sou · H4B344 · 2016-06-20 00:00:00 — En vanligt förekommande uppfattning och en grogrund för antiziganism såväl historiskt som är att romers situation är mer eller mindre självförvållad, eller till och med självvald. Återkommande beskrivningar om gruppen utgår också från den stigmatiserande hållningen om att romer är opålitliga och kriminella. Det är dessa fördomar som har varit grunden för en politik som registrerat och fördrivit romer från kommun till kommun. En fördrivning som alla var överens om skulle genomföras i syfte att förmå romer att själva vilja lämna landet. Den aktuella debatten om att förbjuda tiggeri och förslag på åtgärder för att underlätta vräkningar bidrar till att sprida en stigmatiserande uppfattning om dessa fattiga personer, bland dem många romer. Talet om kriminalisering föder de unkna fördomarna om en koppling mellan dessa människor och brottslighet. Förslagen syftar ytterst till åtgärder för att fördriva de som tagit sig hit och hindra andra från att komma. Debatten om kriminaliserandet av tiggeri bekräftar många romers erfarenheter och känsla av att leva i en fientlig omgivning. , ordförande i mot antiziganism , huvudsekreterare i mot antiziganism Debattartikel publicerad i Metro, . : Skilj på offer och förövare i tiggeridebatten Allt hemskare hatbrott begås mot EU-migranter. Ändå riktar opinionsbildare och politiker sina ”tiggeri”-kampanjer mot offren, inte brottslingarna, skriver ordförande för mot antiziganism. Under valrörelserna drev en kampanj under mottot ”Stoppa det organiserade tiggeriet”. Den som eventuellt missade budskapet kunde få klara besked i SD:s valstugor. Partiet syftade på närvaron av personer från och som kunde ses tigga på våra trottoarer – de skulle vara utlöpare av den organiserade brottsligheten. Förre justitieministern , numera ordförande i justitieutskott, använde ett liknande ordval när hon gav sig in i debatten om EU-migranterna. Hon föreslog att ”organiseringen av tiggeri” skulle kriminaliseras. Det handlar om en ”organiserad och strukturerad verksamhet”, menade hon. På frågor om vad hon faktiskt menade med ”organiseringen” har hon gett oklara, svävande besked och därmed gett näring åt den mytbildning som SD velat sprida – att de av oss som ibland stoppar en slant i muggen i själva verket stödjer internationell brottslighet. Hon borde rimligen veta att organiseringen är av en helt annan art. Den alldeles överväldigande majoriteten av de som tagit sig hit från och har kommit själva med några familjemedlemmar. Inom familjen planeras och organiseras verksamheten här. De flesta hoppas finna ett jobb, åtminstone tillfälligt, men det fungerar sällan och de flesta ser ingen annan möjlighet än att vädja om allmosor. Inom gruppen gör man upp om vem som ska sitta var. Detta är ”organiseringen”. Det finns en kriminalitet i bilden, en allvarlig sådan, men den riktas mot de besökande EU-medborgarna. Och det från två håll. Kriminella element från hemländerna har vid olika tillfällen dykt upp och börjat trakassera de som tigger och försökt få kontroll över sittplatserna. Kalla fakta i TV4 visade också i ett viktigt reportage hur en person med visst funktionshinder utnyttjades här av en ockrare för att betala av en skuld till familjen hemma. De som drabbats hoppas självfallet att svensk polis ska stoppa sådana övergrepp. Föreningen , som arbetar i närkontakt med EU-migranterna, har polisanmält flera sådana fall, tyvärr med begränsat resultat. Då tiggandet ger så blygsamma resultat – numera kanske 50 till på en hel dag – finns tecken på att dessa kriminella påhopp lyckligtvis inte blivit ett mönster. Den andra typen av övergrepp mot EU-migranterna är de svenska högerextremisternas hatbrott mot besökarna. Det handlar inte bara om okvädningsord, fientliga knuffar eller ivägsparkade muggar. har bränts upp, tält skurits sönder, människor besprutats med brandslang, hotats med vapen, blivit avsiktligt överkörda av mopedist och besprutats med tändvätska. Och i av vad som tror vara en frätande syra. Det vore klädsamt om de politiker som oroar sig över det kriminella kunde visa minsta upprördhet över dessa övergrepp. Viktigare vore mer effektiva polisinsatser mot bägge dessa typer av brott, men det ska medges att detta försvåras av det faktum att offren själva sällan vågar anmäla övergreppen. på ledarsida, som applåderat förslag, menar att vi måste ”provprata” och tänka högt – frågan är ju så komplicerad. Visst, gärna det – vi behöver en allsidig diskussion om de besökande migranternas situation och vårt ansvar. Men det skulle hjälpa om de ledande opinionsbildarna åtminstone kunde göra en distinktion mellan offer och förövare. Och kanske också förstå att det inte behövs några nya lagar för att skydda brottsoffren, det gäller att använda lagarna – även om de drabbade råkar komma utifrån och vara romer. , ordförande i mot antiziganism samt tidigare kommissionär för de mänskliga rättigheterna Debattartikel publicerad i , . Fem punkter för att stärka våra rättigheter Stärk romska kvinnors organisering och ta tag i de hatbrott som har antiziganistiska motiv. Det är några av de rekommendationer som 26 romska kvinnor tog fram under en konferens som anordnades av Kommissionen mot antiziganism. Romska kvinnor upplever dubbel diskriminering – både för att vi är kvinnor och för att vi är romer. Den drabbar oss när vi handlar mat, tankar bilen eller går till läkaren. Det handlar om situationer som måste fungera för att vår vardag ska gå ihop och som är tämligen oproblematiska för majoritetsbefolkningen. Den diskriminering som vi erfar får allvarliga konsekvenser för vår hälsa och visar med all önskvärd tydlighet hur ojämlikt vårt samhälle är. Vi utsätts också för diskriminering i arbetslivet, i möten med myndigheter och när vi utbildar oss. Antiziganismen, den särskilda rasism som riktas mot romer, är utbredd och slår hårt mot romska kvinnors rättigheter. För att romska kvinnors rättigheter ska förverkligas måste våra röster bli hörda av dem som har makten att undanröja de hinder vi möter i vår vardag. Trots att vi verkar för romers rättigheter inom skolan, i kvinno- och tjejjourer och hos myndigheter, fattas det beslut som rör oss och våra liv utan att vi tillåts vara experterna. Det här är den främsta anledningen till att antiziganismen fortgår. Under den konferens som Kommissionen mot antiziganism anordnade , beslutade vi därför att gemensamt höja våra röster. Vi kom fram till fem rekommendationer som vi som romska kvinnor anser kan motverka den antiziganism som möter oss: Stärk romska kvinnors möjligheter till organisering Romska kvinnor måste få fler resurser för att få bättre förutsättningar att organisera sig. Det handlar om egenmakt och att vi ska ha tolkningsföreträde i frågor som rör oss. Dessutom bör regeringen konsultera romska kvinnor i samband med att rapporterar till FN och om hur landet lever upp till minoriteters och kvinnors rättigheter. Vi uppmuntrar dessutom etable- rade civila organisationer för kvinnors rättigheter att samarbeta med romska kvinnor och deras organisationer. Särskilda insatser mot hatbrott mot romska kvinnor Romska kvinnor upplever att de offentliga rummen är otrygga platser. Vi kan utsättas för våld eller hot om våld i kollektivtrafiken, i parken eller på väg hem från jobbet. Därför kräver vi särskilda insatser hos polisen och för att förebygga antiziganistiska hatbrott mot kvinnor. Resurser för att revitalisera språk och kultur Den antiziganistiska historia som svenska staten står på har fått enorma konsekvenser och är en förklaring till varför många av oss befinner oss i en ojämlik position. Vi är många som har förlorat vårt språk och vår kultur. Vi kräver därför kompensatoriska åtgärder från regeringen för att stärka romers kultur och språk. Särskilda insatser för att förebygga diskriminering inom Historiskt sett har tvångsomhändertaganden av romska barn varit en del i den assimileringspolitik som har bedrivits i . Även rapporterar romska familjer om upplevd diskriminering i samband med att fattar beslut i ärenden som rör lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Detta är ett mycket komplicerat fält som kräver särskilda insatser av och kommunerna. Det är viktigt att romska kvinnor är med och utformar hur sådana insatser skulle kunna se ut. Särskilda insatser mot diskriminering i arbetslivet Romska kvinnor upplever diskriminering inom arbetslivet. En del av oss döljer därför vår identitet för att inte bli av med jobbet eller för att undgå trakasserier. Här behövs tydligare insatser från till exempel , som signalerar att det inte får förekomma diskriminering och trakasserier på våra arbetsplatser. Privilegiet att gestalta hur vardagen ter sig har historiskt inte tillfallit romska kvinnor. Det är nu hög tid att ändra på detta. Det handlar ytterst om makt och omfördelning av den. Våra röster måste spela roll. Först då har vi tagit ett första steg för att förverkliga romska kvinnors rättigheter. , människorättsexpert på internationella romska frågor , ledamot i mot antiziganism , ledamot i mot antiziganism , huvudsekreterare i mot antiziganism , medlem i romska kvinnoföreningen , förstelärare , romsk aktivist , ordförande i föreningen , medlem i i , producent , brobyggare på Arbetsförmedlingen i och medlem i i , medlem i i , medlem i föreningen , säljare och romsk aktivist , medlem i romska kvinnoföreningen , romsk aktivist , sekreterare föreningen – Resande, ung, ny och gammal, , brobyggare i Kommun , ordförande i och Resande kvinnors forum , styrelseledamot i kvinnans rätt i samhället , vice ordförande i , juridikstuderande , student och romsk aktivist , ordförande i föreningen kvinnans rätt i samhället och brobyggare i Kommun , ordförande i föreningen – Resande, ung, ny och gammal . Debattartikel publicerad i , . Upprepade avhysningar är ingen lösning ”Det fanns en lucka i regeringens utspel. Inga idéer presenterades om vart de ivägkörda skulle ta vägen. De upprepade avhysningarna är ingen lösning, de är dessutom orimligt kostsamma”, skriver . Det är utmärkt att regeringen nu tydligt markerar att den avvisar förslagen om att kriminalisera tiggeri. Förbud – vars uppenbara måltavla skulle vara EU-migranterna från och – löser självfallet inga problem. Det gör inte heller krav på att ingen ska få tigga utan särskilt tillstånd. Positivt var också att de tre ministrarna på onsdagens presskonferens riktade uppmärksamhet mot de hatbrott som riktas mot de besökande EU-migranterna, många av dem romer. Dessa kränkningar, alltifrån okvädningsord till rena våldsövergrepp, har blivit allt vanligare. Kommissionen mot antiziganism har inlett en granskning av dessa hatbrott. Slutsatsen är att denna fråga måste prioriteras av polismakten. Det har också förekommit en annan typ av övergrepp: kriminella element från hemlandet har kommit hit och trakasserat familjer som kommit hit i helt lagliga syften. Vi har också fått kännedom om några fall av ren människohandel. Sådana brott måste stoppas och de skyldiga straffas. Det skadar inte att regeringen initierar en prövning om det behövs lagskärpning mot sådan brottslighet. Min bild är att problemet inte är luckor i lagen utan att det polisiära arbetet inte fungerat effektivt. Det måste medges att bägge typer av övergrepp utgör en svår utmaning för polisen. Ett av problemen är att offren själva ogärna vill anmäla. Slutsatsen måste emellertid vara att det polisiära arbetet mot dessa brott ges ytterligare prioritet. Det fanns en lucka i regeringens utspel. Det gäller dess förslag för att skynda på avhysningarna av besökande migranter från de platser där de inte har tillstånd att övernatta. Inga idéer presenterades om vart de ivägkörda skulle ta vägen. Migranterna vill självfallet inte sova under broar eller i parker. Men de upprepade avhysningarna är ingen lösning, de är dessutom orimligt kostsamma. Det är bristen på alternativ som är problemet inte minst i . Existerande härbärgen räcker inte till och erbjuder i flera fall bara några dygns övernattning. Det är sant att detta kan ses som ett kommunalt problem. Och faktum är att frågan fått en bra lösning i en del kommuner – i samverkan med frivilliga organisationer. Men det behövs en nationell hållning som också täcker storstadsområdena. Besökarna från och kommer hit av nödtvång. De söker en utväg från djup misär. Många är romer och utsatta för marginalisering och diskriminering. Alla jag pratat med säger att de kommit hit för att försöka få ihop medel att hjälpa sina barn till ett annat liv än det de själva blivit fångade i. De hoppas på ett tillfälligt jobb men det fungerar inte i de flesta fall. Återstår att vädja om allmosa och att samla tomburkar. Ordet ”” betyder människa. Romer är också människor. De har mänskliga rättigheter. Och det ställer vissa krav på oss som värdar. , ordförande i mot antiziganism Debattartikel publicerad på SVT Opinion, . Att reagera mot antiziganism Våra mänskliga rättigheter kränks men ingen tar det på allvar. Så säger romer till Kommissionen mot antiziganism i de relativt omfattande konsultationer som vi har genomfört med romer, bosatta runt om i hela landet. Bilden bekräftas av den allvarliga kritik mot som internationella organ som FN och har framfört. Romer utestängs fortfarande från grundläggande mänskliga rättigheter. Som en konsekvens lever många romer under sämre förhållanden än majoritetsbefolkningen. En grundorsak är den antiziganism som präglar samhället, en seglivad rasism som än påverkar romers vardag och därmed möjligheten att leva ett liv utan kränkningar. Dagens diskriminerande strukturer bygger på den antiziganistiska historia som vi står på. beskriver många av de utgångspunkter som har väglett den statliga och kommunala politik som drabbade romer . Utmärkande för politiken är att det har varit legitimt att systematiskt förfölja, fördriva och förvägra romer grundläggande rättigheter som bostad, utbildning, arbete och hälso- och sjukvård. Övergreppen har varit möjliga eftersom antiziganismen har tillåtits passera utan att någon har reagerat. Antiziganismen har således varit legitim. Romers negativa erfarenheter av myndighetskontakter har fått till följd att många romer har en befogad misstro till samhällets förmåga och vilja att skydda romers grundläggande rättigheter. Romer vittnar om att diskriminering inte är ovanligt i kontakten med myndigheter. Att anmäla kränkningar och brott upplevs därför som både svårt och meningslöst. En konsekvens av det är att romer i begränsad utsträckning vänder sig till ansvariga myndigheter för att få hjälp när de utsätts för brott. anges anmälningar ofta vara en viktig förutsättning för att ansvariga myndigheter ska vidta åtgärder. En rimlig utgångspunkt är emellertid att anmälningsbenägenheten också påverkas av i vilken utsträckning de utreds och leder till konsekvenser. Det är mot denna bakgrund särskilt graverande att romer sällan får upprättelse när deras rättigheter kränks – exempelvis vid anmälningar om hatbrott eller diskriminering. riskt har tillåtits utan att ansvar har utkrävts är ett bärande skäl till att den än uppfattas som legitim. Hur motverkas då antiziganism? Behövs särskilda lagar för att säkerställa romers lika rättigheter och möjligheter? Vi menar att det inte krävs. Det finns redan lagar och regler som skyddar romers rättigheter. Exempelvis innehåller diskrimineringslagen både bestämmelser rörande förbud mot diskriminering samt krav på förebyggande åtgärder mot diskriminering inom arbetsliv och utbildning. Problemet är att lagstiftningen inte följs. Det krävs därför en bättre tillsyn av att gällande regelverk efterlevs och tillämpas lika för alla. Vår roll är därför att ta ställning för romers rättigheter och våga identifiera och påtala kränkningar som kan ha sin grund i antiziganism. Lika viktigt är att påtala luckor i tillämpningen och att vara en konstruktiv samtalspart med ansvariga aktörer i frågor som rör antiziganism. Antiziganismen möjliggörs för att majoritetssamhället inte låter romers erfarenheter vägleda åtgärderna. Först när romer kommer till tals och romers erfarenheter av hur det är att leva i ett land med omfattande antiziganism utgör en utgångspunkt för åtgärder, då har vi tagit ett första steg som minskar toleransen för antiziganismen i vårt samhälle. Framförallt krävs att samhällets aktörer medvetet och konsekvent tar ställning för romers rättigheter och mot varje uttryck av antiziganism, och metodiskt motarbetar sådana föreställningar. Därmed minskar också utrymmet för osaklig behandling och möjligheten till likabehandling ökar. Kort sagt – det handlar om att reagera mot antiziganism och att det utkrävs ansvar när romers rättigheter kränks. För att kunna ta ställning mot antiziganism krävs en ökad kunskap om antiziganismen och dess mekanismer, och att majoritetssamhället erkänner och synliggör dess inverkan. Myndigheter måste därför själva granska sin verksamhet och genomföra åtgärder för att aktivt motverka antiziganismen inom den. Det är kommissionens mening att alla, men i synnerhet våra offentligt finansierade förvaltningar, har ett ansvar för att vända den negativa spiral av kränkningar av romer som löper som en röd tråd genom den historia som vi står på och den nutid vi lever i. Antiziganismen ska inte tillåtas passera utan att konsekvenser utkrävs. , huvudsekreterare i mot antiziganism , ledamot i mot antiziganism , ledamot i mot antiziganism Debattartikel publicerad i Socialmedicinsk tidskrift, Vol 92, Nr 3 (2015): ”Den nya utsattheten – om EU-migranter och tiggeri”. har en lång historia av att förfölja och fördriva romer. Låt inte historien återupprepas. presenterade regeringen en vitbok som beskriver övergrepp som romer utsattes för . visar med all önskvärd tydlighet att det har funnits en bred uppslutning kring antiziganistiska föreställningar som har legitimerat förföljelsen och fördrivningen av romer. I den här artikeln lyfter vi fram några utmärkande drag som präglat politiken och som pekar på antiziganismens kontinuitet. Det råder enighet om att rasbiologin ansågs vara en accepterad forskarteori om raser och ärftlighet. Föreställningen om den nordiska rasens överlägsenhet var en allmängiltigt vedertagen uppfattning och hade få kritiker. I rasbiologiska institutets regi mättes huvuden, intelligenstester gjordes och stereotypa egenskaper av bland annat samer och romer beskrevs och fick fäste. Men hur många känner till att rasbiologiska utgångspunkter har legat till grund för en omfattande kartläggning som genomförde ? Eller att och Socialmedicinska institutionerna vid genomförde en kartläggning där romer övertalades att lämna blodprov i syfte att fastställa romers rasbiologiska ursprung? Undersökningen finansierades av som i sin tur hade fått i uppdrag av att vidta åtgärder för att trygga romers försörjning. Som ett led i den svenska undersökningen mätte man också romers huvud- och kroppsdelar. Svenska romers blodgrupper jämfördes med romers från , , och . Hår och ögonfärg registrerades. Man fyllde i ett 20-sidigt journalformulär där varje aspekt av romers liv var föremål för granskning. Man förde in uppgifter om personers skolgång, bildningsgrad, kostvanor, kroppshygien, social grundinställning, bostadsvillkor, psykisk status, hur många av personerna som definierades som ”helzigenare”, ”halvzigenare”, ”trekvartszigenare” och ”icke-zigenare”. Med de senare avsågs personer som var gifta med romer. Varje person tilldelades ett Z-nummer och personakt med stigmatiserande utlåtanden om personen. Z-numret kopplades till ett register och kom att utgöra underlag för kommunala förvaltningars arbete med att ”rehabilitera” gruppen. var det många kommunala aktörer som på uppdrag av staten var involverade i att kartlägga romer. Samtida forskning och den politiska diskussionen visar att det fanns en oro som var kopplad till kvalitén hos det svenska folket. Det är mot den bakgrunden som frågan om ursprung var viktig. Det biologiska ursprunget var således av politisk betydelse och åtgärder mot gruppen avvägdes i förhållande till deras förväntade anpassning. Ursprunget ansågs alltså avslöja graden av svenskhet och också möjlighet att anpassa sig till den svenska kulturen och det svenska levnadssättet. Det var dessa avvägningar som också låg till grund för steriliseringspolitikens genomförande. statliga utredningar har dragit den generella slutsatsen att det inte finns stöd för antagandet att sterilisering var en riktad åtgärd mot romer. har romer vittnat om hur de drabbades och att omhändertagande av barn var en åtgärd som gjordes i samma anda som steriliseringspolitiken. Genomgången av akter bekräftar många romers erfarenheter. Det var framförallt idén om ”rasförbättring” som var grunden för steriliseringsingrepp och omhändertagande av barn. Övergreppen motiverades utifrån syften som nationens och samhällets bästa. tog dessutom fram en handbok om mödrahjälp som bl.a. föreskrev att romska kvinnor inte skulle ha en självklar rätt till mödrahjälp. I denna handbok framhölls också att ”sterilisering ofta är den enda utvägen för att undvika framtida komplicerade hjälpbehov”. Samma aktörer som hade en roll i genomförandet av steriliseringspolitiken hade också en roll i den fördrivning romer utsattes för. Det var samma aktörer som nekade romska barn tillgång till skola, i princip stängde arbetsmarknaden för romer, förbjöd romer att komma innanför landets gränser, inte minst mitt under brinnande världskrig då romer utsattes för Förintelse. De repressiva åtgärderna mot romer var ofattbart omfattande och motiverades utifrån den seglivade föreställningen att romer var oönskade och hade skuld till sin egen situation. Antiziganismens kontinuitet visar sig i det allvarliga förhållandet att romers mänskliga rättigheter än kränks. Det är samma motiv och aktörer som utestänger romer från de rum där beslut om romers villkor fattas, som gör att romer kartläggs, och att romer inte får del av rättigheter som bostad, utbildning, arbetsmarknad, och hälso- och sjukvård. Antiziganismen har tillåtits fortleva genom att den har tillåtitis passera utan att ansvar har utkrävts. Det är vår mening att antiziganismen bara kan stoppas om fler av de samhälleliga aktörerna tar ställning för romers rättigheter och att ansvar utkrävs när rättigheterna kränks. Det är bara genom att konsekvent ta ställning för romers rättigheter och mot antiziganism som vi möjliggör en annan ordning och inte återupprepar historien. , huvudsekreterare i mot antiziganism samt ledamöter i den referensgrupp som var knuten till vitboksarbetet: Debattartikel publicerad i Socialmedicinsk tidskrift, Vol 92, Nr 3 (2015): ”Den nya utsattheten – om EU-migranter och tiggeri”. Därför kommer de hit Det finns en förklaring till varför romer från särskilt och reser till andra delar av för sin försörjning. Där hemma är de fortfarande berövade grundläggande mänskliga rättigheter. Sociala indikatorer visar att de ligger långt efter majoritetsbefolkningen i fråga om utbildning, sysselsättning, boendestandard och hälsonivå. De flesta lever i djup misär och medellivslängden är betydligt kortare än för andra. Orsakerna är flera men huvudskälet är den strukturella diskrimineringen som bottnar i antiziganismen, det vitt spridda förakt och de negativa fördomar som alltjämt drabbar denna etniska minoritet, den största i . Vi ber inte om privilegier, bara om samma mänskliga rättigheter som alla andra har. Vi begär samma rätt till utbildning, samma möjlighet att få ett arbete och samma rätt till drägliga bostäder – inte som romer utan som medborgare. Vi begär samma lagliga skydd mot angrepp som andra får. Och vi begär också att generationer av romer som vuxit upp utan bostäder och utbildning och som genomlidit övergrepp och diskriminering, får erkännande och kompensation. Det är inget mysterium att romer från vissa europeiska länder kommer till oss för att söka sig en utkomst; en resa som sällan ger jobb utan allt oftare slutar på trottoarkanten bakom en tiggarmugg. Resan är svår och utdelningen mager.