sou · H4B342 · 2016-06-16 00:00:00 — Det är dock inte tillräckligt att konstatera att någon – t.ex. genom att göra kontroller och tänka efter – skulle ha kommit till insikt om att en viss omständighet förelåg för att kunna hävda att han eller hon har varit omedvetet oaktsam. Man måste alltid ta hänsyn till gärningsmannens personliga förmåga vid det aktuella tillfället att vidta dessa åtgärder för att komma till relevant insikt.62 I det därpå följande klandervärdhetsledet får man fråga sig om man kan begära av gärningsmannen att han eller hon skulle ha gjort det som man i det första ledet har funnit att han eller hon hade förmåga och tillfälle att göra – och som alltså skulle ha lett till att han eller hon nått relevant tro eller misstanke. Det ska alltså, vid en rent normativ bedömning, ha kunnat begäras av gärningsmannen att han eller hon gjorde vad som krävdes för att nå insikt.63 Bedömningen av om gärningsmannen varit oaktsam ska göras så individuell som möjligt. Hänsyn ska t.ex. tas till gärningsmannens speciella svagheter såsom kunskap, utbildning, erfarenhet, intelligens, psykisk störning och tillfälliga tillstånd av t.ex. förvirring eller skräck.64 När oaktsamheten består i en handling som leder till villfarelse om t.ex. en omständighet, förutsätts att gärningsmannen kan klandras för detta. Vid omedveten oaktsamhet klandras gärningsmannen för att han eller hon inte har visat tillräcklig aktsamhet när det gäller att undvika att föröva en otillåten gärning. Gärningsmannen har inte haft kontroll över situationen, eftersom han på grund av bristande insikt inte hade tillfälle att rätta sig efter lagen, men han eller hon borde ha sett till att ha sådan kontroll, genom att t.ex. skaffa sig 62Asp, Ulväng och Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 316. 63Asp, Ulväng och Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 317. 64Asp, Ulväng och Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 317. 65Asp, Ulväng och Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 317. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Ansvar utan skuld, dvs. strikt ansvar, innebär att en gärningsman kan anses vara skyldig till brott oberoende av uppsåt eller oaktsam- het. I princip utesluter stadgandet i 1 kap. 2 § BrB möjligheten till brottstyper som inte innehåller något krav på skuld. I gällande rätt är det närmaste man kommer ett straffstadgande med strikt ansvar bestämmelserna om yttrandefrihetsbrott i 5 kap. yttrandefrihets- grundlagen (1991:1469). Enligt reglerna i 6 kap. samma lag presumeras att den som ansvarar för ett yttrandefrihetsbrott i en framställning haft kännedom om innehållet i framställningen och att denne har medgett dess offentliggörande. Strikt ansvar förekommer vidare i fråga om påförande av administrativa, straffliknande sanktioner, t.ex. i form av sanktionsavgifter vid överträdelser av förbud som har meddelats med stöd av bl.a. arbetsmiljölagen (1977:1160) och över- trädelser av vissa bestämmelser i arbetstidslagarna.66 Lagstiftning om rent strikt ansvar förekommer även inom skadeståndsrätten, främst i fråga om farliga verksamheter.67 Ett straffbud utan krav på skuld skulle kunna tänkas strida mot centrala rättssäkerhetsprinciper som uttrycks t.ex. i Europakonven- tionen, främst principen om rätten till en rättvis rättegång (arti- kel 6.1) och oskuldspresumtionen (artikel 6.2). innehåller dock inte något entydigt förbud mot straffansvar obero- ende av uppsåt eller oaktsamhet.68 har vidare ut- talat att strikt ansvar rörande omständigheten ålder vid våldtäkt mot barn inte strider mot principerna i artikel 6.1 och 6.2.69 66Se 8 kap. 5 § arbetsmiljölagen (1977:1160) och 26 § arbetstidslagen (1982:673). 67Se t.ex. lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart, atomansvarighets- lagen (1968:45), sjölagen (1994:1009), järnvägstrafiklagen (1985:192), ellagen (1997:857). Strikt ansvar i andra fall än i ”farliga” verksamheter förekommer t.ex. i trafikskadelagen (1975:1410), (1998:808) och produktansvarslagen (1992:18). 68Asp, Ulväng och Jareborg, Kriminalrättens grunder, 2 uppl., 2013 s. 365. 69Europadomstolens beslut om upptagande av mål i G mot , ansökan 37334/08 para 38. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … 5.4Bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB I 6 kap. 13 § BrB regleras ett undantag från kravet på uppsåt i för- hållande till den ålder som ett barn som är offer för ett sexualbrott har uppnått. Det är således tillräckligt att gärningsmannen varit oaktsam i förhållande till denna omständighet. Bestämmelsen infördes i samband med tillkomst år 1962.70 Även före införandet av var en rad sexuella handlingar med barn kriminaliserade, t.ex. otukt med barn som av- såg målsägande som inte hade fyllt 15 år.71 För ansvar krävdes enligt allmänna straffrättsliga principer att gärningsmannen hade uppsåt i förhållande till omständigheten att målsäganden var under en viss ålder.72 I arbetet med att ta fram en brottsbalk, som skulle ersätta bl.a. dåvarande strafflagen, föreslog att en särskild bestämmelse om gärningsmannens insikt om målsägandens ålder skulle införas i kapitlet som rörde sedlighetsbrott. Här skulle det regleras att för det fall gärningsmannen vid förgripelse mot barn eller ungdom visserligen inte insett men dock haft skälig anledning att anta att den mot vilken gärningen förövats inte uppnått den ålder som krävs för ansvar för otukt med barn eller otukt med ungdom, respektive eller i vissa fall , skulle han eller hon kunna dömas för brott.73 motiverade sitt förslag med att det i detta hänseende kunde föreligga bevissvårigheter. Det fram- hölls att det var särskilt besvärligt att avgöra i vilken utsträckning, när verklig insikt om åldern inte var styrkt, eventuellt uppsåt skulle läggas gärningsmannen till last. Kommittén anförde att i praxis hade i sådana fall framträtt vissa svårigheter vid tillämpningen av gällan- de rätt. Kommittén ansåg därför att det borde införas en särskild bestämmelse för sådana fall då gärningsmannen inte kunde anses övertygad om att ha insett att den mot vilken brottet förövades inte 7118 kap. 8 § strafflag. 72Se t.ex. NJA 1903 s. 487, NJA 1941 s. 466 och NJA 1956 s. 476. 73SOU 1953:14 s. 247 f. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … uppnått den aktuella åldersgränsen men dock haft skälig anledning att anta att så var fallet.74 I det följande lagstiftningsärendet angav departementschefen att det för rättsuppfattningen framstod som rimligt att gärningar som var av den allvarliga beskaffenhet som otukt med barn skulle föranleda ansvar även då gärningsmannen inte haft full insikt om åldern men haft anledning att räkna med möjligheten att barnets ålder låg under den i lagen angivna åldersgränsen.75 Vidare anfördes att domstolar- na enligt denna uppfattning i vissa fall hade dömt till ansvar med en något pressad tolkning av uppsåtsbegreppet. Departementschefen ansåg, i likhet med , att en särskild bestäm- melse behövdes men att den borde införas som ett andra stycke i bestämmelserna om otukt med barn och otukt med ungdom. Den valda formuleringen ansågs omfatta ett krav på en tämligen hög grad av oaktsamhet. Enligt departementschefen skulle gärningsmannen inte dömas till ansvar enligt bestämmelserna om barnet hade en kropps- utveckling som normalt förekommer hos t.ex. en 17- eller 18-åring och omständigheterna i övrigt inte gav gärningsmannen anledning att vara på sin vakt. Det angavs att det var i gränsfallen som gärnings- mannen inte skulle kunna undgå ansvar genom att hänvisa till att han eller hon inte haft säker kännedom om barnets verkliga ålder. Lagrådet hade invändningar mot departementschefens förslag. Det anfördes att åldersgränser även förekom i andra bestämmelser i kapitlet om sedlighetsbrott och att anmärkningsvärda konsekvenser skulle kunna uppstå om det fanns olika regler i subjektivt hänse- ende i fråga om åldersgränserna i skilda paragrafer.76 Lagrådet för- ordade i stället att en gemensam bestämmelse som reglerade frågan infördes i slutet av kapitlet som rörde sedlighetsbrott. Vidare under- strök lagrådet att en bestämmelse av denna karaktär borde tillämpas med stor försiktighet och att det torde vara lämpligt att en gärnings- man under mildrande omständigheter kunde dömas till böter även om endast fängelse ingick i straffskalan. I det fortsatta lagstiftningsärendet föreslog departementschefen att det skulle införas en gemensam bestämmelse på det sätt Lag- rådet hade föreslagit.77 Det ansågs däremot inte vara nödvändigt att 74SOU 1953:14 s. 247 f. 1962:10 del B s. 171. 1962:10 del B s. 432. 1962:10 del C s. 190. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … införa en möjlighet att döma till böter även om endast fängelse ingick i straffskalan eftersom det var angeläget att regeln skulle få en restriktiv tillämpning. Innehållet i den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB mot- svarar i sak vad som vid tillkomst upptogs i dåva- rande 6 kap. 9 § BrB.78 Tillämpningsområdet för bestämmelsen har därefter ändrats genom att vissa åldersgränser bortfallit och andra tillkommit. flyttades bestämmelsen till 6 kap. 11 § BrB och därutöver gjordes vissa språkliga ändringar.79 Även gjordes mindre språkliga justeringar av bestämmelsen.80 I samband med den stora revideringen av 6 kap. BrB flyt- tades bestämmelsen till 6 kap. 13 § BrB och fick sin nuvarande ut- formning genom ytterligare språkliga justeringar.81 I remissbehand- lingen anförde bl.a. , och , att det borde övervägas om inte en gärnings- man alltid ska dömas till ansvar när brottet riktar sig mot ett barn som inte har uppnått den ålder som föreskrivs.82 Med en sådan ord- ning skulle straffansvar alltså inträda även om gärningsmannen inte insett barnets ålder och inte heller hade skälig anledning att anta att barnet inte hade uppnått den aktuella åldern. Regeringen delade inte denna uppfattning utan anförde att ett införande av straffrättsligt ansvar som är oberoende av uppsåt eller oaktsamhet, dvs. ett närmast strikt ansvar, skulle strida mot grundläggande straffrättsliga principer och därför inte kunde komma ifråga.83 Regeringen ansåg således att bestämmelsen om subjektivt rekvisit i fråga om ålder skulle kvarstå oförändrad och bestämmelsen skulle omfatta de brott i 6 kap. brotts- balken som föreskriver ansvar för gärning som någon begår mot en annan person under en viss ålder. 1983/84:105. 1997/98:55. 2004/05:45. 2004/05:45 s. 114. 2004/05:45 s. 114. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Som nämnts ovan (se avsnitt 5.3) krävs det normalt uppsåt för att någon ska kunna fällas till ansvar för brott enligt 6 kap. BrB. Enligt 6 kap. 13 § BrB ska dock till ansvar som i det kapitlet är föreskrivet för en gärning som begås mot någon under en viss ålder dömas även den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andra personen inte uppnått den åldern. De bestämmelser som föreskriver ansvar för gärning som någon begår mot en annan person under en viss ålder finns, som ovan angetts, i 6 kap. 4–6 och 8–10 a §§ BrB. Det handlar alltså om brotten våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, köp av sexuell hand- ling av barn, vissa fall av sexuellt ofredande samt kontakt med barn i sexuellt syfte (se avsnitt 5.2.3 ovan för en kort redogörelse för dessa brott). Bestämmelsen innebär således att det inte finns något krav på full insikt eller uppsåt vid dessa brott enligt det nuvarande 6 kap. BrB såvitt avser barnets ålder. Det är i stället tillräckligt med oaktsamhet. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att den ska tillämpas med stor försiktighet och att det för straffansvar ställs krav på en täm- ligen hög grad av oaktsamhet.84 Till ansvar ska inte dömas om barnet har en kroppsutveckling som är naturlig för den som klart passerat åldersgränsen och omständigheterna i övrigt inte ger gärnings- mannen anledning att vara på sin vakt. Det är alltså i gränsfallen som gärningsmannen inte ska kunna undgå ansvar genom att hänvisa till att han eller hon inte haft säker kännedom om barnets verkliga ålder.85 Om en sådan oaktsamhet gällande offrets ålder som avses i bestäm- melsen kan visas och gärningsmannen därmed fälls till ansvar ger bestämmelsen inte någon uttrycklig möjlighet att döma till lind- rigare straff än vad straffskalan för det aktuella brottet anger. För det fall att sådan oaktsamhet avseende åldern som avses i bestämmelsen inte kan visas, kan bestämmelser i 6 kap. BrB som inte har sådana ålderskrav komma att tillämpas i stället. Ett sådant exem- pel är att den som åtalats för köp av sexuell handling av barn och 84NJA II 1962 s. 192 f. 2004/05:45 s. 113 f. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … som inte funnits ha haft skälig anledning att anta att den unge var , i stället kan dömas för köp av sexuell tjänst. Som framgår ovan ska, enligt förarbetena till bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB, en gärningsman inte dömas till ansvar för det aktuella sexualbrottet mot barn om barnet har en kroppsutveckling som är naturlig för den som klart passerat åldersgränsen och omständig- heterna i övrigt inte ger gärningsmannen anledning att vara på sin vakt. Lagstiftaren har således förutsett att bevisningen i fråga om brottsoffrets ålder kan avse såväl den unges kroppsutveckling som omständigheter i övrigt i samband med gärningen eller en kombina- tion av dessa förhållanden. Frågan om användande av kroppsutveck- ling som bevis rymmer flera komplikationer och har alltmer kom- mit att kritiseras, både ur integritetssynpunkt och som grund för rättsliga överväganden.86 Mot denna bakgrund lämnar vi nedan en översiktlig beskrivning av forskning om ungas kroppsutveckling. Den stora förändringen av barns kroppsutveckling sker under puberteten då könsmognaden inträder. Under puberteten färdigut- vecklas såväl könsorgan som sekundära könskarakteristika. Puber- tetsutvecklingen har sin grund i flera olika hormonella förändringar. Hormonerna i fråga har funnits i kroppen redan från födseln, men har hållits tillbaka av olika bromssystem som successivt försvinner när barnet kommer upp i skolåldern. Genom de hormonella föränd- ringarna utvecklas barnet dels fysiskt genom tillkomst av hårväxt, akne, bröstutveckling, menstruation, ökad tillväxt, tillväxt av penis och testiklar m.m., dels genom en utveckling av tankeförmågan med ökande förmåga till s.k. abstrakt tänkande. Avslutad pubertet mar- keras med en avslutad kroppslängdtillväxt. Det tar från pubertetsstart till dess barnet nått sin slutlängd. Pubertetsutvecklingen startar något tidigare hos flickor än hos pojkar. Hos flickor startar utvecklingen när östrogennivåerna stiger vilket ger en inledande tillväxtspurt till följd av ökade hormon- nivåer. Tillväxtökningen startar vanligtvis några månader före starten . , Att göra ett ansvarigt sexköp: uppsåts- och oaktsamhetsbedöm- ningar vid underårighet i fall av människohandel, koppleri och sexköp, SvJT 2012 s. 219. SOU 2016:42 Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Pubesbehåring uppträder därefter inom något halvår. Den genomsnittliga åldern för pubertetsstart för flickor i norra är 10,7 till . Den första menstruationen, menarke, inträffar genomsnittligt , ungefär efter maximal tillväxthastighet och då tillväxthastigheten börjar avta. De normala åldersvariationerna för flickors pubertetsstart är 8,5 till och för menarke 11–15 år.87 Vid pojkars pubertetsstart orsakar manligt könshormon, testo- steron, tillväxt av genitalier och maskulin kroppsbehåring, en väsent- lig ökning av muskelmassan och breddökning av axelpartiet. Pojkars pubertetsutveckling startar vanligtvis omkring 11,5 års ålder. Det förekommer variationer i både flickors och pojkars pubertets- start, bl.a. beroende på etnicitet. Studier av bl.a. turkiska och nord- afrikanska flickor visar att de startar puberteten cirka senare än nordeuropeiska flickor, men att de uppnår menarke cirka 5 måna- der tidigare. Vidare visar amerikanska studier att pubertetsstarten hos afroamerikanska flickor inträffar än för vita flickor, genomsnittligt vid . För pojkar visar studierna att medianåldern för pubertetsstart är omkring lägre för afro- amerikanska pojkar än för vita pojkar samt att pojkar med mexikanskt påbrå påbörjar sin pubertetsutveckling omkring senare än vita pojkar.89 Forskning visar också att barn utvecklas betydligt snabbare och mognar tidigare fysiskt jämfört t.ex. med när åldersgränsen för sexuellt självbestämmande infördes, för flickor och för pojkar. har av flickorna i flera tecken på pubertetsutveckling.90 Vidare visar amerikanska studier en ökning av flickor som utvecklar bröst . Liknande studier i visar att danska flickor utvecklar bröst 87Lars Hagenäs, Pubertetens normala åldersvariationer och sekulära trender för pubertetsut- veckling, Pediatrisk Endokrinologi 2008:28 s. 25–36 och Texter/Barnets-tillvaxt-och-mognadsperioder/Pubertetsutveckling/ 88http:///Texter/Barnets-tillvaxt-och- mognadsperioder/Pubertetsutveckling/ 89Lars Hagenäs, Pubertetens normala åldersvariationer och sekulära trender för pubertetsut- veckling, Pediatrisk Endokrinologi 2008:28 s. 25–36. 90Therése , On the Developmental Significance of Female Pubertal Timing, avhandling i psykologi, , 2008. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … än ; nu . Även pojkars pubertet inträder tidigare.91 Olika faktorer påverkar hur tidigt könsmognad inträder hos både flickor och pojkar, t.ex. biologiskt arv, psykosociala faktorer och klimat. Det finns flera teorier om anledningen till att barn i många länder kommer in i puberteten i allt lägre åldrar, t.ex. att kost eller kemikalier påskyndar barns utveckling. Vissa barn kommer dock in i puberteten ännu tidigare än sina jämnåriga. Flera faktorer sam- spelar i att puberteten startar tidigare, såsom genetiska faktorer, vikt och kroppsfett. Även stress inom familjen, förändrad miljö och tidigare sexuella övergrepp är faktorer som visats skynda på barns pubertetsutveckling.92 Sammanfattningsvis innebär det ovan sagda dels att pubertets- utvecklingen varierar ganska avsevärt mellan olika individer och mellan flickor och pojkar, dels att barn och unga generellt sett inträder i och fullbordar sin pubertet i betydligt lägre ålder . Det kan därför konstateras att ett användande av bedömningar av ungas kroppsutveckling som utgångspunkt för gärningsmäns insikt eller misstanke om barns ålder innefattar brister, inte minst ur ett barn- skyddsperspektiv. Vi återkommer längre fram till dessa problem. En av utredningens uppgifter har varit att genomföra en praxisgenom- gång för att klarlägga tillämpningen av bestämmelsen samt utreda och redovisa hur bestämmelsen har tillämpats i förhållande till de olika straffbestämmelserna om sexualbrott mot barn. Utredningen har bl.a. haft till uppgift att undersöka vilka omständigheter som särskilt beaktas av domstolarna och om det finns några särskilda tolkningsproblem eller andra svårigheter vid tillämpningen. 91Biro, FM, Galvez et al, Pubertal assessment method and baseline characteristics in a mixed longitudinal study of girls, 126 Pediatrics 3 (2010) 583-90 och Aksglaede, L., Sørensen, K et al., Recent decline in age at breast development: the Puberty Study, 123 Pediatrics 5(2009) 932-9 och Aksglaede, L., Sørensen, K et al., Recent changes in pubertal timing in healthy Danish boys: associations with , 95 1 (2010) 263-70. 92Therése , On the Developmental Significance of Female Pubertal Timing, avhandling i psykologi, , 2008. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … närmare kunna göra detta har vi valt att samla in, gå igenom och refe- rera domar från tingsrätter och hovrätter där domstolarna tillämpat bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB. Domarna vi valt att titta närmare på är och framåt. Utöver avgörandet NJA 2006 s. 79 II saknas det avgöranden från . Ett urval av de domar vi inhämtat där bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB prövats redo- visas som refererat i bilaga 3 till betänkandet. Av utrymmesskäl redo- visas inte samtliga domar. Vidare redovisas ett större antal domar i tabellform i bilaga 4 till betänkandet. Våra slutsatser omfattar dock samtligt material i denna del. 5.5.2Domstolarnas tillämpning av 6 kap. 13 § BrB hade utredningen erhållit mer än 100 domar där domstolen har prövat bestämmelsen i 6 kap. 13 § BrB. Av dessa har utgjorts av friande domar, av fällande domar där den tilltalade har dömts helt i enlighet med åtalet, av fällande domar där den tilltalade fällts till ansvar för annat sexualbrott mot barn än vad åklagaren yrkat samt 10 pro- cent av domar där den tilltalade dömts för annat sexualbrott än sexualbrott mot barn. som har meddelats efter har vi inte kunnat beakta. Vi har endast haft tillgång till domstolarnas domar i målet. Något ytterligare material, såsom förhör som hållits under förundersök- ningen, har således inte gåtts igenom. Det bör framhållas att domarnas utformning och omfattning varierar. I vissa domar redovisas de hördas berättelser ingående, medan andra domar bara kortfattat tar upp det som domstolarna bedömt vara väsentligt för prövningen av målet. Också när det gäller domstolarnas motiveringar förekommer variationer. I vissa fall har underrätt och överrätt beaktat samma omständigheter, men värderat förekomsten av omständigheten på olika sätt. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … har i NJA 2006 s. 79 II prövat frågan om den tilltalade insåg eller hade skälig anledning att anta att målsäganden inte hade uppnått . I målet hade åklagare väckt åtal mot L.Ö. för våldtäkt mot barn, genom att han haft samlag med måls- äganden A, som vid tillfället var , trots att han insett eller haft skälig anledning att anta att målsäganden inte fyllt . förnekade gärningen med hänvisning till att han inte visste eller hade skälig anledning att anta att målsäganden var . I målet var utrett att L.Ö. före händelsen hade haft en sexuell relation med målsägande A:s mamma och att han hade träffat målsäganden A vid åtminstone något tillfälle. Tingsrätten fann att L.Ö. :s uppgifter om att han inte känt till målsägandens ålder eller haft skälig anledning anta att hon inte fyllt motsades dels av målsägandens och dels av målsägandens mors uppgifter om att de båda berättat för L.Ö. att målsäganden var . Omständigheter som ytterligare styrkte att L.Ö. känt till att målsäganden var minderårig gav vittnet M.A. :s lämnade uppgift att hon aktuell kväll sagt åt L.Ö. att inte pussa målsäganden och att måls- äganden endast var . Även vittnet C.K:.s kommentar till L.Ö. att denne skulle hålla fingrarna i styr kan mycket väl ha syftat på att målsäganden var underårig vilket också vittnet kände till. Tingsrätten, som lade uppgifterna från målsäganden, hennes mor och vittnet M.A. till grund för bedömningen fann det styrkt att L.Ö. insett att målsäganden inte fyllt innan de hade sexuellt umgänge vid gärningstillfället. Hovrätten anslöt sig till tingsrättens bedömning bl.a. i frågan om L.Ö. :s insikt om att målsäganden inte hade fyllt vid gärnings- tillfället. prövade frågan om L.Ö. insåg eller hade skälig anledning att anta att målsäganden inte hade uppnått och anförde följande. har uppgett att målsäganden före samlaget sade till honom att hon var samt att han utgick från att denna uppgift var sanningsenlig och inte kunde tänka sig att hon inte hade uppnått . Målsäganden har vid förhöret i sagt att L.Ö. måste ha vetat hur gammal hon var men att hon nu inte minns att de under den aktuella kvällen Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … talade om hennes ålder. Uppgiften att det tidigare förekommit sam- tal mellan målsägandens mor och L.Ö. om målsägandens ålder vinner visst stöd av att L.Ö. själv vidgått att han före- slagit att målsäganden skulle sammanföras med hans 17-årige bror.