sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — I uppföljningen av åtgärdsprogrammen angav 116 av 266 kommuner att de hade någon form av övergripande eller strategisk vatten- och avloppsvattenplan. Ytterligare inemot en tredjedel av de medverkande kommunerna avsåg att ta fram sådant planeringsunderlag under år 2015.134 134 Vattenmyndigheterna (2015). Sammanställning av myndigheternas och kommunernas rapportering av åtgärdsprogrammet, åtgärd 37, s. 46. Vattenmyndigheternas åtgärdsprogram gäller även kommu- nernas behov av att utveckla sin planläggning och prövning så att miljökvalitetsnormerna för vatten uppnås och inte överträds. Upp- följningen visar här att 126 av de 268 kommuner som besvarat frågan anger att det finns program, beslut eller annat initiativ inom kommunen för hur prövning genomförs med hänsyn till miljö- kvalitetsnormerna. Det finns dessutom program, beslut eller annat initiativ för hur kommunen i fysisk planering tar hänsyn till miljö- kvalitetsnormerna för vatten i 165 kommuner.135 Miljökvalitets- normerna för vatten rör främst skyddet av miljön även om det för grundvatten även finns ett hälsoperspektiv, t.ex. miljökvalitets- för nitrat. finns det inga miljökvalitetsnormer som specifikt rör skyddade områden för dricksvatten. Kommunernas planeringsinsatser för dricksvattenförsörjningen berörs även i årliga miljömålsenkät. Aktuella planer eller program för kommunens dricksvattenförsörjning anges av cirka hälften av de kommuner som besvarat enkäten. Planerna har sin tyngdpunkt i dagens dricksvattenförsörjning men berör i viss ut- sträckning även framtida försörjning och reservvattenlösningar. Kommunerna anger att planerna/programmet kan presenteras som en del av den gällande översiktsplaneringen, men även kan utformas på andra sätt. Knappt hälften av de kommuner som uppger att de utvecklar planer/program samordnar det med en eller flera andra kommuner.136 Vattenskyddsområde är ett grundläggande verktyg för att skydda vattenförekomster, vilket bland annat pekas ut i vattenförvaltnings- förordningen.137 Möjligheten att inrätta vattenskyddsområden regleras i 7 kap. , vilket behandlas i avsnitt 6.3.3. Vatten- skyddsområden avgränsas geografiskt, restriktioner för verksam- heter inom dessa områden preciseras i föreskrifter anpassade till de lokala skyddsbehoven. 135Ibid., s. 45. 136Boverket (2015). , fråga 13. 1376 kap. 5 § 1 vattenförvaltningsförordningen. Inrättandet av vattenskyddsområden har skett under en längre tids- period och inleddes i huvudsak under 1960- och 70-talen.138 Unge- fär hälften av inrättade skyddsområden är , cirka 680 områden fastställdes före 1990.139 Denna skyddsform reglerades tidigare i vattenlagen, sker det med stöd av . Drygt 850 av de vattenskyddsområden som rappor- terats till regleras med stöd av vattenlagen. Antalet områden som inrättats under är cirka 340, eller en fjärdedel av samtliga områden.140 kartverktyg Skyddad natur som använder databas anger här en högre siffra, cirka 400 områden.141 Kraven på underlag för att fastställa ett vattenskyddsområde har skärpts och framför allt som en följd av tillkomst och genomförandet av ramdirektivet för vatten.142 Med infördes de allmänna hänsynsreglerna med bland annat för- siktighetsprincipen och principen om bästa möjliga teknik.143 Kunskapen om kemiska substanser och deras spridningsvägar har där- efter förbättrats, liksom kunskapsläget i hydrologi och geohydrologi. Information om cirka 1 900 grund- och ytvattentäkter samlas på frivillig väg i databasen , som förvaltas och ut- vecklas av geologiska undersökning. Informationen är om- fattande, vilket beskrivs närmare i avsnitt 6.4.1. Mot bakgrund av datainsamlingens frivilliga natur är inte underlaget heltäckande och brister kan förekomma avseende aktualitet. 138År infördes bestämmelser vattenlag om grundvattentäkter och om skydd mot förorening av grundvatten. fick möjlighet att besluta att lägga servitut på annans fastighet till skydd för grundvattentäkter. infördes en möjlighet för att förordna om skyddsområde för en grundvattentillgång samt meddela föreskrifter för området. 139SGU (2014). Utdrag ur , . 140SGU (2016). Utdrag ur , . 141Naturvårdsverket (2016). Skyddad natur, . 142Länsstyrelsen (2005). Kommunala vattenskyddsområden i Västra Göta- lands län. rapport 34, s. 10. 143Dessförinnan fanns en aktsamhetsregel i 19 kap. 1 § vattenlagen (1983:291). Den angav att om en yt- eller grundvattentillgång utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas för vattentäkt, är alla som vill bedriva sådan verksamhet eller utföra sådana åtgärder i vatten eller på land som kan skada vattentillgången skyldiga att vidta de anordningar, tåla de begräns- ningar av verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för att förebygga eller avhjälpa skadan. god bredd och används av för att beskriva landets täkter och deras förutsättningar. Antalet ytvattentäkter med vattenskyddsområde var under en inledande fas få med relativt begränsade uttagsvolymer, vilket framgår av figur 6.1. har antalet ytvattentäkter som erhållit skydd ökat i omfattning. Dessa står också för en hög andel av den totala volym dricksvatten som produceras genom den genomsnittligt stora uttagskapaciteten hos allmänna ytvattentäkter. Takten för inrättande av vattenskyddsområde för grundvatten- förekomster har varit relativt jämn . I genomsnitt har cirka 25 grundvattentäkter skyddats på detta sätt. Drygt hälften av dricksvattnet från allmänna vattentäkter bereds från ytvatten. Genom s.k. konstgjord infiltration där ytvatten van- ligtvis infiltreras genom en grusås, kan konstgjort grundvatten bildas. Cirka en fjärdedel av den totala volymen allmänt dricks- vatten produceras med denna teknik. Ytterligare en fjärdedel av 144 SGU (2014). Underlag till utredningen, . försörjningen baseras på naturligt grundvatten.145 Uppgifter från tyder på att det finns vattenskyddsområden för av de allmänna täkterna, vilket framgår av nedanstående tabell. Andelen skyddsområden är märkbart högre för grundvattentäkter, som också representerar merparten av landets vattentäkter, dock inte volymmässigt. av medeluttaget av allmänt vatten kommer från täkter som har vattenskyddsområden. Den finns dock en betydande variation då det gäller dessa skyddsområdens omfattning och aktualitet. 145Svenskat Vatten (2016). Utdrag ur Vattentjänstbranschens StatistikSystem, VASS, . 146SGU (2016). Utdrag ur , . Arkivet innehåller även uppgifter om förekomst av riskinvente- ringar. En riskinventering ska normalt genomföras inom hela till- rinningsområdet och bör omfatta alla riskobjekt. Riskinventeringen ligger till grund för beslut om inrättande av vattenskyddsområde och eventuella beredskapsplaner. Av nedanstående tabell framgår att det i nära hälften av svaren kopplade till grundvattentäkter angavs att riskinventering gjorts. Då det gäller ytvattentäkter angav en ännu större andel av de svarande att riskinventering gjorts. Svarsbortfallet var dock betydande och ger inte någon tillförlitlig bild av de förhållanden som gäller. En riskinventering kan klarlägga behov av skyddsåtgärder för den aktuella dricksvattenförekomsten och är en viktig utgångspunkt när behovet av skyddsinsatser ska bedömas. Sammantaget anges att 545 allmänna vattentäkter saknade riskinventering och för ytter- ligare 184 täkter saknas bedömningar i arkivet. Det indikerar att befintliga skyddsområden inte fullt ut förmår svara mot de faktiska risker som kan föreligga. Information avser 2016, men kan grunda sig på äldre uppgifter som ännu inte uppdaterats. innehåller även bedömningar från berörda upp- giftslämnare avseende täkternas skyddsområden. Bedömningarna avsåg om beslutade vattenskyddsområden hade rätt geografisk av- gränsning. För såväl grund- som ytvattentäkter bedömdes cirka två tredjedelar av områdesskydden ha lämplig geografisk avgränsning. Bedömningarna var också representativa med avseende på de dricksvattenvolymer som produceras. Svarsbortfallet var dock relativt stort, vilket framgår av ovanstående tabell. Uppgifter har även lämnats i om vatten- skyddsområden bedöms ha relevanta föreskrifter eller inte, vilket framgår av nedanstående tabell. Svarsmönster och bedömningar överensstämmer i stort sett med om områdesavgränsningarna bedöms vara lämpliga. För ett par hundra täkter anges att före- skrifterna inte bedöms som relevanta, därtill finns ett stort bortfall. SOU 2016:32 Skyddet av vattentäkter Kommunerna bör i enlighet med Vattenmyndigheternas åtgärds- program inrätta vattenskyddsområden med föreskrifter för kom- munala täkter som behövs för dricksvattenförsörjningen, så att täk- terna långsiktigt bibehåller en god kemisk och kvantitativ status.150 I återrapporteringen till vattenmyndigheterna 2014 (avser ) angav 113 kommuner att det finns vattenskyddsområden med skyddsföreskrifter för samtliga allmänna dricksvattentäkter som helt eller delvis ligger inom kommunens gräns. I 138 kommuner var så inte fallet. Övriga kommuner har inte svarat eller så saknar frågan relevans. På frågan om det finns vattenskyddsområden där kommunen bedömer att vattenskyddsområdet eller bestämmel- serna är otillfredsställande svarade 63 kommuner att så var fallet. I 77 av kommunerna angavs att arbete med att inrätta vattenskydds- område har på börjats. Information från preliminära bedömningar av kommunernas återrapportering tyder på att antalet kommuner där vattenskyddsområde med föreskrifter finns för samtliga täkter är relativt oförändrat. Däremot anger knappt 160 kommuner att det finns vattenskyddsområden eller bestämmelser som bedöms som otillfredsställande vilket är en avsevärd försämring jämfört med föregående år. Det framgår inte närmare om denna försämring grundar sig på ett förändrat synsätt beträffande lämplig skyddsnivå, eller om faktiska förhållanden i aktuella områden förändrats. Av kommunernas kommentarer till hur de avser att åtgärda bristande vattenskyddsområde framhålls knappa insatser för att hantera ansökan om vattenskyddsområde som ett avgörande hinder.152 Föreskrifter för vattenskyddsområde kan innehålla krav på tillstånd för viss verksamhet, som t.ex. användning av växtskyddsmedel inom jordbruket. Det innebär att en prövning sker av använd- 150Åtgärdsprogram Södra Österjöns vattendistrikt 2009–2015, Åtgärdsprogram Norra vattendistrikt 2009–2015, Åtgärdsprogram Västerhavets vattendistrikt 2009– 2015, Åtgärdsprogram Bottenhavets vattendistrikt 2009–2015 samt Åtgärdsprogram Botten- vikens vattendistrikt 2009–2015. 151Vattenmyndigheterna och länsstyrelserna (2015). Sammanställning av myndigheternas och kommunernas återrapportering av åtgärdsprogrammet, s. 43. 152Vattenmyndigheten (2016). M. , underlag till utredningen, . ningen av växtskyddsmedel i förhållande till risker förknippade med användningen, naturgivna förutsättningar och täktens sårbar- het. Prövning av tillstånd enligt föreskrifter för vattenskydds- område hanteras vanligen av kommunen. Det framgår av vatten- skyddsföreskrifterna på vilken administrativ nivå prövningen sker. eller kommunen får meddela dispens från före- skrifter som meddelats för ett vattenskyddsområde, om det finns särskilda skäl. får överlåta åt den eller de kommu- nala nämnder som ska fullgöra kommunens uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet att medge undantag från beslutet.153 Vilken myndighet som ska hantera dispenser beslutas i varje enskilt ärende. Dispensprövning utgör inte en tillsynsuppgift, utan en prövning med hänsyn tagen till speciella förutsättningar i det enskilda fallet. Kostnaden för arbete med dispensprövning var 2015 , motsvarande . Det utgjorde av länsstyrelsernas arbetsinsatser med vattenskyddsområden.154 Uppgifter avseende kommunernas arbete med tillståndsprövning och i förekommande fall dispensprövning finns inte samlat. Egenkontroll samt kontrollprogram för vattenskyddsområden Verksamhetsutövare inom vattenskyddsområden är skyldiga att planera och kontrollera sin verksamhet för att motverka eller före- bygga olägenheter för människors hälsa eller påverkan på miljön.155 Detta gör verksamhetsutövaren inom ramen för sin egenkontroll. eller kommunen bör enligt handboken om vatten- skyddsområde utforma ett kontrollprogram med hänsyn till områ- dets användning och potentiella föroreningskällor. Vattenkvaliteten bör följas upp i de olika uttagsbrunnarna eller vattenintag vid yt- vattentäkt, men det finns ofta anledning att även följa upp vatten- kvalitet i övriga delar av vattenförekomsten eller tillrinningsområ- det. Syftet med kontrollprogrammet är att på ett tidigt stadium 1537 kap. 22 § . 154Länsstyrelsen (2016). Underlag till utredningen, . 15526 kap. 19 § kunna upptäcka förändringar av vattenkvalitet och avvikelser mot uppsatta mål och krav, vilket kan anknytas till tillsyn och åtgärds- arbete. Insamlad mätdata kan t.ex. användas vid utformning och/ eller revidering av vattenskyddsföreskrifter.156 Rådgivning, information och utbildning Väl anpassad information är ett kostnadseffektivt hjälpmedel för att förebygga oönskade aktiviteter och olyckstillbud i och utanför vattenskyddsområdet. Att informera boende och verksamhets- utövare om skyddet och att följa upp att skyddet efterlevs bidrar till skyddsarbetet. Uppskyltning av vattenskyddsområden är en grundläggande del av informationen.157 Verksamhetsutövarna inom vattenskyddsområdet träffas av restriktioner för området och är bärare och förvaltare av skyddet. Delaktighet i den bakomliggande processen och förståelse för de restriktioner som utfärdats innebär en förutsättning för att skyddet ska bli effektivt. Även frivilliga åtgärder inom området är av stor betydelse. Det är angeläget att verksamhetsutövare, med stöd av bland annat information, utbildning och rådgivningsinsatser, kan utveckla kunskaperna om skyddsbehov och möjliga åtgärder för att stärka acceptansen för områdesskyddet och effekten av skydds- åtgärder. Skyddet av dricksvattentillgångarna är ytterst en fråga om vilka försiktighetsmått och åtgärder som vidtas i vattnets tillrin- ningsområde som en följd av skyddsområdets föreskrifter eller andra frivilliga åtgärder. Inom projektet näringen erbjuds jordbrukare kostnadsfri rådgivning för att minska produktionens miljö- belastning, t.ex. genom minskad övergödning och säker användning och hantering av växtskyddsmedel. Rådgivningen följs av skriftlig dokumentation som ofta innehåller en åtgärdsplan. Jordbruksföre- tag med en storlek över genomsnitt i de sydligaste länen har i första hand kommit i fråga för att kraftsamla där åtgärder är som mest angelägna. Kampanjen har omfattat drygt 13 000 företag och cirka 50 000 rådgivningsbesök . En utvidgning har under 156Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 112. 157Ibid., s. 84–85. senare tid skett till hela landet. För att möta de specifika frågeställ- ningar som är knutna till jordbruks- och trädgårdsproduktion inom vattenskyddsområden har en särskild rådgivning utformats inom projektet som framför allt behandlar behov och möjligheter för minskad risk för transport av växtskyddsmedel till yt- och grund- vatten. Projektet utgör ett samarbete mellan , , , länsstyrelser och en rad företag i branschen. Greppa Näringen finansieras av Landsbygdsprogram- met.158 Säkert växtskydd är en utbildningskampanj som vänder sig till användare av växtskyddsmedel. Syftet är att förbättra hanteringen av växtskyddsmedel i jordbruket genom råd och kunskap för att minska hälso- och miljöriskerna. Omfattande information beskri- ver lämplig förvaring, hantering, spridning, möjligheter till behovs- anpassad användning av växtskyddsmedel och lämplig skydds- utrustning. Kampanjen drivs av LRF i samarbete med myndigheter och branschorganisationen . Projektet startade och finansieras delvis inom ramen för Landsbygdsprogram- met.159 Inom skogsbruket erbjuds skogsägare och entreprenörer utbild- ning kring hänsynen till vatten i samband med avverkning, gallring och röjning inom ramen för vatten. Kampanjen drivs av de fyra skogsägarföreningarna. Inom arbetet används planeringsverktyg som blå målklassning i skogsbruksplanen för att kunna prioritera hänsyn till värdefulla vattenmiljöer. Väl utbrett inom familjeskogsbruket är även skogscertifiering genom FSC () och PEFC (Programme for the Endoresement of schemes) med krav på sär- skilda hänsyn vid vatten.160 Branschen har även tagit fram en kör- skadepolicy som genomförs för mindre påverkan på mark och vatten i samband med tunga maskinöverfarter i skogen.161 Behörighetsutbildningar för att yrkesmässigt få använda växt- skyddsmedel är också av vikt för att minska effekterna av använd- ning och hantering av växtskyddsmedel, och då även i vatten- 158Greppa näringen (2016). Ett samarbete mellan LRF, och länsstyrelserna. 159LRF (2016). 160Södra (2016). 161LRF (2016). Underlag till utredningen, . Utbildningen ska bidra till att minska riskerna för människors och djurs hälsa och att resterna i och riskerna för den omgivande miljön, inklusive vatten, minimeras. Behörigheten är giltig och användaren ska därefter genomgå en fortbild- ningskurs för att behörigheten ska förlängas.162 Genom tillsyn kan länsstyrelse eller kommun i egenskap av till- synsmyndighet kontrollera efterlevnaden av de regler som före- skrivits för ett vattenskyddsområde. får med- dela de förelägganden och förbud som behövs i det enskilda fallet för att en vattenskyddsföreskrift ska följas.163 För områden som beslutats av är tillsyn en uppgift för i de fall denna inte har överlämnats till kommu- nen. Överlåtelse av tillsyn inom andra tillsynsområden än miljö- farlig verksamhet sker enligt en studie av i rela- tivt begränsad omfattning. Tillsynsansvaret överlåts mycket sällan till kommunen då det gäller vattenskyddsområden. I de flesta län har inte fått någon överlåtelsebegäran från kommu- nerna. Det finns dock undantag. I län finns drygt 170 vattenskyddsområden, där kommunen övertagit tillsynen i cirka 20 områden. I har 18 av totalt 49 kom- muner övertagit tillsynen i de vattenskyddsområden som läns- styrelsen fastställt. Enligt studie beror detta troligen på att aktivt uppmuntrat kommunerna att ta över tillsynen. Den begränsade överlåtelsen av tillsynsobjekt bedöms inte vara ett resultat av att är restriktiv med att överlåta tillsynsansvar. I studien görs i stället tolkningen att det beror på bristande intresse från kommunernas sida, vilket samman- hänger med deras svårigheter att finansiera tillsynen.164 Det är relativt ovanligt att återtar sitt tillsynsansvar, främst gäller det tillsyn av miljöfarlig verksamhet. Återtagande sker då oftast i samförstånd mellan kommun och länsstyrelse.165 162Jordbruksverket (2016). 16326 kap. 9 § . 164Naturvårdsverket (2013). Överlåtelse och återtagande av operativ miljötillsyn, Tillämp- ning av bestämmelser – Slutrapport. Rapport 6559, s. 22 och 34. 165Ibid., s. 5. Tillsynsansvaret för miljöfarlig verksamhet överlämnas i relativt hög grad till den kommunala nivån. studie i 14 län visar att inemot av objekten där tillsynas av kom- muner. Objekt med relevans för påverkan på vattenskyddsområde är i många fall sådana som klassas som miljöfarlig verksamhet, t.ex. jordbruk, olika typer av tillverkningsindustri eller avloppsrening.166 lämnar en redovisning till regeringen av hur miljötillsynen enligt i sin helhet kan utvecklas och förbättras. Redovisningen ska omfatta de brister i tillsynen som verket identifierat och en beskrivning av hur de kan åtgär- das.167 Enligt verkets samlade rapportering omfattade läns- styrelsens tillsyn enligt hela insatser motsvarande cirka 200 årsarbetskrafter. Drygt hälften av länsstyrelserna angav att få eller inga egeninitierade tillsynsinsatser skett över skyddade områden enligt 7 kap. miljöbalken.168 Tillsyn kan dock finnas, men är då snarare händelsestyrd. En genomgång av arbete med vattenskydds- områden åren 2013–2015 visar att resurserna för tillsyn var relativt begränsade. Sammantaget redovisades motsvarande knappt en halv årsarbetskraft för landets samlade länsstyrelser, trots dricksvatten- skyddets centrala betydelse för hälsa och miljö. Arbetet avsåg händelsestyrd såväl som planerad tillsyn. 166Ibid., s. 17. 1671 kap. 28 § miljötillsynsförordningen (2011:13). 168Naturvårdsverket (2014). Tillsyn enligt – möjligheter till utveckling och Förbättring, s. 9 och 13. 169Länsstyrelsen (2016). Underlag till utredningen, . 1 årsarbetskraft motsvarar . Enligt bestämmelser ska det hos en operativ till- synsmyndighet finnas en utredning om tillsynsbehovet för myn- dighetens hela ansvarsområde under balken. ska för varje verksamhetsår upprätta en samlad tillsynsplan för detta. Planen ska grundas på en behovsutredning.170 har som tillsynsvägledande myndighet ett ansvar enligt att följa upp, utvärdera och samordna kommunernas operativa tillsyn.171 följer upp den kommunala organisationen av tillsyn, resurstilldelning, kompetensfrågor, genomförd behovs- utredning och tillsynsplanering samt uppföljning och utvärdering av tillsynsarbetet. Vid behov ställs krav på återrapportering, t.ex. i form av uppdaterad behovsutredning och tillsynsplan. I vissa fall sker även återbesök hos kommunen. Om bedömer att kommunen inte har tillräckliga resurser i förhållande till tillsyns- behovet, kan delegerade tillsynsuppgifter återtas.172 En aktuell beskrivning av förutsättningarna för uppföljning och utvärdering av den miljötillsyn som utförs av de lokala tillsynsmyndigheterna ges i forskningsprogrammet miljötillsyn. Av programmet fram- går att det är svårt att statistiskt utvärdera miljötillsynen, eftersom befintliga uppgifter om tillsynen inte finns samlade. Det saknas därmed mått på lokal och nationell tillsynseffektivitet.173 Det saknas även redovisning på nationell nivå för insatser avseende tillsynsvägledning om vattenskyddsområden. Andra former av lokala skyddsföreskrifter Föreskrifter till skydd för ytvattentäkter och enskilda grund- vattentäkter kan också meddelas med stöd av förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd.174 Kommunen får meddela sådana föreskrifter om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppkommer i en kommun, vilket behandlas i avsnitt 6.3.4. Det finns inga närmare uppgifter om hur vanliga denna typ av föreskrifter är, enligt utredningens uppfattning rör 1701 kap. 6 och 8 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 171Ibid., 3 kap. 16 §. 172Miljösamverkan (2004). Behovsutredningar och tillsynsplaner – rekom- mendationer och exempel på tillvägagångssätt, s. 22. 173Naturvårdsverket (2013). Effektiv miljötillsyn, rapport 6558, s. 8–10. 17440 § 5 förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. det sig sannolikt endast om ett fåtal. I , där fri- villigt inrapporterade uppgifter om täkter för allmänna dricks- vattenförsörjning finns samlade, framkommer att knappt en hand- full täkter har denna skyddsform.175 Ett viktigt instrument för att minska konsekvenserna av en oönskad händelse är en fungerande beredskapsplan. Beredskaps- och saneringsplaner syftar dels till att förebygga konsekvenserna av en olycka för att säkra vattenförsörjningen, dels till att klarlägga vad som praktiskt bör vidtas när en eventuell olycka har inträffat.176 har tagit fram informationsstöd till kommunerna för att analysera säkerheten i dricksvattenkedjan, inklusive vatten- täkten.177 har utarbetat en handledning för bered- skapsplanering för skydd av vattentäkt vid olycka med farligt gods.178 Vattenresurserna utsätts för allt större risker. Antalet vattentäkter med beredskapsplaner speglar delvis den beredskap som finns på lokalplanet för att hantera oförutsedda händelser vid olyckor. Upp- gifter i tyder på att en relativt stor andel av täkterna saknar sådana beredskapsplaner. 175SGU (2014). Underlag till utredningen, . 176Naturvårdsverket (2010). om vattenskyddsområde, 2010:5, s. 112. 177Livsmedelsverket (2008). Beredskapsplanering för dricksvatten. 178Trafikverket (2007). Beredskapsplanering för skydd av vattentäkt vid olycka med farligt gods – Handledning. 179SGU (2016). Utdrag ur , . betydande, särskilt beträffande ytvattentäkter.