sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Det var enligt betänkandet ur systematisk synvinkel naturligt att brott som inte ens ligger under allmänt åtal inte ska ge rätt till brottsskadeersättning. Detta ansågs dock inte vara något självstän- digt bärande argument, utan argumentet skulle i stället kunna visa 21SOU 2012:26 s. 152. på behovet av en översyn av de särskilda åtalsprövningsreglerna. Det var dock något som ansågs ligga utanför utredningens mandat att överväga. Ett argument av större bärkraft var enligt betänkandet att en ut- vidgning skulle medföra utredningsproblem. Eftersom förunder- sökning inleds endast i ytterst få fall vid ärekränkningsbrott, kunde man anta att det underlag som skulle komma att ligga till grund för ansökningar om brottsskadeersättning skulle vara bristfälligt i de flesta fall. En inte oväsentlig omständighet var också enligt betänkandet att en utvidgning med stor sannolikhet skulle få betydande stats- finansiella konsekvenser. Enligt den statistik som utredningen redovisade hade polisanmälningar för ärekränkningsbrott ökat kraftigt . Det talade enligt utredningen för att anta- let ansökningar om brottsskadeersättning kunde bli mycket stort, med en ökad belastning på BrOM och ökade kostnader för utbe- talad brottsskadeersättning som följd. Utredningen konstaterade att risken för oriktiga ansökningar även finns när det gäller andra brott, men att risken troligen skulle vara större med anledning av att brotten på grund av de särskilda åtalsprövningsreglerna i de allra flesta fall inte utreds. Internets gränsöverskridande karaktär gav också enligt utred- ningen upphov till frågor. Beroende på hur man ser på frågan om när ett brott begåtts i landet och föreskriften att brott som begåtts utomlands kan ersättas om den skadelidande har hemvist i , skulle ett svenskt åtagande att utge brottsskadeersättning för äre- kränkningsbrott kunna bli mycket vidsträckt. Av kostnadsskäl framstod det som uppenbart för utredningen att en eventuell utvidgning måste begränsas för att över huvud taget vara rimlig att genomföra. Utredningen diskuterade mot den bakgrunden möjliga avgränsningar för en utvidgad rätt till brotts- skadeersättning.23 Redan genom utgångspunkten i direktiven fann utredningen att i vart fall förtal av normalgraden, förolämpning och förtal av avliden skulle falla utanför. Vad gäller de två förra var det enligt utredningen också rimligt eftersom brottsskadeersättning bygger 23 A.a. s. 154 ff. på att den skadelidande blivit utsatt för en kränkning av allvarligare slag. Att ha diskrimineringslagstiftningen och hatbrottslagstiftningen som utgångspunkt fann utredningen inte lämpligt och heller inte att införa en begränsning till ett visst tekniskt medium, eftersom lagstiftningen borde vara teknikneutral. En möjlighet skulle enligt betänkandet kunna vara att begränsa rätten till ersättning till brottet grovt förtal. Omfattningen av ett sådant åtagande var dock enligt utredningen svår att överblicka. Förtalsbrott på internet är ofta betecknade som grova med hänsyn till den omfattande spridningen av uppgifterna – dock oklart i hur stor omfattning. En annan modell skulle enligt utredningen kunna vara att knyta rätten till ersättning till förekomsten av en dom från domstol. Pro- blemet med den lösningen var att alla de fall där gärningspersonen är okänd skulle falla utanför. Likartade brott skulle därmed behandlas olika, vilket inte skulle vara lämpligt. En variant var enligt betänkandet att brottet grovt förtal skulle ge rätt till ersättning i särskilda fall om kränkningen var av särskilt allvarlig art eller beskaffenhet. Bedömningen skulle få göras av BrOM. Nackdelen var dock enligt betänkandet bl.a. att det inte skulle bli något förutsebart system. Det framstod enligt utredningen inte heller som framkomligt att göra ersättningsmöjligheten beroende av spridningen av uppgif- terna, eftersom det redan är en omständighet som kan göra för- talsbrottet grovt. Utredningen anförde därefter i en samman- fattande slutsats:24 Önskemålet om utvidgad rätt till brottsskadeersättning för kränkning är behjärtansvärt. Användningen av internet och sociala medier är stor, och det är lätt att föreställa sig vilka negativa konsekvenser som ett grovt förtalsbrott kan få för en enskild person som drabbas. Det an- förda visar dock att svårigheten ligger i att finna en rimlig och prak- tiskt hanterbar begränsning av ett ökat statligt ersättningsansvar. En del i svårigheterna att överblicka konsekvenserna ligger i den sta- tistik som finns . En åtgärd som skulle kunna ge en bättre bild av problematiken vore att införa en mer specifik kodning för internet- relaterade förtalsbrott i polisens anmälningsregister. Även om lagstift- ningen ska vara teknikneutral skulle en sådan åtgärd kunna ge ett underlag för framtida åtgärder. En annan svårighet av mer praktisk 24 A.a. s. 156 f. natur har sin grund i den särskilda åtalsbegränsning som gäller för äre- kränkningsbrotten (5 kap. 5 § ). En förundersökning skulle givetvis ge ett bättre underlag i ett brottsskadeersättningsärende. Det ligger emellertid inte inom ramen för utredningens uppdrag att överväga en ändring av åtalsbegräns- ningsreglerna. Sammantaget bedömer utredningen att en rätt till brottsskadeersätt- ning för kränkning genom vissa kvalificerade ärekränkningsbrott san- nolikt skulle innebära att ställs inför utred- ningsunderlag med stora brister. Därtill kommer att brottslighetens omfattning inte är känd och de statsfinansiella konsekvenserna kan inte överblickas. Utredningen lägger därför inte fram något förslag om utvidgning. De problem som finns kring ärekränkning på internet visar enligt utredningens mening att det finns ett samhällsproblem som är större än frågan om brottsskadeersättning och som kan behöva utredas från andra utgångspunkter. betänkande lades till grund brottsskadelag (2014:322). I propositionen gjorde regeringen den bedömningen att rätten till brottsskadeersättning inte i det lagstiftningsärendet borde utvidgas till att omfatta skador på grund av kränkning genom ärekränkningsbrott.25 Som en utgångspunkt för det ställningstagandet anförde rege- ringen att den svenska brottsskadeersättningen vid en interna- tionell jämförelse framstår som både generös och lättillgänglig. Regeringen delade utredningens bedömning att de skadetyper som ersattes enligt den dåvarande brottsskadelagen även fortsättningsvis borde utgöra grund för brottsskadeersättning. Gällande ärekränkningsbrott anförde regeringen att internets utveckling i huvudsak varit positiv men också medfört vissa nega- tiva konsekvenser, t.ex. för dem som utsätts för brott på nätet. Det hade enligt propositionen också blivit vanligare att klimatet på vissa diskussionsforum är hårt, och att särskilt unga personer ”hängs ut” på ett sätt som kan drabba dessa personer avsevärt. Regeringen återgav tidigare motivering till att ärekränkningsbrotten undan- tagits från brottsskadelagens tillämpningsområde, dvs. 2013/14:94 s. 22. ligheten till ersättning enligt lagstiftaren inte framstår som lika angelägen i alla situationer.26 Regeringen anförde att det kan ifråga- sättas vilken bärkraft uttalandet har . Regeringen anförde vidare att det finns såväl principiella som pedagogiska skäl som talar för att de brott som ger rätt till skade- stånd även ska ge rätt till brottsskadeersättning. Regeringen pekade på att det är viktigt att ärekränkningsbrotten inte glöms bort och att personer som utsätts för t.ex. grovt förtal också kan få ersätt- ning för den skada de därigenom drabbas av. I likhet med utredningen och flera av remissinstanserna ansåg regeringen att en utvidgning av brottsskadeersättningen inte kunde ske utan att åtalsreglerna först ändras. Om åtal väcks i större ut- sträckning, kan fler gärningsmän bli lagförda. Om brotten utreds av åklagare skulle detta enligt regeringen skapa ett gott och obero- ende beslutsunderlag för BrOM, vilket i sin tur skulle möjliggöra brottsskadeersättning även för dessa brott. Regeringen pekade på att den föreslagit att allmän åkla- gare och Justitiekanslern ska få större möjligheter att väcka allmänt åtal för ärekränkningar.27 Detta borde enligt propositionen skapa förutsättningar för att ärekränkningsbrott på ett bättre och mer effektivt sätt ska kunna förebyggas och upp . Vidare pekades på det uppdrag hade fått . Brå skulle enligt uppdraget kartlägga och ge en utvecklad bild av kränkningarna på internet och vilka som ut- sätts för denna brottslighet, identifiera problem i rättsväsendets arbete med att utreda och lagföra brotten samt att ge förslag till åtgärder och förbättringar. Därefter anfördes i propositionen:28 Det har således vidtagits åtgärder för att komma till rätta med äre- kränkningsbrotten. En ytterligare sådan åtgärd vore att förbättra möj- ligheterna till brottsskadeersättning till dem som drabbas av kränkning vid mer kvalificerade ärekränkningsbrott. Det saknas visserligen un- derlag för att inom ramen för detta lagstiftningsärende föreslå en sådan utvidgning av rätten till brottsskadeersättning. Regeringen avser dock att utreda frågan närmare. 1987/88:92 s. 6 f. 27Se avsnitt 13.4 där de ändringar i åtalsprövningsregeln som trädde i kraft redovisas. 2013/14:94 s. 24. 17.3.4Brottsoffermyndighetens praxis gällande ärekränkningsbrott BrOM prövade 191 ansökningar om brottsskadeersättning på grund av ärekränkningsbrott –2011. I åtta av dessa ärenden beviljades brottsskadeersättning för sveda och värk. Ingen ersättning medgavs för kränkning. 2012 prövades 29 ansökningar, 2013 prövades 50 ansökningar och 2014 prövades 72 ansökningar. har endast ett fåtal ärenden som prövats i ärekränkningsbrott. De ärenden som tagits upp till prövning i nämnden har huvudsakligen varit sådana där frågeställningen är om brottet utgör ett ärekränk- ningsbrott eller ett fridsbrott. Ett exempel är barnpornografibrott, som enligt nämnden kan sägas utgöra en kränkning av offrets ära och/eller frid beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. prövat två ärenden gällande ersättning för kränkning med anledning av grovt förtal.29 I båda fallen gällde det brottmålsdomar beträffande grovt förtal, genom att filmer och bilder på målsägandena med sexuellt innehåll hade publicerats på s.k. porrsajter på internet. Det ena ärendet behandlade en ansökan från målsäganden i det mål som slutligen hade prövats av HD i NJA 2015 s. 86 (se avsnitt 17.2 där det rättsfallet återges). HD hade i det fallet bestämt kränkningsersättningen till . Nämnden anförde i sitt beslut att lagstiftaren uttryckligen mer än en gång tagit ställning till att kränkning av någons ära inte kan ersättas med stöd av BrSkL. Utmärkande för de brott som grundar rätt till brottsskadeersättning för kränkning är enligt beslutet att de innefattar ett angrepp på den skadelidandes personliga integritet, närmast dennes privatliv och människovärde. Enligt nämnden saknar det därvid betydelse till vilken brottstyp en gärning rent straffrättsligt är att hänföra. Det innebär enligt nämnden i detta sammanhang att en gärning som rubriceras som grovt förtal, förutom att kränka den skadelidandes ära, även kan utgöra en enligt BrSkL ersättningsgill fridskränkning. Eftersom kränkning av ära inte kan ersättas, måste BrOM – för att inte lag- stiftarens intentioner ska kringgås – självständigt bedöma med 29 Ärendenummer 05675/2015 och 07308/2015, båda beslutade . vilket belopp fridskränkningen i sig kan ersättas med stöd av BrSkL. I detta fall ansåg nämnden att rätten till ersättning för kränkning av sökandens frid skulle bestämmas till . I det andra ärendet gjorde nämnden motsvarande bedömning, dock att ersättningen sattes till med hänsyn till att sökanden var och till att den skildring som hade spritts inte hade skett ovetandes eller mot hennes vilja (även om sprid- ningen av skildringen hade skett mot sökandens vilja).30 17.4Behovet av och inriktningen för en reform 17.4.1En begränsad utvidgning av rätten till brottsskadeersättning Bedömning: Möjligheterna att sprida bilder eller andra upp- gifter om andra har ökat väsentligt genom utvecklingen av in- ternet och annan elektronisk kommunikation. Det innebär större risker för enskilda att utsättas för brott som innebär all- varliga intrång i den personliga integriteten eller skador på anse- endet. De skäl som motiverar brottsskadeersättning för allvarliga kränkningar bör gälla också allvarliga ärekränkningsbrott. Möjligheten till brottsskadeersättning behöver därför utvidgas i viss utsträckning och gälla när någon utsätts för ett allvarligt ärekränkningsbrott. Den utvidgade rätten till brottsskadeersätt- ning bör avgränsas till grova förtalsbrott. Vårt uppdrag och bakgrunden till det När BrSkL infördes behandlade regeringen frågan om brotts- skadeersättning för kränkning vid ärekränkningsbrott.31 Regeringen anförde att det finns såväl principiella som pedagogiska skäl som talar 30Tre ledamöter var skiljaktiga i de båda ärendena och ansåg att ersättning skulle utgå med de belopp som följde av domsluten. De anförde bl.a. att kränkningen är en helhet och att det inte är lämpligt att dela upp kränkningen i olika delar enbart på den grunden att ärekränk- ningar inte omfattas av BrSkL. Vidare framhölls att brottsofferperspektivet talar för att bundenheten till en sakprövad dom skulle gälla även i dessa fall. 31Se utförligare om detta i avsnitt 17.3.3. för att de brott som ger rätt till skadestånd även ska ge rätt till brotts- skadeersättning. Vidare anfördes i propositionen att det kan ifrågasättas vilken bärkraft de skäl som tidigare anförts mot brotts- skadeersättning vid ärekränkningsbrott har . Mot den bak- grunden ansåg regeringen att frågan skulle utredas närmare. I våra direktiv konstateras att brottsskadeersättning för kränk- ning inte kan betalas med anledning av ärekränkningsbrott. Till viss del har detta enligt direktiven motiverats av de särskilda åtalsregler som gäller för ärekränkningsbrotten. Saknas det en dom kan det vara svårt för BrOM att avgöra om ett brott har begåtts. Med änd- ringarna i åtalsregeln, som trädde i kraft , får dock allmän åklagare och JK enligt direktiven något större möjligheter att väcka allmänt åtal för ärekränkningsbrott. Mot denna bakgrund ska vi enligt våra direktiv ta ställning till om mer kvalificerade ärekränkningsbrott bör kunna ge rätt till brottsskadeersättning och i så fall vilka förutsättningar som bör gälla för sådan ersättning. Avgränsning av våra överväganden Inte endast ärekränkningsbrotten i 5 kap. BrB omfattas av begrep- pet ”ära” i SkL:s bestämmelse om kränkningsersättning. Mened, falskt eller obefogat åtal, falsk eller obefogad angivelse och falsk eller vårdslös tillvitelse är andra brott som anses innefatta ett an- grepp på någons ära. Inte heller då en kränkning har skett genom sådana brott kan det beviljas brottsskadeersättning enligt BrSkL. Enligt våra direktiv ska vi överväga om mer kvalificerade äre- kränkningsbrott bör kunna ge rätt till brottsskadeersättning. Det innebär enligt vår bedömning att övervägandena endast ska ta sikte på brott enligt 5 kap. BrB. Vi tolkar vårt uppdrag så att frågan om kränkning genom andra brott som innefattar angrepp på någons ära bör kunna ge rätt till brottsskadeersättning därmed ligger utanför vårt uppdrag. Rätten till brottskadeersättning bör analyseras utifrån ökade risker att utsättas för ärekränkningsbrott Möjligheterna att sprida bilder eller andra uppgifter om andra har ökat väsentligt genom utvecklingen av internet och annan elektro- nisk kommunikation. kan vem som helst genom sociala medier eller på andra sätt via internet sprida uppgifter om andra. Det innebär större risker för att människor utsätts för brott som kan innebära betydande intrång i den personliga integriteten eller att den som pekas ut får sitt anseende allvarligt skadat, vilket i sin tur kan leda till olika former av personliga eller sociala skadeverk- ningar.32 Modern teknik ökar alltså risken för att bli utsatt för brott. Det gäller inte minst unga människor. Den forskningsöversikt som vi redovisar i kapitel 6 bekräftar att många också blir utsatta för olika slags brott via elektronisk kommunikation. De personliga kon- sekvenserna för den som utsätts kan bli allvarliga genom internets spridning och de svårigheter som finns att få bort uppgifter som lagts ut på internet. Vi har i tidigare kapitel (10–16) redovisat våra bedömningar av de nya skyddsbehov som samhällsutvecklingen och ökade möjlig- heter till kommunikation mellan människor har lett till. Den ana- lysen har legat till grund för våra förslag om ett utökat och moder- niserat straffrättsligt skydd för integriteten. De förslag vi för fram om en reformerad och delvis ny straffrättslig reglering omfattas av den nuvarande bestämmelsen om rätt till brottsskadeersättning, förutom när det gäller ärekränkningsbrotten. Med undantag för ärekränkningsbrotten är alltså det straffrättsliga systemet, som vårt uppdrag gäller, samordnat med rätten till ersättning från staten för kränkning på grund av brott. När det gäller ärekränkningsbrotten är det främst riskerna att utsättas för förtal som har samband med teknikutvecklingen. Tek- niken gör det visserligen möjligt att förolämpa någon via t.ex. in- ternet, men både vår forskningsöversikt och de hearings vi har haft med olika grupper visar att det främst är förtalsbrottet, med de 32 I kapitel 13 analyserar vi skyddsintresset för förtalsbrottet och föreslår också några ändringar i bestämmelsen. konsekvenser som redan har beskrivits i detta avsnitt, som riskerar att orsaka de allvarligaste kränkningarna. Att ett förtalsbrott kan innebära ett allvarligt intrång i privat- livet har HD konstaterat. I NJA 2015 s. 86 anförde HD att förtalsbrottet inte bara hade inneburit en allvarlig kränkning av målsägandens anseende och självkänsla utan även av hennes privat- liv.33 De beslut som fattat gällande brottsskadeersättning för kränkning vid grovt förtal talar i samma riktning.34 Behovet av en utvidgad rätt till brottsskadeersättning gäller enligt vår mening inte bara spridande av bilder och filmer med sex- uellt innehåll och liknande intrång i privatlivet. Även förtalsbrott som inte – i första hand – kan sägas utgöra angrepp på privatliv och integritet kan orsaka allvarliga sociala skadeverkningar för den enskilde i de fall då den utpekades anseende skadas. Att uppgifter med lätthet kan spridas på internet och heller inte går att få bort därifrån kan förvärra skadeverkningarna. Osanna påståenden om att någon t.ex. gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet, vilka fram- ställs på ett sätt som många kan uppfatta som riktiga, torde för många upplevas som en mycket allvarligare kränkning än exempel- vis ett fysiskt ofredande eller en väskryckning. Förtalsbrott leder ofta till allvarliga kränkningar av privatlivet med omfattande sociala och känslomässiga skadeverkningar. Om man jämför med vissa brott för vilka brottsskadeersättning betalas – exempelvis ofredande, ringa misshandel och grov stöld (väsk- ryckning) – är det otvivelaktigt på så sätt att många fall av förtal innebär väsentligt allvarligare fall av kränkningar av målsägandens frid och personliga integritet. I doktrinen har det också framhållits att förhållandevis allvarliga integritetskränkningar, ibland av mänskligt förödande karaktär, faller utanför det statliga systemet för ersättning till brottsoffer.35 Att ett brottsoffer kan få kompensation för den kränkning som ett brott inneburit anses som en viktig del i en upprättelseprocess. Ersättning till brottsoffret kan lindra verkningarna av en kränkning 33Se närmare i avsnitt 17.2 om det avgörandet. 34Se avsnitt 17.3.4. 35Schultz, Framtidens brottsskadeersättning, SvJT 2012 s. 591 ff. och bidra till att den skadelidande får upprättelse för den förned- rande och kränkande handlingen.36 Förtalsbrott som innebär att det sker en stor spridning av ned- sättande uppgifter kan numera ofta begås genom forum som inte omfattas av utgivaransvaret enligt tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) och därmed inte heller av de självsaneringssystem som finns.37 Det finns då inte heller någon ansvarig utgivare att rikta ett ersättningskrav emot. Avsaknaden av någon formellt ansvarig för det som sprids via ett internetforum och de inte ovanliga svårigheterna att identifiera och lagföra den som faktiskt har spridit uppgifterna, innebär att den som utsätts ofta inte har möjlighet att rikta ett skadeståndskrav mot någon för den kränkning som spridningen inneburit. Internet och annan elektronisk kommunikation är en viktig och vanlig form för kommunikation mellan unga personer. Det innebär också risker för att förtalsbrott begås av unga personer som i vissa fall inte har nått straffmyndighetsåldern och som oavsett detta kan ha begränsade ekonomiska resurser att betala ett skadestånd. Även i fall då gärningspersonen varit möjlig att identifiera, är det alltså inte säkert att lagföring kan ske och det kan under alla förhållanden vara svårt att erhålla något skadestånd från gärningspersonen. I vissa fall kan gärningspersonens vårdnadshavare bli skadestånds- skyldig (3 kap. 5 § SkL), men den möjligheten är begränsad till en femtedel av ett prisbasbelopp och förutsätter att vårdnadshavaren har resurser att betala skadeståndet. Sammanfattningsvis kan sägas att riskerna för att bli utsatt för förtal har ökat medan möjligheterna att få ersättning genom ett skadestånd snarare har minskat. Den nuvarande utformningen av reglerna om brottsskadeersättning leder till att de möjligheter som finns att genom kränkningsersättning lindra verkningarna av en kränkning och bidra till en upprättelseprocess i vissa fall blir helt undandragna vid kvalificerade ärekränkningsbrott. Uttalandet i propositionen om vad som är ”det mest angelägna att ersätta” – vilket då inte ansågs omfatta förtal – fram- 2000/01:68 s. 65, se även , Kränkning och upprättelse – En rättssocio- logisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer, 2012, s. 255. 37Se om det grundlagsskyddade området i kapitel 7. står mot denna bild av de problem som finns som förlegat och närmast obsolet. Vår slutsats blir att de allmänna argument som motiverar brotts- skadeersättning för kränkning med anledning av brott gäller fullt ut också för mer kvalificerade ärekränkningsbrott. Detta bör komma till tydligt uttryck i lagstiftningen och gälla fullt ut i de fall ett kva- lificerat ärekränkningsbrott lett till en allvarlig kränkning. för brottsskadeersättning har beslutat om att bevilja brottsskadeersättning i två fall, med hänvisning till att gär- ningar rubricerade som grovt förtal delvis inneburit en kränkning av målsägandenas frid, understryker enligt vår bedömning behovet av en tydlig lagstiftning som mer fullständigt reglerar förutsätt- ningarna för brottsskadeersättning vid mer kvalificerade ärekränk- ningsbrott. I det följande avsnittet utvecklar vi vilka ärekränknings- brott som bör omfattas av den utvidgade rätten till brottsskadeer- sättning. Rätten till brottsskadeersättning bör gälla grovt förtal Ärekränkningsbrotten – brott enligt 5 kap. BrB – kan bestå av flera olika slag av gärningar. Det kan handla om förtal, grovt förtal, för- olämpning och förtal av avliden. Enligt vår bedömning faller förtal av avliden bort redan genom regleringen i 17 § BrSkL. Förolämpningsbrottet kan visserligen berättiga till skadestånd för kränkning enligt SkL. Det är dock fråga om ett brott som normalt ligger på bötesnivå. Förolämpning kan dessutom knappast beskrivas som ett mer kvalificerat äre- kränkningsbrott – den utgångspunkt som anges i våra direktiv. Som vi anför tidigare i detta avsnitt har det inte under vårt arbete fram- kommit att de allvarligaste kränkningarna sker genom förolämp- ning. Förolämpning bör därför inte omfattas av rätten till brotts- skadeersättning. Våra överväganden inriktas därför på frågan om kränkning genom förtal bör omfattas av regleringen i brottskadelagen. För- talsbrottet är uppdelat i förtal av normalgraden och grovt förtal.