sou · H4B360 · 2016-10-05 00:00:00 — Sammanfattningsvis är det, utifrån de kriterier som Åklagarutred- ningen och har satt upp, befogat att utöka det straffbara området för sexualbrott genom att införa ett oaktsamhetsansvar. 5.9.4Närmare om utformningen av ett oaktsamhetsansvar för sexualbrott Vi har alltså kommit fram till att det är befogat att införa ett oakt- samhetsansvar för sexualbrott. Med den nya lagkonstruktion som vi föreslår för sexualbrotten kommer ett sådant ansvar främst rikta sig mot omständigheten att gärningsmannen har varit oaktsam i förhållande till att övriga personer inte har deltagit frivilligt i den sexuella handlingen. Det som återstår att ta ställning till är hur oaktsamhetsansvaret ska komma till uttryck i lagtexten. Det som särskilt behöver övervägas är om oaktsamhetsansvaret ska träffa alla brott i 6 kap. eller om det bör begränsas till att endast avse vissa allvarligare brott. Vidare måste det avgöras om all oakt- samhet ska göras straffbar eller om enbart mer påtagligt oaktsamma handlingar ska vara straffbara. Oaktsamhetsansvaret måste dess- utom tilldelas en lämplig straffskala. En fråga som rör lagens syste- matik är om oaktsamhetsansvaret ska införas i var och en av de enskilda bestämmelserna eller om det är mer lämpligt att införa en särskild bestämmelse som reglerar oaktsamhetsansvaret. Avgränsning av det straffbara området med hänsyn till gärningens allvar Vårt förslag: Oaktsamhetsansvaret ska avgränsas till att avse sexuellt övergrepp av normalgraden, grovt och synnerligen grovt brott samt grov sexuell kränkning. Även om det alltså i sig har bedömts som befogat att kriminalisera oaktsamhet är det angeläget att vara restriktiv vid nykriminalise- ringar. Dessutom är det så att allvaret i de gärningar som kriminali- seras påverkar den straffskala som kan sättas för brottet. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning För sexualbrott krävs enligt gällande rätt som huvudregel att gärningen har utförts med uppsåt. Endast för de brott som har ett åldersrekvisit i 6 kap. finns ett oakt- samhetsansvar som är kopplat till just bedömningen av ålder. Av bestämmelsen i 6 kap. 13 § följer att den som inte in- såg men hade skälig anledning att anta att barnet inte hade uppnått den föreskrivna åldern kan dömas till ansvar för brott. Bestämmel- sen innebär alltså att en gärningsman kan dömas till ansvar utan uppsåt i förhållande till barnets ålder. Bestämmelsen har varit under översyn inom ramen för det uppdrag som lämnades till människohandelsutredning. Översynen har resulterat i ett förslag som innebär att kraven på gärningsmannens oaktsamhet i det här avseendet sänks.103 Det finns därmed ingen anledning för oss att överväga några förändringar i förhållande till de särskilda sexualbrotten mot barn som inte har fyllt . Det som återstår är följaktligen de allmänna sexualbrotten som begås mot personer som är eller äldre. Dessa brott kan sägas vara indelade i tre ”kränkningsskikt”. De mest allvarliga sexu- ella handlingarna omfattas av bestämmelsen om sexuellt övergrepp. Därefter följer i fallande skala de gärningar som omfattas av bestäm- melserna om sexuell kränkning och sexuellt ofredande. Frågan är om alla eller enbart vissa av dessa gärningar bör träffas av ett oakt- samhetsansvar. Som en utgångspunkt för bedömningen av hur allvarligt ett visst brott är kan brottets abstrakta straffvärde användas. Med abstrakt straffvärde avses det lägsta och högsta straff som är angivet för en enskild brottsbestämmelse. Detta utgör i princip den lägsta respek- tive högsta gränsen för straff som kan dömas ut när just det brottet har förövats. Rent allmänt kan man utgå från att ju högre det abstrakta straffvärdet är desto allvarligare anser lagstiftaren att brottet är. Om man utgår från den abstrakta straffskalan som vi föreslår för sexuellt övergrepp är straffskalan fängelse i lägst och högst . Bestämmelsen är dessutom indelad i flera grader så att det för mindre allvarligt brott är stadgat fängelse i högst , för brott av normalgraden fängelse i lägst två och högst , för grovt sexuellt övergrepp fängelse i lägst fyra och högst och för synnerligen grovt sexuellt övergrepp fängelse i lägst sex och högst 103 SOU 2016:42 s. 260 ff. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning De gärningar som omfattas av bestämmelsen om sexuellt övergrepp är så allvarliga och kränkande att det kan tyckas vara överraskande att inte merparten av dem är straffbara vid oaktsamhet. Det gäller i vart fall alla gärningar som bedöms som brott av normalgraden eller allvarligare. Eftersom viss återhållsam- het bör iakttas vid kriminalisering av oaktsamhet menar vi att en rimlig avgränsning uppnås om oaktsamhetsansvaret för sexuellt övergrepp inskränks till att avse sexuellt övergrepp av normalgraden, grovt och synnerligen grovt brott. För bestämmelsen om sexuell kränkning föreslår vi inga ändringar i straffskalan. Den abstrakta straffskalan kommer därmed att kvar- stå på fängelse i högst för brott av normalgraden och för grovt brott fängelse i lägst och högst . Bestämmelsen är enligt sin utformning alternativ till sexuellt över- grepp. Den ska alltså tillämpas när brottet avsett sådana sexuella handlingar som inte omfattas av bestämmelsen om sexuellt över- grepp. Ett exempel på en handling som ska bedömas som sexuell kränkning är när det har skett en ofrivillig och någorlunda varaktig beröring av en naken kroppsdel med ett könsorgan.104 Mot bakgrund av den avgränsning som föreslås för oaktsam- hetsansvaret för sexuellt övergrepp bör även ansvaret för sexuell kränkning begränsas. Det är rimligt att oaktsamhet kriminaliseras i förhållande till det grova brottet. Omständigheter som medför att brottet kan bedömas som grovt är t.ex. att gärningsmannen har använt våld eller hot som varit av särskilt allvarlig art eller att flera personer har varit delaktiga i övergreppet. Den typ av gärning som kan bedömas som grov är därmed typiskt sätt så allvarlig och kränk- ande för offret att det är befogat att införa ett särskilt straffansvar för oaktsamhet. För brott av normalgraden ska det även i fortsätt- ningen krävas att gärningsmannen har haft uppsåt till samtliga gär- ningsmoment för att gärningen ska vara straffbar. Slutligen bör något sägas om sexuellt ofredande. För det brottet kan den dömas som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofre- dar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Brottets straffskala är böter eller fängelse i högst . 104 Se Jareborg, och , , Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, s. 95 samt även NJA 1991 s. 228, NJA 1992 s. 585, NJA 1993 s. 616 och NJA 2008 s. 1096 I och II. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Av samma skäl som angetts för sexuellt övergrepp som är mindre grov och för sexuell kränkning av normalgraden bör ett oaktsamhetsansvar inte heller träffa sådana brott som bedöms som sexuellt ofredande. Inte heller de övriga brott som finns i 6 kap. är sådana att de lämpar sig för oaktsamhetsansvar.105 De gärningar som sammanfattningsvis bör omfattas av oaktsam- hetsansvaret är sexuellt övergrepp av normalgraden, grovt och synner- ligen grovt brott samt grov sexuell kränkning. Vårt förslag: Den grad av oaktsamhet som ska kriminaliseras är sådan som kan betecknas som grov oaktsamhet. Nästa fråga som måste bedömas är vilken grad av oaktsamhet som bör kriminaliseras. Vi har redogjort för de olika former och grader av oaktsamhet som förekommer i svensk rätt, nämligen omed- veten och medveten oaktsamhet samt oaktsamhet och grov oakt- samhet (se avsnitt 3.6.2 ovan). Frågan är om all oaktsamhet bör kriminaliseras i förhållande till sexuellt övergrepp och sexuell kränk- ning, om bara den ena formen bör göras straffbar eller något annat alternativ bör övervägas. Som en utgångspunkt för den fortsatta diskussionen är det viktigt att här komma ihåg att för att frågan om oaktsamhetsansvar ska aktualiseras förutsätts:106 1.Att den sexuella handlingen inte har varit frivillig (det är bevisat i målet att valet att delta frivilligt inte hade kommit till uttryck genom ord eller handling eller att ett uttryckt val att delta inte godtagits på grund av att någon omständighet förelegat som innebär att ett uttryck för frivilligt deltagande inte ska tillmätas betydelse) och 2.att gärningsmannen inte har haft uppsåt till det förhållandet att det inte fanns något giltigt uttryck för frivillighet. 105Det vill säga bestämmelserna om samlag med syskon eller avkomling, köp av sexuell tjänst och koppleri. 106Den följande diskussionen tar enbart sikte på gärningsmannens personliga ansvar i för- hållande till om ett val att delta frivilligt har kommit till uttryck. Naturligtvis förutsätts även övriga brottsrekvisit vara uppfyllda för straffbart handlande. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Frågan blir då vilka former av oaktsamhet som bör omfattas av regleringen. Här kan man välja att kriminalisera enbart medveten oaktsamhet, att kriminalisera grov oaktsamhet (medveten oaktsam- het och grövre former av omedveten oaktsamhet) eller att krimina- lisera all oaktsamhet. Om man väljer att kriminalisera bara medveten oaktsamhet träffas endast de fall där gärningsmannen faktiskt har insett att det kan vara så att deltagandet i en sexuell handling inte är frivilligt, men han eller hon har ändå valt att genomföra den sexuella handlingen. En utvidgning som innebär att enbart medveten oaktsamhet kriminali- seras är i sig lätt att motivera. Om gärningsmannen har insett risken för att den andra personen inte deltar frivilligt är det enligt vår mening klart straffvärt att fortsätta med de sexuella handlingarna. Enligt kommitténs mening framstår det emellertid som otill- räckligt att kriminalisera enbart medveten oaktsamhet. En sådan förändring skulle visserligen innebära en inte obetydlig utvidgning av straffansvaret. Också efter en sådan utvidgning skulle det emellertid krävas att det kan visas att gärningsmannen faktiskt har insett risken för att deltagandet inte var frivilligt. Även om det kan vara en fördel i ett rättssäkerhetsperspektiv att begränsa utvidgningen till medveten oaktsamhet betyder det att ansvar inte skulle kunna aktualiseras ens i mer påtagligt straffvärda fall av omedveten oaktsamhet. Detta framstår enligt vår mening som alltför begränsat. Skyddsintresset bakom sexualbrotten är så starkt att det motiverar en kriminalise- ring också vid åtminstone vissa fall av omedveten oaktsamhet. Här kan tilläggas att det inte är självklart att medveten oaktsamhet alltid och i alla fall är mer straffvärd än omedveten oaktsamhet (även om det typiskt sett förhåller sig så). Den andra frågan som måste besvaras är då om all omedveten oaktsamhet ska vara straffbar eller om enbart de mer allvarliga formerna av oaktsamt handlande ska göras straffbart. De alternativ som finns är att kriminalisera alla former av oaktsamhet eller att in- skränka kriminaliseringen till grov oaktsamhet. Med grov oaktsam- het avses i princip alla former av medveten oaktsamhet, medan en- bart de mer allvarliga formerna av omedveten oaktsamhet omfattas. Vid en prövning av om omedveten oaktsamhet har förelegat eller inte inleder domstolen med en bedömning av vad gärningsmannen kunde ha gjort för att komma till insikt. Kunde personen t.ex. ha tänkt efter, frågat eller kontrollerat de närmare förhållandena och då Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning insett att en viss omständighet var vid handen? Därefter bedömer domstolen om det som gärningsmannen kunde ha gjort också är något som personen borde ha gjort. Om svaret är jakande på båda frågorna har gärningsmannen varit omedvetet oaktsam. De fall som omfattas av grov oaktsamhet är fall då gärningsmannen verkligen borde ha gjort det som han eller hon kunde ha gjort för att komma till insikt. Gärningsmannen anses alltså i sådana fall på ett tydligare sätt ha avvikit från vad som kan anses aktsamt. Det finns skäl som talar både för och emot att kriminalisera all oaktsamhet. Det som framför allt talar för en kriminalisering av all oaktsamhet är att det är fråga om ett högt värderat skyddsintresse och att skyddet på så vis skulle bli mer omfattande. Om kriminali- seringen begränsas till grov oaktsamhet kan det vidare finnas en risk för att agerande som framstår som klandervärt bedöms falla utanför det straffbara området. Omvänt är det emellertid ofrån- komligt att en bedömning av omedveten oaktsamhet innefattar en bedömning i efterhand och på avstånd av vad någon har bort förstå i en viss situation. Av rättssäkerhetsskäl kan det därför finnas an- ledning att ställa krav på en viss nivå av oaktsamhet. En sådan in- skränkning av ansvaret säkerställer också att det svårligen kan ifrågasättas om de fall som träffas verkligen är straffvärda. Detta tror vi är av betydelse om lagstiftningen ska kunna bidra till att skapa normer om vad som ska krävas i form av aktsamhet i samband med sexuella handlingar. Här bör noteras att nivån för vad som är att anse som oaktsamt i praktiken sätts av domstolarna genom rätts- tillämpningen. Vid vissa kriminaliseringar (t.ex. för vissa trafikbrott av förseelsekaraktär) kan närmast sägas att gärningsmannen presu- meras vara oaktsam. I dessa fall har oaktsamhet emellertid krimina- liserats för att möjliggöra en effektiv tillämpning av straffbudet. Ett sådant närmast strikt ansvar är inte tänkbart när det är fråga om kriminalisering av oaktsamhet vid allvarligare gärningar. Här måste det ställas betydligt högre krav på oaktsamheten. Det kan därför ligga ett värde i att lagstiftaren anger att det ska ske en bedömning av att oaktsamheten i det enskilda fallet verkligen är klandervärd. Till detta ska läggas att en kriminalisering av all oaktsamhet med hänsyn till intresset av ekvivalens torde förutsätta att man inför en straffskala som börjar på böter. Enligt vår bedömning är det inte önskvärt att kriminaliseringen omfattar också gärningar på bötesnivå. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Sammantaget är det vår uppfattning att oaktsamhetsansvaret bör förutsätta att gärningsmannen har varit grovt oaktsam. På så vis kommer oaktsamhetsansvaret att träffa påtagligt straffvärt hand- lande, sådant handlande som de allra flesta uppfattar som klander- värt, som viss återhållsamhet iakttas vid kriminaliseringen. En särskild bestämmelse som reglerar oaktsamhetsansvaret Vårt förslag: Oaktsamhetsansvaret ska regleras i en särskild be- stämmelse i 6 kap. . Det ska införas två nya brottsbeteckningar, oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning. Oaktsamt sexuellt över- grepp träffar sådana gärningar som skulle ha omfattats av bestäm- melsen om sexuellt övergrepp om gärningen hade genomförts med uppsåt. Oaktsam sexuell kränkning träffar sådana gärningar som skulle ha omfattats av bestämmelsen om sexuell kränkning om gärningen hade genomförts med uppsåt. Oaktsamhetsansvaret kan införas i 6 kap. antingen genom att ansvaret läggs till i bestämmelserna om sexuellt över- grepp och sexuell kränkning eller genom att en särskild bestäm- melse införs som reglerar detta. Det alternativ som av pedagogiska och systematiska skäl före- faller mest lämpligt är att en ny bestämmelse införs för oaktsam- hetsansvaret. Våra övriga förslag medför relativt omfattande för- ändringar i 6 kap. , inte minst i bestämmelserna om sexuellt övergrepp och sexuell kränkning. Att lägga in ett nytt oaktsamhetsansvar i samma bestämmelser riskerar att göra dessa svåröverskådliga. Det kan i sin tur medföra svårigheter vid rättstillämpningen, i vart fall inledningsvis. Oaktsamhetsansvaret blir tydligare om det införs i en ny särskild bestämmelse. Vårt förslag är därför att det införs en ny bestämmelse i 6 kap. enligt vilken det är tillräckligt att gärningsmannen har varit grovt oaktsam för att han eller hon ska kunna dömas för brott. En annan fördel som uppnås om oaktsamhetsansvaret regleras i en särskild bestämmelse är att kriminaliseringen då med fördel kan tilldelas en egen brottsbeteckning. När det sedan döms enligt be- stämmelsen framgår både brottsbeteckning och paragraf i domen. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Det ger bättre förståelse för vad gärningsmannen har dömts för. En gärning som har begåtts av oaktsamhet kommer att vara mindre allvarlig än motsvarande uppsåtliga brott och av pedagogiska skäl är det därför angeläget att det är tydligt om gärningsmannen har dömts för uppsåtligt eller oaktsamt brott. Brotten bör benämnas oaktsamt sexuellt övergrepp respektive oaktsam sexuell kränkning efter det mönster som föreslås för motsvarande uppsåtliga brott. För de när- mare övervägandena hänvisar vi till den redovisning som skett tidi- gare avseende brottsbeteckningar (se avsnitt 5.4 ovan). Straffskalan för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning Vårt förslag: Straffskalan för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning ska vara fängelse i högst . Oaktsamhetsbrott är mindre straffvärda än motsvarande gärning som utförs genom medvetet handlande från gärningsmannens sida.107 Om det införs ett oaktsamt sexualbrott måste man därför acceptera att de straff som kommer att dömas ut för brottet normalt kommer att vara lägre än straffen för uppsåtliga sexualbrott. Att det är av- sikten måste också framgå av den straffskala som det nya brottet tilldelas. För att avgöra vad som skulle kunna vara en lämplig straffskala för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning kan utgångspunkten sökas i den abstrakta straffskalan för uppsåtligt brott. Minimistraffet för uppsåtligt sexuellt övergrepp av normal- graden föreslås vara oförändrat, fängelse i lägst . Även minimi- straffet för grov sexuell kränkning ska vara oförändrat, fängelse i lägst . Både oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning ska regleras i samma bestämmelse med en gemen- sam straffskala. De alternativ som bör övervägas som minimistraff är därför böter, fängelseminimum eller fängelse i ett visst bestämt antal månader som är lägre än . De gärningar som föreslås bli kriminaliserade som oaktsamhets- brott är allvarliga. Den nedre gränsen har dragits vid grov sexuell kränkning. Vidare föreslås endast gärningar som begås av grov oakt- 107 (2010), s. 192. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning samhet bli straffbara. Vid sådana förhållanden bör böter inte komma i fråga som straff. Minimistraffet bör alltså innehålla fängelse. Det måste vidare beaktas att straffskalan inte bör vara alltför snävt tilltagen med tanke på att straffvärdet dels blir beroende av vilken typ av gärning det är fråga om, dels med vilken grad av oakt- samhet gärningen har utförts. Det minimistraff som ger bäst ut- rymme för en gedigen straffvärdebedömning är fängelseminimum. Om straffskalan i stället skulle börja på t.ex. fängelse skulle utrymmet upp mot det uppsåtliga brottet grov sexuell kränk- ning bli alltför snävt. En straffskala som började på fängelse skulle dessutom innebära ett avsteg från de straffskale- nivåer som av tradition inte brukar användas. Sådana avsteg kan i och för sig göras, men endast om det finns starka skäl för det. Minimistraffet för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexu- ell kränkning bör alltså vara fängelse, vilket i praktiken innebär att fängelsestraff kan dömas ut. När det ska avgöras vilket straffmaximum som är lämpligt bör beaktas att oaktsamhetsansvar kan dömas ut för gärningar med ett straffvärde motsvarande fängelse för ett uppsåtligt brott. Det finns ingen anledning att överväga ett lika högt straffmaximum för det oaktsamma brottet eftersom oaktsamma brott normalt anses mindre straffvärda än motsvarande uppsåtliga brott. En sådan straff- skala skulle dessutom kunna medföra orimliga förväntningar om höga straff som sedan inte skulle förverkligas. Straffmaximum bör alltså inte vara fängelse i högst , men det bör beaktas att mycket allvarliga gärningar kan komma att omfattas av bestämmelsen. En jämförelse med andra allvarliga våldsbrott med oaktsamhets- ansvar visar att det högsta straff som kan dömas ut t.ex. för grovt vållande till annans död är fängelse , för grovt vållande av kroppsskada är fängelse och för framkallande av fara för annan är det högsta straffet fängelse . För att de straff som döms ut för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränk- ning ska vara såväl proportionerliga som ekvivalenta i förhållande till de nu nämna brotten bör maximistraffet underskrida straffet som är satt för grovt vållande till annans död och överskrida det som gäller för framkallande av fara för annan. Den mest lämpliga nivån är fängelse . Straffskalan får på så vis även en rimlig vidd som tillåter en omsorgsfull straffvärdebedömning som straffskalan visar att fråga är om ett brott som begås av oaktsamhet. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning Sammanfattningsvis föreslår vi att det införs en särskild bestäm- melse i 6 kap. 4 § där det framgår att den som av grov oaktsamhet gör sig skyldig till brott enligt 1 § första stycket, 2 § eller 3 § tredje stycket, döms för oaktsamt sexuellt övergrepp eller oaktsam sexuell kränkning till fängelse i högst . 5.9.5Oaktsamhetsbrotten undantas från kravet på dubbel straffbarhet när de har begåtts mot ett barn Vårt förslag: Oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam sexuell kränkning undantas från kravet på dubbel straffbarhet i de fall brotten begås mot ett barn . Svensk domstol ska inte heller vara förhindrad att i dessa fall döma till påföljd som är strängare än vad som är föreskrivet enligt lagen på gärnings- orten. För brotten ska också gälla en förlängd preskriptionstid i de fall de begås mot barn. I och med lagstiftningsärendet säkerställdes att den svenska lagstiftningen var i överensstämmelse med de krav som ställdes för tillträde till konvention om skydd för barn mot sexu- ell exploatering och sexuella övergrepp.108 Konventionens syfte är att förebygga och bekämpa sexuell exploatering av och sexuella övergrepp mot barn, att värna brottsoffrens rättigheter samt att främja nationellt och internationellt samarbete i frågan.109 Enligt konventionen ska varje part vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa sin behörighet (domsrätt) beträffande vissa brott som särskilt beskrivs i konven- tionen. Som huvudregel föreligger svensk domsrätt om brottet har begåtts i (2 kap. 1 § ). Svensk domstol är också behörig att döma för brott som har begåtts utomlands, om brottet har utförts av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, 108Council of Europe Convention on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse, CETS nr. 2012/13:111 s. 56 f. Överväganden om en ny sexualbrottslagstiftning finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, eller av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse (2 kap. 2 § första stycket brotts- balken). För att svensk domstol ska vara behörig i dessa fall krävs dock normalt att gärningen är straffbar även där den begicks, dvs. det gäller ett krav på dubbel straffbarhet (2 kap. 2 § andra stycket ). Utöver de nu nämnda fallen har svensk domstol en formellt vidsträckt behörighet att döma för brott begångna utanför bl.a. avseende brott med ett minimistraff om fyra års fäng- else (2 kap. 3 § 7 ). I det här avseendet ansågs uppfylla konventionens krav. Enligt artikel 25.4 i konventionen ska varje part även vidta nöd- vändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att det inte föreligger krav på dubbel straffbarhet beträffande bl.a. vissa sexualbrott, när brottet har begåtts av en av dess medborgare. Från kravet på dubbel straffbarhet hade det redan tidigare gjorts undantag i svensk rätt såvitt gällde vissa sexualbrott som begås utomlands mot barn.