sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Kostnadsfördelningen mellan stat och kommun är f.n. föremål för överväganden i , vilket framöver kan påverka frågan. tar i andra sammanhang upp de politiska och kompetensmässiga behov som kan behöva tillgodoses, t.ex. beträffande en verksamhets- inriktad och väl avvägd ekonomistyrning. Det kan dock finnas oklarheter kring karaktären på vad som ska anses vara nödvändiga 74Kommunerna var skyldiga att föra över medel motsvarande av den årliga tillsynsavgiften till enligt 11 § förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m. I samband med att livsmedelslagstiftningen anpassades till nya EU-bestämmelser ändrades finansieringen, så att i stället anslagsmedel nyttjades. Det skedde genom att den årskostnad om cirka som överfördes från kommunerna till staten reglerades genom en minskning av statsbidragen till kommunerna med motsvarande belopp. Överföring gjordes således från utgiftsområde 25 anslaget 48:1 Kommunalekono- misk utjämning till utgiftsområde 23 anslaget 43:10 . 2005/06:128, s. 184–185 samt prop. 2006/07:1. 75Statskontoret (2013). Den kommunala utjämningen . Rapport 2013:19, s. 80, 84, 186. Demografiska och andra förutsättningar kan också änd- ras och innebära svårigheter att hantera tyngre underhåll och inve- steringar. Utöver va-avgifter finns även andra avgifter som avser kommu- nala och statliga insatser. Främst gäller det avgifter för offentlig kontroll under livsmedelslagstiftningen. Möjlighet finns vidare att ta ut avgifter för prövning och tillsyn enligt för vissa angivna ärendetyper. De statliga resurser som avsätts för dricksvattenfrågor är inte obetydliga, men saknar i betydande grad den kontinuitet, styrning och uppföljning som ett långsiktigt och systematiskt arbete förut- sätter. Länsstyrelsernas situation innebär att olika typer av anslag och mer tillfällig finansiering möts i vattenfrågorna, Livsmedels- verket och andra förvaltningsmyndigheter nyttjar i betydande grad mer tillfälliga projektmedel ur krisberedskapsanslaget och från andra finansiärer. Förutom de osäkerheter det innebär på , innebär det att MSB och andra beviljande organ till viss del prioriterar och styr dricksvattenrelaterade insatser som utförs av myndigheterna. För vissa verksamheter, som inrättandet av vatten- skyddsområden, råder brist på resurser inom såväl kommuner som på statlig nivå. Förhållandet blir särskilt uttalat vid ett genom- förande av utredningens förslag, som avses öka takten i detta arbete (se kapitel 6). I vissa fall överensstämmer befintliga uppgifter mindre väl med de resurser som avsatts. I de fall instruktionsenliga eller på annat sätt uttalade myndighetsuppgifter angetts av regeringen, förutsätts att anvisade medel kan och ska täcka dessa. Regeringen anger inte nödvändigtvis särskilda anslagsposter eller öronmärker medel för alla myndighetsuppgifter. Det kan i stället ses som en normal och intern myndighetsuppgift att göra en lämplig avvägning av disponerade resurser för olika ändamål. Utökad ambitionsnivå och förändrade förhållanden, t.ex. klimatförändringarna, kan på- verka en sådan avvägning. Det tas inom staten normalt upp i den löpande myndighetsdialogen med regeringen. På nivå sker motsvarande diskussion i den interna budgetprocessen. Tillkommande eller utvidgade uppgifter för centrala statliga för- valtningsmyndigheter, länsstyrelser och kommuner för handlägg- ningsresurser och myndighetsutövning inom dricksvattenområdet kan förutsätta vidgad finansiering inom befintliga anslag och i vissa avseenden även mer långsiktig sådan. Vissa verksamheter har hit- tills finansierats med otillräckliga eller tillfälliga medel eller inte alls utförts. Anknytande anslagsmedel inom vattenförvaltningen, med inriktning på att tillgodose ramdirektivets krav på att säkerställa erforderligt skydd för vattenförekomster för uttag av dricks- vatten76, anknyter väl till dricksvattenområdets behov av åtgärder. Utredningen har i anslutning till diskussionen om den bristande övervakningen av skyddade förekomster enligt ramdirektivet också aktualiserat behovet av en mer samlad syn på myndigheternas in- formationshantering som stöd för dricksvattenförsörjningen. Det är också naturligt att resurserna inom den samlade statliga vatten- förvaltningen diskuteras utifrån det behov av utökat områdesskydd som utredningen föreslår att ska fastställa. Ett sådant synsätt kan ligga till grund för en mer övergripande prioritering av hur vattenförvaltningens resurser bäst ska användas och kan då också medverka till att åtaganden under ramdirektivet fullföljs på erforderligt sätt. Regeringen har angett att ökade statliga satsningar behövs då det gäller samhällets klimatanpassning, närmast för perioden – 2019.77 Bland annat har förebyggande arbete för att hantera ökade översvämningsrisker nämnts. Ökade insatser för att skydda strate- giskt viktiga dricksvattenförekomster ligger också väl i linje med ett sådant arbete. En särskild klimatanpassningsutredning har till- satts för att mer principiellt se över om ansvaret för att genomföra och finansiera åtgärder för anpassning till ett förändrat klimat behöver förtydligas. Utredningen förutsätts särskilt samverka med bland annat Dricksvattenutredningen.78 Också i lyfts klimateffekter- nas betydelse fram, eftersom de är avgörande då det gäller förut- sättningarna för en trygg dricksvattenförsörjning. 2015/16:1, utgiftsområde 20. raturhöjning, ökande extrema väderhändelser, ökade nederbörds- mängder, förändrade mönster för avrinning, avdunstning och grundvattenbildning skapar nya förutsättningar och risker. Ris- kerna kan till viss del hanteras genom utformning av lämpliga skyddsområden. Klimatfrågans betydelse behandlades i kapitel 5 och i det tidigare delbetänkandet, SOU 2015:51. Utredningen kan inte motivera förslag om förstärkta statliga anslag genom besparingar på andra (lägre prioriterade) verksam- hetsområden som inte ingått i utredningsuppdraget. Utredningens förslag om förstärkta anslag utan motsvarande omfördelning kan i stället vila på kompletterande intäkter i form av skatter eller av- gifter, eller de långsiktigt samhällsekonomiska vinster som beva- randet av hållbara och trygga vattenresurser kan innebära. En ökad kapacitet på den statliga, främst regionala sidan, kan medverka till att öka tempot i arbetet med att säkra landets dricksvattenföre- komster och skapa långsiktigt hållbara försörjningssystem. De samhällsekonomiska effekterna av utredningens förslag berörs närmare i kapitlet om konsekvenser. 13.3.3Tillkommande skatte- eller avgiftsfinansiering Större infrastruktursatsningar kan vara svåra att åstadkomma eko- nomiskt inom ramen för en va-verksamhet, vilket även kan gälla mellankommunala samverkansprojekt. Nyttoeffekterna kan bedömas som stora, men svåra att kvantifiera. Därtill kommer den kommunala investeringskultur som kan finnas inom angrän- sande förvaltningsområden med normalt sett lägre investerings- behov. Vissa typer av insatser har därtill en sådan karaktär att en enskild kommun endast med svårighet kan fullgöra uppgiften på egen hand och med egna resurser. Det kan t.ex. gälla kapacitet för särskild expertis, övningar, färdigutbildning och krisberedskap inom dricksvattenområdet. I en del andra länder kan behov av medel för särskilda insatser även täckas genom statliga skatter eller avgifter på dricksvattnet. Skattemedel tillförs således bland annat i övriga nordiska länder, , och . En skatt eller avgift skulle, om den införs i , kostnadsmässigt bäras av va-kollektiven och ändamålsmässigt avse nödvändiga kostnader för att långsiktigt upprätthålla en trygg dricksvattenförsörjning i landet. Uttaget skulle närmast motiveras utifrån behoven av stöd och insatser för att värna skyddade vattenförekomster och ge stöd till kollektiven då det gäller ändamål som det enskilda kollektivet inte naturligt kan bära. Det kan gälla infrastruktursatsningar av kommunövergri- pande slag för att säkra dricksvattenförsörjning, skyddsåtgärder, klimatanpassning och krisberedskapsåtgärder. Ett tydligare statligt åtagande för att hantera skydd och krisberedskap med övningar och centrala utbildningsinsatser, expertstöd och centrala depåer för nödvattenförsörjning utgör exempel på åtgärder som mer varaktigt skulle kunna finansieras genom ett sådant stöd. Ökade satsningar på offentlig myndighetsutövning i form av vägledning, handlägg- ning och beslut om vattenskyddsområden samt insatser för att främja forskning, utveckling och utbildning utgör ytterligare exem- pel på åtaganden som förutsätter ytterligare finansiering och som till sin karaktär utgör nödvändiga förutsättningar för att långsiktigt kunna skapa förutsättningar för en trygg dricksvattenförsörjning. Ett räkneexempel ger vid handen att ett relativt begränsat stat- ligt skatte- eller avgiftsuttag om per producerad och debite- rade m3 dricksvatten skulle generera cirka . Det kan sättas i relation till den genomsnittliga kommunala bruknings- avgiften för vatten- och avlopp på cirka 30–per m3 för de som debiteras.79 De samlade årliga förbrukningsavgifterna för vatten- och avlopp uppskattas till cirka 21 mdkr årligen.80 Ett påslag om per m3 skulle innebära en ökad kostnad för va-kollektiven som motsvarar högst hälften av den årliga höjning som normalt kännetecknar brukningsavgifterna, som det skulle ge strukturella förutsättningar och möjlig- göra avgörande insatser för en långsiktigt tryggad dricksvattenför- sörjning i olika delar av landet. Den tekniska konstruktionen av hur 79Den debiterbara mängden dricksvatten inom de egna kommunerna i landet utgjorde –2014 cirka 576–. Icke debiterbara vattenförluster uppskattades till mellan 20–. Medelkostnad för den reella bruk- ningsavgiften för vatten och avlopp varierar med avseende på kommun och bostadstyp och utgör 3–per liter förbrukat vatten. Svenskt Vatten, Kommentarer till taxe- statistik, Meddelande M141, , samt kompletterande underlag från Svenskt Vatten, . 80EKAN-gruppen (T. Folkesseon) för (2015). Underlag till utredningen, 2015–09–04. Underlag från Svenskt Vatten (). Taxeundersökningen 2016 kommer att kompletteras avs. brukningsavgifterna för dricksvattenproduktionens totala omfattning. dessa medel sedan förvaltas och frigörs skulle behöva utvecklas efter de speciella förutsättningar som råder, t.ex. i någon form av fondlösning. Gränsdragningen mellan skatt och avgift I regeringsformen finns inte någon definition av begreppen skatt eller avgift och gränsdragningen är flytande. I förarbetena framhålls att med avgift i regeringsformens mening avses i allmänhet en pen- ningprestation som betalas för en specificerad motprestation från det allmännas sida. En skatt kan karaktäriseras som ett tvångs- bidrag till det allmänna utan direkt motprestation. Även i vissa andra fall får dock en penningpålaga anses ha karaktär av avgift och inte skatt. Ett sådant fall är när penningprestationen tas ut endast i näringsreglerande syfte och i sin helhet tillförs näringsgrenen i fråga enligt särskilda regler.81 Begreppet avgift har ansetts kunna innefatta vissa fall där vederlaget inte är individuellt bestämt utan i stället utgör en s.k. kollektiv motprestation. Det har varit fråga om avgifter som tagits ut schablonmässigt av viss bransch eller kollektiv för att finansiera en myndighets kontroll eller tillsyn över en viss näringsverksamhet eller i näringsreglerande syfte.82 Möjligheter att beskatta va-kollektiv Tillhandahållande av allmänna vattentjänster är en skyl- dighet. Kommunerna har rätt att ta ut skatt för sina angelägen- heter.83 Staten kan dock inte bestämma annat än grunderna för den kommunala beskattningen.84 När det gäller möjligheten att ta ut en eventuell statlig skatt för dricksvattenförsörjning, behöver först klarläggas om staten har möjlighet att på sådant sätt belasta det kommunala avgiftskollektivet med en skatt. Avgörande för en så- dan bedömning är bland annat vad som beskattas. 1973:90 s. 213 och 219. 2007/08:166 s. 36 och där gjorda hänvisningar. 8314 kap. 4 § regeringsformen. 84Ibid., 8 kap. 2 § 3. kollektiven beskattas direkt av staten eller så beskattas själva pro- dukten, dvs. produktion av dricksvatten. I båda fallen kan skatten dock komma att innebära kostnader enbart för va-kollektiven. Kommuners möjlighet att bidra till kostnader i andra kommuner En statlig skatt eller avgift som kan användas till t.ex. förebyggande arbete, investeringar och krisberedskap i hela landet har vissa lik- heter med systemet för skatteutjämning mellan kommuner. Det finns enligt regeringsformen möjlighet för staten att i lag ålägga kommunerna att bidra till kostnaden för andra kommuners angelä- genheter, om det krävs för att uppnå likvärdiga ekonomiska förut- sättningar.85 Bestämmelsen bör enligt förarbetena möjliggöra olika former av utjämningssystem.86 Dagens kommunala utjämningssystem syftar till att skapa lik- värdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och lands- ting i landet att kunna tillhandahålla sina invånare likvärdig service oberoende av kommuninvånarnas inkomster och andra strukturella förhållanden. Utjämningssystemet består av fem olika delar: in- komstutjämning, kostnadsutjämning, strukturbidrag, införande- bidrag och regleringspost. I kostnadsutjämningen utjämnas för opåverkbara strukturella kostnadsskillnader. Kostnadsutjämningen är statsfinansiellt neutral, det vill säga all omfördelning sker mellan kommuner respektive mellan landsting.87 Vatten och avlopp ingick tidigare i kostnadsutjämningen, men togs bort . Anledningen till det var enligt förarbetena att de kommuner som hade den högsta ersättningen i kostnadsutjäm- ningen finansierade denna verksamhet helt med avgifter och dessa avgifter översteg inte genomsnittet i riket. Till detta lades att kom- muner, som minskat sin folkmängd med , fick en särskild kompensation för att täcka de mer- kostnader detta kunde medföra. I underlaget för denna kompen- sation ingick bland annat den merkostnad som kan uppkomma i 8514 kap. 5 § regeringsformen. 2009/10:80, s. 213. 87Statskontoret (2014), Det kommunala utjämningssystemet – en beskrivning av systemet , 2014:2, s. 9–10, SOU 2011:39, s. 29–30 och lagen (2004:773) om kommunal- ekonomisk utjämning. berörda kommuners va-verksamhet till följd av att fasta kostnader ska betalas av färre personer än anläggningarna är dimensionerade för. Flertalet kommuner som fick ersättning för vatten och avlopp i kostnadsutjämningen fick denna kompensation för befolk- ningsminskning. Det fanns således en indikation på att berörda kommuner överkompenserades, vilket var ytterligare ett skäl för att verksamheten vatten och avlopp skulle utgå ur utjämningssystemet. Mot bakgrund detta ansåg regeringen att verksamheten vatten och avlopp skulle utgå ur utjämningssystemet. Utvecklingen av kom- munernas va-kostnader borde emellertid, enligt regeringen, bli föremål för fortsatt uppföljning.88 Förenlighet med ramdirektivet för vatten Artikel 9 i ramdirektivet för vatten anger att medlemsstaterna ska beakta principen om kostnadstäckning för vattentjänster och prin- cipen att förorenaren betalar (se avsnitt 13.2.3). Med vattentjänster avses alla tjänster som tillhandahåller hushåll, myndigheter eller någon slags ekonomisk verksamhet uttag, uppdämning, lagring, rening och distribution av ytvatten eller grundvatten.89 Vattenför- sörjning i vattentjänstlagens mening faller således in under begrep- pet vattentjänster. Medlemsstaterna ska se till att prispolitiken för vatten ger vat- tenförbrukarna tillräckliga incitament till effektiv användning av vattenresurserna och att de olika vattenanvändningsverksamhet- erna, uppdelade på åtminstone industri, hushåll och jordbruk, ade- kvat bidrar till kostnadstäckningen för vattentjänster. Medlems- staterna kan härvid beakta kostnadstäckningens sociala, miljö- mässiga och ekonomiska effekter liksom geografiska och klima- tiska förhållanden i regioner som påverkas.90 Därmed öppnas vissa möjligheter att ta andra hänsyn vid taxesättningen än strikt till den kostnad som belastar varje förbrukare. Bestämmelsen kan enligt åberopas som stöd för skattefinansiering av delar av va-utbyggnaden i vissa glesbygdskommuner.91 2003/04:155, s. 29–30. 89Artikel 2.38 a i ramdirektivet för vatten. 91SOU 2010:17, s. 81. Bestämmelsen hindrar inte heller finansiering av särskilda före- byggande eller avhjälpande åtgärder för att nå direktivets mål.92 Enligt bör bestämmelsen innebära att bidrag till investeringar i t.ex. åtgärder för bättre vattenhushållning eller rening kan vara tillåtna, trots att det strider mot principen att förorenaren ska betala. påpekade dock att det vore stötande ur rättvisesynpunkt att släppa principen om att förorenaren betalar i nämnvärd omfattning, även om det inte strider mot direktivet.93 En avgörande fråga i sammanhanget är således i vilken mån infö- randet av en statlig avgift eller skatt är förenligt med artikel 9 i ramdirektivet för vatten. Som angetts ovan ska medlemsstaten beakta principen om kostnadstäckning. De olika vattenanvänd- ningsverksamheterna, uppdelade på åtminstone industri, hushåll och jordbruk, ska bidra adekvat till kostnadstäckningen. Den en- skilde förbrukaren måste således inte betala exakt vad som motsva- rar dennes del av totalkostnaden. Det räcker att sektorn i stort gör det. Det finns även möjlighet att göra avvikelser så att hänsyn tas till sociala, miljömässiga och ekonomiska effekter liksom geogra- fiska och klimatologiska förhållanden. Att en va-abonnent i en kommun bidrar till kostnaderna för t.ex. förebyggande arbete, in- vesteringar och krisberedskap i en annan kommun skulle således kunna vara förenligt med direktivet. Exempel från andra områden Elkraftsförsörjning kan bedömas som en samhällsviktig verksam- het, på motsvarande sätt som allmän dricksvattenförsörjning. På el- området tas tre olika avgifter ut som kan vara av intresse här; elsäkerhetsavgift, elberedskapsavgift och nätövervakningsavgift. Elsäkerhetsavgiften finansierar verksamhet. Elberedskapsavgiften finansierar verksamhet vid elberedskapsmyn- digheten, dvs. Avgiften ska även täcka kostnaderna för finansiering av de beredskapsåtgärder, för 93SOU 2010:17, s. 81–82. vilka det betalas ersättning enligt elberedskapslagen. Nätövervak- ningsavgiften finansierar verksamhet vid nätmyndigheten, dvs. Nätinnehavare95 ska under det kalenderår som avgifterna avser betala elsäkerhets-, nätövervaknings- och elbered- skapsavgift till . Avgifterna baseras på de uppgif- ter om antalet högspännings- och lågspänningsabonnemang som nätinnehavarna lämnat uppgift om.96 Elsäkerhetsavgiften och nätövervakningsavgiftens storlek beslutas av regeringen, men för elberedskapsavgiften bestäms av- giftsuttaget av riksdagen.97 levererar in avgifterna mot inkomsttitel på statsbudgeten.98 Elberedskapsavgiften kan ha viss relevans för en jämförelse med dricksvattenområdet, eftersom dricksvattenförsörjningen också ska ha en fungerande beredskap. Grunderna för att avgiften infördes kan därför vara av särskilt intresse. I samband med att regeringen redogjorde för sin syn på hur den civila beredskapen skulle finansieras, redovisade regeringen bedömningen att kostna- derna för beredskapsåtgärderna inom vissa infrastrukturområden, däribland elförsörjningen, ska finansieras genom avgifter. Reger- ingen angav att ansvarsprincipen skulle utökas så att den även var vägledande för fördelningen av kostnadsansvaret för beredskaps- åtgärder. Avgiftsfinansiering borde användas då det av konkurrens- eller rättviseskäl var direkt olämpligt att låta enskilda aktörer inom en sektor bära hela kostnaden för de beredskapsåtgärder som de åläggs att genomföra. I sådana fall skulle genom en lämpligt utfor- mad avgift kostnaderna spridas ut på samtliga aktörer inom sek- torn.99 Mot denna bakgrund infördes elberedskapsavgiften för att finansiera verksamheten med elberedskap. Avgiften tas ut som en offentligrättsligt reglerad avgift. De beredskapsåtgärder som avgiften ska finansiera är, enligt förarbetena, inriktade på krig eller krigssituationer, men leder till att leveranssäkerheten stärks 94Förordningen (1995:1296) om vissa avgifter på elområdet, elförordningen (1994:1250), elberedskapslagen (1997:288) och förordningen (1997:294) om elberedskap. 95Med nätinnehavare avses den som innehar nätkoncession för linje eller område enligt ellagen (1997:857). 96Förordningen (1995:1296) om vissa avgifter på elområdet. 97Elsäkerhetsverket (2012). Avgifter inom elområdet, Regeringsuppdrag. 98Riksrevisionen (2011). Granskning av uppbördsintäkter, , dnr 32-2010-0792. 1996/97:4. även i fredstid.100 Elsystemet är dock ett sammanhängande försörj- ningssystem, till skillnad från vad som gäller inom dricksvatten- försörjningen. Det innebär att en åtgärd i en del av elsystemet har en positiv effekt på leveranssäkerheten i elsystemet som helhet. Detta kommer nätföretagen till godo. Avgiften tas därför ut från innehavare av nätkoncession.101 för smarta elnät diskuterade i sitt slutbetän- kande införandet av en särskild fond för smarta elnätsinvesteringar. Bakgrunden till det var att den ekonomiska risken sågs som ett hinder för implementering av smart elnätsteknik i elnäten. Det bedömdes behövas stimulansåtgärder som kan hantera risk- och vinstdelningssystem på ett mer flexibelt sätt när nätföretag över- väger att investera i delvis oprövad teknik. En sådan fond skulle kunna finansieras genom en särskild avgift på nätverksamhet. In- täkterna skulle kunna förvaltas av och bran- schen skulle kunna få inflytande över beslut om stöd till smarta elnätsprojekt.102 Kärnavfallsfonden är en statlig myndighet som har till uppgift att ta emot och förvalta avgiftsmedel från kärnkraftbolagen och andra innehavare av kärntekniska anläggningar. Myndigheten leds av en styrelse som utses av regeringen. Administrationen sköts av Kam- markollegiet.103 Kärnavfallsavgiften ska bland annat finansiera framtida utgifter för att ta hand om använt kärnbränsle och andra restprodukter. Avgiften tas ut med ett visst belopp per kWh levererad el från kärnkraftverken. Den som är skyldig att betala kärnavfallsavgift, ska ställa säkerhet till staten för de kostnader som avgiften ska täcka, men som inte täcks av de inbetalade och fonderade avgif- terna. Utgångspunkten för finansieringen av omhändertagandet av 100I 3 § elberedskapslagen (1997:288) anges dock att med beredskapsåtgärder avses åtgärder som behövs för att förebygga, motstå och hantera sådana störningar i elförsörjningen som kan medföra svåra påfrestningar på samhället. Med beredskapsåtgärder avses enligt lagen också sådana åtgärder som krävs för att göra det möjligt att vidta de åtgärder som behövs vid höjd beredskap. 1996/97:86, s. 43. 102SOU 2014:84, s. 73–81. 103Förordningen (2007:1055) med instruktion för Kärnavfallsfonden. kärnavfall är att kärnkraftsindustrin ska stå för kostnaderna. Om det visar sig att en reaktorinnehavare inte kan betala, och fond- medel och säkerheter är otillräckliga, kommer ändå staten, och därmed skattebetalarna, att vara i sista hand ansvarig för att skjuta till medel. För denna risk har staten rätt att ta ut en riskavgift från kärnkraftföretagen. Regeringen har inte beslutat om någon sådan riskavgift.104 Vägtrafikskatt, vägavgift och trängselskatt Vägtrafikskatt tas ut i form av fordonsskatt och saluvagnsskatt. Skatten ska betalas till staten för vissa fordon. sker en omläggning av fordonsskatten för personbilar till att vara koldi- oxidbaserad i stället för viktbaserad.105 Vägavgift tas ut för vissa tunga fordon. Hur vägavgiften hante- ras beror på om fordonet är svenskt eller utländskt. Som vägavgif- ten är utformad för svenska fordon, dvs. att avgiften tas ut på hela vägnätet och på årsbasis oavsett om fordonet används på väg, har den enligt förarbetena karaktär av skatt. Vägavgift som tas ut för utländska fordon är mer att se som en tvingande avgift när fordo- net används på vissa vägar.106 Trängselskatten är en statlig skatt som ska betalas till staten.