sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Ytterligare in- formation om den lokala krisberedskapen ges i kapitel 9. Olika former av avtal med markägare kan användas för att åstad- komma vattenskydd.180 Avtalen kan t.ex. slutas mellan företrädare för markägare och kommun/kommunala bolag. Avtalen kan komplettera andra åtgärder, som vattenskyddsföreskrifter. Avtal med verksamhetsutövare i vattenskyddsområden är ovanliga i jämfört med förhållanden i en del andra europeiska länder.181 En avtalsmodell har använts i , som komple- ment till gällande skyddsföreskrifter.182 Erfarenheter finns av s.k. naturvårdsavtal, som avser bevarande och skydd av värdefulla skogsmiljöer och andra naturområden. Dessa civilrättsliga avtal tecknas mellan staten eller en kommun och en fastighetsägare om vad denne kan tillåta eller tåla beträf- fande naturvårdsåtgärder på sin fastighet. Ett naturvårdsavtal anses vara en nyttjanderätt och kan som längst gälla i 50 år.183 Natur- vårdsavtal och ersättningar ska inte avse sådant som omfattas av lagstadgade krav. Eftersom tanken är att avtalen ska komplettera områdesskydd, bör det alltid övervägas vilken skydds- form som lämpar sig bäst för det område som ska skyddas. I väg- ledningen om naturvårdsavtal anges att annan skyddsform än avtal bör användas bland annat om området berör ett större antal fastig- heter, om det krävs ordningsföreskrifter för allmänheten eller om det finns exploateringsplaner. I sådana fall bör hellre områdesskydd enligt användas.184 180Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 13. 181LRF (2009). Vattenskydd – konflikthärd eller gemensamt projekt. 182Tekniska verken i (2014). R. , . 1837 kap. 3, 5 och 10 §§ jordabalken (1970:994). 184Naturvårdsverket och (2013), Naturvårdsavtal, Riktlinjer för tillämpning, , version 3.0, s. 12 och 16, samt prop. 2008/09:214, s. 33. Genom det svenska Landsbygdsprogrammet för perioden – 2020 erbjuds jordbruksföretag möjlighet att ansluta sig till olika miljöersättningar. Dessa omfattar bland annat ersättning för miljö- insatser som etablering av fånggrödor, vårbearbetning av och skyddszoner mot vattendrag som utgörs av gräsbevuxen mark där användning av växtnäringsämnen och växtskyddsmedel inte är tillåten. Ersättning till odling av vall för att minska läckage av växt- näringsämnen till vatten kan också lämnas i vissa delar av . Ersättning kan även utgå för ekologisk produktion där odling bedrivs utan användning av växtskyddsmedel och handelsgödsel. För att minimera miljöpåverkan från verksamhetsutövare inom jordbruks-, trädgårds- och skogsnäring bedrivs även information, rådgivning och utbildning med stöd från landsbygdsprogrammet. Exempel på detta är den tidigare nämnda Skyddet av dricksvattenförekomster har en lång tradition i och andra delar av världen. Kända är t.ex. vattenskyddsåtgärder i anslutning till det antika akveduktsystemet i , där kejserliga dekret förbjöd utövandet av jordbruk i nära anslutning till denna för sin tid samhällskritiska infrastruktur.186 Metoder och traditioner kring skyddet varierar. Nedan behandlas hur några länder i , förutom det mer generella miljöarbetet, specifikt arbetar med skydd av dricksvattenförekomster. Det gäller , , samt och . 185Regeringen (2015). – Rural Development Programme (National), . 186“By command of Emperor , no one is permitted to plough, sow, or plant within the space determined for protection of the aqueduct.” Återgivet i Assante, M. (2009). Infrastructure protection in the ancient world. dricksvatten produceras i allt väsentligt från grund- vattentäkter, där landets speciella geologiska förutsättningar och flacka topografi utgör viktiga förutsättningar för vattentillgång och vattenkvalitet. Närmare två tredjedelar av landyta an- vänds till jordbruksproduktion, varav en stor del brukas intensivt. Det intensiva jordbruket är huvudorsaken till att höga halter växt- skyddsmedel och förhöjda halter nitrat har påvisats i många grund- vattentäkter. Mellan 25 och 30 dricksvattentäkter har stängts till följd av föroreningar.187 Den danska strategin för att skydda grundvattnet baseras på tre steg: –hydrogeologisk kartläggning och systematisk övervakning, vilket skapar förutsättningar för platsspecifika skyddszoner, –mätning och bedömning av tidigare, nuvarande och möjliga framtida föroreningskällor, och –planarbete med hög grad av transparens och lokalt deltagande.188 Områden med särskilt starka dricksvattenintressen, s.k. OSD- områden, värnas genom extra insatser. För områdena ska s.k. insatsplaner upprättas. Planerna baseras på en kartläggning av geo- logi, hydrologi, nuvarande och förväntad framtida markanvänd- ning, som gjorts genom den statliga grundvattenkartläggingen. I planerna ska åtgärder för att skydda dricksvattnet beskrivas, t.ex. frivilliga avtal och rådgivning riktad till jordbruket.189 S.k. odlingsavtal ska anpassas till lokala jordarter och grund- vattenbildning. Avtalen innebär att jordbrukaren kan få ekonomisk ersättning baserat på skördebortfall, därtill kan avtalen omfatta informations- och rådgivningsinsatser. Odlingsavtal tecknas i regel på minst en femårsperiod då det gäller jordbruksmark där använd- ningen av nitrat och växtskyddsmedel är stor. Vissa producenter erbjuder markägaren bidrag till skogsplantering som ett alternativ 187Hagstad, E (2011). Dricksvattenskydd i jordbruket – åtgärder, samarbeten och avtal för minskad koncentration nitrat och växtskyddsmedel. Kandidatuppsats, universi- tet. Se även DANVA (2016). 188Danmarks miljöministerium och GEUS. Water supply in , the Danish action plan for promotion of eco-efficient technologies – Danish Lessons. 189Naturstyrelsen (2015). Vejledning om indsatsplaner. En sådan ordning kan innebära vissa fördelar, som bättre skydd för grundvattentäkterna och minskat behov av kon- trollåtgärder kring träffade avtal.190 Det finns också olika typer av skyddszoner. En 10-meterszon runt själva täkten ska stängslas, därtill finns en obligatorisk 25- meters zon där det är förbjudet att odla, gödsla och använda växt- skyddsmedel. En ytterligare skyddszon kan anges utifrån de speciella förutsättningar som råder, ett s.k. boringsnært beskyttelsesområde. Rådighetsinskränkningar kan föreskrivas inom området och mark- ägare kan vara berättigade till ersättning.191 kom branschorganisationen og Spillevands- forening, DANVA,192 överens med lantbrukarnas organisation, Landbrug og Fodevarer, om utökade skyddszoner från det mer generella kravet vid grundvattentäkter. Beslutet fick betydelse för de ersättningsanspråk som lantbruket därefter ställde. 2011 beslutade regeringen att betala i ersättning för inskränkningar inom dessa zoner.193 En tiondel av yta täcks av sjöar och andra vattendrag. Det hushållsvatten som vattenverken distribuerar består till av grundvatten, vilket också inkluderar konstgjort grundvatten. Det offentliga åtagandet för att skydda dricksvatten- produktionen i innebär angivandet av långsiktiga mål och myndighetssamverkan, därtill att resurser avsätts för forsknings- projekt och att samarbete uppmuntras mellan olika verksamhets- utövare och intressenter.194 190Landsbrugsinfo (2016). Vejledning till dyrkningsaftal. 191Danmarks milöministerium och GEUS. Water supply in . the Danish action plan for promotion of eco-efficient technologies – Danish Lessons. Se även Naturstyrelsen (2015), Vejledning om indsatsplaner, samt Miljøstyrelsen (2007), Vejledning om boringsnære beskyttelsesområder – BNBO. 192DANVA är en interesseorganisation för alla som arbetar professionellt med ”vand og spildevand”, dvs. dricksvatten och avloppsvatten. Det är en självständig, ej vinstdrivande förening, som finansieras genom medlemsavgifter och avgiftsintäkter. 193LRF (2012), ppt-presentation vid , ., , samt Greppa näringen (2010), , M., , . 194Statens miljöförvaltnings webbtjänst (2016). Vattenskyddet inom lantbruket samt Grund- vatten i . Skyddsplaner ska upprättas för alla viktiga grundvattenområden med möjlighet att anlägga skyddszoner runt vattenintag. Skydds- arbetet har dock ännu inte hunnit bli heltäckande. I bottens område finns t.ex. 469 grundvattenområden där skydds- planer har utarbetats för drygt 38 procent.195 Det är speciellt de riskutsatta områdena och grundvattenområden med dålig status som behöver upprätta skyddsplaner, vilket oftast sker i samverkan mellan kommuner och vattenverk.196 I skyddsplanerna presenteras förslag till skyddsåtgärder, förslagen saknar dock bindande rätts- verkan.197 För grundvattentäkter kan med stöd av vattenlagen in- rättas skyddszoner, där speciell odlingsregim utan gödsling eller nyttjande av växtskyddsmedel fastställs. Zonerna kan beröra åker- arealer invid sjöar, åar, huvuddiken, och inom områden med grund- vattentäkter. Då zonerna berör arealer berättigade till jordbrukets miljöstöd kan brukarna ansöka om specialstöd. Stödet förutsätter att jordbrukarna tecknar avtal med myndigheterna om de åtgärder som ska vidtas.198 Miljöstöd kan bland annat ges för skyddszoner längs sjöar och vattendrag, där förbud mot spridning av växtnäring och växtskyddsmedel gäller.199 Den tyska dricksvattenförsörjningen baseras till cirka två tredje- delar på grundvatten. För att skydda dricksvattnet kan förbunds- staterna inrätta vattenskyddsområden med vissa restriktioner genom den nationella vattenvårdslagen. Anspråk på ersättning kan prövas då restriktionerna leder till omfattande ekonomiska konse- kvenser. Vattenskyddsområden inrättas av kommuner men kan också göras på begäran av vattenverk. Lagen anger ramar för vattenskyddet men förbundsstaterna kan reglera skyddet utifrån 195Statens miljöförvaltnings webbtjänst (2016). Skyddsplaner för grundvattenområden. 196Jord- och skogsbruksministeriet (2014). 197Finlands miljöcentral (2009). 198Hagstad, E (2011), Dricksvattenskydd i jordbruket – åtgärder, samarbeten och avtal för minskad koncentration nitrat och växtskyddsmedel, Kandidatuppsats, . 199LRF (2014). Underlag till utredningen, . anpassade regelverk.200 Normalt finns en förbudszon som för grundvattenintag omfattar 10–från intagspunkten. Utöver denna har kommun eller vattenverk möjlighet att mot ersättning ställa krav på ytterligare försiktighetsåtgärder inom ett utvidgat område, för grundvattentäkter motsvarande upp till 50 dagars uppehållstid.201 Samarbete sker på sina håll mellan vattenverk och jordbrukare i kooperativa avtal för att förstärka skyddet i vattenskyddsområden. Både och har lagar som ger vattenbolagen möjlighet att inkludera vattenskyddande åtgärder i dricksvattenpriset, vilket ger vattenbolagen möjlighet att betala ut kompensation till jordbrukare.202 I praktiken har främst olika typer av avtal och rådgivningsinsatser varit den dominerande vägen för att minska riskerna för dricksvattenförekomsterna. Även markköp och offentlig upphandling av berörda produkter som odlats enligt avtalade villkor förekommer.203 Dricksvattenförsörjningen i och baseras till cirka en tredjedel på grundvatten.204 Diffusa föroreningskällor representerar allvarliga problem i vissa delar av området. , som är motsvarigheten till svenska , inrättar skyddsområden för att skydda grund- vattentäkter, s.k. Source Protection Zones. Dessa områden delas in i tre zoner. De två inre zonerna bestäms av transporttiden för för- oreningar och den tredje zonen utgörs av hela tillrinningsområdet. Den främsta nyttan med skyddsområdet är att markera att området är särskilt känsligt, vilket kan vara av betydelse då olika verk- samheter i området bedöms av myndigheter och andra aktörer.205 200Bundesverband der Energie- und Wasserwirtschaft, BDEW (2008). Profile of the . 201LRF (2014). Underlag till utredningen, . 202Hagstad, E (2011). Dricksvattenskydd i jordbruket – åtgärder, samarbeten och avtal för minskad koncentration nitrat och växtskyddsmedel. Kandidatuppsats, universi- tet. 203LRF (2014). Underlag till utredningen, . 204Environment Agency, Groundwater Source Protection Zones. Det finns även ett områdesskydd som är mer specifikt inriktat på dricksvatten, s.k. Drinking Water Protected Areas, som ska skydda vattenresurser där råvatten nyttjas för dricksvattenpro- duktion. Områden som bedöms utsatta för särskild risk kan inne- bära inrättandet av särskilda Safeguard Zones. Här sker särskilt fokus på att minska sådan verksamhet eller sådana aktiviteter som kan försämra råvattnets kvalitet och därmed öka kraven på rå- vattenberedning. Denna typ av zoner inrättas som ett gemensamt åtagande mellan och vattenbolagen och utgör det huvudsakliga verktyget för att möta ramdirektivets krav på erforderligt skydd av dricksvatten.206 är denna typ av reglering dock relativt ovanlig. Begränsningar utifrån gällande risker sker i stället i första hand med stöd av nitratdirektivet eller genom frivilliga överenskommelser.207 Utredningens överväganden: Behovet av skydd av vattenföre- komster avsedda för allmän dricksvattenanvändning beaktas inte i tillräcklig omfattning i kommunernas och länsstyrelsernas arbete. har och genom en rad olika insatser bedrivit ett omfattande arbete för att skydda många av de vattenförekomster som nyttjas . Fortsatta och mer kraft- fulla åtgärder krävs dock för att möta de klimat- och samhällsförändringar som förutses, de åtaganden som måste fullföljas enligt samt anknytande nationella miljö- kvalitetsmål. Det gäller såväl inrättandet av nya skyddsområden som översyn av befintliga områden och föreskrifter. Ett för- bättrat skydd förutsätter även utveckling av lämpliga planerings- underlag på lokal och regional nivå och anknytande upp- strömsarbete. 206Environment Agency (2016). Drinking Water Protected Areas Safeguard Zones. 207Hagstad, E (2011). Dricksvattenskydd i jordbruket – åtgärder, samarbeten och avtal för minskad koncentration nitrat och växtskyddsmedel. har i uppdrag att analysera om skydds- behovet för vattenförekomster beaktas i tillräcklig omfattning i kommunernas och länsstyrelsernas arbete. Utredningen har tidigare redovisat en rad olika typer av skyddsåtgärder som används i arbetet, men finner att dessa inte visat sig tillräckliga för att till- godose dagens skyddsbehov. De mest konkreta skyddsmetoderna utgörs av väl anpassad fysisk planering och inrättandet av vattenskyddsområden. Den fysiska planeringen kan enligt utredningens bedömning bli ett vik- tigt instrument för att skydda vattenförekomster. Regionala vattenförsörjningsplaner och va-planer kan utgöra betydelsefulla planeringsunderlag för att tillgodose vattenintressen i kommu- nernas översiktsplanering. Utredningen bedömer mot bakgrund av dagens åtgärdsarbete att sådana planer kan utnyttjas i högre ut- sträckning som underlag för översiktsplaneringen. Beträffande vattenskyddsområden, bedömer utredningen mot bakgrund av dagens åtgärdsarbete att instrumentet har använts i förhållandevis omfattande utsträck- ning, om man ser till mängden vatten som skyddas på detta sätt, ett relativt stort antal täkter saknar denna typ av skydd, det finns även ett stort behov av att se över befintliga skydds- områden med tanke på deras ålder, geografiska avgränsning och skyddsföreskrifternas utformning, länsstyrelsens resurser och insatser för inrättande av vatten- skyddsområden är alltför begränsade,208 och att detta även gäller länsstyrelsernas tillsynsarbete. Vattenpåverkande föroreningar och andra risker hanteras effek- tivast genom åtgärder vid källan, snarare än som efterhjälpande insatser genom rening och beredning i vattenverken. Sådant upp- strömsarbete har avgörande betydelse för att minska belastningen av föroreningar i landets vattenförekomster. Uppströmsarbetet berör bland annat olika samhällsaktiviteter, kemikalieanvändning, konsumtionsvanor, substitutionsarbete och hanteringen av avfall 208 Redovisas närmare i kapitel 7 och 13. Det har därmed anknytning till de risker och sårbarheter som vattenförekomster och dricksvattenförsörjning exponeras för. Utredningens uppdrag har inte riktats mot denna typ av bredare samhällsåtgärder, de har dock stor betydelse inte bara för vattenförvaltning och miljömålsarbete, utan även för dricksvattenförsörjningen. Frågan berörs något i utredningens för- slag om samlade åtgärder, särskilt i betoningen av en mer regional syn på vattenförsörjningen och de fortsatta utrednings- och upp- följningsinsatser som föreslås i kapitel 12. 6.5Synliggör vattentäkter i planeringsarbetet I ovanstående avsnitt har utredningen redovisat olika sätt att skydda vattentäkter och vad som rent praktiskt görs för att säkerställa ett erforderligt skydd. I detta avsnitt diskuteras behovet av att lyfta fram vattentäkterna på ett tydligare sätt i planerings- arbetet. Inledningsvis behandlas frågan om nationella, därefter regionala underlag, samt roll i planeringsarbete och utveckling av lokala planeringsunderlag. Därefter behandlas de anknytande förslag inom området som presenterats av och samt Havs- och vatten- myndighetens arbete med riksintresse. Utredningens överväganden och förslag redovisas i avsnitt 6.5.5. Planeringsunderlag för dricksvattenförekomster saknas i allt väsentligt på nationell nivå. Det skiljer sig t.ex. från avfalls-, infra- struktur- och havsplaneringsområdena, där planer fastställs av regeringen, se avsnitt 11.7.3. Vid en jämförelse med andra länder, ses där ofta en tydligare nationell nivå för den fysiska plane- ringen.209 Viss nationell planering finns i form av strategin för dricks- vattenförsörjning under korta kriser, som tagit 209 SOU 2015:59, s. 421–422. fram i samarbete med det nationella nätverket för dricksvatten. Strategin är ett planerings- och kunskapsunderlag som ska ses som ett förslag till hur arbetet kan bedrivas. Strategin kan utgöra under- lag för olika aktörers planering och beslutsfattande. Då det gäller skyddet av vattentäkter nämns behov av att –bidra till utökat skydd för vattenbehov genom nationella inventeringar och utpekande av strategiskt viktiga vattentill- gångar, –stärka kommunernas och länsstyrelsernas förmåga att bättre nyttja för skydd av framtida vattenförsörj- ningsmöjligheter, –stödja att samordning av vattenförsörjningsplanerna mellan länen blir en tydligare uppgift hos vattenmyndigheterna, och –synliggöra det framtida behovet av dricksvatten i den fysiska planeringen.210 åtgärdsprogram utgör ytterligare en form av nationellt planeringsunderlag. Programmen tas fram av de fem vattenmyndigheterna för respektive vattendistrikt, men innehåller en betydande gemensam del på nationell nivå. Åtgärdsprogrammen tar bland annat upp åtgärder om inrättande av vattenskydds- områden samt vatten- och avloppsvattenplaner. Bestämmelserna om riksintresse i anger mark- och vattenområden som rymmer resurser, värden eller företeelser som är särskilt betydelsefulla i ett nationellt perspektiv och ges ett skydd mot vissa åtgärder, vilket behandlas närmare i avsnitt 6.3.5. Frågan om riksintressesystemet utreddes , se avsnitt 6.5.4. Utredningen behandlar i kapitel 11 mer samlat dricksvatten- försörjningens behov av nationella planeringsunderlag i relation till ansvars- och styrningsfrågor. 210 (2014). Nationell strategi för dricksvattenförsörjning under korta kriser 2014–2020 – planering och utveckling, s. 8–9 och 20–23. 6.5.2Regionala underlag och roll i planeringsarbetet Samhällsplanering är ett av de viktigaste strategiska redskapen för att långsiktigt skydda dricksvattenförekomster och skapa grund för ansvarsfull användning. Frågan berördes inledningsvis i kapitel 4 om samhällsutveckling och dricksvatten. har en nyckelroll i sina olika uppgifter att tillhandahålla planeringsunder- lag, ge råd, bevaka mellankommunala frågor samt frågor om hälsa och säkerhet. Detta avsnitt behandlar roll i planeringsarbetet och regionala underlag i form av vattenförsörjningsplaner. Det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten. Det kommunala planmonopolet innebär dock inte att kommunen helt fritt kan bestämma hur mark och vatten ska användas. Staten har det övergripande ansvaret för samhällets utveckling och anger genom plan- och bygglagstiftningen ramarna för de kommunala organens befogenheter. Kommunen ska ta hän- syn till allmänna intressen, inklusive statliga, regionala och mellan- kommunala intressen. Exempelvis ska planläggningen, med hänsyn till natur- och kulturvärden, miljö- och klimataspekter samt mellankommunala och regionala förhållanden, främja en ändamåls- enlig struktur och en estetiskt tilltalande utformning av bebyggelse, grönområden och kommunikationsleder samt en långsiktigt god hushållning med mark, vatten, energi och råvaror samt goda miljö- förhållanden i övrigt.211 Statens inflytande över kommunernas beslut om mark- och vattenanvändning förutsätts i huvudsak utövas vid planläggningen, med tyngdpunkt i översiktsplaneringen. företräder och samordnar statens intressen.212 Grunderna för statens möjlig- heter att ingripa anges tydligt i lagstiftningen. Det gäller frågor om riksintressen, mellankommunala frågor samt hälso- och säkerhets- aspekter. Dricksvattenförsörjning kan både utgöra en mellankom- munal fråga och beröra hushållnings-, hälso- och säkerhetsaspekter. 2112 kap. 3 § (2010:900). 2122 kap. 1–4 §§ plan- och byggförordningen (2011:338). Regionala planeringsunderlag för vattenförekomster, med analyser av tillgångar, samband och sårbarheter, är angelägna för att ge för- utsättningar för en trygg dricksvattenförsörjning. Underlagen är också värdefulla för långsiktig planering av försörjningen inom andra samhällssektorer, bland annat jordbruk och industri. Sådana underlag är avgörande för en god behandling av frågan i kommu- nernas översiktsplanering och kan ha betydelse för arbetet med inrättande och revidering av vattenskyddsområden, liksom för annan samhällsplanering. Den mellankommunala aspekten är i många fall uppenbar och ska då bevakas av i plane- ringens olika skeden. Tillgången på vatten kan även vara en mellan- regional fråga som kräver samarbete över länsgränser. har frågan om god planering av samhällets vattenresurser uppmärksammats i ökad utsträckning. Olika begrepp med varierande innebörder har dock använts, vilket ibland komplicerat arbetet.213 Vattenförsörjningsplaner utvecklades inom miljömålssystemet med syfte att säkra dricksvattenförsörj- ningen.214 De förekom tidigare i arbetet för de nationella miljö- kvalitetsmålen Levande sjöar och vattendrag (som delmål) samt Grundvatten av god kvalitet (som åtgärd). föreslog 2008 att regionala vattenförsörjningsplaner skulle tas fram av läns- styrelsen. Regeringen konstaterade att de mål som berörde vatten- försörjningsplaner inte hade nåtts inom tidsramen och delade upp- fattningen om planernas betydelse. skulle följa upp planerna, så att de kunde utgöra en del av översiktsplaneringen, länsstyrelserna skulle i större omfattning föra en dialog med kom- munerna i dessa frågor. Något konkret uppdrag att ta fram regionala vattenförsörjningsplaner lämnades dock inte till läns- styrelsen.215 Skrivningarna om vattenförsörjningsplaner har numera utgått, sedan miljömålsarbetet utvecklats och delmål ersatts med bland annat etappmål. Vägledning om hur vattenförsörjningsplaner kan utformas har tagits fram av i och 213SGU (2009). Vattenförsörjningsplan – identifiering av vattenresurser viktiga för dricks- vattenförsörjning. 214SOU 2000:52, s. 392 och 412. Se även prop. 2000/01:130. 2009/10:155, s. 150–151 och 160–162. geologiska undersökning, SGU.216 Syftet med dessa planer är enligt SGU att säkerställa dricksvattenförsörjningens tillgång till vatten- resurser i ett område på , dvs. i ett flergenerationsper- spektiv. Även annan användning av vattenresurser behöver beaktas, eftersom sådan användning kan komma i konflikt med dricks- vattenförsörjningens behov. En regional vattenförsörjningsplan omfattar enligt SGU:s väg- ledning ett större område, t.ex. ett län, men kan även ta hänsyn till behov och tillgångar utanför länets gränser. Dricksvattenföre- komster berör inte sällan angränsande län.