sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Föreslagen förändring i andra stycket är en följd av att anmäl- ningsplikten ersätts med ett krav på att ansöka om registrering. Någon annan förändring i sak är inte avsedd. Paragrafen reglerar vad som händer om någon bedriver verksamhet utan att ha rätt till det enligt förevarande lag eller om osäkerhet råder om detta förhållande. Genom föreslagna förändringar knyts skyldighet att förelägga om rättelse och före- läggande om att upphöra med verksamheten eller begära upplys- ningar till registreringsskyldigheten i stället för, som , till anmäl- ningsplikten. Någon annan förändring i sak är inte avsedd. Paragrafen reglerar skyldighet att kontrollera att det krav som avses i 3 § första stycket (se kommentaren ovan) är uppfyllt. Förändringen i första stycket, dvs. att kravet på att Finansinspek- tionen ska utföra en kontroll när anmälan kommer in utmönstras, är föranledd av den prövning som föreslås införas i samband med att en verksamhet ansöker om registrering (se kommentaren till 2 § ovan). Någon annan ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen reglerar möjligheter att ingripa vid överträdelser av penningtvättsregleringen. De föreslagna förändringarna är ett led i att anpassa lagen till direktivets krav när det gäller ingripandemöjligheter (bestämmelsen genomför artiklarna 58, 59.1 och 60.5). Genom förändringarna utmönstras även rätt att ingripa vid överträ- delser enligt förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Möjligheterna att ingripa vid sådana överträdelser föreslås regleras i andra rörelselagar (se avsnitt 21.2, jfr även kommentaren till 7 § ovan). Den nuvarande bestämmelsen i första punkten flyttas till 7 § (se kommentaren ovan). Av första stycket framgår huvudregeln att får ingripa mot ett institut som efter registrering överträder en be- stämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som har med- delats med stöd av denna. I andra stycket anges att också får ingripa mot ett institut om personer i dess ledning överträder en bestäm- melse i penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Den personkrets som regleringen tar sikte på om- fattar styrelse eller verkställande direktör eller personer som på motsvarande sätt kan företräda verksamhetsutövaren eller är ersätt- are för någon av dem. Med ”på motsvarande sätt kan företräda” avses personer som på den högsta eller näst högsta ledningsnivån själva eller som ledamot av ett kollektivt beslutsorgan kan fatta bindande beslut för den juridiska personens räkning. Till kretsen personer som ”på motsvarande sätt” kan företräda ett institut hör bl.a. bolagsmän i handelsbolag4, prokurister eller den som kan agera med stöd av en s.k. generalfullmakt. Även den som har utsetts till centralt funktionsansvarig med avseende på efterlevnaden av penning- tvättsregelverket omfattas. Av bestämmelsen följer vidare att ingripande mot institutet även får ske om en sådan person brister i tillsyn och kontroll av en per- son, som är underställd den juridiska personen, i sådan omfattning att det gjort det möjligt för den underställde att begå en överträ- delse till förmån för den juridiska personen. I tredje stycket hänvisas till de kommande bestämmelserna i vilka anges på vilka sätt ingripande får sker. Bestämmelsen är uppbyggd på samma sätt som 9 kap. 8 § i för- slaget till ny penningtvättslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Den föreslagna bestämmelsen har delvis sin motsvarighet i 10 § första stycket punkten 2 och andra stycket i den nuvarande lagen. Av första stycket följer att får förelägga ett finansiellt institut att göra rättelse vid en överträdelse enligt 10 §. På detta sätt bibehålls ordningen att även mindre allvarliga över- trädelser ska kunna bli föremål för förelägganden om rättelse. 4 Jämför 3 § lagen (2014:836) om näringsförbud. I andra stycket tydliggörs att föreläggande om att upphöra med verksamheten blir aktuellt att ta till först när överträdelsen är all- varlig, upprepad eller systematisk. Bestämmelsen är uppbyggd på samma sätt som 9 kap. 9 § i för- slaget till ny penningtvättslag. Överväganden behandlas i avsnitt 17.5.4. Den föreslagna bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 59.3 a) i direktivet. Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar Finansinspek- tionen får besluta om sanktionsavgifter mot finansiella institut samt storleken på den sanktionsavgift inspektionen får besluta. avses fysisk och juridisk person som ägnar sig åt verksam- het som kräver registrering enligt förevarande lag. Det innebär att den norm som enligt artikel 59.3 a) i direktivet ska gälla juridiska personer också ska tillämpas om verksamheten bedrivs av en fysisk person. Av första stycket följer att får ingripa mot ett institut genom beslut om sanktionsavgift i de fall som överträdel- sen enligt 10 § inte är ringa. Möjligheten att besluta om sanktions- avgift knyts alltså inte till att överträdelsen ska vara allvarlig. Anled- ningen till detta är dels att en sanktionsavgift bör gå att förena med ett föreläggande om rättelse (dock inte med förelägganden som innehåller ett krav på att institutet ska upphöra med verksamheten eller förenas med vite), dels att motsvarande synsätt ska tillämpas som följer av lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. I andra stycket anges storleken på den sanktionsavgift som Finans- inspektionen får besluta gentemot de institut som omfattas av lagen. Av bestämmelsen följer att sanktionsavgiften för institutet ska fastställas till högst två gånger den vinst som verksamhets- utövaren erhållit till följd av överträdelsen, om beloppet går att fastställa, av koncernens omsättning närmaste föregå- ende räkenskapsår, om överträdelsen begåtts av ett moderföretag eller dotterföretag i en koncern där moderföretaget är skyldigt att upprätta en koncernredovisning eller ett belopp motsvarande fem Det är det största av dessa belopp som ska gälla som högsta belopp. Sanktionsavgiften får inte fastställas till ett lägre belopp än . Bestämmelsen är uppbyggd på ett liknande sätt som 9 kap. 10 § i förslaget till ny penningtvättslag. Taket för bestämmande av sank- tionsavgiftens storlek skiljer sig dock åt. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Den föreslagna bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genomför artiklarna 58.3, 59.2 d) och 59.3 b) i direkti- vet. Paragrafen innebär att ges möjlighet att rikta en sanktionsavgift mot vissa personer som ingår i verksam- hetsutövarens ledning. I första stycket definieras den personkrets som kan bli föremål för ingripande, nämligen styrelseledamöter, verkställande direktör, personer som på motsvarande sätt kan företräda verksamhetsutövare eller ersättare för någon av de angivna personerna. Med ”på mot- svarande sätt kan företräda” avses personer som på den högsta eller näst högsta ledningsnivån själva eller som ledamot av ett kollektivt beslutsorgan kan fatta bindande beslut för den juridiska personens räkning. Till kretsen personer som ”på motsvarande sätt” kan före- träda ett institut hör bl.a. bolagsmän i handelsbolag5, prokurister eller den som kan agera med stöd av en s.k. generalfullmakt. Även den som har utsetts till centralt funktionsansvarig med avseende på efterlevnaden av penningtvättsregelverket omfattas. Andra stycket anger vilka förutsättningar som gäller för ingrip- ande enligt första stycket. Ett ingripande ska ske endast om institu- tets överträdelse är allvarlig och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. I tredje stycket anges vilka ingripanden som kan bli aktuella för överträdelser enligt första stycket. Ingripande får ske dels genom beslut att personen i fråga , lägst och högst , inte får upprätthålla en funktion som avses i första stycket i 5 Jämför 3 § lagen (2014:836) om näringsförbud. ett finansiellt institut, dels genom beslut om sanktionsavgift. Dessa ingripanden får användas tillsammans eller var för sig. Finans- inspektionen får utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall avgöra vilka ingripanden som bör komma i fråga. Bestämmelsen är uppbyggd på liknande sätt som 9 kap. 11 § i förslaget till ny penningtvättslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genom- för artikel 59.3 b) i direktivet. Bestämmelsen anger storleken på den högsta sanktionsavgift som får fastställas för en fysisk person enligt 13 §. Det är det största av dessa belopp som utgör det högsta belopp sanktionsavgiften får fastställas till. Bestämmelsen är uppbyggd på ett liknande sätt som 9 kap. 12 § i förslaget till ny penningtvättslag. Taket för sanktionsavgiftens stor- lek skiljer sig dock åt. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den reglerar förfarandet för beslut om sanktioner mot fysiska personer genom sanktionsförelägganden samt verkställighet av beslut om sanktions- avgifter. Av första stycket följer att vid beslut om in- gripande mot en fysisk person ska tillämpa de bestämmelser om sanktionsföreläggande som finns i 15 kap. 9 a–9 d §§ lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (LBF). Av andra stycket följer att 15 kap. 11–14 § LBF ska tillämpas i fråga om verkställighet av beslut om sanktionsavgift enligt före- varande lag. Bestämmelsen är uppbyggd på samma sätt som 9 kap. 13 § i för- slaget till ny penningtvättslag. För en närmare redogörelse av vad hänvisningarna till LBF innebär hänvisas därför kommentaren till den bestämmelsen. Överväganden finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genom- för artikel 60.1 i direktivet. Av bestämmelsen följer att Finans- inspektionen på sin webbplats för tillhandahålla de beslut om åtgär- der som beslutas enligt förevarande kapitel. Sekretess enligt 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen gäller för beslut. Bestämmelsen innebär att sekretess gäller för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att han eller hon lider skada om uppgiften röjs. Det föreligger alltså en presumtion för att får offentliggöra uppgifter om åtgärder eller sanktioner, men sekretess råder om det kan antas att den berörde lider skada om uppgiften röjs. Den nya bestämmelsen i penningtvättsdirektivet förutsätter offentliggörande men tillåter att offentliggörandet skjuts upp eller offentliggörs anonymiserat. Som framkommit i kommentaren till 9 kap. 14 § i förslaget till ny penning- tvättslag finns det också en möjlighet att inte offentliggöra beslutet alls om det framstår som oproportionerligt. Mot denna bakgrund finns det skäl för att dra slutsatsen att bestämmelserna om sekretess i 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen inte utgör hinder för att offentliggöra beslut på det sätt som föreskrivs i penningtvätts- direktivet. För en mer nyanserad redogörelse av vad proportionalitetsbedöm- ningen innebär, se kommentaren till 9 kap. 14 § i förslaget till ny penningtvättslag. Överväganden finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Den genom- för artikel 60.4 i direktivet. Paragrafen reglerar vilka hänsyn som ska tas vid valet av sank- tion och åtgärder enligt 11–16 §§. I första stycket anges att vid bedömningen ska hänsyn tas till alla relevanta omständigheter, däribland överträdelsens allvarlighet hur länge den har pågått, den vinst som erhållits genom överträdelsen om beloppet kan fastställas, den förlust för tredje man som över- trädelsen vållat om beloppet kan fastställas samt tidigare överträ- delser. Av andra stycket följer att, vid beslut om sanktionsavgift, ska även beaktas den juridiska eller fysiska personens finansiella ställ- ning. Med finansiell ställning avses exempelvis verksamhetsutöva- rens årsomsättning eller den fysiska personen årsinkomst, men även andra faktorer som t.ex. ett utdömt skadestånd eller ålagd före- tagsbot bör kunna beaktas. Frågan om förhållandet mellan sank- tionsavgift och företagsbot behandlas bl.a. i prop. 2002/03:139 s. 551. I tredje stycket fastslås att i förmildrande riktning ska beaktas om ett institut eller en fysisk person genom ett aktivt samarbete under- lättar utredning och om institutet snabbt upp- hör med överträdelsen eller den fysiska personen snabbt verkat för att överträdelsen ska upphöra, sedan den anmälts till eller påtalats av . För att bestämmelsen ska kunna medföra sanktionslindring krävs att det är fråga om ett samarbete av väsent- lig betydelse. Det bör för regelns tillämpning krävas att institutet eller den fysiska personen självmant för fram viktig information som inte redan förfogar över, och att institutet eller den fysiska personen när anmälan görs eller uppgifter lämnas upphört eller verkar för att upphöra med överträdelsen. Bestämmelsen bör inte tolkas motsatsvis. Paragrafen innebär att valet av sanktion, åtgärd och sanktions- avgiftens storlek påverkas av samtliga relevanta omständigheter, inte bara dem som anges särskilt. Bestämmelsen är uppbyggd på samma sätt som 9 kap. 15 § i för- slaget till ny penningtvättslag. Överväganden finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen har sin motsvarighet i 11 § i den nuvarande lagen. Bestämmelsens första stycke innebär – med föreslagna ändringar – att de förelägganden som meddelar med stöd av 7–9 och 11 §§ får förenas med vite (se dock kommentaren till 12 § om att förelägganden som förenas med vite inte får kombine- ras med sanktionsavgift). Liksom redan är fallet får inspektionen, enligt andra stycket, bestämma att ett beslut om föreläggande ska gälla . Paragrafen har delvis sin motsvarighet i 12 § i den nuvarande lagen. Bestämmelsen reglerar överklagande av I paragrafen föreskrivs att alla beslut – utom beslut som avses i 2 § tredje stycket första meningen och 8 § andra stycket samt (genom föreslagen förändring) beslut om sanktionsföreläggande – får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Genom ett nytt tredje stycke tydliggörs att, vid beslut om sank- tion enligt 11 §, ska 15 kap. 9 c § LBF tillämpas i fråga om domstols prövning av tillsynsmyndighetens beslut. För den närmare innebör- den av hänvisningen till LBF, se kommentaren till 9 kap. 13 § för- slaget till ny penningtvättslag. Paragrafen har sin motsvarighet i 13 § i den nuvarande lagen. Förändringen i första stycket är föranledd av att anmälnings- plikten ersätts med registreringsskyldighet. Någon annan ändring i sak är inte avsedd. Lagen om ändring i lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avse- ende viss finansiell verksamhet föreslås träda i kraft . När det gäller den närmare redogörelsen för ikraftträdande och övergångsbestämmelser hänvisas till avsnitten 23.2.2 och 23.2.3. 26.4.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:46) om värdepappersfonder Paragrafen reglerar möjligheter att ingripa mot ett fondbolag. Bestämmelsen genomför delar av artikel 58 samt artiklarna 59.1 och 60.5 i direktivet. Genom den föreslagna ändringen i andra stycket, som är nytt, utvidgas rätt att ingripa vid vissa överträdelser av penningtvättsregleringen. För en redogörelse av bestämmelsens innebörd hänvisas till kommentaren till 10 § i utredningens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Förändringarna i tredje stycket är följdändringar och reglerar på vilka sätt ingripande kan ske. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen är ny och genomför artiklarna 58.3, 59.2 d) och 59.3 b) i direktivet. Den reglerar möjlighet att rikta åtgär- der och sanktioner mot vissa fysiska personer i fondbolagets led- ning vid överträdelser av penningtvättsregleringen. För den närmare innebörden av denna bestämmelse hänvisas till kommentaren till 13 § i utredningens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. De föreslagna ändringarna av paragrafen genomför artikel 60.4 i direktivet. De föreslagna ändringarna i första stycket, som är nytt, reglerar vilka hänsyn som ska tas vid valet av åtgärd eller sanktion. För en närmare redogörelse av bestämmelsens innebörd hänvisas till kom- mentaren till 17 § i utredningens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet ovan. Andra stycket ändras på så sätt att det, utöver fondbolag, också omfattar fysiska personer. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen, som är ny, anger hur ett antal olika faktorer som inte är hänförliga till själva överträdelsen ska inverka på valet av sank- tionen. Den genomför artikel 60.4 i direktivet. Av första stycket framgår att i försvårande riktning ska beaktas om fondbolaget eller den fysiska personen har gjort sig skyldig till en överträdelse, varvid det är särskilt försvårande om överträdelserna är identiska eller likartade. Särskild vikt bör fästas vid den tid som förflutit mellan överträdelserna, varvid det får anses mer försvårande om det föreligger mellan över- trädelserna i fråga. I andra stycket fastslås att i förmildrande riktning ska beaktas om ett fondbolag eller en fysisk person genom ett aktivt samarbete underlättar utredning och om fondbolaget snabbt upphör med överträdelsen eller den fysiska personen snabbt verkat för att överträdelsen ska upphöra. För en närmare redo- görelse av vad detta innebär, se kommentaren till 17 § i utredning- ens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet ovan. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen anger under vilka förutsättningar som Finansinspek- tionen får besluta om sanktionsavgifter mot ett fondbolag. Begreppet ”straffavgift” ersätts med ”sanktionsavgift”. Paragrafen genomför artikel 59. 3 a) i direktivet. Paragrafen anger storleken på den sanktionsavgift som Finans- inspektionen enligt 7 § får besluta om gentemot fondbolag. Ändringarna innebär att den tidigare begränsningen om att av- giften högst får uppgå till utgår. anges att sanktionsavgiften för fondbolag ska fastställas till högst det största av de belopp som räknas upp i paragrafen: av fondbolagets omsättning närmast föregående räkenskapsår (om överträdelsen har skett under bolagets första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas för den uppskattas), av koncernens omsättning närmaste föregående räken- skapsår när det är fråga om en överträdelse av penningtvättsregle- ringen och överträdelsen begåtts av ett moderföretag eller dotter- företag i en koncern där moderföretaget är skyldigt att upprätta en koncernredovisning, två gånger summan av den vinst som överträ- delsen medfört, om beloppet går att fastställa, eller ett belopp mot- svarande . Paragrafen ändras även språkligt, bl.a. genom att ordet straff- avgift ersätts med sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen är ny och genomför artikel 59. 3 b) i direktivet. Bestämmelsen anger storleken på den högsta sanktionsavgift som får fastställas för en fysisk person. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen reglerar vilka hänsyn som ska tas vid fastställandet av sanktionsavgiftens storlek. Den genomför artikel 60.4 i direktivet. För bestämmelsens innehåll i fråga om dess hänvisning till 2 § första stycket och 2 a § hänvisas till författningskommentarerna till dessa lagrum. I övrigt innebär bestämmelsen att storleken på en sanktionsavgift ska regleras med beaktande av fondbolagets eller den fysiska personens finansiella ställning. För en närmare redo- görelse av vad detta innebär, se 17 § i utredningens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksam- het ovan. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen är ny. Den reglerar förfarandet för beslut om ingrip- anden mot fysiska personer genom sanktionsförelägganden. Av första stycket följer att frågor om ingripanden mot fysiska personer för överträdelser av penningtvättsregleringen tas upp av genom sanktionsföreläggande. Av andra stycket följer att vid beslut om in- gripande mot en fysisk person ska tillämpa de bestämmelser om sanktionsföreläggande som finns i 15 kap. 9 a–9 d §§ lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (LBF). För en närmare redo- görelse av vad hänvisningarna till LBF innebär hänvisas till kom- mentaren till 9 kap. 13 § i förslaget till ny penningtvättslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. 11–14 §§ 11 och 14 §§ ändras på så sätt att de utvidgas till att gälla även för sanktionsförelägganden. I övrigt ändras paragraferna genom att be- greppet ”straffavgift” ersätts med ”sanktionsavgift”. Bestämmelsen reglerar överklagande av beslut. Av ändringen i första stycket följer att beslut om sanktionsföre- läggande inte får överklagas. Genom ett nytt fjärde stycke tydliggörs att 15 kap. 9 c § LBF gäller vid domstolsprövning av beslut mot en fysisk person. För en närmare redogörelse av vad hänvisningen till LBF innebär, se kommentaren till 9 kap. 13 § förslaget till ny penning- tvättslag. 26.4.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Bestämmelsen reglerar när får ingripa mot ett kreditinstitut. Genom förändringarna i det andra stycket utvidgas möjligheten att ingripa mot ett kreditinstitut vid vissa överträdelser av penning- tvättsregleringen och förordningen av uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Bestämmelsen genomför artikel 60.5–60.6 i direktivet. För en redogörelse av bestämmelsens innebörd hänvisas till kommentaren till 10 § i utredningens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Förändringarna i tredje stycket är följdändringar och reglerar på vilka sätt ingripande får ske. Förändringarna i fjärde stycket är av redaktionell karaktär. Paragrafen reglerar möjlighet att rikta sanktio- ner mot vissa personer som ingår i kreditinstitutets ledning. Bestäm- melsen genomför artiklarna 58.3, 59.2 d) och 59.3 b) i direktivet och anpassar artikel 17 i förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel till svensk rätt. Genom förändringarna i första stycket utvidgas den personkrets som sanktioner kan riktas emot. För den närmare innebörden av denna bestämmelse hänvisas till kommentaren till 13 § i utredning- ens förslag till en förändrad lag om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Av punkten 16, som fått en ny utformning, följer att Finans- inspektionen får rikta sanktioner mot en fysisk person om kredit- institutet befunnits ansvarig för en allvarlig överträdelse av förord- ningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Ändringen i sista stycket är en följdändring av att den person- krets som sanktioner kan riktas mot enligt första stycket ändras. Bestämmelsen har också genomgått vissa andra redaktionella ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen genomför artikel 59. 3 a) i direktivet. Paragrafen anger storleken på den sanktionsavgift som Finans- inspektionen enligt 7 § får besluta om gentemot kreditinstitut. Ändringarna i första stycket innebär att sanktionsavgiften för institut ska fastställas till högst det största av de belopp som räknas upp i paragrafen. Genom ändringarna i punkterna 2 och 5 har till- kommit två tak för bestämmande av sanktionsavgiftens storlek; av koncernens omsättning närmaste föregående räken- skapsår när det är fråga om en överträdelse av penningtvättsregle- ringen eller förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och överträdelsen begåtts av ett moderföretag eller dotter- företag i en koncern där moderföretaget är skyldigt att upprätta en koncernredovisning respektive ett belopp motsvarande . Övervägandena finns i avsnitt 17.5.4. Paragrafen genomför artikel 59.3 b) i direktivet och anger storleken på den sanktionsavgift som får besluta mot en fysisk person.