sou · H4B385 · 2016-12-15 00:00:00 — är just kanali- seringen den som styrs upp mest tydligt av lagstiftning, förslag skall väckas på ett särskilt sätt och beslut skall likaledes fattas på ett särskilt sätt, sätt som inte påverkas direkt av digitaliseringen annat än tekniskt. Att det är så lätt att kommunicera resultaten av ett be- 39 (2014). slut (såväl motiveringar som omröstningar) kan dock påverka kanali- seringen i den meningen att kontroversiella frågor kan ges särskild stor omsorg eller förankras på ett ännu mer robust sätt i den egna gruppen – risken för avhopp eller svekdebatt är större i ett medie- landskap med snabba, sociala och individuella medier. Å andra sidan har partierna också mycket större möjligheter än förr att påverka tolkningen av besluten genom en armé av anställda och lojala parti- företrädare som agerar i sociala medier och i den digitala debatt som direkt uppstår. Störst inverkan på partiernas band till medborgarna har dock digitaliseringen på artikuleringen av de gemensamma intressena, där- efter kommer förmåga att aggregera (samla) intressena kring en gemensam position och minst påverkan har digitaliseringen på kanali- seringen av positionerna in det politiska beslutsfattandet. För parti- demokratin är alltså digitaliseringen en möjlighet att vitalisera partier- na, att skapa nya partier och upptäcka nya intressen, vilket gynnar förutsättningarna för partiers förmåga att representera medborgar- nas intressen. Men digitaliseringen hotar också den mest sårbara punkten i partiernas relation till medborgarna, den som innefattar artikuleringen av de intressen som står emot varandra i samhället. Tidspress, kontrollbehov, transparens och fokus på det politiska spelet tenderar att främja en positionering i relation till andra partier och anteciperande av medialt spinn, något som alienerar medbor- garna från partiernas artikulerade positioner. Framväxten av nya (digitala) gemenskaper i en individualiserad tid Parallellt med samhällets accelererande individualisering växer nya digitala gemenskaper fram. Flera av dessa gemenskaper har sin bas i frågor som rör kunskap och information. Det fenomenala encyklo- pediska verket skapas av användarna själva, och har fått ett genombrott som ett uppslagsverk som saknar motsvarighet i den analoga världen. innehöll globalt 39 miljoner artiklar, och den svenskspråkiga versionen inne- höll 3 274 000 artiklar.40 Att skriva för har utvecklats till en massrörelse och det finns kurser kring hur man bäst går till väga. På Facebook finns 1.65 miljarder aktiva användare. läggs 300 miljoner bilder ut på Facebook. Varje minut genomförs nära 300 000 statusuppdateringar. Facebooks genomslag är svårt att överskatta. I enskilda – öppna eller slutna – Facebook-grupper kom- municerar människor över territoriella gränser på ett sätt som var fullständigt omöjligt. Här frodas traditionella identiteter kring boendeorter (”Vi som kommer från X) med nya, digitala identi- teter (Vi som vill stoppa företeelse X).41 Vid stora engagemang – valdebatter, idrottsarrangemang, – flödar Twitter i en kakafoni av röster från de mest skilda håll. Visst, enskilda röster går att urskilja. Men flödet i sig blir ett kollektivt uttryck för engagemang, kunskap och starka känslor. Genom specifika #hashtags samlas grupper med intressen för speci- fika företeelser inom till exempel politik, sport, nöje eller pågående evenemang. En allt större del av den politiska mobiliseringen sker via sociala medier eller andra digitala plattformar. De kollektiva identiteter och tillhörigheter som skapas på nätet har visat sig vara mer rörliga och mer förändringsbenägna än de identiteter och tillhörig- heter vi förknippar med industrisamhället och med den analoga världen. Vi vet ännu inte om detta kommer att förändras – om det sker en ”normalisering” av de digitalt konstruerade identiteterna och tillhörigheterna så att de mera påminner om de identiteter och till- hörigheter vi är vana vid. Eller om det är så att de nya digitala identi- teternas och tillhörigheternas flexibilitet och rörlighet är den nya normaliteten. De allt rörligare mobiliseringsformerna kommer san- nolikt att påverka politikens former: partier, förtroendevalda, engage- mang, partiprogram och omröstningar kommer att påverkas både tekniskt och socialt. Konfliktlinjerna i samhället påverkas redan av digitaliseringen genom att nya perspektiv får snabbare genomslag och genom att livsstils- och kulturrelaterade frågor får allt större betydelse för politisk mobilisering och engagemang. Den nationella gemenskapen har visat sig ståndaktig trots många dödförklaringar, 40Se uppslagsord ””, . Flera av artiklarna skrivs emellertid av robotar, som scannar av nätet och samlar ihop information om personer, sjöar, berg, fiskar, in- sekter etc. Dessa ihopsamlade informationsmängder blir sedan enskilda artiklar på . 41https:///top-15-valuable-facebook-statistics/ bland annat eftersom statens våldsmonopol är centralt för att upp- rätthålla ordningen och för att politiska val sker inom den gemen- skap där de valda församlingarna har legitimitet att fatta bindande beslut. Digitaliseringen kommer sannolikt inte att påverka dessa båda fundament men digitaliseringens underlättar föränderlighet och gränsöverskridande, något som kan ifrågasätta beslutens legitimitet: går det att upprätthålla en separat nationell gemenskap utifrån medborgarskap när så många medborgare tillhör så många transnationella kollektiv och identiteter? Måste inte legitimiteten i besluten i större utsträckning än nu vila på gemensamma värde- ringar och symboler och innefatta alla som lever i vårt land? Överhuvudtaget är sannolikheten stor att distinktionen mellan digital och analog kommer att lösas upp. Digitaliseringen impreg- nerar samhällskroppen på ett sådant sätt att den blir en naturlig del av vår tillvaro, på samma sätt som luften vi andas eller människor vi umgås med. Digitaliseringen blir en så naturlig del av vår tillvaro att det är svårt eller till och med hart när omöjligt att tänka sig en värld utan den. För den generation som föds kommer det digitala inte vara något som de använder för att förstärka, förstora eller för- vandla utifrån de utrycksformer som finns i det analoga. För den generationen blir det digitala samma enkla utgångspunkt som eter- medier var för vår generation eller dagstidningar var för våra föräldrar. Digitalt blir för dem inget åtskilt från andra former av interaktion, digitalt blir och därmed finns potentialen att också teknikens inneboende möjlighet i att t.ex. kombinera olika plattformar – som vi inte riktigt är kapabla att se – också utvecklas. Konkreta råd till politiska partier Hur skall då de traditionella partierna hantera denna nya digitala verklighet så att de åter blir kraftfulla demokratiska aktörer och så att medborgarskapet och delaktigheten förstärks? Nedan följer fem avslutande råd att ha som riktmärke i ett kortare perspektiv: Öppna upp verksamheten och utveckla flexibiliteten Sänkt tröskeln till att bli medlem av ett politiskt parti och till att delta i det politiska arbetet. Komplettera den territoriella organisa- tionsformen med en nätverksinspirerad organisation där enskilda medlemmar kan arbeta med just den sak de brinner för. Skapa ut- rymme för engagemang i enskilda frågor och för specifika tids- perioder. Gör saker tillsammans med andra Interna partimöten i dess nuvarande form hör dåtiden till. Mötes- formen måste utvecklas för att attrahera nya medlemmar. Öppna för partipolitiska aktiviteter som inkluderar icke-medlemmar och skapa band till nätverk och sociala rörelser genom olika politiska aktiviteter. Bejaka sociala mediers potential Utnyttja sociala medier till att interagera med medborgarna, inte bara till att lyssna in vad som sägs eller som megafon för att sprida ett budskap. Digitaliseringen ger utrymme för transparens i besluts- och förhandlingsprocesser, låt medlemmar följa och kommentera, men också ta ansvar, genom att som förtroendevald ställa frågor, visa upp genuina dilemman och diskutera dem samt visa respekt för att det finns rättfärdighet även i uppfattningar som går emot den egna. Kasta inte ut barnet med badvattnet Nätverk präglas ofta av kortvarighet och enfrågepolitik. De politiska partierna måste kombinera en ökad öppenhet och flexibilitet med varaktighet och ett helhetsperspektiv. Här krävs uthållighet och egna tekniska plattformar. Använd digitaliseringen till att få massans hjälp med informations- insamling, konkreta problemlösningar, utveckling av idéer samt analys av datamaterial. På så sätt kan massans kollektiva kreativitet och intelligens bidra både till ideologiutveckling och till konkreta policy- förslag. Ta upp frågor innan det finns färdiga svar, släpp kontrollen över diskussionen, låt inte digitaliseringen bli ursäkten för moralise- rande omdömen utan belöna i stället konstruktiva samtal och våga exkludera de få, men högljudda, som i så många frågor tror sig sitta inne på sanningen. , (2014) Mediekratin. Mediernas makt och svenska val. : Ekerlids förlag. Baldersheim, (eds) (2010) Territorial Choice: The politics of boundaries and borders. Basingstoke: Palgrave . Bartolini, (2007) Identity, Competition and Electoral Availability. The Stabilisation of European Electorates 1885–1985. , (2013) The Logic of Con- nective Action: Digital Media and the Personalization of Contentious Politics. van Biezen, , (2012) “Going, going… gone? The decline of party membership in contemporary Europe” 51(1): 24–56. , (2011) Den nödvändiga politiken. Makt och motstånd i en individualiserad tid. , , (2005) ”Makt, identitet & modernitet. Individualisering och destabilisering i en globaliserad värld” ur , , , & (red) Det hyperindividualiserade sam- hället? , , (2016) Förhandla eller DÖ. Decemberöverenskommelsen och svensk demokrati i förändring. , (2005) ”From Catch-All Politics to Cartelisation: The Political Economy of the Cartel Party” West European Politics 28(1) s. 33–60. , (2003) Partier och organisationer. Castells, (2009) Communication . , (2015) ”Sociala skiljelinjer och partisystem” i Hagevi, M (red) Partier och partisystem. , Gissur Ó & (2014) “Ingen partikris trots allt?” i , (red) Mittfåra & marginal. , (2002) The of the Creative Class. : Basic Books. Garsten, , (2015) Makt utan mandat. De policyprofessionella i svensk politik. : Dialogos Förlag. Gerin, (2014) Utan segel i vänster- vinden. , (2013) “The Subtle Nature of Facebook Politics: Site Users and Political Participation.” 14(7): 1111–1127. Hagevi, (2015) “Partier och partisystem” i Hagevi, (red) Partier och partisystem. , (2004) Väljare. Svenskt väljar- beteende under . , (2011) Mot medlemslösa partier. Partiföreträdare om orsaker, konsekvenser och strategier kring en svikande medlemskår. : Sektor3 – tankesmedjan för det civila samhället. , (2016) “The Political Blog Space: A new arena for political representation?” 18(3) 465–483. , (1995) ”Changing Models of Party Organization and Party Democracy: The Emergence of the Cartel Party” Party Politics 1(1) 5–28. , (2009) “The Cartel Party Thesis: A Restatement” Perspectives on Politics 7(4) s. 753–766. Kölln, (2014) Party Decline and Response. The Effects of Membership Decline on in Western Europe, 1960–2010. Lipset, (1967) Alignments. Loxbo, K (2015) ”: enfråge- fokus” i , J & M (red) Tema: Partierna och riksdagsvalet , Statsvetenskaplig 117(2) s. 169– 188. , (2013) Ruling the Void. The Hollowing of Western Democracy. /: Verso. , (1998) Regionen, makten och härligheten. Regio- nala partier i . , (2015) Hur endimensionellt är det svenska parti- systemet? , (2016) Flytande väljare. , (2008) Regeringsskifte. Väljarna och valet . , (2016) Svenska väljare. , , , , (2000) Demokrati utan partier. Demokrati- rådets rapport . , (1995) ”Partikris i ?” Stats- vetenskaplig 98(1) 41–45. , (2014) ”Därför växer mediernas makt över din röst” Under strecket. , (2015) ”Politiskt deltagande och engagemang i en digital kontext” i , , , (red) Fragment. , (2014) ”Kartellpartiteorin ur ett genusperspektiv”. Statsvetenskaplig 116(2) s. 73–94. Strömbäck, , , (2013) Interest and News Media Con- sumption: A Longitudinal Perspective. 25 (4) s. 414–435. Thue, (1997) Empirisme og demokrati. Norsk sam- funnsforskning som etterkrigsprosjekt. , (2006) ”Finns det fortfarande en partipress?” i , S & L (red) Du stora nya värld. , (2015) ”Partitypologier” i Hagevi, M (red) Partier och partisystem. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela för att svara mot kunskapssamhällets behov av kompetensutveckling? Den svenska högskolans syfte Fyra syften med högre utbildning Högskolan har av tradition flera syften. Dessa fångas väl i ett citat av dåvarande utbildningsministern ur ett förarbete till den stora hög- skolereformen 1993: Högskoleutbildning har olika syften, dels examensinriktad som förbe- reder för mer eller mindre preciserad yrkesverksamhet utanför hög- skolan eller för forskarutbildning, dels allmänt kompetenshöjande studier som fortbildning och vidareutbildning eller individuell utveckling.1 Fyra syften kan identifieras: 1 Ds 1992:1, s. 36. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Dessa syften är etablerade och självklara, både politiskt och inom högskolan, även om de getts olika uttryck i lagstiftningen under de senaste femtio årens omfattande högskolereformer. Att fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling, livslångt lärande2 är en av högskolans uppgifter är således okontroversiellt. Den svenska högskolans särdrag öppnar för kompetensutveckling Högre utbildning expanderar över hela världen och karak- teriseras av samma utvecklingsdrag som övriga länder. Men – den svenska högskolan har också särdrag varav några påverkar fort- och vidareutbildning. Den svenska högskolan är – unikt – bred Den svenska högskolan är kursbaserad Den svenska arbetsmarknaden är långt avreglerad; få legitima- tionsyrken medför få legitimationsutbildningar. Att högre utbildning är avgiftsfri i är också ett viktigt drag – som delas med framför allt våra nordiska grannländer. Den svenska högskolan är bred 1977 genomfördes en genomgripande reform av den svenska hög- skolan. En viktig förändring bestod i att stora utbildningsområden som tidigare funnits utanför universitet och högskola nu integrera- des i den ordinarie högskolevärlden. Hit hörde framför allt de stora lärarutbildningarna och de korta och medellånga vårdutbildningar- na och senare även korta ingenjörsutbildningar. Socionomutbild- ningen och journalistutbildningen är andra exempel på yrkesutbild- ningar utan akademisk tradition som infogades i den nya breda högskolan. (Detta medförde också att har högskolan haft kvinnlig majoritet av studenter.) Också de konstnärliga utbildning- arna integrerades i högskolan. Många länder i omvärlden har genom- fört liknande reformer – polytechnics har uppgraderats till univer- 2 Flera olika termer för livslångt lärande har använts . I denna artikel används de synonymt. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … sitet och yrkeshögskolor har närmat sig universitet och högskola – men få reformer har varit lika långtgående som i . Så orga- niseras t.ex. lärarutbildning och sjuksköterskeutbildning i än utanför universitetsvärlden och upprätthåller en tydlig skillnad mellan universitet och yrkeshögskola. Den breda svenska högskolan skapar naturligtvis förväntningar på motsvaran- de bredd när studenterna återkommer för fort- och vidareutbild- ning och kompetensutveckling. Den svenska högskolan är kursbaserad Med nästa stora högskolereform 1993 följde att utbildningslin- jen/programmet ersattes av kursen som basenhet i utbildningen. Högskoleförordningen stadgar att all utbildning på grundnivå och avancerad nivå ska bedrivas i form av kurser med tillägget att kurser får sammanföras till utbildningsprogram.3 Men grunden är alltså kursen och det kursbaserade systemet och möjligheten att bygga sin egen examen skiljer från omvärlden. Normalfallet i högskole- världen är att studenten studerar på ett program som omfattar tre till vilket sedan ligger till grund för framtida yrkesverksam- het. Det kursbaserade utbildningssystemet skapar stor flexibilitet. Det är lätt för studenter att ”prova på” högre utbildning med den lägre tröskel som kursen innebär bredvid programmet. Det stora ut- budet av kurser som kan sökas av personer som är verksamma i yrkeslivet öppnar för att högskolans hela utbud kan nyttjas för fort- och vidareutbildning. Den svenska högskolan har med sitt kurs- baserade system stora fördelar framför programinriktade utbildnings- system som ofta nödgas bygga särskilda system för att tillgodose behoven av fort- och vidareutbildning.4 3SFS 1993:100, 6 kap 13 §. 4Det finns också tydliga svagheter med det kursbaserade systemet, men dessa svagheter har liten påverkan på fort- och vidareutbildning. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Den svenska arbetsmarknaden är långt avreglerad; få legitimationsyrken medför få legitimationsutbildningar har få yrken som i lag reglerar vad som krävs för att få arbeta i yrket. De yrken som trots allt är reglerade finns inom hälso- och sjukvården men numera hör även läraryrken dit. I flera andra europeiska länder är regleringen av såväl yrke som yrkestitlar betyd- ligt mer omfattande än i Sverige.5 Den avreglerade arbetsmarknaden får konsekvenser för utbildningen. För utbildningar som leder till reglerade yrken är kopplingen mellan utbildning och arbetsmarknad stark (tydligast i läkarexamen – läkarlegitimation/läkaryrke), medan övriga utbildningar blir vägar som kan leda till många olika yrken och präglas av svag koppling. Det medför också att kompetens- utvecklingen för ett visst yrkesområde blir öppnare och att yrkes- växling underlättas. Sammantaget gör dessa särdrag i svensk högskola att den genom sin breda, kursbaserade utbildning som verkar mot en avreglerad arbetsmarknad på ett flexibelt sätt kan utnyttjas för fort- och vidare- utbildning, kompetensutveckling och livslångt lärande i större ut- sträckning än i andra utbildningskulturer, som har en mer exklusiv syn på vad som hör till högskolan, som organiserar utbildningen i fleråriga program och som verkar mot en reglerad arbetsmarknad. En delförklaring till denna öppenhet är att den svenska hög- skolan faller in i den starka folkbildningstradition som präglar hela . I och är trösklarna låga för tillgång till kun- skap och kompetensutveckling vilket utgör ett betydande värde för ett samhälle som allt oftare och med allt större giltighet kallas ett kunskapssamhälle. De formella och organisatoriska förutsättningarna för vuxnas livslånga lärande är alltså goda i . Innan formerna för och den faktiska omfattningen av fort- och vidareutbildning i högskolan beskrivs ska det ökade behovet av kompetensutveckling belysas. 5 Ds 2003:4, s. 53–55. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Samhällets ökade behov av fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling och livslångt lärande Några röster om ökat behov Det moderna samhället och arbetslivet har ett starkt ökat behov av kontinuerlig kompetensutveckling. Arbetslivet blir alltmer kunskaps- intensivt och kräver uppdaterad kunskap. Strukturomvandlingen som drivs av digitaliseringen är kraftig och snabb – yrkesarbetande får räkna med att karriärväxla kanske mer än en gång under sitt yrkesliv. Befolkningens utbildningsnivå stiger som ett längre aktivt yrkesliv kan förutses. Inte minst för individen blir det allt viktigare att utvecklas i sitt arbete eller för ett nytt arbete för att känna den tillfredsställelse som ett längre liv, inklusive längre arbetsliv, kräver. sammanfattande rapport anför under rubriken : Samhällsutvecklingen kommer kontinuerligt att ställa krav på individens digitala kompetens i alla delar av livet. Livslångt lärande, utbildning, kompetensutveckling och omskolning blir allt viktigare för individer, företag och samhälle. TCO har i rapporten kunskap för nya jobb. Eftergymnasialt ut- bildningsutbud för yrkesverksamma kraftfullt pläderat för det ökade behovet av fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling och livslångt lärande.7 I rapporten påpekas att omsätts av alla arbetstillfällen – dvs. 450 000 jobb försvinner och lika många tillkommer. Den kunskapsintensiva delen av arbetslivet ökar konti- nuerligt vilket medför att andelen jobb som förutsätter högskole- utbildning ökar medan andelen jobb med lägre utbildning minskar. Detta gäller tydligast inom den kunskapsintensiva tjänstesektorn och tekniksektorn men ingen bransch är oberörd av den förändring som teknifiering och digitalisering innebär. 7TCO (2015). Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Både efterfrågan och tillgång på högskoleutbildade har ökat kraftigt och beräknas fortsatt öka. Källa: Rapport 2015:4, UKÄ8 Alltfler högskoleutbildade tillförs arbetsmarknaden. /92 har antalet examinerade vid högskola mer än fördubblats till 2014/15, från 31 600 till 67 900 personer. Antalet examina har ökat ännu mer, från 32 100 till 80 900 examina. 8 UKÄ (2015) fig. 51. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Tillskottet av högskoleutbildade överstiger antalet pensionerade med högskoleutbildning, dvs. utbildningsnivån på arbetsmarknaden ökar och sprider sig till alltfler branscher. De högskoleutbildade som tillkommer har dessutom en längre högskoleutbildning än gårdagens generation. Den tendens som visas i figur 3 nedan har fortsatt efter 2013. 9 UKÄ (2016c) fig. 16. Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … Andelen i befolkningen med minst tre års högskoleutbildning har ökat i alla länder inom OECD-området – – 2011 med i genomsnitt . har ökat något mer än OECD-genomsnittet, men är också mer beroende än många andra länder av att utnyttja sitt läge som kunskapsnation och en nation som bygger sin konkurrenskraft på hög förädling av kunskap. EU har i ”Moderniseringsagendan” angett att fler ungdomar bör genom- föra högre utbildning, då av arbetstillfällena i EU 2020 kommer att kräva högre kvalifikationer – mot dagens 26 procent.11 Debatten om livslångt lärande och kompetensutveckling har varit omfattande i men svagare i . Detta kan, åtminstone delvis, bero på att har haft ett bättre utgångsläge än andra länder. Den svenska högskolans organisation och utbud är väl anpassat 10UKÄ (2014) fig. 23. 11Europeiska unionen (2011). Högskola och livslångt lärande – vilken roll bör högskolan spela … för fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling och livslångt lärande. Ökat tryck på högskolan Den allt högre utbildningsnivån illustrerar naturligtvis samhällets ökade behov av kunskap och högre utbildning men den visar också att detta behov accelererar, dvs. behovet av kompetensutveckling är högt och ökande. Därtill kommer att när en allt högre andel av be- folkningen vid sitt inträde på arbetsmarknaden har en högskole- examen så måste den nödvändiga fort- och vidareutbildningen utgå ifrån och bygga vidare på denna nivå. Detta innebär att alltmer av fort- och vidareutbildning måste bestå av högre utbildning. Av under- sökningar om vilka som söker sig till fort- och vidareutbildning framgår också att individer som genomfört högskoleutbildning är mer benägna att söka sig till högskolan igen för kompetensutveck- ling.12 Trycket på högskolan att erbjuda fort- och vidareutbildning, kompetensutveckling och engagera sig i livslångt lärande kommer således att öka både från samhälle och individ. Utbildningsutbudet för livslångt lärande Det är inte bara grunddragen i högskolans organisation som är till gagn för livslångt lärande utan också ett stort antal utbildningsform- er förstärker detta. De redovisas här under fyra olika rubriker Fristående kurser, distanskurser, deltidskurser Fort- och vidareutbildning – kompetensutveckling, livslångt lärande Återkommande utbildning – vilka återkommer till högskolan? Dessa rubriker speglar inte kategorier av utbildning som exkluderar varandra.