sou · H4B319 · 2016-03-11 00:00:00 — •Barnombudsmannen får möjlighet att erbjuda uppdragsutbild- ningar om . •Utbildningsinsatser och spridning av metoder på regional och lokal nivå bör utformas och genomföras i samverkan med läns- styrelserna. •För att kompetensen ska öka för relevanta yrkesgrupper bör det säkerställas att högskoleutbildningar för dessa omfattar bar- nets rättigheter. •Alla barn bör få information i skolan om vart de kan vända sig för att få stöd och hjälp om de befinner sig i en utsatt situa- tion. betonar i sin allmänna kommentar om åtgärder för genomförandet av statens ansvar för utbild- ning och kompetensutveckling. Syftet bör enligt kommittén vara att betona barnets status som rättighetsbärare, att öka kunskaperna om och förståelsen av konventionen och att uppmuntra aktiv respekt för konventionens bestämmelser.66 Artikel 42 i tar upp statens skyldighet att genom lämpliga och aktiva åtgärder göra konventionens bestämmelser och principer allmänt kända bland såväl vuxna som barn. Om vuxna inte förstår innebörden i konven- tionen och dess erkännande av barns jämbördiga status som rättig- hetsbärare, är det enligt kommittén mycket osannolikt att de rättig- heter som är fastställda i konventionen kommer att förverkligas för många barn.67 har rekommenderat att stärka sina åtgärder för att höja kunskapen om betydelsen och den praktiska tillämpningen av principen om barnets bästa och att säker- ställa att vuxna som arbetar med barn har utbildats i att konkret kunna erbjuda barn möjligheter att uttrycka sina åsikter och att tillmäta dessa betydelse.68 Kommittén rekommenderar vidare att konventionsstaten erbjuder systematisk och fortlöpande utbildning i mänskliga rättigheter, inklusive barnets rättigheter, till alla personer som arbetar med och för barn (exempelvis domare, advokater, poliser, offentliganställda tjänstemän, personal på olika lokala myndigheter, 66CRC/GC/2003/5, p. 67CRC/GC/2003/5, p. 68CRC/C/SWE/CO/5, p. 18 och CRC/C/SWE/CO/4, p. 28 och 30. lärare, socialarbetare, hälso- och sjukvårdspersonal och i synnerhet barnen själva).69 De brister i rättstillämpningen i förhållande till barnkonvention- en som vi har uppmärksammat i den kartläggning vi låtit göra har, som vi har tagit upp i avsnitt 6.2, flera orsaker. En orsak till dessa brister är otillräcklig kunskap om rättigheter, särskilt om vad grundprinciperna innebär och hur de ska realiseras i rättstillämpningen. För att anamma ett barnrättsbaserat synsätt i beslutsfattandet där barn erkänns som rättighetsbärare behöver det finnas barnrättskompetens inom myndigheter och andra verksam- heter. Med det avses kunskap om vad rättigheterna innebär liksom kunskap om när och på vilket sätt rättigheterna ska realiseras i den egna verksamheten och i beslutsfattandet. I den nationella strategin för att stärka barnets rättigheter i är en av de nio principerna att beslutsfattare och yrkesgrupper ska ha kunskap om barnets rättigheter och omsätta denna kunskap i berörda verksamheter.70 Det pågår, som vi tidigare nämnt, flera sats- ningar och regeringsuppdrag för att stärka kunskapen om barnets rättigheter på statlig och nivå. Barnets rättigheter är också en del av det arbete som pågår för att stärka mänskliga rättig- heter generellt, som vi tidigare nämnt (se avsnitt 3.8.2). Därutöver menar vi att det finns behov av ett särskilt kunskapslyft kring barn- konventionen och barnets rättigheter. ska Barnombuds- mannen följa upp och utvärdera tillämpningen av i berörda verksamheter hos förvaltningsmyndigheter, kommuner och landsting, och utifrån sådana uppföljningar och utvärderingar genomföra insatser som bidrar till att utveckla och sprida kunskap om tillämpningen av . ska ses som en särskild förstärkning vid sidan av det ut- vecklingsarbete och de satsningar som pågår för att få ett bättre genomslag för mänskliga rättigheter och för barnets rättigheter mer specifikt i myndigheter på statlig och nivå. Enligt vår mening bör även omfatta förtroendevalda i stat, kom- mun och landsting. 69CRC/C/SWE/CO/4, p. 2009/10:232. Ett sådant kunskapslyft menar vi behövs utifrån de brister vi har sett i kartläggningen och på andra sätt blivit uppmärksammade på av myndigheter, organisationer och av barn själva. Ett kunskapslyft tyd- liggör också det ansvar som arbetsgivare på statlig och nivå enligt den nationella strategin har för att berörda yrkesgrupper erbjuds fortlöpande kompetensutveckling.71 Att genomföra en sär- skild kompetenssatsning är dessutom angeläget med anledning av att ska inkorporeras i svensk rätt (se kapitel 7). Utbildnings- och kompetensinsatserna inom ramen för kunskaps- lyftet bör ge kunskap om innehållet i och tolkningen av barnkon- ventionen och de fakultativa protokoll som har tillträtt och om vad dessa instrument innebär i den praktiska verkligheten, i rätts- tillämpning och beslutsfattande, för olika yrkesgrupper. Fokus bör ligga på att ge konkret vägledning i frågor av praktisk och rättslig natur. Sådan praktisk vägledning i förhållande till den egna verksam- heten efterfrågas också bland de myndigheter vi har haft kontakt med för att få en bild av vilket stöd och vilken skriftlig vägledning de ser behov av i sin verksamhet vid en inkorporering av barnkon- ventionen (se avsnitt 7.8.6). Utbildningar kan genomföras i form av kurser, seminarier, workshops och praxisdiskussioner. En utgångs- punkt bör vara den av antagna strategin för att stärka barnets rättigheter i Sverige.72 I utbildningarna bör ingå att ge kun- skap om vad ett barnrättsperspektiv innebär i praktiken och om metoder för att stärka genomslaget för barnets rättigheter i besluts- processer, såsom användande av barnkonsekvensanalyser och metoder för att lyssna på barn och inhämta barns åsikter samt vad barnets bästa som ett tillvägagångssätt innebär. Utbildningsinsatserna bör också syfta till att öka kompetensen hos relevanta yrkesgrupper, bl.a. hos domarkåren, när det gäller kunskap om barns psykologiska utveckling, minnesfunktioner och förmåga att berätta. Vid sidan av att ge yrkesgrupper i kommunala och statliga myn- digheter ökad kompetens bör utbildningarna också bidra till att diskutera och reflektera kring synen på barn utifrån barnkonven- tionen, bl.a. hur barn bemöts och blir lyssnade till i myndigheters möten med barn. Vikten av att barn bemöts på ett respektfullt sätt och tas på allvar har lyfts fram av barn som vi har samtalat med. 2009/10:232. 2009/10:232. Det handlar om ett förhållningssätt till barn som är helt centralt för att rättigheterna i ska få verkligt genomslag i rättstillämpning och beslutsfattande som rör barn. Den åtgärd vi har föreslagit om att centrala statliga myndigheter ska göras mer kända, tillgängliga och anpassade för barn (se avsnitt 6.3.2) är i det sammanhanget en viktig del i att tydliggöra barn som rättighets- bärare och främja ett barnrättsbaserat synsätt bland myndigheter. Syftet med bör även vara att bidra till kunskaps- och erfarenhetsutbyte och till att skapa en samsyn kring tolkningen av barnets rättigheter utifrån barnrättskommitténs allmänna kom- mentarer. Vår kartläggning visar att barnrättskommitténs allmänna kommentarer sällan åberopas i förarbeten till lagar, i handböcker, riktlinjer eller andra stöddokument för rättstillämpningen. Vi har också tagit upp riskerna med att myndigheter på olika nivåer gör egna tolkningar av rättigheterna (se avsnitt 6.2). Detta är också något som uppmärksammats i det förslag till regional stödstruktur som Läns- styrelsen i lagt fram till regeringen (se avsnitt 3.8). Då ska bli svensk lag är det särskilt angeläget att de tolkningsinstrument som finns till förfogande blir kända och an- vänds av myndigheter nationellt, regionalt och lokalt. I avsnitt 7.8.6 återkommer vi till behovet av att en vägledning för tolkning och tillämpning av tas fram. bör bestå av flera åtgärder som sammantaget ska stärka kompetensen kring och barnets rättigheter bland olika yrkesgrupper som arbetar inom statliga och kommunala myndigheter. Vi föreslår att får i uppdrag att genomföra utbildningsinsatser och bidra till spridning och användning av metoder för att stärka barnrättsperspektivet i myndigheters rättstillämpning. Vi har tidigare nämnt det regeringsuppdrag som fått om att utarbeta och genomföra ett kompetensutvecklingspro- gram om mänskliga rättigheter för statsanställda (se avsnitt 3.8.2).73 När det gäller utbildningsinsatser om och barnets rättigheter kan det finnas anledning att undersöka möjligheten till samverkan inom ramen för de utbildningsinsatser som planeras inom universitets uppdrag, bl.a. beträffande utbildningar på avan- 73 A2014/3095/DISK. cerad nivå för vissa yrkesroller och beträffande webbaserad utbild- ning.74 Inom ramen för de utbildningsinsatser som Barnombudsman- nen ska genomföra bör ingå att aktivt sprida och öka användandet av barnrättskommitténs allmänna kommentarer som ett stöd i tolk- ningen av barnets rättigheter i rättstillämpningen. De allmänna kom- mentarerna kommer också att få spridning inom ramen för det pågående uppdrag som och Myndigheten för civilsamhälle och ungdomsfrågor bedriver. De allmänna kommen- tarerna kan även få spridning genom den regionala stödstruktur som i föreslagit och som är under beredning.75 Enligt vår mening bör utbildningsinsatser och spridning av meto- der på regional och lokal nivå utformas och genomföras i samverkan med länsstyrelserna. Om förslaget angående en regional stödstruk- tur för barnets rättigheter genomförs är det naturligt att insatser och spridning på regional och lokal nivå sker genom den strukturen. Det är också viktigt att ha en dialog med organisationer från det civila samhället och med Kommuner och Landsting (SKL). Som en del av föreslår vi vidare att regeringen ger statliga myndigheter som är centrala för att genomföra barnets rättigheter enligt i uppdrag att vidta åtgärder för att säkerställa att det finns ändamålsenlig kompetens om barnkon- ventionen och barnets rättigheter, inklusive barns utveckling och behov, på sina respektive områden. I uppdraget bör ingå att myn- digheterna ska återrapportera vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa en ändamålsenlig kompetens. Uppdragen kan lämpligen ges i myndigheternas regleringsbrev. Bland andra de myndigheter som vi föreslår ska få i uppdrag att vidta åtgärder för att göra sina verksamheter kända, tillgängliga och anpassade för barn, bör om- fattas av detta uppdrag (se avsnitt 6.3.2). Vi föreslår också som en del av att det i förord- ningen (2007:1021) med instruktion för införs en ny bestämmelse som ger möjlighet för att inom sitt verksamhetsområde tillhandahålla uppdragsutbildningar om . ska följa upp och utvärdera tillämpningen av i berörda verk- 74Uppsala universitet, 2015. 75Länsstyrelsen i , 2014. samheter hos förvaltningsmyndigheter, kommuner och landsting och genomföra insatser som bidrar till att utveckla och sprida kun- skap om tillämpningen av barnkonventionen.76 Förslaget innebär inte någon ändring i den delen utan syftar till att ge möjlighet för statliga myndigheter, landsting och kommuner att kunna köpa verk- samhetsanpassade utbildningar. Utbildningarna kan därmed utformas efter specifika behov. Vi menar att detta kommer att underlätta den kompetensförstärkning inom offentlig förvaltning som behövs inom området och för att möta det ökade utbildningsbehov som en inkorporering bedöms leda till. ställning som statlig myndighet för kvalitet och ett enhetligt genomför- ande av utbildningsinsatser. För att kunskapen om barnets rättigheter ska få större genomslag hos relevanta yrkesgrupper är det av vikt att högskoleutbildningar ger studenterna kunskap om dessa rättigheter. Universitetskanslers- ämbetet fick i sitt regleringsbrev i uppdrag att kartlägga hur frågor om mänskliga rättigheter beaktas i utbildningar som leder till följande examina: barnmorskeexamen, förskollärarexamen, grundlärarexamen, juristexamen, läkarexamen, psykologexamen, psykoterapeutexamen, sjuksköterskeexamen, socionomexamen, spe- cialistsjuksköterskeexamen med inriktning mot hälso- och sjukvård för barn och ungdomar, tandläkarexamen, yrkeslärarexamen och ämneslärarexamen.77 skulle särskilt kart- lägga hur frågor om mäns våld mot kvinnor samt våld mot barn be- aktas i dessa utbildningar. Uppdraget redovisades i december 2015.78 I uppdraget ingick inte specifikt barnets rättigheter. Däremot bör kunskap om barnets rättigheter inom högskoleutbildningar för rele- vanta yrkesgrupper, enligt vår mening, beaktas i det fortsatta arbetet. För att kompetensen ska öka anser vi att det bör säkerställas att högskoleutbildningar för dessa grupper omfattar kunskap om barnets rättigheter. Om det kunskapslyft vi föreslår genomförs kommer det, tillsam- mans med våra övriga förslag och bedömningar, att innebära att också barn får kunskap om sina rättigheter. Men det är inte till- räckligt. Kunskapsinsatser måste också riktas direkt till barn och 76Förordning (2007:1021) med instruktion för . 77U2014/7521/. 78Universitetskanslersämbetet, 2015. genomföras systematiskt och långsiktigt som en del av barns utbild- ning, vilket också barnrättskommittén betonar. Om barn har kun- skap om sina rättigheter kan de också kräva att få utöva dessa rättig- heter och få dem tillgodosedda i samhället i stort och i kontakten med myndigheter. En av principerna i den nationella strategin för att stärka barnets rättigheter i är att barn ska få kunskap om sina rättigheter och vad de innebär i praktiken. Det förutsätter enligt strategin att information om barnets rättigheter ska finnas och vara anpassad till barns olika behov och förutsättningar. Lärare och personal inom förskolan, skolan och skolbarnomsorgen spelar en särskilt viktig roll i att ge barn kunskap om de rättigheter barn har.79 Undersök- ningar som genomfört om vilka kunskaper barn har om sina rättigheter visar att endast en tredjedel av eleverna i årskurs 5 och vart femte barn i årskurs 8 hört talas om barnkon- ventionen. Mot bl.a. denna bakgrund har fått i uppdrag att –2018 vidta kunskapshöjande insatser för barn och unga om deras rättigheter enligt och vad de innebär i praktiken både inom skolan och inom andra områden.80 I uppdraget ingår bl.a. att skapa en portal med information, färdiga lektionsupplägg och lärarhandledning för att underlätta skolans under- visning om barnets rättigheter. Mot denna bakgrund lämnar vi inte några förslag i denna del. Enligt vår mening är det också viktigt att barn får information om vart de kan vända sig när de befinner sig i en utsatt situation. Det kan handla om att barnet bevittnar eller själv utsätts för våld inom familjen eller att föräldrarna inte har förmåga att tillgodose barnets behov p.g.a. missbruk eller psykisk sjukdom och att barnet därför behöver veta vart man kan vända sig för att få stöd och hjälp. Detta är något som efterfrågats av barn som vi har samtalat med. Information om alkoholism, psykisk sjukdom och våld ska ges tidigt i skolan och kan, menar några av de barn vi har träffat, ges både i klassrummet och vid hälsokontroller. Vi har tidigare nämnt det regeringsuppdrag till och som handlar om att göra mer känd bland barn (se avsnitt 5.3.6). 2009/10:232. 80S2015/06288/FST. mot våld i nära relationer har lämnat en rad förslag som rör barn som bevittnat eller utsatts för våld i nära relationer.81 Förslagen be- reds inom . Samordnaren föreslår bl.a. att barn ska få information i skolan om våld i nära relationer och att elevhälsan ska ställa frågor om våld i nära relationer för att barn som är utsatta ska kunna få stöd och hjälp. Vi menar att skolan bör ge information inte enbart om våld i nära relationer, utan också om vart barn som på olika sätt befinner sig i utsatta situationer kan vända sig för att få hjälp och stöd. I utarbetandet av sådan information är det enligt vår mening viktigt att barn som har erfarenheter av utsatthet involveras. Stöd till fristående barnrättighetsbyråer Vår bedömning: Regeringen bör utreda hur etablering av obe- roende, lokala barnrättighetsbyråer kan främjas ekonomiskt. Med barnrättighetsbyråer avser vi byråer dit barn ska kunna vända sig för att få information och individuellt stöd för att få sina rättig- heter tillgodosedda. Barnrättighetsbyråerna bör vara fristående från den statliga och kommunala organisationen och utgöra ett komplement till det stöd och de insatser som myndigheter och andra organisationer från det civila samhället erbjuder. De flesta beslut som rör barn och merparten av de kontakter barn har med myndigheter sker på nivå. Barn som befinner sig i en utsatt situation kan vara helt beroende av att myndigheten säkerställer deras rättigheter i sin verksamhet. Vår kartläggning liksom andra granskningar och studier visar dock att barn ofta kan befinna sig i en dubbel utsatthet där det i praktiken vilar på barnet att ta till vara sina rättigheter i en situation där barnet kan behöva stöd och skydd. Detta bekräftas också i de samtal vi har haft med barn som befunnit sig i utsatta situationer. Som ett exempel på detta kan nämnas en flicka som vi mött och som berättar hur hon på alla sätt försökt uppmärksamma socialtjänst och skola på att hon behö- ver hjälp, men att signalerna ändå inte har gått fram. 81 SOU 2014:49. en bristande tilltro till det hon berättat och en avsaknad av engage- mang från samhället, i en situation då hon varit mycket utsatt och saknat vuxna i sin närhet som stått på hennes sida. Liknande berätt- elser finns också i myndighetsrapporter som vi har tagit del av och där barn har fått berätta om hur de upplever sina kontakter med myndigheter. Som vi har konstaterat utifrån kartläggningen finns brister i hur barn bemöts av myndigheter och i vilken utsträckning de får sina rättigheter tillgodosedda i rättstillämpningen, såsom rätten att få uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i frågor som rör barnet. Barn blir inte lyssnade till och beslut fattas utan att barnets bästa använts som ett tillvägagångssätt (se kapitel 5). Synen på barnet som rättighetsbärare och det barnrättsbaserade synsätt som bör prägla de beslutsprocesser där barn är berörda har enligt vår mening inte fått tillräckligt genomslag (se avsnitt 6.2). Det förslag som vi lämnat i avsnitt 6.3.2 om att statliga myndig- heter ska göra sina verksamheter tillgängliga, kända och anpassade för barn är ett viktigt steg i att synliggöra barn som rättighetsbärare och säkerställa att barn har kunskap om och tillgång till myndig- heter som ska utgöra ett viktigt stöd och skydd för barn. Vi menar också, som vi återkommer till i kapitel 7, att en inkorporering av sannolikt kommer att stärka barns ställning. Mot bakgrund av de iakttagelser vi har gjort genom kartlägg- ningen och andra studier som vi har tagit del av samt våra kon- takter med barn, myndigheter och organisationer, menar vi att det utöver dessa förslag behöver skapas förutsättningar på lokal nivå för att etablera barnrättighetsbyråer dit barn kan vända sig för att få information och individuellt stöd för att få sina rättigheter tillgodo- sedda. saknar barn information och kunskap om vad samhället kan ge för hjälp för att förbättra deras livssituation. De kan också sakna tillit till de myndigheter som ska ge dem stöd och skydd. Barn kan vidare på olika sätt vara i behov av stöd men inte ha vuxna i sin närhet som kan tillvarata deras rättigheter och se till barnets behov och intressen. Det kan handla om ensamkommande barn, barn som är hemlösa, barn i samhällsvård, barn som på grund av hedersrelaterat våld inte kan leva med sin familj eller barn som på andra sätt är i behov av stöd och skydd. Barn som vi har samtalat med beskriver att de inte anser sig bli lyssnade på och därför inte får den hjälp de behöver eller sina rättigheter tillgodosedda. Det vi fått höra bekräftats i rapporter som vi har tagit del av från myndig- , där barn fått berätta om sina erfaren- heter och upplevelser av kontakter med myndigheter och andra sam- hällsinstitutioner. har i sin tilläggsrapport till barnrättskommittén angående femte periodiska rapport lyft fram behovet av lokala kontaktpunkter dit barn kan vända sig om deras rättigheter kränks. Detta skulle enligt organisationen kunna stärka barns rättig- heter avsevärt.82 I olika sammanhang har frågan om särskilda barnombud inom kommuner lyfts fram, men då som en del av kommunens organisa- tion, t.ex. en särskild tjänst inom kommunens socialtjänst med syfte att ta till vara barnets rättigheter. Resultaten av kartläggningen, och de iakttagelser vi i övrigt gjort, talar enligt vår mening för att det allmänna bör främja etableringen av fristående barnrättighetsbyråer som enbart arbetar på uppdrag av de barn som behöver information, stöd och konkret hjälp i frågor som kan hänföras till deras rättigheter enligt . Det kan handla om att vara ett individuellt stöd vid myndighets- kontakter, att stärka barnets röst i kommunikation med myndig- heter, att informera barnet om vilka rättigheter barnet har och om de regler som gäller samt att hjälpa barnet att förstå hur ett ärende som berör barnet handläggs. Det kan också handla om att beskriva systemet och lotsa barnet rätt i kontakter med olika myndigheter. Det är barnets behov och rättigheter som ska vara styrande för verk- samheten. För att barnet ska kunna erbjudas praktisk möjlighet till person- lig kontakt och individuellt stöd vid myndighetskontakter är det viktigt att verksamheten är fysiskt tillgänglig för barn och bedrivs lokalt. Vi anser att barnrättighetsbyråer bör vara fristående från den statliga och kommunala organisationen. Ur barnets perspektiv kan det vara viktigt att på ett tydligt sätt skilja en stödfunktion för barnet från myndigheten som fattar beslut som rör barnet. Det är också av betydelse för att barnet ska kunna känna ett förtroende för stödfunktionen och en tillit till att funktionen arbetar enbart på barnets uppdrag. Det kan också praktiskt vara svårt att skilja rollerna åt om en sådan funktion skulle placeras i en myndighet. 82 , 2014 s. 8. kan det dessutom ha stor betydelse att det oberoende organet inte är bundet av offentligrättsliga regler eller organisatoriska förutsätt- ningar. Till det kommer att den hjälp och det stöd barnet kan behöva inte alltid kan tillgodoses inom en viss myndighets ramar utan rör flera myndigheter. Att organet är fristående kan också vara av bety- delse då barnet vill ha hjälp att överklaga ett beslut eller dylikt. Det sagda innebär inte att det är oproblematiskt med organ som är fri- stående från den statliga och kommunala organisationen och därmed inte underställda samma krav, t.ex. när det gäller insyn och öppen- het, som dessa. De krav som gäller för det allmänna innebär ett skydd för de barn som berörs av verksamheten. Det är därför viktigt att diskutera vilka krav som bör ställas på de fristående verksamheterna för att dessa ska stödjas ekonomiskt, när det gäller att garantera barns säkerhet och skydd och för att säkerställa en acceptabel kvali- tet. Det finns även anledning att diskutera vilka krav som bör ställas på verksamheten när det gäller personalens lämplighet, kunskap och kompetens. Frågor om uppföljning bör också diskuteras. Det finns ett antal barnrättsaktörer som arbetar med barns rättigheter med utgångspunkt i . På statlig nivå finns som är en myndighet med uppdrag att företräda barns och ungas rättigheter och intressen utifrån barn- konventionen men får inte driva enskilda ärenden. I kommuner och landsting förekommer i viss utsträckning lokala och regionala barn- och ungdomsombud. Utformningen av upp- dragen varierar men generellt handlar det om att förmedla infor- mation och bedriva påverkansarbete på ett mer övergripande plan. Flera organisationer inom det civila samhället ger individuellt stöd och rådgivning till barn och unga men verksamheten kan vara begränsad till vissa frågor eller målgrupper, handla om kurativt stöd eller ske enbart genom telefon, chatt eller mejl. Många organisationer inom det civila samhället bedriver också ett lokalt arbete där man i sina verksamheter kommer i kontakt med barn som befinner sig i utsatta situationer.