sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — Direktivet syftar enligt dess artikel 1 till att bidra till en väl fungerande inre marknad och till att uppnå en så hög konsu- mentskyddsnivå som möjligt. Den rättsliga grunden för det nya direktivet är artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funk- tionssätt (EUF-fördraget). Direktivet är ett fullharmoniserings- direktiv vilket innebär att medlemsstaterna inte, såvida inte annat föreskrivs i direktivet, får behålla eller införa bestämmelser som avviker från bestämmelserna i direktivet, inklusive strängare eller mindre stränga bestämmelser som skulle ge en annan skyddsnivå för resenärer. Nedan följer en översiktlig beskrivning av direktivets disposition och innehåll. Vissa nyheter framhålls särskilt. 4.1.2Direktivets disposition och innehåll Direktivet inleds med ett antal beaktandesatser och 54 skäl. Där- efter är direktivet indelat i åtta kapitel. Direktivet har också tre bilagor. Kapitel 1 innehåller artiklar om syfte, tillämpningsområde, defini- tioner och harmoniseringsnivå. Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att bidra till en väl fungerande inre marknad och till upp- nåendet av en så hög enhetlig konsumentskyddsnivå som möjligt genom att tillnärma vissa aspekter av medlemsstaternas lagar, regler och administrativa bestämmelser vad gäller avtal mellan resenärer och näringsidkare med avseende på paketresor och sammanlänkade researrangemang. I artikel 2 anges direktivets tillämpningsområde. Direktivet ska tillämpas på paketresor som erbjuds eller säljs av näringsidkare till resenärer och på sammanlänkade researrangemang som underlättas av näringsidkare för resenärers räkning. Vissa undantag från tillämp- Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang ningsområdet föreskrivs också. Direktivet är inte tillämpligt på resor som varar än , såvida inte inkvartering ingår. Vidare är resor som erbjuds eller underlättas till- fälligt, på ideell basis och endast för en begränsad grupp resenärer undantagna från direktivets tillämpningsområde. Slutligen undantas resor som köps på grundval av ett allmänt avtal för anordnande av affärsresa mellan en näringsidkare och en annan fysisk eller juridisk person som agerar för ändamål som avser den egna närings- eller yrkesverksamheten. Artikel 3 innehåller definitioner av centrala begrepp i direktivet, så- som vem som anses utgöra resenär, näringsidkare, arrangör, respek- tive återförsäljare. I artikeln klargörs också vad som avses med en resetjänst, en paketresa och det nya begreppet sammanlänkat rese- arrangemang, som vissa av direktivets bestämmelser också är tillämp- liga på. Ett annat centralt begrepp som definieras är oundvikliga och extraordinära omständigheter, som har betydelse för bl.a. arran- skadeståndsskyldighet vid bristande överensstämmelse. I artikel 4 anges harmoniseringsnivån. Där klargörs att medlems- staterna inte i sin nationella lagstiftning får behålla eller införa be- stämmelser som avviker från bestämmelserna i direktivet. Det inklu- derar strängare eller mindre stränga bestämmelser som skulle ge en annan skyddsnivå för resenärer. Kapitel 2 reglerar informationsskyldigheter och innehåll i paket- reseavtalet. I artikel 5 stadgas en skyldighet för arrangören, och i förekommande fall återförsäljaren, att lämna viss specifikt angiven förhandsinformation om paketresan till resenären innan denne binds av ett paketreseavtal. I artikeln föreskrivs också att resenären ska få information genom särskilda informationsformulär som finns bifo- gade i bilaga 1 till direktivet. I artikel 6 anges att medlemsstaterna ska se till att den förhandsinformation som lämnas blir bindande för arrangören, och i tillämpliga fall för återförsäljaren. I artikel 7 regle- ras innehållet i paketreseavtalet och handlingar som arrangören eller återförsäljaren ska tillhandahålla resenären före paketresans början. Informationen ska bl.a. omfatta en redogörelse för arrangö- rens ansvar för att paketresan fullgörs och dennes skyldighet att Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang tillhandahålla assistans om resenären befinner sig i vissa svårigheter. Resenären ska också få kontaktinformation, bl.a. till det organ som ansvarar för obeståndsskydd och till någon på arrangörens sida som resenären snabbt kan kontakta för att begära hjälp eller påtala bris- ter vid fullgörandet av avtalet. Resenären ska också upplysas bl.a. om sin skyldighet att reklamera utan onödigt dröjsmål och om sin rätt att på vissa villkor överföra paketreseavtalet på annan resenär. I artikel 8 stadgas att näringsidkaren har bevisbördan för att infor- mationsskyldigheten har fullgjorts. Kapitel 3 reglerar ändringar av paketreseavtalet före paketresans början. Artikel 9 reglerar under vilka förutsättningar och på vilka villkor resenären har rätt att överlåta paketreseavtalet till en annan resenär. I vilken utsträckning arrangören har rätt till ersättning från resenären till följd av överlåtelsen regleras också. Artikel 10 reglerar under vilka förutsättningar arrangören får höja priset på paketresan efter att paketreseavtalet har ingåtts. Det får t.ex. inte vara tillåtet för arrangören att i avtalet förbehålla sig rätten att höja priset på grund av att vissa kostnader ökat, om avtalet inte ger rese- nären motsvarande rätt till prissänkning om kostnaderna i stället sänkts. Vidare föreskrivs att resenären vid en prishöjning på ska ha rätt att säga upp avtalet och antingen få en ersättningspaketresa eller få tillbaka allt vad som betalats för paket- resan. Artikel 11 reglerar förutsättningarna för arrangören att ändra andra villkor i paketreseavtalet än priset och resenärens rättigheter i dessa situationer. I artikel 12 föreskrivs att resenären ska ha en rätt att säga upp paketreseavtalet när som helst före paketresans början. Vidare regleras under vilka förutsättningar och i vilken utsträck- ning arrangören ska ha rätt att ta ut en uppsägningsavgift när rese- nären säger upp avtalet före paketresans början. Arrangörens rätt att under vissa förutsättningar säga upp avtalet när för få personer har köpt resan eller när oundvikliga eller extraordinära omständig- heter gör det omöjligt att fullgöra avtalet regleras också. Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang Kapitel 4 innehåller artiklar rörande paketresans fullgörande. I artikel 13 stadgas att medlemsstaterna ska se till att arrangören är ansvarig för fullgörandet av de resetjänster som inbegrips i paketreseavtalet, oav- sett om tjänsterna ska utföras av arrangören eller av andra resetjänst- leverantörer. Medlemsstaterna ges en möjlighet att föreskriva ett mot- svarande ansvar för återförsäljare. Resenären ska enligt artikeln åläggas en skyldighet att utan onödigt dröjsmål påtala bristande omständig- heter. Arrangören ska åläggas att avhjälpa bristande överensstäm- melse, såvida det inte är omöjligt eller skulle medföra oproportio- nella kostnader. I artikeln föreskrivs en skyldighet för arrangören att, utan extra kostnader för resenären, ordna lämpliga alternativa arrangemang om en betydande del av resetjänsterna inte kan till- handahållas enligt överenskommelsen i paketreseavtalet. Är de alter- nativ som erbjuds resenären inte likvärdiga ska denne ha rätt till en skälig prissänkning. Under vilka förutsättningar resenären har rätt att avvisa föreslagna alternativa arrangemang och i vilka fall denne har rätt till prissänkning och/eller skadestånd till följd av bristande överensstämmelse som inte avhjälps och inte heller ersätts med alter- arrangemang regleras också i artikeln. Arrangören åläggs också en skyldighet att anordna hemtransport åt resenären. Arrangö- rens skyldigheter att stå för kostnaden för nödvändig inkvartering i de fall det på grund av oundvikliga och extraordinära omständigheter är omöjligt att säkerställa resenärens hemresa enligt överenskommel- sen i paketreseavtalet begränsas till en period om högst , såvida inte mer långtgående skyldigheter följer av unionslagstift- ning om passargerarrättigheter för det aktuella transportmedlet. Mer långtgående skyldigheter kan under vissa förutsättningar före- ligga i förhållande till resenärer med särskilda behov, t.ex. gravida eller personer med nedsatt rörlighet. Artikel 14 reglerar förutsätt- ningarna för prissänkning och skadestånd. Resenärens rätt till pris- sänkning vid bristande överensstämmelse ska endast vara utesluten i de fall då arrangören kan visa att den bristande överensstämmel- sen beror på resenären. Undantag från arrangörens skadestånds- skyldighet för skador som resenären drabbas av till följd av bris- tande överensstämmelse ska förutsätta att arrangören visar att den bristande överensstämmelsen kan tillskrivas antingen resenären eller en tredje part som inte har någon anknytning till paketrese- Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang avtalet, eller har uppkommit på grund av oundvikliga och extra- ordinära omständigheter. I artikel 14.4 och 14.5 regleras också rela- tionen mellan paketresedirektivets bestämmelser om prissänkning och ersättning och motsvarande bestämmelser i internationella kon- ventioner och EU-förordningar om resenärers rättigheter. Vidare anges att medlemsstaterna inte får föreskriva en kortare preskrip- tionstid än för att framställa anspråk enligt artikeln. Artikel 15 reglerar möjligheterna för resenären att reklamera via återförsälja- ren. Artikel 16 reglerar arrangörens skyldigheter att tillhandahålla assistans till resenärer som befinner sig i svårigheter, bl.a. vid ound- vikliga och extraordinära omständigheter. Kapitel 5 omfattar regler om skydd vid obestånd. I artikel 17 stadgas en skyldighet för medlemsstaterna att se till att arrangörer ställer säkerhet för återbetalning av alla betalningar som görs av resenärer i den mån som de relevanta tjänsterna inte fullgörs som en följd av arrangörens obestånd. Skyldigheten att ställa säkerhet ska omfatta arrangörer som är etablerade på medlemsstatens territorium eller som säljer eller erbjuder paketresor i en medlemsstat eller som på något sätt riktar sådan verksamhet till en medlemsstat. Skyddet ska också omfatta samtliga resenärer som arrangören har sålt paket- resor till, oavsett var de är bosatta, var resan har sålts och oavsett i vilken medlemsstat det organ som svarar för skyddet vid obestånd är beläget. Genom artikel 18 förpliktigas medlemsstaterna att garantera ett ömsesidigt erkännande av nationella system för skydd vid obestånd samt att upprätta en strukturerad samarbetsmekanism i form av centrala kontaktpunkter för ett effektivt utbyte av information. Kapitel 6 innehåller bara en artikel och reglerar s.k. sammanlänkade researrangemang. Begreppet är nytt och omfattar vissa resetjänster som faller utanför begreppet paketresa men som kombinerats på ett sådant sätt att de ändå har viss likhet med sådana resor. I artikel 19 stadgas bl.a. att medlemsstaterna ska införa ett krav för närings- idkare som underlättar sammanlänkade researrangemang att till- handahålla skydd vid obestånd. Näringsidkaren ska också åläggas Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang att informera resenären om att denne inte omfattas av de rättig- heter som gäller vid paketreseavtal men att denne kommer att er- hålla visst skydd vid obestånd. Medlemsstaterna åläggs att införa vissa civilrättsliga sanktioner för det fall näringsidkaren inte upp- fyller dessa skyldigheter. Kapitel 7 innehåller allmänna bestämmelser. Artikel 20 anger att medlemsstaterna ska se till att den återförsäljare som är etablerad i en medlemsstat och som erbjuder eller säljer resor för en arrangör som är etablerad utanför EES-området ska omfattas av de skyldig- heter som fastställs för arrangörer i kapitlen 6 (som reglerar paket- resans fullgörande) och 5 (som reglerar skydd för obestånd), såvida inte återförsäljaren lägger fram bevis för att arrangören uppfyller kraven i dessa kapitel. Artikel 21 ålägger medlemsstaterna att reglera ansvarsfördelningen för fel under bokningsprocessen. Artikel 22 föreskriver en rätt för den arrangör eller återförsäljare som har full- gjort sina skyldigheter gentemot resenären att kräva gottgörelse från en tredje part som bidragit till den händelse som utlöste dessa skyldigheter. Artikel 23 anger att direktivet är tvingande till förmån för resenären och att det är direktivets definitioner av arrangör, paketresa, sammanlänkat researrangemang etc. som ska gälla, oav- sett hur aktörerna själva väljer att beskriva sig eller de tjänster de tillhandahåller. Artikel 24 ålägger medlemsstaterna att ordna effektiv tillsyn för att säkerställa efterlevnaden av direktivet. Artikel 25 anger att överträdelser ska sanktioneras med effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. Artiklarna 26–27 rör kommissionens rappor- tering och översyn rörande tillämpningen av direktivet och vissa följdändringar i det s.k. konsumenträttighetsdirektivet (Europa- parlamentets och rådets direktiv /83/EU av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och Europa- parlamentets och rådets direktiv /7/EG) och i förordningen om konsumentskyddssamarbete (och rådets för- ordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsument- skyddslagstiftningen, ”förordningen om konsumentskyddssamarbete”). Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang Kapitel 8 omfattar slutbestämmelser. I artikel 28 anges medlems- staternas tidsfrist för införlivandet av direktivet och vissa därmed sammanhängande frågor. I artikel 29 anges att det tidigare paket- resedirektivet (90/314/EG) ska upphöra att gälla med verkan från och med samma datum. Vidare anges att hänvisning till det tidigare direktivet ska anses som hänvisningar till det nya direktivet och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga 3. Artikel 30 anger när direktivet träder i kraft. Artikel 31, slutligen, anger att direktivet riktar sig till medlemsstaterna. Till direktivet har fogats tre bilagor. Bilaga 1 utgörs av standardinformationsformulär som ska användas när resenären köper en paketresa. Tre varianter, del A–C, av dessa standardinformationsformulär finns. Standardinformationsformu- läret i del A är avsett att användas vid köp av paketresa då det är möjligt att använda hyperlänkar. Standardinformationsformuläret i del B är avsett att användas när det inte är möjligt att använda hyperlänkar. Standardinformationsformuläret i del C är avsett att användas när en arrangör överför uppgifter till en annan närings- idkare i enlighet med artikel 3.2. b v, dvs. i de situationer då resenä- rens fortsatta köp av resetjänster från en annan resetjänstleverantör kan leda till att resetjänsterna sammantagna utgör en paketresa. Bilaga 2 utgörs av standardinformationsformulär som ska användas när resenären köper ett sammanlänkat researrangemang. Av dessa standardinformationsformulär finns det fem varianter. Del A–C ska användas vid sammanlänkade researrangemang i den mening som avses i artikel 3.5 a, dvs. när näringsidkaren underlättar resenä- rens separata urval och separata betalningar för var och en av rese- Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang tjänsterna för ett enda besök hos eller en enda kon- takt med dess försäljningsställe. Standardinformationsformuläret i del A ska användas när näringsidkaren är en transportör som säljer en tur-och-retur-biljett via internet. Standardinformationsformuläret i del B ska användas av näringsidkare som tillhandahåller samman- länkade researrangemang via internet utan att vara en transportör som säljer en tur-och-retur-biljett. Standardinformationsformuläret i del C ska användas av näringsidkare som inte är transportörer som säljer en tur-och-retur-biljett när avtalen om resetjänsterna ingås i näringsidkarens och resenärens samtidiga fysiska närvaro. Del D–E ska användas vid sammanlänkade researrangemang i den mening som avses i artikel 3.5 b, dvs. då näringsidkaren på ett riktat sätt underlättar anskaffande av minst en ytterligare resetjänst från en annan näringsidkare när ett avtal med en sådan närings- idkare ingås timmar efter det att bokningen av den första resetjänsten har bekräftats. Standardinformationsformuläret i del D ska användas när näringsidkaren är en transportör som säljer en tur-och-retur-biljett via internet. Standardinformationsformuläret i del E ska användas av näringsidkare som tillhandahåller samman- länkade researrangemang via internet utan att vara en transportör som säljer en tur-och-retur-biljett. Bilaga 3 innehåller en jämförelsetabell mellan det tidigare paket- resedirektivet (90/314/EEG) och det nya paketresedirektivet. 5 Genomförandet av direktivet 5.1Ny paketreselag och ändringar i resegarantilagen Utredningens bedömning och förslag: Genomförandet av direk- tivet kräver så omfattande ändringar att den nu gällande paket- reselagen bör bytas ut mot en ny lag, som till sitt innehåll och sin struktur ligger nära direktivet. Den nya lagen bör heta paket- reselag. De offentligrättsliga reglerna i direktivet kräver ändringar i nu gällande resegarantilag. Skälen för utredningens bedömning och förslag: Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna med avseende på det resultat som ska uppnås men överlåter åt de nationella myndig- heterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomföran- det (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat vid genomförande av direktivet inte behöver använda sig av samma terminologi och systematik som har använts i direktivet, så länge det avsedda resultatet uppnås. Det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrange- mang innehåller dels civilrättsliga regler rörande förhållandet mellan resenären och arrangören respektive återförsäljaren, dels offentlig- rättsliga regler om krav på ställande av säkerhet och om tillsyn och sanktioner. I svensk rätt finns, som framgått, dels en civilrättslig lag om paketresor, som tillkom mot bakgrund av det tidigare paket- resedirektivet (90/314/EEG), dels en offentligrättslig resegarantilag som också innehåller bestämmelser som genomför delar av paket- resedirektivet. Dessa lagar är centrala för genomförandet av direktivet. Jämfört med artiklarna i det nya direktivet är bestämmelserna i den nu gällande paketreselagen av mer övergripande karaktär. Vid genomförandet av det tidigare paketresedirektivet intogs den stånd- punkten att detaljföreskrifter inte borde tas in i lagen utan att de i stället skulle framgå av verkställighetsföreskrifter. Det gällde bl.a. bestämmelser om vilken information som resenären skulle ha rätt att få. Lagens uppbyggnad och struktur ansågs på det sättet passa bättre in i svensk lagstiftningstradition (prop. 1992/93:95, s. 1 och 30). Sedan genomförandet av det tidigare paketresedirektivet har emeller- tid genomförts ett stort antal EU-direktiv och många av de lagstift- ningsprodukter som detta arbete har resulterat i har en struktur och uppbyggnad som ligger närmare de direktiv som de genomfört. Som exempel kan nämnas de bestämmelser om information som finns i distansavtalslagen (3 kap. 3 § lagen [2005:59] om distans- avtal och avtal utanför affärslokaler). En viss skiftning gentemot ökad likhet med andra medlemsländers lagstiftning kan skönjas i den svenska lagstiftningen. Det nya direktivet är strukturerat på ett delvis annat sätt än den nu gällande paketreselagen. Det gäller inte minst de bestämmelser som reglerar direktivets tillämpningsområde. Vid genomförandet av det nya direktivet bör man, enligt utredningens mening, sträva efter att åstadkomma en lagstiftningsprodukt som till innehåll och struktur ligger nära direktivet. Det kan också underlätta tillämp- ningen, inte minst i de sammanhang då en tolkning av lagen behö- ver göras i ljuset av direktivet. Att genomföra det nya direktivet genom ändringar i den nu gällande paketreselagen skulle kräva en omfattande omarbetning och omstrukturering. Ändringarna är så stora att det inte framstår som meningsfullt att behålla lagen. Den nu gällande paketreselagen bör därför i stället ersättas med en ny lag. Den nya lagen ska innehålla bestämmelser även för en i lagstift- ningssammanhang ny typ av researrangemang, nämligen det som i direktivet benämns sammanlänkade researrangemang. De bestäm- melser som rör dessa researrangemang, som utredningen har valt att benämna kopplade researrangemang, är emellertid av begränsad omfattning och lagens titel bör därför inte tyngas genom att även dessa anges i denna. Den nya lagen bör därför endast heta paket- reselag. De offentligrättsliga reglerna om insolvensskydd vid försäljning av paketresor och sammanlänkade researrangemang är inte mer om- fattande än att de kan genomföras genom ändringar i den nu gäll- ande resegarantilagen. 5.2Valmöjligheter gällande innehållet i de nya lagarna Utredningens bedömning: Direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att ålägga återförsäljaren ett solidariskt ansvar för full- görandet av paketresan. Medlemsstaterna ges också möjlighet att införa ångerrätt och en preskriptionstid för framställande av anspråk. Valmöjligheter finns också beträffande utformningen av sanktionerna och i viss utsträckning för vilka aktörer och för vilka situationer resegaranti kan föreskrivas. Skälen för utredningens bedömning: Valmöjligheter som anges i direktivet Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang är, som tidigare nämnts, ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Det inne- bär att medlemsstaterna inte på det område som omfattas av direk- tivet får behålla eller införa bestämmelser som avviker från bestäm- melserna i direktivet, såvida inte annat föreskrivs i detta. I vissa avseenden har medlemsstaterna getts sådan valfrihet vid genomföran- det. En av dessa valmöjligheter rör omfattningen av återförsäljarens ansvar. I artikel 13.1 andra stycket anges att medlemsstaterna får behålla eller införa bestämmelser i sin nationella lagstiftning enligt vilka återförsäljaren också är ansvarig för fullgörandet av paket- resan. Vidare klargörs att om ett sådant ansvar stadgas ska de bestäm- melser i artikel 7 (innehåll i paketreseavtalet och handlingar som ska tillhandahållas före paketresans början) och kapitel 3 (ändringar av paketreseavtalet före paketresans början), kapitel 4 (paketresans fullgörande) och kapitel 5 (skydd vid obestånd) som gäller för arran- gören också gälla i tillämpliga delar för återförsäljaren. hanget ska nämnas att ett visst ansvar för återförsäljare redan har föreskrivits i direktivet, nämligen i de fall då återförsäljaren är etablerad i en medlemsstat medan den arrangör vars resor åter- försäljaren säljer är etablerad i en stat som ligger utanför EES- området. Vad som ska gälla i en sådan situation regleras i artikel 20. Vi återkommer till det i avsnitten som rör resegaranti och ansvaret för paketresans fullgörande. Vid genomförandet av det nya paketresedirektivet måste över- vägas om, och i så fall under vilka förutsättningar, det finns skäl att vid sidan av arrangörens fulla ansvar för fullgörandet av paketresan ålägga återförsäljare ansvar för fullgörandet av paketreseavtalet och en skyldighet att ställa säkerhet för resans fullgörande. Utredning- ens överväganden i dessa delar behandlas vidare i avsnitt 6.5.1. Medlemsstaterna har vidare getts en möjlighet att avseende avtal utanför fasta affärslokaler föreskriva en 14-dagars ångerrätt vid köp av paketresor, utan att resenären behöver ange något skäl. Utred- ningens överväganden i dessa frågor behandlas i avsnitt 6.4.3. Medlemsstaterna har också viss valfrihet beträffande vilken preskriptionstid avseende anspråk på prissänkning och skadestånd som ska gälla i den nationella lagstiftningen. I artikel 14.4 anges dock att preskriptionstiden inte ska understiga . Utredning- ens överväganden i denna del behandlas vidare i avsnitt 6.5.7. När det gäller utformningen av insolvensskyddet regleras bl.a. vad skyddet ska omfatta och när det ska kunna tas i anspråk.