sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — I vissa fall krävs anmälan hos tillsynsmyndigheten i stället för tillstånd.57 Kommunen har även möjlighet att föreskriva att det krävs tillstånd av kommunen eller anmälan till denna, för att inrätta och använda en ny anläggning för grundvattentäkt i områden där knapphet på sött grundvatten råder eller kan befaras uppkomma. Det gäller om det behövs för att hindra att olägenheter för männi- skors hälsa ska uppkomma. Kommunen får också föreskriva om anmälningsplikt för sådana anläggningar som redan finns inom sådana områden.58 I handboken om vattenskyddsområden anges att Naturvårds- verket bedömer att tillstånd till uttag av vatten enligt 11 kap. bör sökas för samtliga större uttag för att säkra vattentillgången. Det bör enligt verket även ske för sådana uttag som varit un- dantagna från tillståndsplikt.59 har även föreslagit att det på ett tydligare sätt ska regleras i författning vilka vattenverksamheter som ska vara tillstånds- och anmälningspliktiga.60 5211 kap. 9 § . 53Ibid., 11 kap. 3 §. 54Ibid., 11 kap. 11 §. 55Ibid., 11 kap. 12 §. 56Ibid., 11 kap. 9 §. 579 § 9–10 förordningen (1998:1388) om vattenverksamhet m.m. 589 kap. 10 § . 59Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 12. 60SOU 2014:35, s. 174–185. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Ansökan om tillstånd till vattenverksamhet prövas av mark- och miljödomstol i en väl reglerad process.61 Tillståndsförfarandet inleds med en samrådsprocess. Sökanden ska i ett tidigt skede vända sig till , tillsyns- myndigheten (i det fall det inte är fråga om ) och de enskilda som kan antas bli särskilt berörda för samråd. Före samrå- det ska preliminära uppgifter lämnas till dem som ska ingå i sam- rådet om den planerade verksamhetens lokalisering, omfattning, utformning och förutsedda miljöpåverkan.62 Enskilda som kan antas bli särskilt berörda kan t.ex. vara de närboende. För verksam- heter som alltid ska antas medföra betydande miljöpåverkan, ska ett samråd ske med en utökad krets bestående av de övriga statliga myndigheter, de kommuner, den allmänhet och de organisationer som kan antas bli berörda.63 Vissa typer av vattenverksamhet antas alltid medföra betydande miljöpåverkan. För andra vattenverksam- heter ska under samrådet besluta om åtgärden kan antas medföra en betydande miljöpåverkan eller inte.64 Syftet med samrådet är att skapa dialog och lyfta fram viktiga frågor i ett tidigt skede. En redogörelse för samrådet ska biläggas ansökan tillsam- mans med miljökonsekvensbeskrivningen. En miljökonsekvensbeskrivning, MKB, ska ingå i ansökan om tillstånd enligt 11 kap. miljöbalken.65 Syftet med en MKB är att identifiera och beskriva de direkta och indirekta effekter som pla- nerad verksamhet eller åtgärd kan medföra.66 En MKB ska, i den utsträckning det behövs med hänsyn till verksamhetens eller åtgär- dens art och omfattning, innehålla de uppgifter som behövs för att uppfylla syftet. Det finns vissa uppgifter som alltid ska finnas med om verksamheten innebär betydande miljöpåverkan och omfattas av kravet på samråd med en utökad krets, nämligen 1.en beskrivning av verksamheten eller åtgärden med uppgifter om lokalisering, utformning och omfattning, 6111 kap. 9 b § . 62Ibid., 6 kap. 4 §. 643 § 3 förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar. 656 kap. 1 § . 66Ibid., 6 kap. 3 §. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden 2.en beskrivning av de åtgärder som planeras för att skadliga verk- ningar ska undvikas, minskas eller avhjälpas och hur det ska undvikas att verksamheten eller åtgärden medverkar till att en miljökvalitetsnorm inte följs, 3.de uppgifter som krävs för att påvisa och bedöma den huvud- sakliga inverkan på människors hälsa, miljön och hushållningen med mark och vatten samt andra resurser som verksamheten eller åtgärden kan antas medföra, 4.en redovisning av alternativa platser, om sådana är möjliga, samt alternativa utformningar tillsammans med dels en motivering varför ett visst alternativ har valts, dels en beskrivning av konse- kvenserna av att verksamheten eller åtgärden inte kommer till stånd, och 5.en icke-teknisk sammanfattning av de uppgifter som anges ovan.67 Det avgörs från fall till fall vad som ska ingå i en MKB när verk- samheten inte bedöms komma att ge betydande miljöpåverkan. När en MKB har upprättats ska den kungöras tillsammans med till- ståndsansökan.68 Arbetet med att ta fram en MKB bekostas av den som gjort ansökan om tillstånd.69 ska genom ett särskilt beslut eller i samband med avgörandet av ärendet ta ställning till om miljökonsekvensbeskrivningen uppfyller kraven.70 Förutom de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. finns några särskilda förutsättningar för vattenverksamhet. De gäller oavsett om vattenverksamheten är tillståndsprövad, anmäld eller har vidtagits utan tillstånd eller anmälan. För att få bedriva vatten- verksamhet ska verksamhetsutövaren ha rådighet över vattnet inom det område där verksamheten ska bedrivas.71 En vattenverksamhet får vidare endast bedrivas om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt överväger kostnader, skador och olägenheter av den.72 Syftet med bestämmelsen är enligt förarbetena att förhindra vatten- 67Ibid., 6 kap. 7 §. 68Ibid., 6 kap. 8 §. 69Ibid., 6 kap. 10 §. 70Ibid., 6 kap. 9 §. 712 kap. lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. 7211 kap. 6 § . Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden verksamhet som inte är samhällsekonomiskt motiverad. Den sam- hällsekonomiska bedömningen ska baseras på en ekonomisk analys av rimlig omfattning.73 har här före- slagit att det särskilda kravet på samhällsekonomisk tillåtlighet ska upphävas.74 Det har i olika sammanhang framförts att föreskrifterna i vatten- skyddsområden inte sällan bygger på schabloner med bristande lokal anpassning som följd. Det konstateras också att det är ovan- ligt att en fullständig konsekvensutredning görs vid inrättande av vattenskyddsområden.75 Krav på konsekvensutredning vid regelgivning I förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning ställs krav på förvaltningsmyndigheter att göra en konsekvensutredning innan de fattar beslut om föreskrifter.76 Förordningen gäller således endast förvaltningsmyndigheter, vilket innebär att länsstyrelser men inte kommuner omfattas av den. För att förordningen ska bli tillämplig krävs också att det är fråga om föreskrifter enligt 8 kap. regeringsformen (som utgör s.k. normbeslut). I avsnittet nedan om föreskrifter, avsnitt 7.3.5, behandlas frågan om vattenskydds- föreskrifter har sådan generell karaktär att de är att anse som normbeslut eller beslut i enskilda fall. har föreskrifterna betraktas som beslut i enskilda fall. I handboken om vattenskydds- områden anges således att vattenskyddsföreskrifter inte utgör ge- nerellt giltiga föreskrifter, eftersom de riktar sig mot ägare och innehavare av särskilt rätt till fastigheter. Det finns därmed inget krav på att utföra konsekvensutredning för sådana beslut. Däremot måste göra konsekvensutredningar när det gäller ord- ningsföreskrifter enligt 7 kap. 30 § , eftersom dessa har 1997/98:45, del 2, s. 129. 74SOU 2014:35, s. 209. 75Se bland annat Cirkulation – (2012). Från branschen: ”Vattenskyddet måste stå i rimlig proportion till konkreta hot”, . Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden generell giltighet.77 Sådana föreskrifter kan gälla rätten att färdas och vistas inom ett område samt ordningen i övrigt i området. Det kan således konstateras att vattenskyddföreskrifter enligt 7 kap. 22 § inte har betraktats som generellt giltiga föreskrifter, som omfattas av kravet på konsekvensutred- ning. Det innebär att länsstyrelserna inte har varit skyldiga att göra konsekvensutredningar innan de beslutar föreskrifterna. Något krav på konsekvensutredning motsvarande förordningen om konsekvensutredning vid regelgivning finns inte för kommuner. I kommunallagen finns dock vissa krav på beredning av ärenden.78 Ska föreskrifter i vattenskyddsområden betraktas som beslut i en- skilda fall, blir förvaltningslagens krav på handläggning och beslut tillämpliga för både länsstyrelser och kommuner. Ett beslut om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom området är ett beslut som avser myndighetsutövning mot enskild. Att länsstyrelser och kommuner har en utredningsskyldighet följer av allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser (den s.k. offi- cialprincipen). Det innebär att myndigheter ska se till att ärenden blir så utredda som deras beskaffenhet kräver.79 I förvaltningslagen finns krav på motivering av beslut. Ett beslut där en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot en- skild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis i vissa angivna fall, bland annat om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen.80 Det kan ifrågasättas hur utförliga skälen för beslutet ska vara och om de kan liknas vid en konsekvensutred- ning. I förarbetena anges att lagen i princip inte ställer något krav 77Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 80. 785 kap. 26–32 §§ kommunallagen (1991:900) reglerar beredningen av ärenden som ska behandlas av fullmäktige. Kommunstyrelsen ska alltid ges tillfälle att yttra sig i ett ärende som beretts av en annan nämnd eller en fullmäktigeberedning. Dessutom ska nämnd som berörs av ärendet alltid ges tillfälle att yttra sig innan frågan behandlas av fullmäktige. När det gäller nämnderna och styrelsen finns inga bestämmelser i kommunallagen. Däremot anger förvaltningslagen hur förvaltningsbeslut ska beredas vid myndighetsutövning. 79Hellners, T. och , B. (2007). Förvaltningslagen med kommentarer, tredje upp- lagan, s. 81–84. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden på att besluten ska innehålla detaljerade redogörelser för sakför- hållandena i ärendet och vidlyftiga resonemang om hur dessa för- hållanden bedömts rättsligen av myndigheten. De är ”de spring- ande punkterna” som ska framgå av motiveringen.81 Den enskilde ska alltså förstå varför myndigheten har fattat beslutet. Detta kan knappast jämställas med en konsekvensutredning, där det kan framgå vilka konsekvenser beslutet får för enskilda, människors hälsa, miljön och samhället i stort. Länsstyrelsernas och kommunernas utredningsskyldighet inne- bär att myndigheten ska leda utredningen och se till att nödvändigt material kommer in. Ett led i det kan vara vilka konsekvenser före- skrifterna får, men det kan inte jämföras med en fullständig konse- kvensutredning. Vid prövning av frågor om områdesskydd ska hänsyn även tas till enskilda intressen. En inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten som grundas på skyddsbestämmelse får därför inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet ska till- godoses.82 En bakgrund till bestämmelsen om intresseprövning är reger- ingsformens reglering av egendomsskyddet. Där framgår att ingen kan tvingas tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna all- männa intressen.83 Med angelägna allmänna intressen avses främst sådana ingrepp som är motiverade med hänsyn till naturvårds- och miljövårdsintressen, men även ingrepp för att tillgodose samhällets behov av mark för bostäder och gator samt andra kommunika- tionsleder m.m.84 I förarbetena till anges att det är en strävan i lag- stiftningen om områdesskydd att hitta en rimlig fördelning av kostnader och uppoffringar för att ta tillvara de intressen som reg- lerna om områdesskydd grundar sig på. 1971:30, s. 493. 827 kap. 25 § . 832 kap. 15 § regeringsformen. 1993/94:117, s. 15–16. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden tanken att bevarandet av biologisk mångfald, frisk luft, friskt vatten, etc. är allmänna intressen av sådan tyngd att den enskildes intresse måste vika. kan det krävas att inskränk- ningen balanseras genom en ersättningsrätt för den enskilde.85 I handboken om vattenskyddsområden anges inte närmare hur skälighetsbedömningen ska gå till. Det anges att det är viktigt att skilja på vad som behövs för att uppnå syftet med skyddet och eventuella ersättningsfrågor.86 I kommentaren till anges att vid avvägningen bör beaktas å ena sidan hur pass starka miljöintressen som står på spel i olika fall, å andra sidan både ekonomiska och ideella intressen på markägarsidan. Från ekonomisk synpunkt spelar det självklart en stor roll om markägaren kan räkna med ersättning för ingreppet.87 Det som regleras är således att en proportionalitetsbedömning ska göras. För att kunna avgöra om en inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten går längre än som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses, krävs att konsekvenserna utreds. En konsekvensbeskrivning skulle således utgöra en hjälp att göra av- vägningarna. Miljökonsekvensbeskrivning och samhällsnytta vid vattenverksamhet I de ärenden där vattentäkten har tillstånd enligt 11 kap. miljö- balken, finns en miljökonsekvensbeskrivning. Den tar sikte på miljökonsekvenserna av vattenuttaget. Den sträcker sig dock inte så långt som till konsekvenserna för fastighetsägare och rättighets- innehavare vid ett eventuellt vattenskyddsområde. En miljö- konsekvensbeskrivning i tillståndsärenden kan därför inte anses utgöra en konsekvensutredning för vattenskyddsområdet. Detsamma gäller den bedömning av samhällsnyttan som ska göras för vattenverksamhet. Se vidare avsnittet om ansöknings- förfarandet ovan. I avsnitt 7.7.2 redovisas utredningens överväganden och förslag beträffande konsekvensutredningar. 1997/98:45, del 1 s. 320–323 och del 2 s. 97. 86Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 78. 87Bengtsson, B. m.fl. (2013). Del 1, Supplement 12, 7:69. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden Länsstyrelse respektive kommun ska enligt författning samråda med vissa andra myndigheter innan de fattar beslut. I avsnitt 7.7.3 behandlas utredningens överväganden och förslag om vilka myndigheter som bör delta i samrådet. Enligt dagens reglering ska en myndighet eller kommun innan den beslutar om bildande, ändring eller upphävande av ett vatten- skyddsområde samråda med , om beslutet rör skogs- mark och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för styrelsen, Havs- och vattenmyndigheten, om beslutet rör fiske och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för myndigheten, , om beslutet rör vattenbruk och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för verket, och geologiska undersökning, SGU, om beslutet rör grundvatten och det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för myndig- heten.88 De ska även samråda med SGU om beslutet inte rör grundvatten, om det inte är uppenbart att ärendet saknar betydelse för myndigheten.89 Vidare ska länsstyrelse innan den fattar beslut samråda med bland annat , om beslutet rör verket och kan leda till ersättning eller inlösen enligt 31 kap. eller någon annan ekonomisk förpliktelse för staten eller annars är av vikt och Havs- och vattenmyndigheten, om beslutet rör myndigheten och är av vikt.90 Utredningen ska enligt sina direktiv, om det bedöms ändamåls- enligt, föreslå att det i författning eller vägledning bör tydliggöras när kommunen respektive ska vara beslutande myn- dighet. I dagens reglering anges att ett mark- eller vattenområde får av eller kommunen förklaras som vattenskyddsområde 8825 a § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. 89Ibid., 25 b §. 90Ibid., 26 §. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden till skydd för en grund- eller ytvattentillgång som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas för vattentäkt.91 Före tillkomst 1999 var det endast länsstyrelse, och tidigare även Vattendomstol, som kunde inrätta vattenskydds- områden. Vattenskyddområden reglerades då vattenlag.92 Bestämmelsen flyttades till i samband med balkens tillkomst. infördes även en möjlighet för kommunerna att besluta om vattenskyddsområden. Kommunernas beslutsrätt motiverades i förarbetena med att kommunerna generellt har ett stort ansvar för vattenförsörjningen och vanligen är huvudman för den allmänna vatten- och avloppsanläggningen. Vidare har kommunerna, enligt förarbetena, ett omfattande ansvar för hälso- och miljöskyddsfrågor. Det är också oftast kommunen som begär att få grund- och ytvattentillgångar skyddade för vattentäkt och som tar fram erforderligt beslutsunderlag. I förarbetena angavs att det förutsätts att och kommunen samråder inför sådana beslut.93 Enligt senare förarbeten till antas att kommunerna i stor utsträckning själva fattar beslut om sina vattenskyddsområden. Dock kommer beslut om större vattenskyddsområden, som om- fattar två eller flera kommuner, troligen i många fall även fortsätt- ningsvis att beslutas av . Det kan också förekomma att en kommun begär att ska besluta om ett vatten- skyddsområde med föreskrifter.94 Av allmänna råd om vattenskyddsområden framgår att om ett vattenskyddsom- råde eller ett tillrinningsområde till detta berör två eller fler kom- muner, bör beslutet om att inrätta området fattas av länsstyrelsen.95 Det framgår med andra ord av vägledning från Naturvårds- verket, numera Havs- och vattenmyndigheten, när bör besluta. Sedan tillkomst har cirka 400 beslut om vattenskyddsområden fattats. Av dessa är 150 registre- rade i kartverktyget Skyddad natur som kommunala.96 Trots att 917 kap. 21 § . 9219 kap. 2 § vattenlagen (1983:291). 1997/98:45, del 1 s. 319 och del 2 s. 93. 2001/02:65, s. 40–41. 95Naturvårdsverkets allmänna råd (NFS 2003:16)om vattenskyddsområden (till 7 kap. 21, 22 och 25 §§). 96Naturvårdsverket (2016). Skyddad natur, . Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden kommuner haft möjlighet att fastställa vattenskydds- områden i enlighet med , har de således inte gjort det i så hög grad som lagstiftaren förutsåg. Utredningen har översiktligt låtit granska inrättandet av vatten- skyddsområden utifrån skyddets geografiska utbredning. Av cirka 1 600 fastställda vattenskyddsområden för såväl enskilda som all- männa vattentäkter, sträcker sig 53 områden över en eller flera kommungränser. Det finns 50 vattenskyddsområden som följer kommungräns, vilket indikerar att hanteringen av skyddsfrågan följt administrativa överväganden, snarare än det naturvetenskapligt grundade eller intresseavvägda skyddsbehovet i termer av influens- områden och huvudsakliga risker. Motsvarande siffra för län är 15.97 I två fall bryter ett vattenskyddsområde länsgräns. Samman- fattningsvis det är få vattenskyddsområden som sträcker sig över en kommun- eller länsgräns. Med nuvarande utformning av bestämmelsen kan det föreligga otydlighet, som i vissa fall leder till osäkerhet, hos kommuner och länsstyrelser under vilka förutsättningar olika instanser lämpligen bör fatta beslut. Osäkerheten och den administrativt resurs- krävande processen kan utgöra skäl för att kommun eller läns- styrelse avstår från att besluta om inrättande av skyddsområde. Arbetet kräver kunskap inom olika sakområden och resurser för samordning inom den egna organisationen och med andra berörda parter. Ett belysande exempel gäller en kommun som till regeringen överklagat beslut att avslå kommunens begäran om fastställande av vattenskyddsområde för två täkter. framför i det aktuella fallet att lagstiftningen ger möjlighet att fatta beslut i ärendet, vilket inte innebär en skyldighet för att fatta beslut på begäran av kommunen. Kom- munen har som skäl för sin begäran framfört att kommunens re- surser på tjänstemannasidan är mycket begränsade och att det även skulle betyda att man fattar ett beslut där många politiker skulle stå inför en jävssituation.98 Regeringen beslutade att inte ta upp över- klagandet till prövning med motivet att länsstyreslens beslut inte 97Metria AB (2014). Underlag till utredningen. Uttag från i , . 98Regeringskansliet (2013), dnr M2013/3108/Me. Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden haft sådana rättsverkningar för kommunen eller i övrigt berört kommunens intressen på ett sådant sätt att kommunen har rätt att föra talan mot beslutet. Kommunen har haft ställning som förslag- ställare eller anmälare och inte som sökande. Alternativa former för beslutsfattande Ett regionalt perspektiv och den möjlighet det erbjuder att mer övergripande och långsiktigt hantera frågor om skydd av vattentill- gångar för dricksvatten, utgör en viktig utgångspunkt för utred- ningen. Det innebär också möjligheter att föra in vattenfrågorna i en mer samlad regional planering och avvägning mellan olika sam- hällsintressen. I utredningens direktiv anges endast alternativen att kommunen eller ska vara beslutande myndighet. Den regionala nivån, representerad av , kan dock i vissa fall vara alltför begränsad för att säkerställa skyddet i de fall vatten- förekomster och influensområden har en mer omfattande utbred- ning. Nedan diskuteras därför olika möjligheter att i ett större regionalt sammanhang bereda och fatta beslut om inrättandet av vattenskyddsområden. Statlig regional förvaltning har vuxit fram och även varit föremål för översyn i en rad utredningar. Olika utgångs- punkter har rent organisatoriskt gällt inom olika politikområden, där sektorerna utvecklats utifrån sina egna förutsättningar. Det har bland annat resulterat i variation då det gäller förvaltningens regionala indelning.100 Länsstyrelserna har inom den regionala stat- liga förvaltningen traditionellt haft ett brett statligt uppdrag, som bland annat omfattat samhällsplanering, krisberedskap, naturvård och miljöskydd samt lantbruks- och landsbygdsfrågor. Länssty- relserna ska också verka för uppfyllandet av miljökvalitetsmålen. Inom denna ram har naturligt även vattenfrågor hanterats. Även länsstyrelseorganisationen har, med tanke på sitt breda uppdrag, varit föremål för organisatorisk översyn och förslag om förändringar. Det har bland annat påtalats att dagens länsstyrelser i flera avse- enden har för liten verksamhetsvolym, vilket påverkar effektivitet, 99Regeringsbeslut I:2, dnr M2013/3108/Me, . Tydligare process för arbetet med vattenskyddsområden kompetensförsörjning och även innebär svårigheter att få enhetlig- het i ärendehandläggning och tillsyn. föreslog mot denna bakgrund att verksamhet inom drygt 20 områ- den skulle koncentreras till 7 länsstyrelser.101 Så skedde också beträffande vissa verksamhetsområden.102 Utredningen om den statliga regionala förvaltningen föreslog att den geografiska indel- ningen av länsstyrelserna skulle förändras, så att länsstyrelserna blev större och väsentligt färre till antalet, med en minskning från 21 till 11.103 Regeringen gick inte vidare med utredningens för- slag.104 Den pågående Utredningen om en ny indelning av län och landsting aktualiserar dock åter frågan.105 Länsstyrelsernas uppgifter med anknytning till ramdirektivet för vatten hanteras i mer aggregerad form. Vid fem läns- styrelser finns s.k. vattenmyndigheter, där en särskild delegation under landshövdingens ledning beslutar om miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram och förvaltningsplaner. Den administrativa be- slutsordning som här införts tar sin utgångspunkt i en aggregerad regional indelning med grund i naturliga avrinningsområden, sna- rare än den mer begränsade traditionella länsindelningen. Dricksvattenfrågorna representerar en samhällsviktig verksam- het, där det statliga åtagandet behöver utvecklas på såväl central som regional nivå. Det gäller inte minst skyddet av dricksvatten- täkter. Former för ett regionalt ansvarstagande behöver även prövas i mer aggregerad form än enligt dagens länsindelning. Då det gäller skyddet av vattentäkter arbetar med beslut om inrättande av vattenskyddsområden, tillsyn i de fall denna inte har överlämnats till nivå, samt tillsynsvägled- ning till de kommuner som övertagit tillsynen. Verksamhetens om- fattning varierar mellan länen, men kännetecknas av begränsade re- surser, ofta också svårigheter att aktivt delta i de tidskrävande pro- cesser som sammanhänger med vattenskyddsfrågorna.