sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — I föregående avsnitt anför vi att det finns starka sakliga skäl för att rätten till brottsskadeersättning bör omfatta grova förtalsbrott och att det vare sig finns principiella eller praktiska skäl som utesluter en sådan ordning. Frågan blir då hur en sådan ordning bör regleras i BrSkL. I 5 § BrSkL framgår under vilka förutsättningar brottsskadeer- sättning beviljas för skada genom kränkning. Kränkningsersättning betalas för skada som orsakats av att gärningspersonen allvarligt kränkt brottsoffret genom ett brott som innefattar angrepp mot hans eller hennes person, frihet eller frid. Det rör bl.a. sexualbrott och brott som innefattar våld, hot eller tvång.44 I bestämmelsen anges alltså inte några särskilda brottstyper, utan lydelsen innebär att ett stort antal brottstyper enligt bl.a. 3, 4, och 6 kap. BrB om- fattas. Vi gör den bedömningen att brottsskadeersättningen ska vidgas till att gälla grovt förtal men inte övriga ärekränkningsbrott i 5 kap. BrB. I BrSkL bör det därför uttryckligen anges – vid sidan av brott mot person, frihet eller frid – att ersättning ska kunna beviljas vid grovt förtal. I den utsträckning en domstol i sak har prövat ett yrkande om skadestånd för kränkning, får brottsskadeersättningen i denna del inte bestämmas till ett lägre belopp än vad som följer av domsto- lens avgörande (5 § andra stycket BrSkL). I avsnitt 17.4.1 anför vi att rätten till brottsskadeersättning för kränkning vid grovt förtal bör bestämmas på samma sätt som gäller för andra brottstyper som kan berättiga till brottsskadeersättning. Huvudregeln är att BrOM inte till sökandens nackdel ska kunna frångå de bedöm- ningar som domstol gjort beträffande kränkningsersättning. Det- samma bör gälla beträffande den utvidgade rätten till ersättning vid grovt förtal. I de fall domstol i sak har prövat ett yrkande om kränkningsersättning med anledning av grovt förtal, ska brotts- skadeersättning därför beviljas i samma utsträckning som gäller för brott som innebär angrepp mot person, frihet eller frid. I de fall det inte finns någon dom ankommer det på BrOM att fullt ut pröva frågan om brottsskadeersättning ska beviljas. Som en grundläggande förutsättning enligt vårt förlag ska alltså ersättning bara betalas om sökanden utsatts för grovt förtal. I likhet med vad som gäller andra brottstyper, har BrOM då att av- göra om sökanden med tillräcklig styrka visat att han eller hon utsatts för ett grovt förtal. Som utvecklas tidigare torde det – åtminstone i de allra flesta fall – vara en förutsättning att en för- undersökning inletts för att tillräcklig utredning om brottet ska anses föreligga. Frågan om ersättning bör avgöras med beaktande av BrOM:s praxis för vad som anses utgöra en allvarlig kränkning vid andra brottstyper som omfattas av bestämmelsen i 5 § BrSkL och hur kränkningsersättningen då bestäms. Brottsskadeersättning för kränkning genom grovt förtal är ett nytt område för BrOM att 2013/14:94 s. 33. BrOM ska tillämpa generella skadeståndsrättsliga principer på samma sätt som det redan görs för andra brottstyper. Det finns ett regelverk i SkL och en etablerad domstolspraxis beträffande kränkningsersättning vid grovt förtal. Med detta som utgångspunkt har BrOM enligt vår bedömning möjlighet att bedöma dessa frågor på ett konsekvent och enhetligt sätt. 18Andra frågor som utredningen har behandlat Våra förslag i kapitel 10–15 innebär sammantaget en mer tydlig och modern lagstiftning och ett utvidgat straffrättsligt skydd i brotts- balken (BrB) för den personliga integriteten. Vi föreslår också i kapitel 16 en utvidgning av det straffrättsliga ansvaret för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) och i kapitel 17 att rätten till brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen (2014:322) ska utvidgas till att gälla allvarliga kränkningar genom grovt förtal. Genom att både straffrätten och annan lagstiftning ger den per- sonliga integriteten ett tydligt och utvidgat skydd, som är anpassat för att tillämpas på alla de olika sätt som människor kan kom- municera och närma sig varandra direkt eller genom internet och annan elektronisk kommunikation, blir det enligt vår bedömning möjligt att möta de skyddsbehov som finns och påverka normer och förhållningssätt. Våra förslag har straffrätten som utgångspunkt och vårt uppdrag har inte varit att särskilt inrikta oss på olika slags brottsoffer. Det finns dock anledning att något diskutera det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten utifrån vilka som utsätts för olika brott mot den personliga integriteten. I kapitel 8, där vi redogör för våra allmänna utgångspunkter, lyfter vi i avsnitt 8.8 fram att integritetskränkande brott i stor ut- sträckning drabbar kvinnor och att det i olika undersökningar framgår att integritetskränkande brott mot flickor och kvinnor i väsentligt högre grad är av sexualiserad natur, jämfört med brott riktade mot pojkar och män. Man bör också framhålla att under- Andra frågor som utredningen har behandlat sökningar visar att även pojkar utsätts för kränkningar kopplade till sexualitet och utseende. Integritetskränkande brott – och även in- tegritetskränkande handlingar som inte är straffbara – utgör ofta led i trakasserier och förföljelsebeteenden som ofta riktas mot kvinnor. I avsnitt 8.8 pekar vi också på att integritetskränkande brott, t.ex. olaga hot eller ofredande, inte sällan har rasistiska eller homofobiska syften och att de i inte obetydlig omfattning kan ru- briceras som s.k. hatbrott. Vi bedömer att de förslag vi lägger fram innebär en möjlighet för de brottsbekämpande myndigheterna att utifrån en mer tydligt utformad lagstiftning ta ställning i frågor om åtalsprövning, förun- dersökning och åtal. Vår bedömning blir därför att våra förslag kan bidra till att integritetskränkande brott, bl.a. sådana med sexistiska, rasistiska eller homofobiska motiv, kan lagföras i högre utsträck- ning än . Vi har också under vårt arbete uppmärksammat att hot mot vissa yrkesgrupper eller i vart fall vissa grupper av personer kan innebära ett hot mot yttrandefriheten och att hot som riktar sig mot enskilda ibland kan upplevas och beskrivas som kollektiva angrepp. Dessa frågeställningar analyseras i de följande avsnitten. 18.2Integritetskränkande brott som hot mot yttrandefriheten Bedömning: hot och andra integritetskränkande brott som riktar sig mot redaktörer, journalister, debattörer och andra opinionsbildare kan vara ett hot mot yttrandefriheten. Det kan finnas skäl att överväga ett förstärkt straffrättsligt skydd mot brott som sker i syfte att hindra någon från att utöva sin yttran- defrihet eller angripa någon som har utövat den rättigheten. Denna fråga ligger vid sidan av våra direktiv och det upp- kommer flera principiella frågor som behöver analyseras och som gäller hur ett sådant förstärkt straffrättsligt skydd skulle kunna utformas och avgränsas. Frågan måste därför – om den ska övervägas närmare – behandlas vidare i något annat sam- manhang. Andra frågor som utredningen har behandlat 18.2.1Integritetskränkande brott kan utgöra en fara för yttrandefriheten I kapitel 8, där vi redovisar våra allmänna utgångspunkter, beskriver vi i avsnitt 8.4 vikten av en fri nyhetsförmedling och opinionsbild- ning som förutsättningar för ett demokratiskt samhälle. Vi lyfter också fram att det finns ett starkt samhällsintresse av att människor känner trygghet i att kunna kommunicera, förmedla nyheter och delta i samhällsdebatten och i det fria åsiktsutbytet utan att riskera att deras personliga integritet på olika sätt blir angripen. Det har uttryckts på så sätt att journalistikens självklara uppgift i demo- kratier är att informera, granska och debattera.1 Om journalister, redaktörer, opinionsbildare eller andra människor avstår från att förmedla nyheter, bilda opinion eller annars framföra sina åsikter gällande olika samhällsfrågor av rädsla för att det kan leda till hot eller andra integritetskränkande brott kan det i förlängningen försvaga demokratin. Att det ofta förekommer hot mot mediehus, redaktörer, jour- nalister och andra medarbetare framgår i den rapport som intresse- organisationen gav ut 2015.2 har i sitt delbetänkande Medieborgarna och medierna (SOU 2015:94) kommit in på frågor kring hot och andra brott riktade mot medie- företrädare och mot bakgrund av vissa undersökningar konstaterat att den faktiska utvecklingen visar att klimatet gentemot medier och journalister hårdnar.3 Motsvarande bild framkom vid den hea- ring om journalisters och medieredaktioners säkerhet och arbets- förutsättningar som arrangerade.4 När journalister, debattörer eller andra opinionsbildare angrips med t.ex. hot eller ofredande med anledning av deras journalistiska eller opinionsbildande verksamhet kan det som sagt utgöra något mer än ett angrepp på den enskildes personliga integritet, eftersom 1Nord m.fl., Medierna och demokratin, 2014, s. 67. 2Rapport 2015:1 (Hot mot mediehus och medarbetare). I rapporten redovisas en undersök- ning enligt vilken av de redaktionellt ansvariga vid etermedia uppgav att redaktionen eller någon av dess medarbetare hade utsatts för hot och att motsvarande andel som de redaktionellt ansvariga inom dagspressen angav uppgick till . Vidare framgick av undersökningen bl.a. att av hotade etermedier och av hotad dagspress hade uppgett att medarbetare undvikit bevakningsområden och arbetsuppgifter till följd av allvarliga hot. 3SOU 2015:94 s. 201 ff. 4Hearing , 2014/15:RFE 12. Andra frågor som utredningen har behandlat SOU 2016:7 det också kan innebära ett angrepp på yttrandefriheten i vidare mening. Genom ett förstärkt straffrättsligt skydd för den personliga in- tegriteten, på det sätt vi föreslår, kan sådana brott mot journalister och opinionsbildare – i likhet med sådana brott mot alla människor –komma att beivras i större utsträckning än . De förslag som vi lämnar kan alltså bidra till att brott som riskerar att beskära den enskildes möjligheter att uttrycka sig – och därigenom försämra förutsättningarna för en fri nyhetsförmedling och opinionsbildning –motverkas på ett mer effektivt sätt. Även om de generellt tillämpliga reglerna utgör det viktigaste straffrättsliga skyddet mot angrepp riktade mot redaktörer, journa- lister, debattörer eller opinionsbildare, kan det finnas anledning att överväga om det finns behov av ett ytterligare förstärkt straffrätts- ligt skydd i de fall ett integritetskränkande brott på något sätt syftar till att angripa yttrandefriheten och den fria åsiktsbildningen. Detta mot bakgrund av att mycket talar för att det utgör ett väx- ande problem. Under vissa förhållanden kan redan enligt gällande rätt brott som riktar sig mot någons yttrandefrihet bedömas strängare än motsvarande gärningar där något sådant motiv inte finns. I första hand kan straffbestämmelsen i 18 kap. 5 § BrB om brott mot medborgerlig frihet framhållas. Den som övar olaga tvång eller olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom politisk organisation eller yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätter yttrande-, försam- lings- eller föreningsfriheten i fara, döms för brott mot medborgerlig frihet till fängelse i högst . Bestämmelsen har tillämpats vid mycket få tillfällen. I ett hov- rättsfall prövades ett åtal för detta brott.5 I rättsfallet behandlades hot som hade riktats mot ledande företrädare för en tidnings nyhetsredaktion med anledning av publiceringar i tidning- en. Rättsfallet visar att tillämpningsområdet för bestämmelsen måste anses vara mycket snävt. Enligt domen förutsätts för straff- ansvar att det förelegat en konkret fara för yttrandefriheten på ett mer generellt plan i det svenska samhället. Hovrätten ansåg i detta 5 Hovrätten för Västra dom i mål B 2145-14. Andra frågor som utredningen har behandlat fall inte att gärningen hade utgjort brott mot medborgerlig frihet, utan dömde i stället för olaga hot. Därutöver kan frågan uppkomma vid en straffvärdebedömning. Enligt 29 kap. 1 § BrB ska straff, med beaktande av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straff- skalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. I 29 kap. 2 § BrB räknas det upp försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet som ska beaktas vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, s.k. brottsexterna försvårande omständigheter. Uppräkningen är exemplifierande. Det kan alltså även förekomma andra försvårande omständigheter än de uppräk- nade.6 I doktrinen har det framförts att det överskjutande uppsåtet som ingår i bestämmelsen om brott mot medborgerlig frihet – utan att det anges i 29 kap. 2 § BrB – kan beaktas som en försvårande omständighet vid andra brottstyper.7 I hovrättspraxis har det förekommit att ett överskjutande upp- såt har beaktats på det sättet. I ett mål gällde åtalet försök till mordbrand riktat mot en konstnär. Tingsrätten anförde i sin be- dömning av straffvärdet att det framstod som uppenbart att de tilltalade hade försökt anlägga brand hos konstnären för att denne genom sitt konstverk hade kommit att djupt uppröra och provo- cera dem. Brandangreppet måste därför enligt tingsrätten ses som ett angrepp på målsägandens grundlagsskyddade yttrandefrihet och på den konstnärliga frihet som värdesätts i demokratiska samhällen. Hovrätten – som fastställde tingsrättens dom – anförde bl.a. att motivet för de tilltalades handlande (att angripa yttrandefriheten) i betydande mån höjde straffvärdet.8 I det tidigare refererade målet om brott mot medborgerlig frihet (där gärningen i stället bedömdes som olaga hot), gjorde hovrätten liknande överväganden i påföljdsdelen.9 Även om gärningen inte kunde bedömas som brott mot medborgerlig frihet hade den enligt hovrätten inte riktats bara mot målsägandena som personer, utan också syftat till att i förlängningen påverka den allmänna åsikts- bildningen. Detta var enligt hovrätten en försvårande omständighet vid bedömningen av brottets straffvärde. 6Berggren m.fl., (. 2015, Zeteo), kommentaren till 29 kap. 2 §. 7Jareborg m.fl., Straffrättens påföljdslära, 4 uppl., 2014, s. 114. 8Hovrätten över och dom i mål B 2002-10. 9Hovrätten för Västra dom i mål B 2145-14. Andra frågor som utredningen har behandlat 18.2.2Finns det skäl att se över det straffrättsliga skyddet för yttrandefriheten? Av doktrin och praxis framgår alltså att ett överskjutande uppsåt att angripa någons yttrandefrihet eller den fria åsiktsbildningen kan beaktas i straffskärpande riktning vid olika slag av brottsliga gär- ningar. Med anledning av de risker utifrån demokrati- och yttrandefri- hetsaspekter som kan uppkomma genom hot och andra brottsliga angrepp på journalister, debattörer eller andra opinionsbildare, har vi i utredningsarbetet kommit in på frågan om behovet av ett för- stärkt straffrättsligt skydd – utöver de ändringar vi föreslår för att stärka straffskyddet för integriteten. Vad som skulle kunna över- vägas är att vidga uppräkningen av försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet (29 kap. 2 § BrB) till att på något sätt avse brott där ett motiv varit att hindra någon från att utöva sin yttrandefrihet eller angripa den som har utövat den rättigheten. Det skulle i så fall bli fråga om att kodifiera och förtydliga det som redan har tillämpats i praxis, att gärningspersonens s.k. subjektiva överskott i detta avseende ska kunna tillmätas betydelse vid straff- värdebedömningen. En jämförelse kan närmast göras med punkten 7 i katalogen i 29 kap. 2 § BrB över försvårande omständigheter; dvs. om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. I allmänmotiveringen till den bestämmel- sen anfördes bl.a. att det är angeläget att varje faktisk yttring av rasism bekämpas med kraft, inte bara som en reaktion på den en- skilda händelsen, utan också för att visa att sådana tendenser över huvud taget är oacceptabla i ett demokratiskt samhälle.10 I doktri- nen har det uttryckts på så sätt att grunden för att anse ett sådant motiv som försvårande, är att gärningen ger uttryck för en nedvär- dering av den kränkta personens eller gruppens människovärde.11 På liknande sätt kan man argumentera för att ett angrepp på en journalist, debattör eller opinionsbildare i syfte att få denne att 1993/94:101 s. 21 ff. 11Jareborg m.fl., Straffrättens påföljdslära, 2 uppl., 2007, s. 110 f. Andra frågor som utredningen har behandlat avstå från att yttra sig utgör en kränkning av den enskilde, men också ett handlande som kan hota den fria journalistiken och ris- kera att påverka den allmänna åsiktsbildningen. Att ett brott, genom ett sådant motiv, kan utgöra en risk för skadeverkningar på en samhällelig nivå skulle då kunna motivera ett högre straffvärde än vad som annars skulle ha varit fallet. Det finns dock olika gränsdragningsfrågor som är av väsentlig betydelse att ta ställning till för att en särskild lagreglering ska kunna övervägas närmare. var journalistisk verksamhet och opinionsbildning i stor utsträckning förknippad med s.k. traditionell media, dvs. sådant som omfattas av det grundlagsskyddande området (reglerat i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen). Genom utvecklingen av sociala medier kan numera var och en rap- portera om händelser eller bedriva opinionsbildning, med stor möjlig- het till spridning och genomslag.12 Denna förändring av möjligheterna till journalistisk verksamhet och opinionsbildning väcker frågor hur ett förstärkt straffrättsligt skydd bör vara konstruerat och närmare avgränsat. Det blir viktigt att ta ställning till om endast brott riktade mot personer med en mer tydlig journalistisk eller opinionsbildande roll ska omfattas av en särskild straffskärpningsgrund eller om det ska gälla brott mot alla människor som har uttryckt åsikter eller på något sätt försökt bedriva opinionsbildning. Dessutom kan det övervägas om varje brott som kan anses betingat av att målsäganden uttryckt sig offentligt ska omfattas, eller om det ska krävas ett mer tydligt motiv att påverka åsiktsbildningen i samhället. kring ett förstärkt straffrättsligt skydd för ytt- randefriheten kan dessutom i sig anses ligga något vid sidan av våra direktiv. Dessutom aktualiseras frågor som ligger helt utanför det område vi har att behandla. Exempelvis skulle en ny straffskärp- ningsgrund i 29 kap. 2 § BrB med nödvändighet få genomslag vid brottstyper vi inte ska behandla, t.ex. våldsbrott och skadegörelse. Frågor kring behovet av ett förstärkt straffrättsligt skydd för ytt- randefriheten måste därför – om de ska övervägas närmare – be- handlas vidare i något annat sammanhang. 12 I delbetänkande används begreppet ”medieborgare” för de medborgare som kan vara aktiva och själva producera och sprida innehåll av olika slag, se SOU 2015:94 s. 150 f. Andra frågor som utredningen har behandlat 18.3Skyddet för integriteten när många personer agerar på ett sätt som kan upplevas som ett kollektivt angrepp Bedömning: Att utsättas för ett flertal nedsättande och krän- kande uttalanden från olika personer kan upplevas som ett kollektivt angrepp. Genom de förslag vi lägger fram förstärks det straffrättsliga skyddet på flera sätt och det anpassas till nya sätt att kommuni- cera. Vår bedömning är att ageranden som kan uppfattas som kollektiva angrepp därigenom kan beaktas vid straffrättsliga be- dömningar på ett mer tydligt sätt och uppmärksammas vid till- lämpningen av bestämmelserna om gärningsmannaskap och medverkan till brott. Att införa särskilda bestämmelser – tillämpliga på sådant som kan beskrivas som kollektiva angrepp genom internet – bedömer vi med det underlag vi har som svårt att genomföra. Frågan bör i så fall övervägas i ett annat sammanhang. 18.3.1Angrepp från flera kan upplevas som en mobb I avsnitt 5.4 lyfter vi fram vissa straffrättsliga aspekter på kommu- nikation som sker elektroniskt. I det sammanhanget tar vi bland annat upp en aspekt som till stor del är förknippad med de ökade möjligheterna att kommunicera och uttrycka sig via internet. Det är möjligt att via olika forum på internet ansluta sig till andra personers hot eller kränkande meddelanden om någon genom att själv uttrycka sig på liknande sätt, genom att skicka vidare meddelandet eller genom att ”gilla” meddelandet. Detta kan leda till att många personer uttrycker sig nedsättande eller krän- kande om eller direkt till någon, och att fler tar del av detta och inspireras att göra likadant. Den enskilde som utsätts kan då upp- leva sig angripen av ett kollektiv; en samlad ”mobb” eller ett ”drev”. I vissa fall kan det vara fråga om uttalanden som vart och ett faller in under straffbestämmelser som exempelvis olaga hot, ofre- dande, förtal eller förolämpning. I andra fall kan det vara allmänt nedsättande uttalanden om eller till någon som inte med självklar- het – sett isolerade – omfattas av någon straffbestämmelse. Andra frågor som utredningen har behandlat enstaka uttalande kanske aldrig når fram till den det avser och – om det gör det – inte är tillräckligt allvarligt för att kunna kränka dennes frid. Sammantaget kan däremot ett stort antal nedsättande eller kränkande uttalanden från olika personer upplevas som mycket hotfullt, obehagligt eller djupt sårande för den som utsätts. Mot bakgrund av detta kan man överväga om vissa beteenden i form av deltagande i, eller i vart fall initierande av, olika former av ”näthatskampanjer” i större utsträckning än borde omfattas av straffansvar. 18.3.2Krävs det någon särskild lagstiftning? Vi har övervägt dessa aspekter när vi har analyserat hur det straff- rättsliga skyddet för den personliga integriteten bör vara utformat genom bestämmelser i 4 och 5 kap. BrB. I utredningsarbetet har frågeställningen lyfts om det – utöver att reformera befintliga straffbestämmelser – kan vara motiverat med särskilda straffbestämmelser som tar sikte på angrepp via internet vilka kan upplevas som ett kollektivt angrepp. Vad som kan disku- teras är ett särskilt ansvar för den som uppmuntrar eller på något sätt initierar andra att bilda ”drev” mot någon enskild via internet. Vidare kan övervägas om den enskildes handlande – som en del av ett kollektiv på internet – skulle kunna omfattas av någon särskilt konstruerad straffbestämmelse. Närmast till hands att jämföra med skulle då vara det straffrättsliga ansvar som varje deltagare i en folksamlings förehavanden kan träffas av enligt bestämmelsen i 16 kap. 2 § BrB om våldsamt upplopp. Genom de förslag till ändringar vi föreslår i kapitel 10–16 för- stärks det straffrättsliga skyddet och anpassas på ett tydligare sätt till de allt fler sätt som människor kan kommunicera och närma sig varandra genom internet och annan elektronisk kommunikation. Vi föreslår att bestämmelsen om ofredande utformas neutralt i förhållande till de olika former av ageranden som kan innebära en kännbar fridskränkning. Det ska inte längre för straffansvar förut- sättas att gärningen måste ha uppfattats av den angripne redan vid gärningstillfället. Därigenom kommer ofredandebestämmelsen på ett tydligare sätt än att kunna tillämpas på fridskränkningar som sker via internet (se avsnitt 12.5). Vi lyfter i det avsnittet fram Andra frågor som utredningen har behandlat att det sammanhang som ett angrepp begås i, t.ex. om det sker publikt inför många andra eller riktar sig mot någon som redan är angripen av ett flertal personer, kan tillmätas betydelse vid bedöm- ningen av om ett eller flera kränkande uttalanden kan utgöra en straffbar kännbar fridskränkning enligt ofredandebestämmelsen. Vidare kan framhållas att ansvaret för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla utvidgas enligt vårt förslag till att gälla vissa integritetskränkande brott (se avsnitt 16.5).