sätt sälja paketresor utan att behöva ta arrangörsansvar begränsas dock av att undantaget endast gäller för researrangemang som an- ordnas tillfälligt. Av det sagda följer att frågan om ett researrange- mang ska vara undantaget från lagens tillämpningsområde får bedö- mas från fall till fall.