sou · H4B356 · 2016-09-02 00:00:00 — resetjänst som avses med begäran ställningen, inställts, förklarats ej skulle ha fullgjorts. komma till stånd eller avbrutits det, upphör rätten till ersättning eller, i fall som avses i 6 § tredje stycket, efter det att kostnaden upp- Försummas det, upphör rätten till ersättning ur säkerheten. 8 Senaste lydelse 1996:354. Ärende om ianspråktagande av säkerhet får inte avgöras utan att den som har ställt säkerheten har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan och har fått tillfälle att yttra sig över den. Ärendet får dock avgöras utan att så har skett om näringsidkaren har försatts i konkurs eller det är känt att denne inte kan anträffas. Har näringsidkaren försatts i kon- kurs ska konkursförvaltaren under- rättas om att ansökan om ianspråk- tagande av säkerheten har gjorts. bestäm- mer med hänsyn till omständig- heterna i ärendet om underrättel- sen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Till böter eller fängelse i högst Har en näringsidkare erbjudit skall den dömas som upp- en paketresa till försäljning eller såtligen säljer eller marknadsför underlättat ett kopplat researrange- en resa utan att ha ställt säkerhet mang utan att ha ställt säkerhet i som krävs enligt denna lag. enlighet med denna lag ska närings- Till böter skall den dömas som idkaren åläggas att betala en sank- uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. lämnar oriktig uppgift vid Sanktionsavgift ska också åläggas den näringsidkare som har under- som ålagts honom med stöd av låtit att fullgöra sådan uppgifts- skyldighet som har ålagts närings- 2. underlåter att fullgöra så- idkaren med stöd av 5 §. Sanktionsavgift ska åläggas även 9 Senaste lydelse 2002:601. För en gärning som avses i första stycket skall inte någon dömas till ansvar i den utsträckning gär- ningen omfattas av ett vitesföre- läggande enligt 4 a §. För en gär- ning som avses i andra stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar, om gärningen är belagd med straff i . Inte heller skall någon dömas till ansvar för en gärning som avses i andra stycket 2 i den utsträckning gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt 5 §. Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter med- givande av Kammarkollegiet. för överträdelse som inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Sanktionsavgiften tillfaller staten. Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en gärning som om- fattas av ett vitesföreläggande enligt 4 a § eller 5 §. Kammarkollegiet prövar genom avgiftsföreläggande frågor om sank- tionsavgifter. Avgiftsföreläggande innebär att näringsidkaren föreläggs att god- känna avgiften . När föreläggandet har godkänts gäller det som domstols lagakraft- vunna avgörande om att avgift ska tas ut. Ett godkännande som görs efter det att den tid som an- getts i föreläggandet har gått ut är dock utan verkan. Om avgiftsföre- läggandet inte har godkänts inom utsatt tid får Kammarkollegiet ansöka hos den förvaltningsrätt inom vars domkrets avgiftsföre- läggandet har utfärdats, om att avgift ska tas ut. Sanktionsavgiften ska bestäm- mas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens om- sättning närmast föregående år. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksam- hetsår eller om uppgifter om om- sättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen upp- skattas. När avgiftens storlek bestäms ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är. Avgiften får efter- ges helt eller delvis om det finns särskilda skäl. Sanktionsavgiften ska betalas till Kammarkollegiet från det att beslutet vann laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar. Avgiften faller bort i den ut- sträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet vann laga kraft. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om överträdelser som skett före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser tillämpas. lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Härigenom föreskrivs att 15 kap. 8 § sjölagen (1994:1009) ska ha följande lydelse Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Om transportavtalet avser en bestämd person, får den personen inte överlåta sin rätt enligt avtalet till någon annan. Sedan resan har påbörjats får överlåtelse inte ske, även om avtalet inte avser en Första stycket gäller inte när Första stycket gäller inte när lagen (1992:1672) om paketresor paketreselagen (0000:000) är är tillämplig på avtalet. tillämplig på avtalet. Denna lag träder i kraft . 10 Senaste lydelse 2015:256. lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler Härigenom föreskrivs att 2 kap. 1 § lagen (2005:59) om distans- avtal och avtal utanför affärslokaler ska ha följande lydelse. Detta kapitel gäller för avtal varigenom en näringsidkare över- låter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsu- ment. Med tjänst avses i detta kapitel också uthyrning av fast egen- dom. För avtal om finansiella tjänster eller om överlåtelse eller emission av finansiella instrument gäller i stället 3 kap. Detta kapitel gäller inte för avtal som 1.avser uthyrning för varaktigt boende, 2.avser uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten, 3.ingås med hjälp av en varuautomat eller annan liknande auto- mat eller i en automatiserad affärslokal, 4.ingås med en operatör genom användning av en offentlig telefonautomat, 5.avser en tjänst som fullgörs genom användning av en telefon-, internet- eller faxuppkoppling, om tjänsten utförs vid ett enda till- fälle, 6.avser vadhållning, kasinospel eller andra lotteritjänster, 7.avser försäljning av livsmedel eller andra dagligvaror för hus- hållet som levereras till en konsuments bostad eller arbetsplats i ett distributionssystem med regelbunden utkörning, eller 8. avser paketresor enligt paket- (1992:1672) om reselagen (0000:000) eller som lagen (2011:914) om konsument- omfattas av lagen (2011:914) om skydd vid avtal om tidsdelat konsumentskydd vid avtal om boende eller långfristig semester- tidsdelat boende eller långfristig Kapitlet gäller inte för avtal utanför affärslokaler, om det pris som konsumenten sammanlagt ska betala understiger . I fråga om avtal om transport av personer gäller endast 3 § tredje stycket och 9 §. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) Härigenom föreskrivs att 1 § marknadsföringslagen (2008:486) ska ha följande lydelse Denna lag har till syfte att främja konsumenternas och närings- livets intressen i samband med marknadsföring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Bestämmelser om marknadsföring finns bl.a. i – lagen (1992:1672) om paket- – paketreselagen (0000:0000), resor, –tobakslagen (1993:581), –sjölagen (1994:1009), –lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, –lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet, –lagen (1996:1118) om marknadsföring av kristallglas, –lagen (1999:158) om investerarskydd, –lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, –lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster, –lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet, –prisinformationslagen (2004:347), –lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, –försäkringsavtalslagen (2005:104), –lagen (2005:405) om försäkringsförmedling, –lagen (2006:484) om franchisegivares informationsskyldighet, –lagen (2010:510) om lufttransporter, –radio- och tv-lagen (2010:696), –alkohollagen (2010:1622), 11 Senaste lydelse 2015:955. –konsumentkreditlagen (2010:1846), –lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt, –lagen (2013:1054) om marknadsföring av modersmjölksersätt- ning och tillskottsnäring, –lagen (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar, –lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsument- förhållanden, och –lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter. Denna lag träder i kraft . förordning om administrativt samarbete m.m. i ärenden om resegaranti Härigenom föreskrivs12 följande. 1 § Kammarkollegiet ska som central kontaktpunkt enligt direktiv (EU) 2015/2302 ge centrala kontaktpunkter i andra stater inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet tillgång till all nödvändig information om kraven på säkerhet enligt resegarantilagen (1972:204). 2 § Kammarkollegiet ska på förfrågan från sådana centrala kontakt- punkter som avses i 1 § lämna information om, och i vilken ut- sträckning, säkerhet enligt resegarantilagen (1972:204) har ställts av arrangörer och näringsidkare som underlättar kopplade researrange- mang i den mening som avses i paketreselagen (0000:000). 3 § Förteckningar över arrangörer och näringsidkare som har ställt säkerhet enligt resegarantilagen (1972:204) ska göras tillgängliga för allmänheten och för de centrala kontaktpunkter som avses i 1 §, även via internet. 4 § Kammarkollegiet ska svara på förfrågningar från sådana centrala kontaktpunkter som avses i 1 § så snart det är möjligt, med beak- tande av hur brådskande och hur komplext ärendet är. Ett första svar ska alltid lämnas från det att en begäran om information har mottagits. 5 § Om Kammarkollegiet i ett ärende om prövning av säkerhet enligt resegarantilagen (1972:204) begär att anmälaren ska ge in certifikat, intyg eller andra liknande dokument som visar att kravet på ställande av säkerhet har uppfyllts, ska myndigheten godta mot- svarande dokument från en annan stat inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet. Myndigheten får dock begära en icke- auktoriserad översättning av dokumentet till svenska. 12 Jfr och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (EUT L 326, 11.12.2015, s. 1–33, Celex 32015L2302). Denna förordning träder i kraft , då förordningen (2009:1076) om godkännande av dokument i ärenden om säkerhet för resegaranti upphör att gälla. förordning om standardinformationsformulär vid paketreseavtal och kopplade researrangemang Härigenom föreskrivs13 följande. 1 § De formulär som det hänvisas till i 7, 8 och 47 §§ paketrese- lagen (0000:000) har den utformning som framgår av bilagorna 1 och 2 till och rådets direktiv (EU) 2015/2302. 2 § ska tillhandahålla information om standard- informationsformulären och möjliggöra nedladdning av formulären från verkets webbplats. Denna förordning träder i kraft . 13 Jfr och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (EUT L 326, 11.12.2015, s. 1–33, Celex 32015L2302). förordning om tillsyn enligt paketreselagen (0000:0000) Härigenom föreskrivs följande. 1 § utövar tillsyn över att arrangörer, återförsäljare och näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang enligt paketreselagen (0000:0000) fullgör sina skyldigheter enligt lagen. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2007:824) med instruktion Härigenom föreskrivs14 att det i förordningen (2007:824) med instruktion för Kammarkollegiet ska införas en ny paragraf, 8 c, med följande lydelse. 8 c § Kammarkollegiet ska vara central kontaktpunkt enligt direktiv /2302 och fullgöra de uppgifter som framgår av förordningen (0000:0000) om administrativt samarbete m.m. i ärenden om rese- garanti. Denna förordning träder i kraft . 14 Jfr och rådets direktiv (EU) 2015/2302 av om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upphävande av rådets direktiv /314/EEG (EUT L 326, 11.12.2015, s. 1–33, Celex 32015L2302). 2Utredningens uppdrag och arbete och rådet har antagit ett nytt direktiv om paket- resor och sammanlänkade researrangemang (och rådets direktiv (EU) 2015/2302 om paketresor och sammanlänkade researrangemang, om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och och rådets direktiv /83/EU samt om upp- hävande av rådets direktiv /314/EEG). Genom direktivet upp- hävs således det tidigare direktivet om paketresor . Dess- utom ändras förordningen om konsumentskyddssamarbete och direktivet om konsumenträttigheter . Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direkti- vet. Dessa bestämmelser ska tillämpas . Direktivet finns som bilaga 3. Under förhandlingsarbetet har synpunkter inhämtats från be- rörda organisationer och myndigheter. Synpunkterna finns tillgäng- liga i lagstiftningsärendet. En jämförelsetabell med en sammanställning av bestämmelserna i direktivet och närmast motsvarande bestämmelser i svensk lag finns som bilaga 4. Regeringen beslutade att utse en särskild utredare som gavs i uppdrag att föreslå hur det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang skulle genomföras i svensk rätt. Utredaren var oförhindrad att överväga andra närliggande frågor. Utredningens uppdrag och arbete Utredaren gavs vidare i uppdrag att analysera dagens system för att ställa resegarantier och överväga vilka ändringar som kan behövas med anledning av de problem som påtalats och som i övrigt fram- kommer vid analysen. Utredningens direktiv finns i bilaga 1. I uppdraget till utredaren ingår bl.a. att överväga vilka lagändringar och andra åtgärder som behövs för att genomföra direktivet analysera och ta ställning till hur de möjligheter som finns till att göra nationella val vid genomförandet bör utnyttjas bedöma om det är ändamålsenligt att utbetalningar av resegarantier prövas av en särskild nämnd och vid behov föreslå ändringar för det fall den nuvarande ordningen bedöms böra behållas, över- väga om några ändringar kan behövas när det gäller Resegaranti- nämndens prövning av ärenden, med anledning av förslaget till nytt direktiv eller av någon annan anledning bedöma om det finns ett fortsatt behov av resegarantier för resor som består av transporter och utbildningsvistelser med inkvarte- ring i värdfamilj och om så är fallet, överväga om någon ändring i lagstiftningen behövs analysera nuvarande sanktionsmöjligheter och bl.a. bedöma om straffrättsliga sanktioner för de aktuella gärningarna är effektiva och ändamålsenliga samt utifrån bedömningen lämna förslag på ändringar som anses lämpliga för en effektiv tillsyn särskilt redovisa vilka ekonomiska konsekvenser förslagen kan medföra för resenärer, företag inom resebranschen och det all- männa samt, om förslagen väntas leda till ökade kostnader för det allmänna, föreslå hur dessa ska finansieras. beslutades om ett tilläggsdirektiv varigenom utred- ningstiden förlängdes till . Utredningen gavs i uppdrag att lämna ett delbetänkande med förslag på hur direktivet skulle genomföras. Tilläggsdirektivet finns i bilaga 2. Den delen av utredningens uppdrag som består i att analysera det nuvarande resegarantisystemet och lämna förslag på förbättringar av detta kommer att redovisas i utredningens slutbetänkande. Utredningens uppdrag och arbete Utredningens arbete har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden med sakkunniga och experter. Utredningen har fram till tiden för delbetänkandets överlämnande haft sammanlagt sju sammanträden, varav ett tvådagarssammanträde i internatform. Utredningens arbete har också förts framåt med hjälp av under- handskontakter med sakkunniga och experter. Genomförandearbetet i andra länder har följts genom att sekre- terarna har deltagit vid två möten i anordnade av EU- kommissionen, med möjlighet för samtliga länder inom EES-området att delta och diskutera direktivets genomförande. Utredningen har vidare haft underhandskontakter med deltagarna för de andra nor- diska länderna samt med . Utredningen har också haft att hålla sig informerad om relevant lagstiftningsarbete som bedrivs, särskilt den fortsatta beredningen av de förslag som lämnats av Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning (SOU 2015:61). Förslagen är alltjämt under bered- ning. Synpunkter från , och har inhämtats framför allt genom att representan- ter från dessa myndigheter har deltagit i utredningens arbete som experter. Utredningen har också haft separata möten med före- trädare för dessa myndigheter. Likaså har synpunkter från () och i (RiS) inhämtats löpande genom att representanter från förening- arna deltagit i utredningen som experter. Utredningen har också haft att i lämplig omfattning inhämta synpunkter från andra myndigheter, företag och ideella organisa- tioner. Utredningen har sammanträffat med bl.a. , , , , Scouterna, AFS Interkulturell Utbildning och Youth For Understanding (YFU), Svensk Försäkring, Nordic Guarantee samt . Utredningens uppdrag och arbete Betänkandet inleds med en beskrivning av bakgrund och gällande rätt (kapitel 3). Därefter följer en sammanfattning av innehållet i direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang (kapitel 4). Utredningens översiktliga överväganden och förslag avseende genomförandet av direktivet finns i kapitel 5. I kapitel 6 redogörs närmare för utredningens förslag till ny paketreselag. Utredningens överväganden rörande ändringar i resegarantilagen återfinns i kapitel 7. Överväganden rörande behovet av övriga ändringar och följändringar finns i kapitel 8. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 9. Kapitel 10 innehåller utredningens konsekvensanalys. Slutligen följer en författnings- kommentar till de lämnade lagförslagen (kapitel 11). Utredningens direktiv finns i sin helhet i bilaga 1 och 2. I bilaga 3 finns direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang. Bilaga 4 inne- håller en parallelluppställning över direktivets artiklar och de bestäm- melser i gällande rätt eller i utredningens författningsförslag som genomför varje artikel. 3 Bakgrund och gällande rätt 3.1.1Bakgrunden till lagen om paketresor Före tillkomsten av den nu gällande lagen (1992:1672) om paket- resor (nedan paketreselagen), som trädde i kraft , fanns inte någon lag som specifikt reglerade paketresor. Utöver allmänna avtalsrättsliga regler bestämdes ramarna för avtalet mellan resenären och arrangören av de inom branschen tillämpade Allmänna Resevillkoren. De Allmänna Resevillkoren har med jämna mellan- rum omförhandlats och tillämpas än . Den senaste versionen (BÖ 2014:03, Överenskommelse om Allmänna villkor för paket- resor) är överenskomna mellan i (RiS) och och omfattar de största charterrese- arrangörerna. Utöver dessa finns också Svenska Resebyråförening- ens (SRF) villkor för paketresor, som tillämpas av en stor del av resebyråerna och researrangörerna, med undantag för de största charterresearrangörerna. utfärdades det första EG-direktivet om paketresor (Rådets direktiv av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang, 90/314/EEG, nedan paketresedirekti- vet). åtaganden enligt medförde en skyldighet att införliva paketresedirektivet i svensk rätt. I promemorian Lag om paketresor, Ds 1992:50 och den efterföljande propositionen 1992/93:95 lämnades förslag på hur direktivet skulle genomföras. Den lagstiftningsprodukt som blev resultatet, paketreselagen, trädde i kraft . Paketresedirektivet var ett s.k. minimi- direktiv och medlemsstaterna var följaktligen fria att anta eller upp- rätthålla strängare bestämmelser på det område som direktivet om- fattade. I vissa avseenden ger paketreselagen därför ett högre skydd för konsumenter än vad paketresedirektivet krävde, t.ex. i fråga om Bakgrund och gällande rätt arrangörens ansvar för att paketreseavtalet fullgörs. I stort präglas lagen emellertid av återhållsamhet och en strävan efter att undvika detaljreglering. Flera av paketresedirektivets detaljerade bestäm- melser, bl.a. rörande resenärens rätt till information, infördes inte i lagen utan skulle i stället genomföras genom verkställighetsföre- skrifter. gavs mot den bakgrunden rätt att med- dela föreskrifter om verkställigheten av paketreselagen (förordning [1992:1675] med bemyndigande för att meddela föreskrifter om verkställigheten av lagen [1992:1672] om paket- resor). har i anslutning till dessa föreskrifter ut- färdat icke bindande allmänna råd (KOVFS 1993:3, ändrad genom KOVFS 2009:17). Paketresedirektivet innebar också en skyldighet för medlems- staterna att se till att arrangörer och de återförsäljare som var parter i paketreseavtalet, hade ett skydd vid obestånd som var tillräckligt omfattande för att säkra återbetalning av erlagda belopp och för hemtransport av konsumenter. hade redan vid tiden för genomförandet av paketresedirektivet en särskild resegarantilag (1972:204) som föreskrev ett skydd för vissa resor vid bl.a. obestånd. Genomförandet av paketresedirektivet krävde dock vissa lagänd- ringar, bl.a. en utökning av lagens tillämpningsområde. Bakgrunden till resegarantilagen redogörs för närmare nedan. Paketreselagen har efter dess tillkomst ändrats . Ändringarna har främst varit föranledda av att det tillkommit EU- förordningar på området för passagerartransporter och att det gjorts ändringar i lagar som hänvisat till paketreselagen, t.ex. marknads- föringslagen (2008:486) och lagen (2010:510) om lufttransporter. Som ett led i förhandlingarna om ett nytt paketresedirektiv har behovet av ändringar i direktivet från svensk synpunkt utretts inom (se promemorian Paketresor, Ds 2006:8). Paketresa enligt paketreselagen – transport, inkvartering och andra turisttjänster Den nu gällande paketreselagen gäller paketresor som arrangörer, själva eller genom återförsäljare, säljer eller marknadsför (1 §). För att en resa ska anses utgöra en paketresa krävs, enligt 2 § paketrese- lagen, att researrangemanget består av transport och inkvartering Bakgrund och gällande rätt logi som inte är att anse som enbart ett led i en transport- tjänst) eller någon av dessa tjänster i kombination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangemanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvartering. I för- arbetena nämndes som exempel på sådana turisttjänster teater-, film- eller museibesök, en naturutflykt med färdledare, hyra av en cykel, tillträde till en skidliftanläggning eller inträde till en idrotts- tävling. Tjänster som enligt förarbetena däremot inte ansågs göra arrangemanget till en paketresa var t.ex. servering på ett flygplan och normal service på hotell. Beträffande kravet på att turisttjänsten skulle utgöra en inte oväsentlig del av arrangemanget angavs endast att turisttjänsten skulle vara beaktansvärd i sammanhanget samt att den inte fick sakna betydelse för båda parter (prop. 1992/93:95 s. 64). För att det ska vara fråga om en paketresa krävs också att arrangemanget varar eller inbegriper övernatt- ning. Definitionen i 2 § paketreselagen knyter nära an till definitio- nen i paketresedirektivet. Praxis rörande inkvartering och turisttjänst har haft anledning att bedöma om en språkresa kunde anses utgöra en paketresa i paketresedirektivets mening (AFS Intercultural Programs ry, C-237/97, EU:C:1999:69). Målet aktualiserade en bedömning av såväl begreppet turisttjänst som begreppet inkvartering. Domstolen kom fram till att begreppet in- kvartering inte förutsatte att vistelsen skedde på t.ex. ett hotell eller någon annan inrättning som tillhandahöll inkvartering mot vederlag. Inte heller förutsattes det att inkvarteringen varade under någon viss . Omständigheter som att boendet varade och var kostnadsfritt kunde dock, tillsammans med andra omständigheter såsom att vistelsen ägde rum hemma hos en familj där utbytesstudenten behandlades som en familjemedlem, medföra att vistelsen inte kunde betecknas som en inkvartering i paketresedirektivets mening.