sou · H4B335 · 2016-04-18 00:00:00 — 11.2Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2008:1101) om högskoleutbildning som kompletterar avslutad utländsk utbildning Utbildningen syftar till att studenter som har en avslutad utländsk högskoleutbildning eller en annan avslutad utländsk eftergymnasial utbildning som motsvarar en utbildning enligt högskolelagen (1992:1434) ska 1.avlägga en sådan examen som avses i högskolelagen och som kan ges efter en högskoleutbildning som motsvarar den utländska utbildningen, 2.avlägga en sådan yrkesexamen som avses i högskolelagen och som kan ges efter en högskoleutbildning som leder till en yrkesexamen som avser ett yrke som studenten har arbetslivserfarenhet av, eller 3.få kunskaper för eller kunna få behörighet att i utöva det yrke som den utländska utbildningen har förberett dem för. Paragrafen innehåller bestämmelser som reglerar syftet med förordningen. I andra punkten, som är ny, anges att det är möjligt att avlägga en yrkesexamen som till skillnad mot en examen som avses i punkten 1 inte motsvarar den utländska utbildningen, utan som i stället är en yrkesexamen som avser ett yrke som studenten har arbetslivserfarenhet av. Det här är en breddning av förordningens syfte och gör det möjligt att komplettera till en annan examen än den som motsvarar den utländska utbildningen. Det ska fortfarande vara fråga om en sådan avslutad utländsk utbildning som kan kompletteras till en svensk examen inom det antal högskolepoäng som anges i förordningen. För att det inte ska bli fråga om ren omskolning begränsas möjligheten till komplettering till examen i det yrke som studenten har arbetslivserfarenhet av. Som exempel kan ges en person som visserligen har en avslutad utländsk utbildning, men som inte motsvarar någon svensk lärar- eller förskollärarutbildning, men som har arbetslivserfarenhet som lärare eller förskollärare. Personen skulle enligt den nya punkten 2 kunna komplettera sin avslutade utländska utbildning för att avlägga en lärar- eller förskollärarexamen. Exemplet avser lärar- eller förskolläraryrket men den nya punkten 2 är generellt utformad precis som förordningen i övrigt och omfattar även övriga yrken som en yrkesexamen kan avse. Tredje punkten motsvarar nuvarande punkten 2. Överväganden finns i avsnitt 5.5. Behörig till utbildning enligt denna förordning är den som 1.har avslutat en sådan utländsk utbildning som avses i 2 §, 2.har sådan arbetslivserfarenhet som avses i 2 § 2 om utbildningen enligt denna förordning ska leda till en yrkesexamen som avses i samma punkt, 3.uppfyller de krav som högskolan med stöd av andra stycket kan ha ställt upp eller genom svensk eller utländsk utbildning, praktisk erfarenhet eller på grund av någon annan omständighet har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen, och 4.har förutsättningar att inom ramen för en utbildning enligt denna förordning uppnå en examen eller få sådana kunskaper eller sådan behörighet som avses i 2 §. Högskolan får meddela föreskrifter om sådana krav på förkunskaper som är nödvändiga för att studenten ska kunna tillgodogöra sig utbildningen. Paragrafen innehåller bestämmelser som reglerar behörighet till utbildning enligt förordningen. För att vara behörig krävs att den sökande uppfyller samtliga punkter i paragrafen, med undantag för andra punkten som bara gäller i vissa där angivna fall. I andra punkten som är ny, anges som krav för behörighet till utbildningen att sökanden har sådan arbetslivserfarenhet som anges i 2 § 2 om utbildningen ska leda till en yrkesexamen som avses i samma punkt. aktuell punkt gäller alltså bara i de fall som utbildningen ska leda till en yrkesexamen som avses i 2 § 2, dvs. en yrkesexamen som avser ett yrke som studenten har arbetslivserfarenhet av. I de fall utbildningen syftar till att studenten ska avlägga en sådan examen som avses i högskolelagen (1992:1434) och som kan ges efter en högskoleutbildning som motsvarar den utländska utbildningen (2 § 1) behöver denna punkt inte vara uppfylld av studenten. I punkten uppställs inte något krav på att arbetslivserfarenheten ska ha en viss omfattning, utan endast att det ska vara arbetslivserfarenhet i det yrke som yrkesexamen ska kompletteras mot. Tredje punkten motsvarar nuvarande punkten 2. Av punkten framgår bl.a. att det kan krävas att sökanden uppfyller de krav som högskolan med stöd av andra stycket kan ha ställt upp. Enligt det stycket får högskolan meddela föreskrifter om sådana krav på förkunskaper som är nödvändiga för att studenten ska kunna tillgodogöra sig utbildningen. Det innebär att om kunskaper som uppnås genom yrkeserfarenhet i en viss omfattning är nödvändiga för att en student ska kunna tillgodogöra sig utbildningen kan högskolan uppställa krav på sådana förkunskaper och därmed på yrkeserfarenhet i sådan omfattning för att sökanden ska vara behörig till utbildningen. I fjärde punkten, som är ny, anges som krav för att vara behörig att sökanden har förutsättningar att inom ramen för utbildningen uppnå en examen eller få sådana kunskaper eller sådan behörighet som avses i 2 §. Av 8 § framgår att utbildningen får vara högst 150 högskolepoäng för varje student. Fjärde punkten innebär alltså att den sökande inom ramen för 150 högskolepoäng ska ha förutsättningar att antingen avlägga en sådan examen som avses i högskolelagen och som kan ges efter en högskoleutbildning som motsvarar den utländska utbildningen (2 § 1), avlägga en sådan yrkesexamen som avses i högskolelagen och som kan ges efter en högskoleutbildning som leder till en yrkesexamen som avser ett yrke som sökanden har arbetslivserfarenhet av (2 § 2) eller få kunskaper för eller kunna få behörighet att i utöva det yrket som den utländska utbildningen har förberett sökanden för (2 § 3). Om den utländska utbildningen måste kompletteras med mer än 150 högskolepoäng för att uppnå syftet med utbildningen är personen inte behörig. Ett beslut om att en sökande inte uppfyller kraven på behörighet kan överklagas till (12 kap. 2 § högskoleförordningen [1993:100]). Överväganden finns i avsnitt 5.5. Den sammanlagda omfattningen av utbildningen får vara högst 150 högskolepoäng för varje student. Utbildningen ska planeras med hänsyn till studentens tidigare utbildning och arbetslivserfarenhet samt möjliggöra en kombination av utbildning och arbete. Bestämmelser om tillgodoräknande finns i 6 kap. 6-8 §§ högskoleförordningen (1993:100). I paragrafen finns bestämmelser om utbildningens genomförande. I första stycket finns en ändring om att omfattningen av utbild- ningen får vara högst 150 i stället för nuvarande 120 högskolepoäng. Det har framkommit att det i vissa fall finns svårigheter att komplettera den utländska utbildningen mot en svensk examen inom 120 högskolepoäng. För att bredda utbildningen och för att fler ska kunna komplettera sin utländska utbildning bör omfattningen av utbildningen ändras till att motsvara högst 150 högskolepoäng. Detta för att ytterligare underlätta möjligheten att tillvarata utländsk utbildning. I paragrafens andra stycke finns ett tillägg avseende utbildningens genomförande. Det har framkommit att det kan vara svårt att kombinera utbildningen med arbete. Lärosätena bör lägga upp och planera utbildningen så att den möjliggör att studenten kan kombinera utbildningen med arbete, t.ex. i skola eller förskola när det gäller utbildning som leder till en lärar- eller förskollärarexamen. Detta för att kunna ta tillvara de kunskaper och kompetenser som studenten har. I paragrafens tredje stycke, som är nytt, finns en upplysning om bestämmelserna om tillgodoräknande i högskoleförordningen (1993:100). Av dessa framgår bl.a. att en student vid en högskola har rätt att tillgodoräkna sig en viss högskoleutbildning vid en annan högskola om det inte finns en väsentlig skillnad mellan utbildningarna (6 kap. 6 §). Detsamma gäller studenter som har gått igenom en viss utbildning vid bl.a. universitet eller annan utbildning i , , eller . En student har även rätt att tillgodoräkna sig annan utbildning, om de kunskaper och färdigheter som studenten åberopar är av sådan beskaffenhet och har en sådan omfattning att de i huvudsak svarar mot den utbildning för vilken de är avsedda att tillgodoräknas (6 kap. 7 §). En student får även tillgodoräknas motsvarande kunskaper och färdigheter som har förvärvats i yrkesverksamhet. Bestämmelserna innebär att den utbildning som tillgodoräknas inte behöver vara identisk med den utbildning för vilken den är avsedd att tillgodoräknas. När ett lärosäte enligt andra stycket planerar utbildningen med hänsyn till studentens tidigare utbildning och arbetslivserfarenhet är det är viktigt studenten får tillgodoräkna sig sin utbildning och sin arbetslivserfarenhet fullt ut. Av bestämmelserna om tillgodoräknande framgår, som nämnts, att den tidigare utbildningen inte måste vara identisk med svensk utbildning för att kunna tillgodoräknas. Det är viktigt att den utländska kompetensen och erfarenheten tas tillvara. Överväganden finns i avsnitt 5.5. Om en students utländska utbildning som avses i 2 § omfattar ett självständigt arbete (examensarbete), får antalet högskolepoäng för ett examensarbete som krävs för en examen som avses i högskolelagen (1992:1434) eller motsvarande krav enligt äldre bestämmelser för en sådan examen understigas vid utbildning enligt denna förordning. Paragrafen som är ny innehåller bestämmelser om att antalet högskolepoäng för ett examensarbete får understigas. För att avlägga en examen som avses i högskolelagen (1992:1434) krävs i de flesta fall att studenten har fullgjort ett självständigt arbete (examensarbete). För de flesta examina krävs att examensarbetet har en viss minsta omfattning, dvs. minst ett visst antal högskolepoäng. Om en students utländska utbildning omfattar ett examensarbete, får enligt paragrafen antalet högskolepoäng för ett examensarbete som krävs för en examen som avses i högskolelagen (1992:1434) understigas vid utbildning enligt denna förordning. Syftet med bestämmelsen är att studenten inte ska behöva komplettera sin utländska utbildning med ytterligare ett examensarbete, om det i den utländska utbildning har ingått ett examensarbete. Överväganden finns i avsnitt 5.5. 11.3Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare Ligger ett bevis över utländsk lärar- eller förskollärarutbildning till grund för ansökan om legitimation ska inhämta ett yttrande från Universitets- och högskolerådet innan ärendet avgörs om det inte är obehövligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om att ska inhämta yttrande från Universitets- och högskolerådet. I paragrafen görs en ändring som innebär att inte behöver inhämta yttrande från UHR om det är obehövligt. De fall där enligt utredningen inte behöver inhämta yttranden är t.ex. där UHR redan har skrivit ett utlåtande om den utländska utbildningen. Det kan även finnas andra fall där kan avgöra om en utländsk utbildning kan ligga till grund för ansökan om legitimation. Vilka fall som det i övrigt kan anses vara obehövligt att inhämta yttrande lämnas till rättstillämpningen att avgöra. Överväganden finns i avsnitten 7.3 och 7.4. Vissa frågor om nyanlända elevers utbildning En särskild utredare ges i uppdrag att föreslå åtgärder för att säkra kommuners möjlighet att tillgodose till nyanlända elevers rätt till utbildning. Förslagen ska bidra till att upprätthålla kvaliteten på undervisningen för alla elever i skolväsendet. •föreslå hur enskilda huvudmän för skolor där det finns kö ska kunna ta emot nyanlända elever, •utreda hur kommuner i större utsträckning ska kunna placera elever i andra skolor än de närliggande för att främja en jämnare fördelning av nyanlända elever och förbättra förutsättningarna för integration, •undersöka om det finns behov av ytterligare insatser för att exempelvis pensionerade lärare och lärarstudenter ska kunna utgöra stöd för nyanlända elever, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Regeringen har tillsammans med Moderata samlingspartiet, , och enats om nödvändiga insatser för att säkra förmågan i det svenska mottagandet av asylsökande och stärka etableringen av nyanlända. Syftet med insatserna är att skapa ordning och reda i mottagandet, enbättre etablering och att dämpa kostnadsökningarna. Dessa direktiv utgör ett led i genomförandet av överenskommelsen när det gäller insatser på skolområdet. införs en definition av begreppet nyanländ i skollagen (2010:800). Enligt definitionen avses med nyanländ den som har varit bosatt utomlands, nu är bosatt i landet och har påbörjat sin utbildning här senare än höstterminens start det kalenderår då han eller hon fyller . En elev ska inte längre anses vara nyanländ skolgång här i landet. I dessa direktiv används dock uttrycket nyanländ elev inte i den mer preciserade betydelse som följer av definitionen. Här avses med nyanländ elev helt enkelt elev som har anlänt till . Beskrivning av gällande rätt Det råder i vissa fall osäkerhet om vad det finns för möjligheter enligt gällande rätt att hantera den för många kommuner uppkomna situationen med många nyanlända elever, lärarbrist m.m. En sammanhållen analys av gällande rätt utifrån den uppkomna situationen kan därför vara av stort värde för kommuner och andra huvudmän som ska tillämpa lagar och förordningar. • analysera och sammanställa gällande rätt i relevanta delar. Hur kan enskilda huvudmäns möjligheter att ta emot nyanlända elever i sina skolor förbättras? Fördelningen av nyanlända elever mellan grundskolorna i är ojämn. Det har därför bl.a. efterfrågats regeländringar som gör det lättare för fristående skolor där det finns kö att ta emot nyanlända elever. För alla fristående grundskolor gäller att om det inte finns plats för alla sökande ska urvalet göras på grunder som godkänner (10 kap. 35 och 36 §§ skollagen), om inte något annat följer av t.ex. föreskrifter om speciellt anpassade utbildningar. De urvalsgrunder som tillämpas vid en fristående grundskola ska vara förenliga med kravet att skolan ska vara öppen för alla som har rätt till utbildning i skolformen. Urvalsgrunder som anses förenliga med öppenhetskravet är t.ex. kötid, geografisk närhet eller syskonförtur. Motsvarande bestämmelser om öppenhet och urvalsgrunder gäller för fristående förskoleklasser och fristående grundsärskolor (se 9 kap. 17 och 18 §§ och 11 kap. 34 och 35 §§ skollagen). Så långt som möjligt bör lika ekonomiska villkor gälla för enskilda och offentliga huvudmän. Dagens bestämmelser om mottagande av elever innebär i praktiken att nyanlända elever inte kan tas emot i de fristående skolor där kötiden är lång. Regeringen anser, liksom bl.a. , att fler skolor behöver kunna ta emot nyanlända elever, bl.a. för att skapa bättre förutsättningar för integration. •föreslå hur enskilda huvudmän för skolor där det finns kö ska kunna ta emot nyanlända elever, •överväga om föreslagna åtgärder ska vara tidsbegränsade, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Har kommunerna tillräckliga möjligheter att placera elever på andra skolor än de närliggande? Enligt skollagen är varje kommun skyldig att vid utformningen av sin grundskola beakta vad som är ändamålsenligt från kommunikationssynpunkt för eleverna och organisera sin grundskola så att ingen elev på grund av skolgången behöver bo utanför det egna hemmet (10 kap. 29 §). En elev i grundskola ska placeras vid den av kommunens skolenheter där elevens vårdnadshavare önskar att eleven ska gå. Om den önskade placeringen skulle medföra att en annan elevs berättigade krav på placering vid en skolenhet nära hemmet åsidosätts ska dock kommunen placera eleven vid en annan skolenhet i sin grundskola (10 kap. 30 § första stycket). Om ett urval måste göras därför att alla elever inte får plats vid den önskade skolan har kommunen en viss frihet att bestämma vilka kriterier som ska ligga till grund för prioriteringen (jfr prop. 1990/91:115 s. 58 f. och prop. 1992/93:230 s. 57 f. och 73). Kommunens handlingsutrymme begränsas dock av skyldigheten att ta hänsyn till alla elevers berättigade krav på en skolplacering nära hemmet, även de vars vårdnadshavare inte gjort något aktivt skolval. Kommunen får annars frångå elevens vårdnadshavares önskemål endast om den önskade placeringen skulle medföra betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för kommunen eller det är nödvändigt med hänsyn till övriga elevers trygghet eller studiero (10 kap. 30 § andra stycket). Motsvarande bestämmelser om placering vid en kommuns skolenheter gäller för förskoleklassen och grundsärskolan (9 kap. 15 § och 11 kap. 29 §). Regeringen anser att fler skolor ska kunna ta emot nyanlända elever för att bl.a. skapa bättre förutsättningar för integration. Det finns möjligheter att främja en fördelning av nyanlända elever genom att erbjuda plats i andra skolor än de som ligger nära elevernas hem. Detta förutsätter bl.a. att eleven accepterar en placering på en annan skola än en närliggande. Regeringen anser att detta inte är tillräckligt. •ge exempel på hur placering av elever i andra skolor än de mest närliggande kan organiseras, •utreda hur kommuner i större utsträckning ska kunna placera elever i andra skolor än de närliggande för att främja en jämnare fördelning av nyanlända elever och förbättra förutsättningarna för integration, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Möjlighet för bl.a. pensionerade lärare och lärarstudenter att arbeta i skolväsendet Det finns enligt skollagen inget som hindrar att pensionerade lärare arbetar som lärare inom skolan. Jobbskatteavdragets nuvarande utformning innebär också att personer som har fyllt beskattas lägre än personer som inte har fyllt . Studenter kan vid sidan av studierna bidra till att stödja nyanlända elever i skolväsendet. •ge exempel på hur t.ex. pensionerade lärare och lärarstudenter kan utgöra stöd för nyanlända elever och undersöka orsaker till att detta inte sker och om det finns behov av ytterligare insatser. Utredaren ska redogöra för ekonomiska och andra konsekvenser av sina förslag. Förslagens konsekvenser ska redovisas enligt 14–15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Redogörelsen ska även innehålla en beskrivning av konsekvenser för elevers rätt till likvärdig tillgång till utbildning av god kvalitet. Utredaren ska också analysera och redovisa konsekvenser för möjligheten att välja skola. I konsekvensanalysen ska det särskilt belysas om och hur förslaget kan komma att påverka grupper av elever med särskilda behov. Därtill ingår att redovisa konsekvenserna för elever ur ett barnrättsperspektiv. Arbetsformer och redovisning av uppdraget Utredaren ska inhämta information och synpunkter från , , Specialpedagogiska skolmyndigheten, , Kommuner och Landsting, , Idéburna skolors riksförbund, berörda fackliga organisationer och elevorganisationer samt andra berörda myndigheter och organisationer med relevans för uppdraget. Utredaren ska vidare inhämta synpunkter från andra relevanta utredningar, såsom skolkommission (U 2015:03), (U 2015:01) och Utredningen om bättre möjligheter till fjärrundervisning och undervisning på entreprenad (Dir. 2015:112). Uppdraget ska redovisas . Betänkandet får överlämnas innan det har tryckts och getts ut i (SOU). utredningen om vissa frågor om nyanlända elevers utbildning (U 2015:12) Förlängd tid för och utvidgning av uppdraget Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda vissa frågor om nyanlända elevers utbildning (dir. 2015:122). I tillägg till det uppdraget ska även vissa frågor om hur kunskap och kompetens hos både asylsökande och personer som omfattas av lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare snabbt kan tas till vara i det svenska skolväsendet utredas. Tilläggsuppdraget ska redovisas . Uppdraget i övrigt ska fortfarande redovisas . Uppdraget att föreslå hur kunskap och kompetens hos nyanlända. kvinnor och män snabbt kan tas till vara i det svenska skolväsendet. framtida utveckling är beroende av ett välfungerande skolväsende där professionella lärare undervisar elever mot högt ställda kunskapsmål. Alla barn och elever har rätt till en likvärdig utbildning av god kvalitet. För att uppnå detta är regeringen angelägen om att ta till vara kunskapen och kompetensen både hos asylsökande och personer som omfattas av lagen om etableringsinsatser. Dessa personer kan bli en värdefull tillgång som berikar det svenska skolväsendet. Med hänsyn till det stora antalet asylsökande och deras anhöriga som anländer till har behovet av undervisning i modersmål och studiehandledning på modersmål Bland annat med hänsyn till det ökade elevantalet behöver även lärare i andra ämnen rekryteras. Det stora barn- och elevantalet medför dessutom ett behov av ökad vuxennärvaro i skolväsendet. Det är viktigt att ta till vara kunskap och kompetens hos både asylsökande och personer som omfattas av lagen om etableringsinsatser som är utbildade lärare, förskollärare eller barnskötare, har en yrkesbakgrund som lärare, förskollärare eller barnskötare eller som har ämneskunskaper på motsvarande högskolenivå eller yrkeskunskaper i sådana ämnen där det råder brist på utbildade lärare eller förskollärare i . Det kan också vara fråga om andra vuxna som kan arbeta som modersmålslärare, studiehandleda på modersmål eller på annat sätt bistå lärare, förskollärare eller annan personal i det svenska skolväsendet, t.ex. som lärarassistenter. På detta sätt kan även arbetsbördan för lärarna och förskollärarna minska. Vilka får undervisa? Bestämmelser om vilka som får undervisa i skolväsendet finns i skollagen (2010:800). Som huvudregel gäller att endast den som har legitimation som lärare eller förskollärare och behörighet för viss undervisning får bedriva undervisningen (2 kap. 13 §). Om det inte finns någon att tillgå inom huvudmannens organisation som uppfyller kraven på legitimation och behörighet eller om det finns något annat särskilt skäl med hänsyn till barnen eller eleverna, får dock en annan lärare eller förskollärare bedriva undervisningen, som huvudregel under högst i sänder (2 kap. 18 och 19 §§). Denna tidsbegränsning gäller bl.a. inte för yrkeslärare och modersmålslärare. När det gäller beslut om betyg får som huvudregel en lärare som inte är legitimerad bara fatta beslut tillsammans med en lärare som är legitimerad (3 kap. 16 §). I 4 kap. 2 § förordningen (2011:326) om behörighet och legitimation för lärare och förskollärare anges att om ett bevis över utländsk lärar- eller förskollärarutbildning ligger till grund för ansökan om legitimation ska inhämta ett yttrande från Universitets- och högskolerådet innan ärendet avgörs. Olika typer av kompletterande utbildningar Vissa personer kan behöva studera ytterligare utöver tidigare högskoleutbildning för att få behörighet att arbeta som lärare eller förskollärare. Det finns olika möjligheter att genomgå en sådan kortare utbildning. Detta kan uppnås bland annat genom kompletterande pedagogisk utbildning som leder till ämneslärarexamen (KPU) eller genom kompletterande utbildning för personer med avslutad utländsk lärarutbildning. Dessa utbildningar är delvis reglerade i förordningen (2008:1101) om högskoleutbildning som kompletterar avslutad utländsk utbildning och i förordningen (2011:686) om kompletterande pedagogisk utbildning som leder till ämneslärarexamen, delvis av högskolorna själva. har staten genom Arbetsförmedlingen det samordnande ansvaret för insatser för vissa nyanlända invandrares etablering i arbets- och samhällslivet, det s.k. etableringsuppdraget. Enligt lagen om etableringsinsatser har nyanlända rätt till en etableringsplan med insatser som ska underlätta etableringen. Etableringsplanen ska minst innehålla utbildning i svenska för invandare (sfi), samhällsorientering och aktiviteter för att underlätta och påskynda den nyanländes etablering i arbetslivet. Till exempel kan nyanlända med etableringsplan kombinera praktik med svenskundervisning.