sou · H4B377 · 2016-10-31 00:00:00 — Det går också att föreställa sig en modell med differentierade lösningar för olika studievägar – att kurserna införs som grund- upplägg på vissa, men inte alla, studievägar. Kurserna skulle exem- pelvis kunna införas som grundupplägg på vissa program men inte Grundläggande högskolebehörighet på yrkesprogram på andra, oavsett i vilken del av programstrukturen på de utvalda programmen. Argument som talar för detta är att andelen elever som går till högskolestudier varierar kraftigt mellan olika yrkesprogram. Elever som gått vård- och omsorgsprogrammet och barn- och fritidsprogrammet går i relativt hög grad till högskole- studier medan en mycket begränsad andel elever som gått exem- pelvis fordons- och transportprogrammet söker sig till högskolan. Kurserna skulle också kunna införas som grundupplägg i vissa yrkesutgångar inom de flesta eller alla program. Då skulle studie- vägar med utrymmeskonkurrens kunna lämnas oförändrade, sam- tidigt som det skulle finnas minst en yrkesutgång på varje program som passar för elever som önskar grundläggande högskolebehörig- het. Å andra sidan ges inte alla paket på alla skolor men denna modell skulle kunna kombineras med att alla huvudmän och skolor ålades att erbjuda minst ett programfördjupningspaket per program som innefattade de tre behörighetsgivande kurserna. Nackdelen är dock just differentieringen i sig, eftersom den sannolikt skulle innebära en fortsatt uppfattning om att det är osäkert om man får grundläggande högskolebehörighet när man väljer ett yrkes- program, eftersom grundupplägget inte skulle gälla för alla elever. Ytterligare en tänkbar modell är att ålägga huvudmännen att alltid erbjuda de behörighetsgivande kurserna inom program- fördjupningen och i det individuella valet på samtliga studievägar men utan krav på att de ingår som ett grundupplägg. Därtill skulle och huvudmännen åläggas att skapa ett utrymme inom studievägarna så att det blir en reell möjlighet för elever på samtliga studievägar att aktivt kunna välja dessa kurser. Denna modell liknar dagens situation men med tillägget att alla skolor verkligen erbjuder kurserna och att det finns formellt och reellt utrymme i programfördjupningen och det individuella valet för eleverna att välja dessa kurser. Liksom skulle det krävas att eleverna gjorde ett aktivt val för att läsa dem. En sista modell, som innebär svagast styrning, är att ha kvar dagens inre struktur på programmen men att skärpa kraven på huvudmännen och skolorna att erbjuda de behörighetsgivande kurserna på ett lättillgängligt sätt, t.ex. vad gäller schemaläggning. Detta skulle innebära att grundläggande högskolebehörighet inte blev något grundupplägg; liksom skulle elever aktivt behöva välja till att gå de kurser som krävs för grundläggande högskole- Grundläggande högskolebehörighet på yrkesprogram Förstärkningen skulle enbart ligga i att skolhuvud- männen och skolorna skulle göra denna möjlighet reell och praktiskt möjlig för alla elever. Det skulle däremot inte göras någon förändring i det nationella regelverket som skapade reellt utrymme för de aktuella kurserna i alla nationellt föreslagna yrkesutgångar. Det skulle därmed vara lika orealistiskt som för elever på vissa studievägar att uppnå grundläggande högskolebehörighet inom utbildningens ordinarie omfattning. 15.4.2Möjliga sätt att skapa utrymme för de behörighetsgivande kurserna De flesta av modellerna ovan kräver att det för vissa studievägar skapas utrymme för att de aktuella kurserna ska kunna ingå och utgöra ett grundupplägg. På vissa studievägar är detta oproblem- atiskt, eftersom utrymmet finns , men på andra studie- vägar är stora delar av utrymmet i praktiken intecknat. En möjlig- het att skapa utrymme för de behörighetsgivande kurserna är att använda det individuella valets 200 poäng samt 100 poäng från programfördjupningen. Enligt utredningens samråd och intervjuer med olika intres- senter kan det för vissa av de fulltecknade studievägarna eventuellt vara möjligt att få plats med de behörighetsgivande kurserna och behålla ett i stora delar oförändrat kunskapsinnehåll avseende yrkeskunskaper inom ramen för 2 500 poäng, genom att se över vissa yrkeskursers innehåll. Ett ställningstagande kring förändrat ämnes- eller kursinnehåll förutsätter dock att program- experter från skola och arbetsliv går igenom dagens innehåll och bedömer att förändringarna är önskvärda och rimliga. 15.4.3Argument för och emot enhetliga respektive differentierade regler Mot bakgrund av att de tolv yrkesprogrammen har så varierande karaktär, och att de skiljer sig åt vad gäller bl.a. tillgängligt friutrymme, kan det diskuteras om förstärkningen av elevernas Grundläggande högskolebehörighet på yrkesprogram rättighet och möjlighet att uppnå grundläggande högskole- behörighet bör göras på ett enhetligt eller ett differentierat sätt. Starka skäl talar för enhetlighet. För det första är det viktigt att det är tydligt för elever, vårdnadshavare och avnämare vad som gäller och att det nationella systemet är överskådligt. För det andra skulle med stor sannolikhet uppfattningarna om att det är osäkert huruvida yrkesprogram leder till grundläggande högskolebehörig- het leva kvar om rättigheten bara stärktes på vissa studievägar. Systemet blir och upplevs sannolikt som mer rättssäkert om de behörighetsgivande kurserna ingår som grundupplägg på alla studie- vägar. Många arbetslivsföreträdare som utredningen haft kontakt med delar uppfattningen att argumenten för en generell lösning för alla yrkesprogram är starkare än de för differentierade lösningar. Ett skäl som skulle kunna tala för differentierade lösningar är att yrkesprogrammen, liksom de högskoleförberedande programmen, kan betraktas som befinnande sig på en skala snarare än i två kategorier vad gäller koppling till högskolestudier.23 finns stora möjligheter på vissa yrkesprogram24 att läsa kurser som ger grundläggande, och ibland även särskild, högskolebehörighet sam- tidigt som situationen är en helt annan på andra yrkesprogram25. För flera elever på utbildningar där det är ovanligt att gå till hög- skolestudier är det sannolikt inte möjligheten att uppnå grundlägg- ande högskolebehörighet som upplevs som attraktiv, utan snarare kopplingen till arbete. Även inom de högskoleförberedande program- men finns skillnader i fråga om koppling till högskolestudier. Ett alternativt sätt att gruppera de nationella programmen, utifrån denna iakttagelse skulle kunna vara en gruppering i program som –ger särskild behörighet till många högskoleutbildningar, –ger särskild behörighet till vissa högskoleutbildningar, –ger grundläggande, men inte särskild behörighet, till högskolan, –inte ger behörighet till högskolan. 23Liknande resonemang tas upp även i av gymnasieskolan 2016 och i SOU 2015:104 , bilaga om utbildning. 24Exempelvis vård- och omsorgsprogrammet samt barn- och fritidsprogrammet. 25Exempelvis fordons- och transportprogrammet samt vissa inriktningar på hantverks- programmet. Grundläggande högskolebehörighet på yrkesprogram Men mot bakgrund av att tudelningen mellan yrkesprogram och högskoleförberedande program betonades i Gy11 och att det inte är lämpligt att göra täta förändringar av systemet bedömer utredningen att det inte är aktuellt att förändra den grundläggande strukturen för nationella program. Detta stämmer också med utredningens direktiv, där det understryks att gymnasieskolan inte är betjänt av dramatiska förändringar och tvära kast. Sammanfattningsvis finns stora variationer mellan olika studievägar när det gäller elevernas reella möjligheter att läsa de behörighetsgivande kurserna inom utbildningens ordinarie omfatt- ning. Det finns även ett stort utrymme för lokala variationer i denna fråga. Ett stort ansvar för att veta vad som gäller om dessa möjligheter läggs därmed på den enskilda eleven. I den information som ges på webbplats om vad olika program innehåller uppmanas läsaren att kontakta de enskilda skolornas studie- och yrkesvägledare ”för att få veta vad som erbjuds på specifika skolor”, när det gäller frågan om möjligheten att läsa de behörighetsgivande kurserna. Att möjligheterna att läsa de behörighetsgivande kurserna skiljer sig åt mellan olika skolor och att informationen om detta är svårtillgänglig innebär sannolikt enligt utredningens bedömning att det främst är elever som är starkt beslutsamma att gå ett visst yrkesprogram och att inom detta uppnå grundläggande högskole- behörighet, som aktivt tar reda på vad som gäller på olika skolor och inom olika studievägar. När det gäller elever som vet säkert att de vill uppnå grundläggande högskolebehörighet men är osäkra i valet mellan yrkesprogram och högskoleförberedande program finns däremot en risk att de inte söker information utan ”tar det säkra före det osäkra” och väljer ett högskoleförberedande program. Och när det gäller elever som vet säkert att de vill gå ett yrkesprogram och gärna vill uppnå grundläggande högskole- behörighet men inte upplever behörighetsfrågan som avgörande finns en risk att de väljer ett yrkesprogram utan att ta reda på om det är reellt möjligt att läsa de behörighetsgivande kurserna. Dagens konstruktion kan därmed leda dels till att färre väljer yrkes- Grundläggande högskolebehörighet på yrkesprogram program, dels till att vissa som väljer yrkesprogram blir besvikna på sina möjligheter att i praktiken uppnå grundläggande högskole- behörighet. I dagens situation finns inom många studievägar utrymme för eleverna att läsa de behörighetsgivande kurserna, om de använder det individuella valet och någon del av programfördjupningen. Inom ett begränsat antal andra studievägar saknas det däremot i praktiken utrymme för att få rum med kurserna. till de nationellt föreslagna yrkesutgångarna gäller detta för ett trettiotal av de 167 yrkesutgångarna, vilket motsvarar en knapp femtedel. I fråga om sådana studievägar är det vanligaste fallet att det saknas 100 poängs friutrymme inom programfördjupningen för att det ska vara möjligt att läsa de tre behörighetsgivande kurserna. Eleven måste då läsa utökat program eller komplettera inom vuxen- utbildningen. I vissa fall är även det individuella valets 200 poäng i praktiken intecknade för yrkeskurser genom branschrekom- mendationer, vilket kan innebära att branschernas och skolornas upplevelse blir att det saknas 300 poängs friutrymme. Även eleverna får då sannolikt denna information. Dagens situation är inte tydlig. Tydlighet är en viktig utgångs- punkt för utredningen vilket också talar för enhetliga regler om möjligheter till grundläggande högskolebehörighet inom ramen för yrkesprogrammen. 16Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram Enligt direktiven ska utredningen undersöka om det inom vissa yrkesområden finns behov av att erbjuda elever större möjligheter att också läsa in särskild behörighet till högskolan vid sidan av en stärkt rätt till kurser som ger grundläggande högskolebehörighet. Vård- och omsorgsprogrammet, där många elever vill ha möjlighet att kunna söka sig vidare till sjuksköterskeutbildning, nämns som exempel. I direktiven slås också fast att det finns anledning att utveckla utbudet av gymnasial yrkesutbildning så att den kan utgöra ett intressant studiealternativ för ungdomar som väljer ett högskoleförberedande program. Bakgrunden till det sistnämnda är att vissa elever som går högskoleförberedande program vill etablera sig i yrkeslivet direkt efter gymnasieskolan och att dessa program inte i första hand förbereder för yrkeslivet. 16.1Särskild behörighet till högskoleutbildningar För att kunna söka till högskoleutbildningar krävs alltid grund- läggande högskolebehörighet. För många utbildningar krävs dessutom någon form av särskild högskolebehörighet. Av alla högskoleutbildningar kräver en mindre andel enbart grundläggande behörighet och en större andel någon form av särskild behörighet. Det finns viss nationell samordning av vilka förkunskaper som ingår i de särskilda behörighetskraven till olika högskoleutbild- ningar, som det finns en viss variation mellan olika lärosäten. De olika varianterna av särskild behörighet är grupperade Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram i 20 olika, nationellt fastställda, områdesbehörigheter.1 För högskoleutbildningar som leder till yrkesexamen finns nationella beslut om vilken områdesbehörighet som ska gälla för respektive utbildning. Lärosätena kan dock själva besluta om att ställa lägre krav än områdesbehörigheten, och de kan också ibland ha högre behörighetskrav, givet att de fått tillstånd till detta av Universitets- och högskolerådet (UHR). För kurser och program som inte leder till yrkesexamen är det alltid lärosätena själva som beslutar vilka områdesbehörigheter som ska gälla.2 Regeringen tillsatte en utredning med uppdrag att se över systemet för tillträde till högre utbildning. Utredaren ska bl.a. analysera om dagens system för särskilda behörighetskrav är ända- målsenligt och ta ställning till om ett system med meritpoäng ska finnas eller inte.3 16.1.1Utbildningar till lärare, sjuksköterska och ingenjör samt fristående kurser som kan leda till generell högskoleexamen är vanligast bland dem som går till högskolan efter yrkesprogram i gymnasieskolan Som tidigare nämnts är kopplingen till högskolan olika stark för gymnasieskolans olika yrkesprogram. Bland dem som gått barn- och fritidsprogrammet eller vård- och omsorgsprogrammet går vidare till högskolestudier . Bland dem som gått bygg- och anläggningsprogrammet eller fordons- och transportprogrammet är andelen som går till högskolan mycket liten och utgör enbart några procent av eleverna. Det finns ett stort antal högskoleutbildningar. Vissa leder till en yrkesexamen (t.ex. grundskollärarexamen eller läkarexamen), andra leder till en generell examen (t.ex. kandidatexamen) och ytterligare andra utbildningar utgörs av olika fristående kurser som inte nödvändigtvis leder till en examen. Bland de personer som har gått något yrkesprogram i gym- nasieskolan tycks högskoleutbildningar till lärare, sjuksköterska och ingenjör samt fristående kurser som kan leda till generell 1Dessa fastställs av Universitets- och högskolerådet (UHR). 2Källa: Universitets- och högskolerådets webbplats. Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram högskoleexamen vara vanligast. I bilaga 6 Tabeller avseende behörig- hetsfrågor samt tabeller avseende meritvärden från finns statistik om vilka högskoleutbildningar som är relativt vanliga bland personer som gått yrkesprogram i gymnasieskolan. 16.1.2Kurser som ger särskild behörighet ingår i varierande grad i yrkesprogrammen Den särskilda behörighet som krävs för de högskoleutbildningar som är särskilt vanliga bland studerande som gått ett yrkesprogram avser ofta kurser i samhällskunskap, naturkunskap och matematik samt, för ingenjörsutbildningar, vissa kurser i andra natur- vetenskapliga ämnen. Som nämnts i kapitel 15 Grundläggande hög- skolebehörighet på yrkesprogram varierar tillgängligt utrymme för kurser som inte är yrkeskurser mellan olika yrkesprogram. Det varierar också i vilken mån behörighetsgivande kurser ingår i olika yrkesprogram. Samhällskunskap (1a1) och naturkunskap (1a1) är kurser i gym- nasiegemensamma ämnen som ingår med 50 poäng vardera i samt- liga yrkesprogram. Grunden för detta är beslut om vilka ämnen som ska ingå i alla nationella program. På vissa yrkesprogram ingår därtill vissa kurser som krävs för särskild högskolebehörighet på andra platser i programstrukturen, antingen i den programgemensamma delen eller i program- fördjupningsdelen. Grunden för en sådan placering är att Skol- verket har bedömt att kurserna ligger inom programmets specifika karaktär.4 Därtill kan behörighetsgivande kurser väljas inom det individuella valet. I de fall en kurs ingår i den programgemensamma delen av ett program är den obligatorisk för alla elever på programmet. Att kurserna ingår i programfördjupningsdelen innebär att det är möjligt för huvudmännen att erbjuda eleverna dessa kurser. Det finns dock ingen garanti för eleven att kurserna erbjuds. Barn- och fritidsprogrammet samt vård- och omsorgspro- grammet är de enda yrkesprogram där någon kurs som ger särskild 4 : De direktiv och ställningstaganden som legat bakom och styrt arbete med programstrukturer och examensmål, bilaga 3 till Redovisning av uppdrag avseende examensmål och ämnesplaner för gymnasieskolan m.m. 2010. Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram behörighet ingår i den programgemensamma delen, dvs. är obliga- toriska för alla elever på dessa program. Detta gäller samhälls- kunskap 1a2 (50 poäng) och naturkunskap 1a2 (50 poäng) på barn- och fritidsprogrammet samt samhällskunskap 1a2 (50 poäng) och kurser som motsvarar ämnet naturkunskap på vård- och omsorgs- programmet. På dessa båda program finns därtill andra behörig- hetsgivande kurser inom programfördjupningsdelen. Vad gäller övriga yrkesprogram återfinns olika behörighets- givande kurser i samhällskunskap, naturkunskap och matematik inom programfördjupningen. Hur många kurser som ingår och vilka kurser det gäller varierar dock mellan programmen. Samhälls- kunskap finns enbart med i hantverksprogrammets program- fördjupningsdel medan naturkunskap eller motsvarande samt andra naturvetenskapliga ämnen finns med i programfördjupningen på sex yrkesprogram. På tio av yrkesprogrammen (alla utom hotell- och turismprogrammet samt restaurang- och livsmedelsprogram- met) ingår någon eller några kurser i matematik i programfördjup- ningsdelen. För behörighetsgivande kurser som inte finns med i någon av nämnda delar av programstrukturen behöver eleverna använda det individuella valet. Det råder således stor variation mellan olika yrkesprogram vad gäller vilka kurser som ingår och i vilken del av strukturen de är placerade. Ytterligare information finns i bilaga 6. 16.1.3Omfattningen av de särskilda behörighetskraven ofta relativt begränsad Omfattningen av de kurser som krävs för särskild behörighet till högskoleutbildningar som är vanliga efter yrkesprogram ligger i flera fall på mellan 200 och 300 poäng, och i vissa fall på 400 poäng. För exempelvis grundskollärarutbildning omfattar kraven på särskild behörighet kurser som uppgår till sammanlagt 300 poäng. Av dessa kurser ingår kurser om 100 poäng obligatoriskt i alla yrkesprogram. (Det gäller de kurser i samhällskunskap och natur- kunskap som nämndes tidigare och som ingår obligatoriskt som gymnasiegemensamma ämnen med 50 poäng vardera). På två pro- gram (barn- och fritidsprogrammet samt vård- och omsorgs- Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram programmet) ingår därtill ytterligare kurser om 100 poäng obliga- toriskt i den programgemensamma delen. Därmed uppgår omfattningen av de kurser som krävs för särkskild behörighet till grundskollärarutbildning, utöver de kurser som ingår obligatoriskt, till 200 poäng för tio av yrkesprogrammen och 100 poäng för två av programmen. Detta är en relativt begränsad omfattning. Ytterligare information finns i bilaga 6. Som nämnts ligger barn- och fritidsprogrammet samt vård- och omsorgsprogrammet i en nivå för sig när det gäller övergång till högskolan. Enligt finns vanligtvis inga hinder för elever på dessa båda program som vill uppnå särskild behörighet till exempelvis lärar- eller sjuksköterskeutbildning att göra det. Alla behörighetsgivande kurser ingår visserligen inte som fasta delar i de olika studievägarna på dessa program, men det finns relativt gott om utrymme inom programfördjupningsdelen för eleverna att själva välja sådana kurser, och enligt erfarenheter erbju- der huvudmännen de kurser som behövs. Det är dock värt att notera att kursen engelska 6, som behövs för grundläggande högskolebehörighet, inte ingår i på någon annan plats i barn- och fritidsprogrammet än i det individuella valet. På vård- och omsorgs- programmet ingår denna kurs i programfördjupningsdelen. Av övriga yrkesprogram har naturbruksprogrammet, handels- och administrationsprogrammet och hantverksprogrammet relativt höga övergångsfrekvenser till högskolan. Vad gäller naturbruks- programmet finns vanligtvis möjlighet att läsa de kurser som ger särskild behörighet till treåriga högskoleutbildningar inom naturbruksområdet. Vissa företrädare för branscher och högskole- utbildningar önskar dock att programmet även ska ges ökade möj- ligheter att erbjuda kurser som krävs för särkskild behörighet till längre högskoleutbildningar med relativt höga krav för behörighet, t.ex. veterinärutbildning. och det nationella program- rådet menar dock att detta utrymmesmässigt skulle gå ut över programmets yrkeskaraktär. För vissa program, där det är mycket ovanligt för elever att gå vidare till högskolestudier, är frågan om särskild behörighet till Särskild högskolebehörighet på yrkesprogram högskolan inte särskilt aktuell. Vissa branscher och nationella programråd är tveksamma till värdet av att grundläggande hög- skolebehörighet ingår i programmets ordinarie omfattning och mot bakgrund av detta upplevs inte heller särskild behörighet som en prioriterad fråga. Övergångsfrekvensen till högskolan skiljer sig kraftigt åt mellan olika yrkesprogram. Barn- och fritidsprogrammet samt vård- och omsorgsprogrammet har den högsta övergångsfrekvensen. Vilka högskoleutbildningar eleverna går till varierar mellan de olika yrkesprogrammen, men någon form av lärarutbildning är, för de flesta yrkesprogrammen, ett vanligt val inom den elevgrupp som fortsätter till högskolan. Andra högskoleutbildningar som är relativt vanliga är sjuksköterskeutbildning, högskoleingenjörsutbildning samt lant- och skogsbruksutbildning. De nämnda högskoleutbild- ningarna är sådana som leder till en yrkesexamen i högskolan. Bland de elever från yrkesprogrammen som vill studera på hög- skolan är det också vanligt att söka till fristående kurser och till utbildningar som leder till en generell kandidatexamen. För fristå- ende kurser och utbildningar som leder till kandidatexamen finns inga nationellt enhetliga krav på särskild behörighet. Den särskilda behörigheten för de utbildningar som leder till en yrkesexamen i högskolan som är relativt vanliga efter yrkesprogram i gymnasieskolan utgörs ofta av kurser i samhällskunskap, natur- kunskap eller motsvarande, matematik samt i vissa fall kurser i andra naturvetenskapliga ämnen. Omfattningen av de kurser som krävs för särskild behörighet ligger i de flesta av dessa fall på 200– 300 poäng, i vissa fall på 400 poäng. Som nämnts ovan råder en stor variation mellan olika yrkes- program vad gäller vilka kurser som ingår och på vilken plats i strukturen de är placerade. Detta innebär att det kan vara svårt för en elev eller vårdnadshavare att bilda sig en uppfattning om hur möjligheterna ser ut att uppnå särskild behörighet inom olika yrkesprogram. 17Utbudet av nationella program och inriktningar – situation och synpunkter En del av utredningens uppdrag är att analysera om det finns anledning att göra justeringar av det nationella utbudet av program och inriktningar och i så fall föreslå sådana justeringar. Utbudet bör enligt direktiven fortsätta att utvecklas. Det handlar därför om analysera om det med utgångspunkt i efterfrågan på arbets- marknaden, elevernas val och huvudmannens förutsättningar att enskilt eller i samverkan erbjuda ett allsidigt utbud av utbildningar finns anledning att göra justeringar av det nationella utbudet av program och inriktningar i gymnasieskolan En specifik punkt inom detta område som nämns i direktiven är att ta ställning till om gymnasieskolans utbildning av anläggnings- maskinförare ska innefatta möjligheter för huvudmannen att erbjuda eleverna kunskaper motsvarande körkortbehörighet C inom ramen för utbildningen. Dessutom ska utredningen enligt tilläggsdirektiv analysera förslag om gymnasieskolans teknik- program i förhållande till sitt uppdrag. I tilläggsdirektivens uppdrag ingår vidare att, om utredaren finner det lämpligt, föreslå hur en yrkesinriktning kan införas inom teknikprogrammet och rymmas inom 2 500 gymnasiepoäng.