sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — Preskription av fängelse som förvandlingsstraff för böter Regler om bortfallande av fängelse som förvandlingsstraff för böter finns i 21 § bötesverkställighetslagen (1979:189). Där föreskrivs att ålagt förvandlingsstraff bortfaller, om beslutet inte har börjat verk- ställas från det att beslutet fick laga kraft. Bestämmelser om bortfallande av fängelse som förvandlings- straff för böter finns även i 18 § bötesverkställighetslagen. Där föreskrivs att förvandlingsstraffet till den del det inte har verkställts bortfaller om den bötfällde sedan straffet har ålagts betalar hela bötesbeloppet. Endast en fullständig betalning innebär att förvand- Beslut om vad som sagts fattas av Kriminalvården och gäller omedelbart2. I lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) finns bestämmelser om när ett fängelsestraff får verkställas och hur tiden för verkställigheten ska beräknas. Strafftidslagen komplet- teras av förordningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidsförordningen). Kriminalvården har också meddelat före- skrifter och allmänna råd om de frågor som berörs i lagen (Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om doms befordran till verkställighet samt strafftidsberäkning, KVFS 2011:3). Strafftidslagen reglerades tidigare i 2 och 3 kap. i lagen (1964:541) om behandling i fångvårdsanstalt. I samband med kriminal- vårdsreform ersattes lag med två särskilda lagar, dels den nu aktuella strafftidslagen, dels lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Den senare ersattes av fängelselagen (2010:610). Strafftidslagen bygger i stor utsträckning på den tidigare regleringen i lagen om behandling i fångvårdsanstalt. Lagen har visserligen ändrats vid ett flertal tillfällen 1974. Ändringarna har dock till övervägande del avsett s.k. följd- ändringar. Strafftidslagen gäller för domar på fängelse (1 §). Begränsningen till fängelsestraff gör att lagen inte är direkt tillämplig vid verkställig- het av sluten ungdomsvård. Genom en hänvisning i den lagen till- lämpas dock vissa av strafftidslagens bestämmelser om beräkning av strafftid på motsvarande sätt vid verkställighet av sluten ung- domsvård, se avsnitt 4.2.4. Med dom avses även domstols beslut, 1982/83:93 s. 45. t.ex. då en domstol på grund av den dömdes misskötsamhet undanröjer en tidigare dom på skyddstillsyn och bestämmer en annan påföljd (fängelse) för brottet3. Strafftidslagen är även tillämplig vid verkställighet i av utländska domar eller domar som har meddelats av internationella tribunaler. I dessa lagar kommer strafftidslagens tillämplighet till uttryck genom att det, i fråga om verkställigheten av det utländska straffet, hänvisas till svenska verkställighetsregler (se t.ex. 3 kap. 21 § lagen [2015:96] om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen). Att strafftidslagen även gäller för fängelse som ålagts någon som förvandlingsstraff för böter framgår av paragrafens andra stycke. Grundprincipen är att en dom på fängelse får verkställas när den har fått laga kraft i påföljdsdelen i förhållande till den dömde (2 §). Det innebär att verkställighet kan ske även om åklagaren eller målsäganden överklagat domen. Att en dom på fängelse i vissa fall kan verkställas trots att den inte har fått laga kraft framgår av para- grafens andra stycke. En dom på fängelse får även verkställas om den dömde lämnar en nöjdförklaring (3 §). En nöjdförklaring innebär att den dömde avstår från att överklaga domen i påföljdsdelen och medger att på- följden får verkställas innan överklagandetiden löpt ut. Nöjdförklaring av den som är häktad, omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket eller som verkställer fäng- elsestraff eller på annan grund är intagen i kriminalvårdsanstalt behandlas i 4 § (jfr 5 §). Där framgår att nöjdförklaring får avges inför viss angiven befattningshavare eller inför någon annan tjänste- man som har förordnats att ta emot en sådan förklaring. För att en nöjdförklaring ska bli gällande krävs att den som tar emot för- klaringen har tillgång till domen eller ett domsbevis. Det krävs vidare att den dömde haft betänketid till efter den dag då domen avkunnades eller på annat sätt meddelades honom eller henne. Om det är möjligt ska den dömde 1974:20 s. 109. beredas tillfälle att samråda med sin försvarare. Den som får ta emot en nöjdförklaring ska erinra den dömde om rätten att avge sådan förklaring och, när nöjdförklaring får lämnas, fråga den dömde om han eller hon önskar göra det. Om nöjdförklaring av den som är på fri fot finns bestämmelser i 6 §. Av dessa framgår, förutom inför vem sådan förklaring får av- ges, att nöjdförklaring får avges endast om den som vill avge förklaringen överlämnar ett exemplar av domen eller ett domsbevis till den som ska ta emot förklaringen. Någon betänketid krävs dock inte i dessa fall, jfr ovan. Vidare finns i 7 och 8 §§ bestämmelser om vissa formella krav för att en nöjdförklaring ska vara giltig samt om verkan av en sådan förklaring. Befordran av dom till verkställighet I 9 och 10 §§ finns bestämmelser om doms befordran till verk- ställighet, dvs. om vilka åtgärder som ska vidtas och av vem för att verkställigheten ska inledas. Bestämmelserna skiljer sig åt beroende på om den dömde är på fri fot eller frihetsberövad när domen får verkställas. Är den dömde frihetsberövad när domen får verkställas ska enligt 9 § domen befordras till verkställighet. Ansvaret för att så sker ligger på anstalten eller häktet där den dömde befin- ner sig. Om den dömde är intagen på en enhet där rättspsykiatriska undersökningar utförs är det i stället verksamhetschefen där som ska befordra domen till verkställighet. Förvaras den som är häktad i målet inte i en kriminalvårdsanstalt när verkställigheten ska inledas ska han eller hon förpassas till en sådan. Är den dömde häktad i annat mål när domen får verkställas och förvaras han eller hon inte i anstalt får verkställigheten påbörjas där den dömde förvaras. Är den dömde på fri fot när domen får verkställas ska Kriminal- vården enligt 10 § förelägga den dömde att senast en viss dag inställa sig vid en viss angiven kriminalvårdsanstalt. Om den dömde inte efterkommer eller inte kan nås av ett sådant föreläggande eller om fara föreligger för detta kan Kriminalvården begära att polisen ska förpassa den dömde till anstalten. Avger den dömde en nöjd- förklaring gäller i stället att domen ska befordras till verkställighet (10 § tredje stycket). Enligt 11 § får den som ska förpassas till verkställa fängelse i anslutning till det tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering. En sådan förvaring får även ske om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. I 15 § finns en bestämmelse som anger hur länge verkställig- heten enligt en tidigare dom ska fortgå om fängelsestraffet skärps i högre rätt. Det är fråga om domar som har börjat verkställas t.ex. för att den dömde har förklarat sig nöjd med domen. Verkställighet ska fortgå enligt den första domen till dess att den andra domen får börja verkställas. Uppskov eller anstånd med verkställighet I 12 § regleras förutsättningarna för den dömde att få uppskov med verkställigheten. Uppskov kan beviljas , högst , om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsotillstånd, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra om- ständigheter. Finns det synnerliga skäl får uppskov beviljas . Visar den dömde att han eller hon har gett in en ansökan om uppskov senast den dag då han eller hon skulle ha inställt sig vid kriminalvårdsanstalt och har uppskov inte tidigare sökts i målet, ska verkställigheten anstå i avvaktan på Kriminal- vårdens beslut (12 § tredje stycket). Enligt 14 § har regeringen bemyndigats att för andra fall än som avses i 12 § meddela bestämmelser om anstånd . Bemyndigandet har i viss utsträckning utnyttjats bl.a. genom att ge Kriminalvården möjlighet att besluta om anstånd med verkställigheten i syfte att åstadkomma en jämnare beläggning på anstalterna (13 § strafftidsförordningen). Bestämmelser om beräkning av den tid som verkställigheten ska pågå finns i 19–26 §§ strafftidslagen. Av 19 § framgår från vilken dag strafftiden ska räknas. Är den dömde häktad eller omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket eller på annan grund intagen i kriminalvårds- anstalt ska strafftiden räknas från den dag då domen får verkställas. Är den dömde på fri fot ska tiden i stället räknas från dag då den dömde enligt 10 § tas in i häkte eller anstalt eller då han eller hon tas om hand av polisen för förpassning. Paragrafen anger också genom hänvisningar till bl.a. vissa bestämmelser i fängelselagen (2010:610) i vilka situationer och under vilka förutsättningar en vistelse utanför anstalt ska räknas in i verkställighetstiden. Enligt paragrafens tredje stycke ska även den tid som den dömde hålls i häkte eller är omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket efter det att dom eller slutligt beslut i målet har med- delats räknas in i verkställighetstiden. Regler om s.k. obligatorisk avräkning av tid för frihetsberöv- ande finns i 19 a §. Sådan avräkning kan ske när någon döms till fängelse . Har den dömde i ett sådant fall på grund av misstanke om brott som prövats genom dom i målet varit berövad friheten ska i vissa fall tiden för frihetsberövandet anses som tid under vilken den utdömda påföljden verkställts. De frihetsberöv- anden för vilka tillgodoräknande kan komma i fråga är förutom anhållande och häktning också intagning på enhet för rättspsyki- atrisk undersökning. En förutsättning för tillgodoräknande är att frihetsberövandet varat av minst och att det inte skett med verkställighet i ett annat mål. Att reglerna om tillgodoräknande av frihetsberövande är tillämpliga också när domstolen med tillämpning av 34 kap. 1 § första stycket 1 förordnar att en tidigare utdömd påföljd (fängelse) ska avse också det nya brottet har särskilt anmärkts i lagtexten. Då ska den dömde tillgodoräknas sådant frihetsberövande som har skett på grund av misstanke om detta brott. I 19 b § finns en bestämmelse om avräkning vid överlämnande till för straffverkställighet enligt en europeisk arresterings- order eller enligt en nordisk arresteringsorder. bär att ett frihetsberövande utomlands som har föregått ett över- lämnande till för straffverkställighet ska tillgodoräknas den överlämnade. En förutsättning för avräkningen är att frihetsbe- rövandet skett med anledning av begäran om överlämnande. Vidare finns i 19 c § en bestämmelse om avräkning för frihets- berövande som ägt rum utomlands på begäran av Kriminalvården enligt 2 kap. 7 § lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Enligt 20 § ska Kriminalvården så snart det kan ske fastställa dagen för strafftidens slut. Om strafftiden uppgår ska myndigheten fastställa tidpunkten då villkor- lig frigivning tidigast kan komma i fråga samt tidpunkten för prövotidens utgång. Ett strafftidsbeslut ska ändras när omständig- heterna ger anledning till det (20 § andra stycket). En sådan om- ständighet kan t.ex. vara att den villkorliga frigivningen skjuts upp. Bestämmelser om bl.a. omräkning av strafftiden i vissa fall till dagar finns i 21 §. I 22 § regleras hur sådan tid för frihetsberövande som ska tillgodoräknas den dömde ska läggas ut i samband med straff- tidsbeslutet. Således ska först slutdag beräknas utan beaktande av sådan tid och sedan avdraget göras från . Hur ett avbrott i verkställigheten påverkar strafftidsbeslutet framgår av 23 §. Det anses inte vara ett avbrott i verkställigheten om den som avtjänar ett fängelsestraff häktas med anledning av misstanke om brott (23 § andra stycket). Häktas den som undergår fängelse av annan anledning än sådan misstanke ska verkställigheten dock anses avbruten (18 §). Hur villkorligt medgiven frihet som förklarats helt eller delvis förverkad ska hanteras vid beräkning av strafftiden framgår av 24 §, medan 25 § reglerar förutsättningarna för samman- läggning om verkställighet av flera fängelsestraff sammanfaller. Slutligen regleras i 26 § fall där den dömde varit intagen för verk- ställighet trots att förutsättningarna för verkställighet inte var uppfyllda. I sådana fall får Kriminalvården förordna att ska räknas in i verkställighetstiden. I 28–34 §§ finns bestämmelser om bl.a. överklagande och ompröv- ning av Kriminalvårdens beslut enligt strafftidslagen. 4.2.2Verkställighet av fängelse i anstalt Den som döms till fängelse ska enligt huvudregeln avtjäna straffet i kriminalvårdsanstalt. Verkställigheten regleras i fängelselagen (2010:610) (FäL) och fängelseförordningen (2010:2010). Lagen och förordningen kompletteras av de föreskrifter och allmänna råd som Kriminalvården utfärdar. Följande bestämmelser i fängelselagen kan nämnas. Enligt 1 kap. 5 § FäL ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare föreskrivs att verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt ska inriktas på åtgärder som är ägnade att före- bygga återfall i brott. För varje intagen ska det upprättas en individu- ellt utformad verkställighetsplan. Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den intagne och i samverkan med berörda myndigheter. Av 1 kap. 7 § FäL framgår att det för den som avtjänar fängelse i lägst , om det inte är uppenbart obehövligt, ska beslutas om särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga. Villkoren avser placering i anstalt, vistelse utanför anstalt och särskilda utslussnings- åtgärder. Om det finns särskilda skäl ska sådana villkor också beslutas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . I 2 kap. FäL finns bestämmelser om placering. Enligt 2 kap. 1 § får en intagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 4 § framgår att en intagen får placeras på en avdelning med särskild hög grad av övervakning och kontroll (säkerhetsavdelning) om det finns en varaktig risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, eller om det finns särskild anledning att anta att det behövs för att hindra den intagne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt. En intagen i kriminalvårdsanstalt har i princip samma rätt till sjukvård som andra medborgare. Enligt 9 kap. 1 § ska en intagen, som inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten och som behöver sjukhusvård, beviljas tillstånd att vistas utanför och sjukvård. Ett sådant tillstånd ska för- enas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säker- hetsskäl ska den intagne stå under bevakning. I 10 kap. FäL finns bestämmelser om permission och annan till- fällig vistelse utanför anstalt. Enligt 10 kap. 1 § får en intagen under vissa angivna förutsättningar, för att underlätta anpassningen i samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt (permission). Vidare får enligt 10 kap. 2 § s.k. särskild permission beviljas, om det finns särskilt ömmande skäl. En intagen får också enligt 10 kap. 3 och 4 §§ beviljas tillstånd att tillfälligt vistas utanför inställa sig vid domstol eller annan myndighet respektive för att genomgå sådan utredning om återfallsrisk enligt 10 § lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Tillstånd som sagts ska enligt 10 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Vidare framgår av 10 kap. 6 § att en intagen vid vissa vistelser utanför anstalt tillfälligt får placeras i häkte. Sådan placering får dock ske endast om det är nödvändigt av säkerhetsskäl eller med hänsyn till transportförhållandena. 11 kap. FäL innehåller bestämmelser om särskilda utslussnings- åtgärder. Enligt 11 kap. 1 § får en intagen under vissa förutsätt- ningar, för att minska risken för att han eller hon återfaller i brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd till vistelse utanför anstalt genom ut- slussningsåtgärderna frigång, vårdvistelse, vistelse i halvvägshus och utökad frigång. En utslussningsåtgärd ska enligt 11 kap. 6 § förenas med de villkor som behövs för att syftet med åtgärden ska uppnås eller för att Kriminalvården ska kunna utöva nödvändig kontroll. Om den intagne inte rättar sig efter villkoren eller annars fullgör de skyldigheter som gäller för utslussningsåtgärden, ska enligt 11 kap. 8 och 9 §§ tillståndet till åtgärden upphävas och den intagne omedel- bart föras till verkställighet av straffet i anstalten. 4.2.3Verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll Efter ansökan av den dömde kan Kriminalvården besluta att den som ska avtjäna fängelse ska verkställa straffet utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Verkställighetsformen, som regleras i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IövL), innebär att den dömde förbjuds att vistas utanför sin bostad annat än på sär- skilt angivna tider och för bestämda ändamål, såsom arbete, utbild- ning, vård och nödvändiga inköp. Att förbudet efterlevs kontrolleras genom elektroniska hjälpmedel, s.k. elektronisk fotboja. Till lagen finns en förordning (1994:1060) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Kriminalvården har också utfärdat föreskrifter och allmänna råd för tillämpning av lagen (Kriminalvårdens före- skrifter och allmänna råd om intensivövervakning med elektronisk kontroll, KVFS 2011:6). Verkställighet i form av elektronisk övervakning kan avse flera fängelsedomar och också omfatta förverkande av villkor- ligt medgiven frihet genom dom. Den sammanlagda strafftiden som ska verkställas får dock inte överstiga . Fängelse som dömts ut i samband med dom på skyddstillsyn enligt 28 kap. 3 § kan dock inte avtjänas utanför anstalt. Genom att det anges att det ska vara frågan om dom på fängelse omfattas inte heller förvandlingsstraff för böter och förverkande av villkorlig frihet som beslutats av övervakningsnämnd enligt 26 kap. 19 § (se prop. 1993/94:184 s. 32). Om den dömde har undergått verkställighet utanför anstalt i form av intensivövervakning, får ny ansökan bifallas endast om det har förflutit den tidigare verkställigheten och den dömde inte har begått något brott som har föranlett strängare straff än böter (2 § andra stycket IövL). En ansökan om verkställighet i form av elektronisk övervakning får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminal- vårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser, eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt (2 § första stycket IövL). Ytterligare krav för verkställighetsformen är att den dömde har tillgång till en godtagbar bostad och ordnad sysselsättning, t.ex. arbete eller utbild- ning. Av 4 § IövL framgår att den dömde under verkställigheten ska iaktta skötsamhet, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som gäller enligt lagen och enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Den dömde ska vidare av- hålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande medel, som t.ex. narkotika. Har den dömde ansökt om att få verkställa straffet utanför anstalt får han eller hon enligt 11 § IövL inte tas in i en kriminal- påbörja verkställigheten innan ansökan slutligt prövats och det föreligger ett beslut som fått laga kraft. Det finns dock vissa undantag. Den dömde får tas in i en av straffet, bl.a. om ansökan har gjorts efter den dag han eller hon enligt föreläggande skulle ha inställt sig vid en av straffet eller om han eller hon är häktad. Av 12 § första stycket IövL framgår att lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) även gäller när ett fäng- elsestraff verkställs utanför anstalt. En viss anpassning till den särskilda verkställighetsformen har dock varit nödvändig. Således räknas i paragrafens första stycke andra mening några bestäm- melser upp som inte ska gälla i fråga om sådan verkställighet som sker enligt IövL. Vidare kompletterar paragrafens andra stycke regeln i 10 § första stycket strafftidslagen om föreläggande för den dömde att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårds- anstalt där domen ska verkställas. Eftersom sådan inställelse inte är aktuell anges i stället att ett föreläggande ska innehålla att den dömde ska påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. ska också strafftiden räknas. som verk- ställigheten utanför anstalt pågår ska någon sammanläggning av strafftider inte ske annat än om den sammanlagda strafftiden ändå inte kommer att överstiga . Om den dömde åsidosätter vad som åligger honom eller henne enligt IövL eller enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen, och överträdelsen inte är av mindre betydelse, ska enligt 14 § IövL beslutet om verkställighet utanför anstalt upphävas. Den intagne ska då föras till verkställighet av straffet. Beslut om upphävande fattas enligt 15 § IövL av övervakningsnämnd. I samband med ett sådant beslut ska nämnden fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verk- ställts utanför anstalt. Den tid sådan verkställighet har pågått ska i dessa fall räknas som verkställd tid, om inte särskilda skäl talar mot det. 4.2.4Verkställighet av sluten ungdomsvård Lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) innehåller bestämmelser om verkställighet för dem som döms till sluten ungdomsvård. Till lagen finns en förordning (1998:641) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Verkställigheten av sluten ungdomsvård sker vid sådana sär- skilda ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och är främst inriktad på vård (1 och 2 §§ LSU). Ansvaret för verkställigheten åvilar (SiS)(3 §). Verkställigheten av sluten ungdomsvård inleds genom att den dömde tas in i ett sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § LVU (4 § LSU). Enligt 5 och 6 §§ LSU får verkställigheten inledas när domen har fått laga kraft i påföljdsdelen gentemot den dömde eller när den dömde har lämnat en nöjdförklaring. I 6–8 §§ LSU finns vidare bestämmelser om vem som är behörig att ta emot en nöjdförklaring, formkraven för och verkan av en sådan förklaring. Dessa motsvarar i huvudsak vad som gäller i fråga om nöjdförklaring vid dom på fängelse enligt lagen (1974:202) om beräkning av straff- tid m.m. (strafftidslagen). Bestämmelser om vem som ska vidta åtgärder för att verkställig- heten ska börja och vilka åtgärder som ska vidtas i detta syfte finns i 9 och 10 §§ LSU. Om den dömde är på fri fot när domen får verkställas, ska SiS förelägga den unge att inställa sig en viss dag vid det särskilda ungdomshem där verkställigheten ska äga rum (9 § LSU). Om den dömde inte efterkommer föreläggandet eller inte kan nås av ett sådant föreläggande, kan SiS begära att polisen ska förpassa den dömde till hemmet. Vidare får den som ska förpassas till ett särskilt ungdomshem tillfälligt förvaras i häkte eller polisarrest om det är nödvändigt för att förpassningen ska kunna genomföras. Om den dömde, när domen på sluten ungdomsvård får verk- ställas, är häktad eller intagen på ett särskilt ungdomshem med stöd av LVU, ska häktet eller det särskilda ungdomshemmet se till att domen verkställs och att den dömde förpassas till det särskilda ungdomshem som SiS bestämmer (10 § LSU). När det gäller beräkning av den tid som verkställigheten ska pågå hänvisas i 10 a och 11 §§ LSU till motsvarande bestämmelser i strafftidslagen (19, 19 a, 19 b, 19 c, 21–23 och 25 §§). Det innebär att verkställighetstiden vid dom på sluten ungdomsvård ska räknas på samma sätt som vid dom på fängelse. I denna del hänvisas till redovisningen i avsnitt 4.2.1.