sou · H4B38d2 · 2016-02-01 00:00:00 — Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Bestämmelsen motsvaras till stor del av 3 kap. 1 § andra stycket i den nuvarande lagen. Den genomför, tillsammans med 1 och 5 §§, artikel 33.1 i direktivet. Paragrafen reglerar verksamhetsutövares rapporteringsskyldig- het. De aktiviteter som verksamhetsutövaren vid granskningen enligt 1 § bedömer som avvikande eller på annat sätt ger skälig an- ledning att misstänka penningtvätt eller finansiering av terrorism bör liksom genomgå ytterligare analys innan rapportering sker till . Syftet med analysen är att sålla ut sådana miss- tänkta aktiviteter som vid ett närmare påseende har andra naturliga förklaringar. Hur ingående analysen ska vara får avgöras från fall till fall. Det ligger dock i sakens natur att analysen inte kan vara alltför ingående, eftersom det finns ett starkt intresse av att misstanke om penningtvätt och finansiering av terrorism skyndsamt rapporteras till . Sådan rapportering ska ske utan dröjsmål om misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism kvar- står efter en närmare analys. Rapporten bör, liksom redan är fallet , innehålla uppgifter om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt eller finan- siering av terrorism. Det ska också anges om egendom som den eller de misstänkta aktiviteterna avser finns hos verksamhetsutöva- ren, liksom i förekommande fall uppgifter om vilka tillgodohavan- den som kunden har hos verksamhetsutövaren och uppgifter om mottagare av en misstänkt transaktion. Till skillnad från den nu- varande bestämmelsen i penningtvättslagen följer av förslaget att det också ska framgå om verksamhetsutövaren har avstått från att utföra en transaktion med anledning av de misstankar som anges i rapporten. Detta tillägg föreslås för att vägleda verksamhetsutövare, med anledning av att skyldigheten att avstå från transaktioner, för- tydligas så att det klart framgår att verksamhetsutövaren inte får genomföra en misstänkt transaktion så länge misstanke om penning- tvätt eller finansiering av terrorism kvarstår (se kommentaren till 8 § nedan). För att kunna göra denna bedömning är verksamhets- utövaren bl.a. i behov av återkoppling från , som när det är möjligt bör upplysa verksamhetsutövaren när misstanke inte längre föreligger. Tillägget i rapporten ska således indikera för att det föreligger ett behov av återkoppling. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Bestämmelsen motsvaras fullt ut av 3 kap. 1 a § i den nuvarande lagen. I paragrafen förskrivs att är finansunder- rättelseenhet vid tillämpningen av artikel 55.2 i förordning (EU) nr 1031/2010. Krav på uppgiftslämning och upplysningsskyldighet Bestämmelsen motsvaras delvis av 3 kap. 1 § fjärde stycket i den nuvarande lagen. Paragrafens första stycke reviderar den frågerätt som Polismyndig- heten (Finanspolisen) har enligt gällande lagstiftning. Förändringen innebär att krav på uppgiftslämning framledes föreligger för en verk- samhetsutövare eller den som bedriver penninginsamling för vissa angivna ändamål. Sådana utövare, som framför allt bedriver verk- samhet som ideella föreningar, har , särskilt inter- nationellt, tilldragit sig ett stort intresse när det gäller finansiering av terrorism. Fatf har identifierat ideella insamlingsorganisationer som särskilt sårbara i detta avseende. Fatfs rekommendation 8 ålägger därför staterna att säkerställa att sådana organisationer inte kan missbrukas för sådana ändamål. I den mån myndigheterna får känne- dom om att en ideell förening utnyttjas i syfte att finansiera terrorism är det av stor vikt att har möjlighet att få tillgång till relevanta uppgifter från föreningen. Bestämmelsen i nu gällande penningtvättslag om att den som yrkesmässigt driver lotteri- och spelverksamhet omfattas av fråge- rätten utmönstras eftersom denna särreglering är moti- verad då dessa verksamheter nu omfattas av lagen i egenskap av verksamhetsutövare. När uppgifter har lämnats till enligt 2 § ska, liksom redan är fallet , även andra fysiska och juridiska perso- ner som avses i 1 kap. 2–5 §§ vara skyldiga att lämna de ytterligare uppgifter behövs för en utredning och penningtvätt eller finansie- ring av terrorism som begär. som följer av bestämmelsens andra stycke, har sin fulla motsvarig- het i 3 kap. 1 § femte stycke i den nuvarande lagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.3. Bestämmelsen motsvaras delvis av 3 kap. 7 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 42 i direktivet. Bestämmelsen behandlar system för att besvara förfrågningar. Till skillnad från i den nu gällande lagen omfattar den föreslagna bestämmelsen samtliga verksamhetsutövare (i den nu gällande lagen åläggs enbart kreditinstituten och de finansiella instituten att ha system för att besvara förfrågningar). Av bestämmelsen framgår att verksamhetsutövare ska inrätta system för att snabbt och fullstän- digt kunna lämna upplysningar om huruvida de haft en affärsförbindelse med en viss person och, om så skulle vara fallet, om förbindelsens art. Något krav på att inrätta elektroniska system följer fortsättningsvis inte av bestämmelsen (jämför prop. 2008/09:70 s. 199). Verksamhetsutövare får i stället anpassa systemen utifrån storleken och arten på sin verksamhet. Kravet är att systemet ska vara effektivt såtillvida att det ska gå snabbt att lämna fullständiga upplysningar om en viss affärsförbin- delse. Det bör framhållas att enstaka transaktioner inte omfattas av kravet – enbart sådana mer varaktiga kundrelationer som är att anse som affärsförbindelser. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om systemet. Övervägandena finns i avsnitt 13.3. Bestämmelsen motsvaras delvis av 3 kap. 6 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 36 i direktivet. Paragrafen behandlar myndigheternas underrättelseskyldighet till (Finanspolisen). Första stycket har sin fulla motsvarighet i gällande rätt. Andra stycket är däremot nytt. Genom regleringen har under- rättelseskyldigheten i viss mån utvidgats till att andra myndigheter Skyldigheten gäller för alla myndigheter i situationer där dessa hanterar kontanter och uppgifterna kan läm- nas utan hinder av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Övervägandena finns i avsnitt 13.3. Undantag från rapporterings- och uppgiftsskyldighet Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 2 och 3 §§ i den nuvarande lagen (se prop. 2003/04:156 s. 91 och prop. 2008/09:70 s. 198). Den genomför artikel 34.2 i direktivet. I första stycket föreskrivs undantag från rapporterings- och upp- giftsskyldigheten enligt 2, 4 och 5 §§. Den omfattar advokater, bi- trädande jurister, andra oberoende jurister, godkända och auktori- serade revisorer samt skatterådgivare i fråga om information de har fått när de försvarar eller företräder en klient eller i fråga om ett rätts- ligt förfarande. Andra stycket upptar undantag från rapporterings- och uppgifts- skyldigheten för advokater, biträdande jurister, andra oberoende jurister, godkända och auktoriserade revisorer samt skatterådgivare angående information som de får del av i samband med att de be- dömer en klients rättsliga situation. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Skyldighet att avstå från vissa transaktioner Bestämmelsen motsvaras delvis av 3 kap. 1 § tredje stycket i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 35 i direktivet. Första stycket inleds med huvudregeln att verksamhetsutövare ska avstå från att utföra transaktioner som den vet, eller misstänker är kopplade till penningtvätt eller finansiering av terrorism. Skyldig- heten att avstå från transaktionen gäller även efter rapportering. Skyldigheten gäller så länge som det finns misstanke om penning- tvätt eller finansiering av terrorism. För att avgöra frågan om hur länge misstanke föreligger är bl.a. (dvs. polisens) fortsatta analys och utfallet av en eventuell förundersök- ning en viktig komponent. Det är därför angeläget att Polismyndig- heten, i största möjliga utsträckning, återkopplar till verksamhets- utövaren. Verksamhetsutövarens egen analys och information från andra källor, såsom andra myndigheter, bör även tjäna som ledning. I andra stycket regleras vissa undantag från huvudregeln. Vissa transaktioner är till sin natur sådana att det inte möjligt för verk- samhetsutövaren att avstå från att genomföra dem. Sådana transak- tioner undantas från skyldigheten. Undantaget avser framför allt sådana IT-baserade förfaranden som exempelvis banker tillhanda- håller, där banken inte aktivt medverkar i överföringen och andra liknande förfaranden. Undantaget träffar i princip också sådana transaktioner som skett före det att misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism uppstått. Inte heller sådana transak- tioner kan av naturliga skäl hindras. Det andra undantaget är moti- verat av intresset att kunna efterforska den som gynnas av en miss- tänkt transaktion. En förändring i förhållande till gällande rätt är att detta undantag begränsas i enlighet med detta, i syfte att vägleda verksamhetutövaren och minska undantagets räckvidd. Ytterligare en begränsning jämfört med gällande rätt är att det för verksam- hetsutövaren måste framstå som sannolikt att en vägran att genom- föra transaktionen motverkar försöken att efterforska den som gynnas av transaktionen. Kravet på sannolikhet innebär att det undantaget endast bör kunna tillämpas efter noggranna och väl motiverade överväganden från verksamhetsutövaren. Övervägandena finns i avsnitt 13.5. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 5 § i den nuvarande lagen och genomför artikel 37 i direktivet. Första stycket föreskriver att den som lämnar uppgifter med stöd av 2, 4 eller 5 § inte får göras ansvarig för att ha åsidosatt tystnads- plikt om han eller hon var i god tro (se vidare prop. 2003/04:156 s. 92 och prop. 1992/93:207 s. 21 f.). I andra och tredje styckena finns specialregler avseende vissa verksamheter. Fjärde stycket omfattar en upplysning om att det finns särskilda bestämmelser om ansvar för revisorer i aktiebolag, ekonomiska föreningar och vissa andra företag i aktiebolagslagen (2005:551), lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stiftelselagen (1994:1220) och revisionslagen (1999:667). Bestämmelsen motsvarar delvis 3 kap. 4 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 39 i direktivet. Begreppet meddelandeförbud har bytts ut mot begreppet tystnads- plikt för att bättre beskriva vad paragrafen egentligen reglerar. I första stycket finns en tystnadsplikt med innebörden att de ut- pekade personerna inte får röja för kunden ifråga eller någon utom- stående att en granskning har genomförts, att uppgifter har lämnats till (Finanspolisen) eller att en undersökning genomförs eller kommer att genomföras (se närmare prop. 2003/04 s. 92). Andra stycket reglerar närmare vad som inte ska avses som obe- hörigt röjande, dvs. vilka situationer som inte omfattas av tystnads- plikten. Den första punkten gäller uppgiftslämnande till tillsynsmyndig- heter i ett disciplinärende eller annat ärende som motiverar att upp- giften lämnas. Detta undantag är redan infört i den nuvarande lagen. Övriga punkter i bestämmelsen saknar motsvarighet inom ramen för gällande rätt. Den andra punkten, som genomför artikel 39.3 i direktivet, gäller överföring av uppgift mellan kreditinstitut och finansiella institut som omfattas av lagen. och finansiella institut ska också ha möjlighet att överföra uppgifter till filialer och majoritets- ägda dotterföretag under vissa förutsättningar. Dessa förutsätt- ningar syftar till att säkerställa att filialer och dotterföretag i tredje land omfattas av samma krav på riktlinjer och rutiner för bl.a. informationsutbyte och frågor om penningtvätt och finansiering av terrorism som fastställts enligt lagen. Den tredje punkten, som genomför artikel 39.4, gäller överföring av uppgifter mellan advokater och biträdande jurister på advokat- byrå, andra oberoende jurister, revisorer, tillhandahållare av bok- föringstjänster och skatterådgivare. Dessa har enligt penningtvätts- lagen ett personligt ansvar, dvs. ansvaret enligt lagen åligger i huvud- sak dem personligen och inte den juridiska person som de verkar i. Eftersom det är vanligt förekommande att de utpekade verksam- hetsutövarna verkar i samma juridiska person eller organisation, klargörs att de kan lämna uppgifter till dem som verkar i organisa- tionen utan att detta ska anses var obehörigt. Sådan uppgiftsläm- ning kan också ske till utpekade verksamhetsutövare som verkar i tredje land, förutsatt att dessa tillämpar krav som är likvärdiga med dem som föreskrivs i lagen. Den fjärde punkten, som genomför artikel 39.5, avser överföring av information mellan personer i samma yrkes- eller verksamhets- kategori som berörs av samma kund och transaktion. En sådan överföring får endast ske om den mottagande fysiska eller juridiska personen omfattas av skyldigheter i fråga om tystnadsplikt och skydd för personuppgifter. Den femte punkten anger att det inte är ett obehörigt röjande av uppgift att en kund direkt eller indirekt får kännedom om att en granskning har genomförts eller att uppgifter har lämnas eller att en undersökning utförts eller kan komma att utföras, när ett sådant röjande inte kan undvikas till följd av verksamhetsutövarens i denna lag angivna skyldigheter att avstå transaktioner, att avstå från att inleda en affärsförbindelse eller plikt att avsluta en sådan affärs- förbindelse. Det utbyte av uppgifter som medges enligt dessa bestämmelser om undantag från tystnadsplikten är inte avsedda att påverka för- budet mot samkörning, utan avser uppgiftslämnande på annat sätt och i andra situationer. I andra stycket har tagits in en erinran om att ansvar för den som bryter mot tystnadsplikten i första stycke kan dömas för brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § (1962:700). Förändringen är en följd av att den ansvarsbestämmelse som finns i 7 kap. 1 § i den nuvarande lagen utmönstras. Övervägandena finns i avsnitt 13.6. Bestämmelsen motsvaras fullt ut av 3 kap. 8 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 32.7 i direktivet. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att meddela ett dis- positionsförbud och vem som får besluta om ett sådant förbud. Övervägandena finns i avsnitt 13.7. Bestämmelsen motsvaras fullt ut av 3 kap. 9 § i den nuvarande lagen. Paragrafen reglerar det fortsatta förfarandet när ett beslut om dispositionsförbud har meddelats. Övervägandena finns i avsnitt 13.7. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Paragrafen har tillkommit till följd av utredningens förslag till förändrad definition av penningtvätt (se kommentaren till 1 kap. 1 § ovan). I 1 kap. 1 § föreslås, mer specifikt, att även sådana åtgär- der med egendom som är ägnade att dölja att någon, genom full- följande av en påbörjad brottsplan, avser att berika sig genom brottslig handling ska jämställas med penningtvätt vid tillämpning av lagen. Denna situation avser således att träffa situationer där egendom inte härrör från ett brott, men där egendomen vid brotts- planens fullbordande kommer att ha varit föremål för brott. I det skede som en verksamhetsutövare rapporterar misstanke om denna situation har något brott ännu inte skett och tidpunkten för brottets fullbordan kan ligga relativt lång fram i tiden. Om Polismyndig- heten eller Säkerhetspolisen tilläts meddela beslut om dispositions- förbud även beträffande sådan egendom skulle dispositionsförbudet kunna utsträckas i avvaktan på att det planerade brottet eventuellt skulle komma att genomföras. En sådan ordning är varken proportionerlig eller lämplig. Genom den nu aktuella bestämmelsen tydliggörs att dispositionsförbud inte kan meddelas beträffande denna typ av egendom. Övervägandena finns i avsnitt 13.7. Bevarande av handlingar eller uppgifter Bestämmelsen motsvaras delvis av 2 kap. 13 § och 3 kap. 1 b §. Den genomför, tillsammans med 2 §, bl.a. artikel 40.1 i direktivet. Bestämmelsen reglerar bevarande av handlingar eller uppgifter. Av punkten 1 följer att verksamhetsutövare ska bevara handlingar eller uppgifter som använts vid åtgärder för att uppnå kundkännedom. Till skillnad från den nuvarande lagen är femårs- gränsen huvudregel – i den nuvarande lagen anges att handlingar eller uppgifter ska bevaras . Innebörden av bestäm- melsen är att verksamhetsutövaren ska bevara handlingar och upp- gifter som använts vid identitetskontroll, för att kontrollera den verkliga huvudmannen samt för att utreda affärsförbindelsens syfte och art. Även handlingar och uppgifter hänförliga till den fort- löpande uppföljningen av en affärsförbindelse ska bevaras. Av punkten 2 följer att en verksamhetsutövare ska be- vara handlingar och uppgifter om den granskning och analys av aktiviteter som har gjorts enligt 4 kap. 2 § första meningen. Bestäm- melsen omfattar uppgifter om den granskning och analys som har gjorts, inbegripet de åtgärder som därvid har vidtagits avseende en misstänkt aktivitet. Till skillnad från den nuvarande lagen omfattar kravet på att bevara handlingar alltså inte enbart handlingar eller uppgifter hänförliga till misstänkta transaktioner. Bestämmelsen omfattar även de fall när misstanke efter närmare analys inte kvar- står. I andra stycket regleras hur tiden för bevarandet av handlingar och uppgifter ska räknas. När det gäller sådana handlingar eller uppgifter som avses i första stycket första punkten ska tiden räknas från det att identitetskontrollen utfördes eller, i de fall då en affärs- förbindelse har etablerats, denna upphörde. Detta utgör inte någon skillnad i förhållande till gällande rätt. I fråga om handlingar och uppgifter som avses i första stycket 2 anges att tiden ska räknas från det att aktiviteten utfördes eller från det att verksamhets- utövaren avstod från att utföra en transaktion. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om bevarande av handlingar eller uppgifter enligt denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.2. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den nuvarande lagen, genomför, tillsammans med 1 §, artikel 40.1 i direktivet. Genom bestämmelsen utnyttjas också den möjlighet till undantag som följer av artikel 16 i förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel. Av bestämmelsens första stycke följer att de uppgifter som avses i 1 § i vissa fall får bevaras längre än . Dock får den samman- lagda tiden inte överstiga . Bestämmelsen motiveras av att det i vissa fall kan vara motiverat att bevara handlingar och uppgifter . Ett pågående rättsligt förfarande kan vara ett sådant skäl. Undantaget kan dock enbart utnyttjas om det är nödvändigt och framstår som proportionerligt för att förebygga, upptäcka eller utreda penningtvätt eller finansiering av terrorism. Av andra stycket följer att även handlingar eller uppgifter som ska bevaras enligt artikel 16 i förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel får bevaras än (femårsregeln är huvudregel även enligt förordningen), om det bedöms nödvändigt enligt de grunder som anges i första stycket. Även beträffande sådana handlingar eller uppgifter får dock den sammanlagda lagringstiden inte överstiga . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om lagringstiden enligt denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitten 14.3.2 och 21.6. 6 kap. Behandling av personuppgifter Bestämmelsen motsvaras delvis av 4 kap. 1 § i den nuvarande lagen. Den bygger delvis på artikel 41.2 i direktivet. Av paragrafens första stycke följer att en verksamhetsutövare får behandla personuppgifter i syfte att fullgöra sina skyldigheter enligt penningtvättslagen. Detta innebär i sig att ändamålet med person- uppgiftsbehandlingen inte kan vara något annat än att förebygga och förhindra penningtvätt eller finansiering av terrorism. Behand- ling av personuppgifter som sker i något annat syfte än att verk- samhetsutövaren ska kunna fullgöra sina skyldigheter, t.ex. kom- mersiella ändamål, är således inte tillåten. I andra stycket anges att personuppgiftslagen (1998:204) gäller vid verksamhetsutövarens behandling av personuppgifter om något annat inte följer av kapitlet. Vid behandlingen av personuppgifter ska verksamhetsutövare alltså tillämpa personuppgiftslagen med de avvikelser som föreskrivs i kapitlet. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. Bestämmelsen motsvaras delvis av 4 kap. 1 § i den nuvarande lagen. Av bestämmelsen följer att kapitlet är tillämpligt både när be- handlingen helt eller delvis är automatiserad och vid behand- ling som är strukturerad. Bestämmelsen motsvaras i av 4 kap. 2 § i den nuvarande lagen. I paragrafen görs undantag från bestämmelsen i 13 § person- uppgiftslagen om förbud mot behandling av känsliga personuppgif- ter. Känsliga personuppgifter får dock endast behandlas om det är nödvändigt för att uppfylla något av de krav som framgår av de i punkterna 1–3 angivna bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt i avsnitt 14.2.2. Behandling av personuppgifter som gäller lagöverträdelser Bestämmelsen saknar motsvarighet i den nuvarande lagen. Bestämmelsen reglerar verksamhetsutövarens rätt att behandla personuppgifter som avser lagöverträdelser. Enligt personuppgiftslagen (21 §) är behandling av personuppgif- ter som avser lagöverträdelser som huvudregel förbehållen myndig- heter. Datainspektionen får sedan meddela föreskrifter om undan- tag från förbudet eller i enskilda fall besluta om undantag från för- budet. Det kan vara nödvändigt för en verksamhetsutövare att behandla personuppgifter som avser lagöverträdelse. Penningtvättslagen får i vissa fall t.o.m. sägas innebära en sådan skyldighet. Kravet på att verksamhetsutövaren ska göras en närmare analys av omständig- heter som kan tyda på penningtvätt eller finansiering av terrorism – och rapportera in sådana misstankar till – är t.ex. en avvikelse från 21 § personuppgiftslagen. Bestämmelsen i penning- tvättslagen innebär i realiteten en skyldighet för verksamhets- utövare att behandla uppgifter om att en person kan misstänkas ha begått brott. I tidigare lagstiftningsärenden har det följaktligen ut- talats att penningtvättslagen går före personuppgiftslagen i detta avseende (se prop. 2014/15:80 s. 43). Genom den nu aktuella bestäm- melsen tydliggörs detta. Dessutom anges att en verksamhetsutövare även får behandla uppgifter om lagöverträdelser i den mera ”all- männa och inledande granskningen”. Vidare följer av bestämmelsen att verksamhetsutövare får be- handla personuppgifter som gäller lagöverträdelser för att kunna uppfylla kravet på att bevara sådana handlingar och uppgifter som avses i 5 kap. 1 § första stycket punkten 2. Innebörden är att behand- ling av personuppgifter som avser lagöverträdelser får ske i den om- fattning som är nödvändig för att uppgifter och handlingar, som avser gransknings- och rapporteringsstadiet, ska kunna bevaras i enlighet med vad som följer av bestämmelserna i 5 kap. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. Information till den registrerade Bestämmelsen motsvaras fullt ut av 4 kap. 3 § i den nuvarande lagen. Den genomför artikel 41.4 i direktivet. Huvudregeln, enligt personuppgiftslagen (1998:204) (se 23–27 §§) är att information om personuppgiftsbehandling ska lämnas till den registrerade. Av den informationen ska bl.a. ändamålet med person- uppgiftsbehandlingen framgå. När det gäller personuppgiftsbehand- ling med anledning av penningtvättsregleringens krav bör sådan information följaktligen omfatta ett meddelande om verksamhets- utövarens skyldigheter enligt penningtvättslagen. I den nu aktuella paragrafen anges däremot att personuppgifter som behandlas enligt 4 kap. 2 § första meningen inte får lämnas ut till den registrerade. Bestämmelsen upptar alltså ett visst undantag från huvudregeln. Detta undantag omfattar dock enbart information om den personuppgiftsbehandling som sker i samband med den närmare analysen och rapporteringen till .