sou · H3B398 · 2016-01-01 00:00:00 — En ökad koncentration av den högspecialiserade vården skapar dessutom motiv och förutsättningar att se över andra befintliga sjukvårdsstrukturer, i synnerhet inom akutsjukvården. Övriga förslag från utredningen Utöver vårt huvudförslag om en ny nationell kunskaps- och beslutsstruktur för den högspecialiserade vården, finns det flera insatser som skulle förenkla koncentrationen av den högspecialiserade vården och förbättra samordningen av patientens väg genom vården. Vi anser bl.a. att •Färre sjukvårdshuvudmän i form av storregioner ger bättre förutsättningar att klara nivåstruktureringen av den regionala högspecialiserade vården. Den pågående som har till uppgift att föreslå en ny läns- och landstingsindelning kan underlätta nivåstruktureringen i hälso- och sjukvården och ge huvudmännen möjlighet att klara den regionala högspecialiserade vården på egen hand. •Kvalitetsdata bör vara tillgänglig för allmänheten. En öppen redovisning av volymer och medicinsk kvalitetsdata för den högspecialiserade vården anser vi bör utvecklas skyndsamt för att såväl patienter och medborgare som professioner ges tillgänglig information om dess kvalitet och effektivitet. Data om volymer kopplade till åtgärder eller behandlingar per enhet bör alltid redovisas. Det bör även införas en uppgift över hur många åtgärder av en viss typ varje behandlare har gjort i de patientadministrativa systemen eller i kvalitetsregister. Det borde också generellt vara så att verksamhetschefen har möjlighet att följa upp alla behandlares resultat på individnivå i kvalitetsregistren i form av dödlighet och komplikationer. •Nationella prisöverenskommelser behövs för den högspecialiserade vården. Landstingen bör samordna priserna för den högspecialiserade vården för att koncentrationen ska fungera och falla väl ut för patienterna. De nuvarande ersättningssystemen och regionala prisöverenskommelserna tycks varken tillmötesgå säljar- eller köparlandstingen. Detta faktum försvårar nivåstruktureringen av den högspecialiserade vården och patientrörligheten över landstingsgränserna och därmed patienternas tillgång till bästa möjliga behandling. •Nivåstrukturering av akutsjukvården behöver utredas. Vi anser det angeläget att en särskild utredning tillsätts för att belysa behovet av och föreslå hur akutsjukvården kan nivåstruktureras. Det är viktigt att den högspecialiserade vården organiseras så att även akutuppdraget av. Vi kan konstatera att en ökad koncentration av den högspecialiserade vården, främst på regional nivå, får konsekvenser för akutuppdraget. När enskilda sjukhus som en konsekvens av nivåstruktureringen av den högspecialiserade vården inte längre utför vissa behandlingar, förlorar sjukhuset bl.a. viss kompetens. Beroende på i vilken omfattning det lokala sjukhusets vårdutbud ändras, påverkas därmed också dess förmåga att behandla de akuta patienter som kommer till akutmottagningen. Det kan bli svårt att säkra akutuppdraget om ingen hänsyn tas till akutuppdraget vid nivåstruktureringen av den regionala högspecialiserade vården. Detta kan i sig bli ett hinder för en ökad koncentration av den högspecialiserade vården. visar den vetenskapliga litteraturen att även akutsjukvården behöver tillräckliga patientvolymer för att kunna bedrivas med hög kvalitet och patientsäkerhet. •Nationella enhetliga standarder behövs för kommunikationslösningar för telemedicinska verktyg. Vi stödjer ambition att få till nationella enhetliga standarder och tekniska krav som underlättar möjligheterna att kommunicera mellan landsting och mellan vårdenheter. Genom telemedicinska verktyg såsom video och andra tekniska hjälpmedel, kan avancerad vård bedrivas på distans utan att flytta på varken patienten eller specialistteamet och ändå upprätthålla tillräckliga patientvolymer. Men för att fördelarna med telemedicin ska kunna realiseras fullt ut, behöver det finnas en teknisk infrastruktur som är likvärdig och som kan kommunicera mellan vårdgivare och mellan landsting. använder sig landstingen av olika tekniska lösningar, vilket begränsar användningen över landstingsgränserna. The goal of the Inquiry is to propose ways of improving highly specialised care in terms of equality, access and quality . Our proposal aims at enabling progress by means of greater coordination at the national level. This report presents new statistics demonstrating that hundreds of lives would be saved every year if the highly specialised care were more centralised.1 Starting with the best interests of the patients in mind Our Inquiry and proposals are based on the provisions of the Health and Act to the effect that patients are entitled to top-quality highly specialised care regardless of where in the country they live. If it had been up to patients, a much larger percentage of highly specialised care would already be consolidated at a smaller number of hospitals and units than is currently the case. Patients emphasise, however, that the entire chain of care must be taken into consideration. They feel that consolidation is essential if high-quality, safe and equal access to care is to be maintained throughout the system. Both questionnaires and meetings with patient representatives have made this clear. We do not see any contradiction between adopting a system of national providers in the area of highly specialised care and coordinating the chain of care such that as many services as possible are provided either regionally or locally. The absence of a structure that assumes full responsibility for a patient’s interactions with the healthcare system at all levels is the heel of the services available 1 has a decentralised health care system with 21 independent county councils responsible for the services. The county councils collaborate within six health care regions. Structuring highly specialised care at the national level can set the stage for putting together national programmes and standardised pathways for patients. Multiprofessional conferences, online diagnosis and treatment, and other telemedicine approaches are additional tools that should be used to a greater extent in order to simplify a patient’s ongoing relationship with the healthcare system. Greater consolidation will boost quality and patient safety Progress is slow, despite the general consensus about the benefits and necessity of more fully structuring highly specialised care at the national and regional levels. According to analyses performed by the Inquiry, there has been consolidation of highly specialised care over the past 14 years. For example, 14.6 per cent of complicated operations in 2000 were performed at hospitals with a caseload of fewer than 20 per year. The 2013 figure was 13 per cent. In other words, not much has changed in terms of the number of hospitals that performed only a few such procedures. Our perception is that the county councils are looking for persuasive arguments in favour of greater consolidation, as well as help in prioritising and moving in that direction. The Inquiry would like to state the following reasons that highly specialised care needs to be more clearly structured at the national and regional levels. •Quality and safety improve when the number of patients increases per hospital and care provider. Both systematic reviews of the scientific literature and our analyses of data on the Swedish healthcare system point to that conclusion. •Practice makes perfect, and both doctors and other professionals need to maintain their skills if patients are to experience the best possible outcomes. Only if hospitals and providers can treat larger numbers of patients than the current structure of the Swedish healthcare system permits, will such a state of affairs come about. •Our statistical analyses indicate that at least 500 deaths could be avoided every year, the number of complications decrease and wait times reduced if there were an increase to at least 100 of a particular type of procedure at Swedish hospitals. situation has been more or less static over the past decade, thousands of avoidable deaths have demonstrably occurred. For that reason, the Inquiry suggests that hospitals at least perform 50–100 procedures and that key professionals perform at least 30 procedures every year. •The quality of clinical research will also improve when hospitals and care providers treat larger numbers of patients. A stimulating setting is dependent on a critical mass of healthcare professionals who are interested in research, as well as other skilled academicians and scientists – hospitals that perform fewer procedures do not always have access to that kind of expertise. proposal: A new national knowledge and decision-making structure is required We are proposing a new knowledge and decision-making structure for highly specialised care at the national level. Such structuring would involve conscious sharing of responsibility among various hospitals and clinics for the various contributions to the care process. The idea is for our proposal to replace the current National Specialised Care (Rikssjukvården) system and the national structure for consolidate cancer care. The drafting and decisionmaking process for National Specialised Care has been timeconsuming and inefficient in relation to the number of approved authorisations. The lack of a comprehensive perspective has exacerbated this inefficiency. National coordination of cancer care has also turned out to be limited and relatively slow in the absence of a joint decision-making body for the county councils. From a management perspective, it is unfortunate that National Specialised Care and coordination of cancer care have evolved along two separate tracks. Defining highly specialised care A key aspect of the new proposal is the definition of highly specialised care suggested by the Inquiry. Highly specialised care is complex or infrequent health care provided by county councils and requiring both a certain number of procedures and interdisciplinary expertise, as well as major investment or substantial expense, in order to maintain quality, patient safety and knowledge acquisition while ensuring that resources are used in an efficient . Highly specialised care can be broken down to the national and regional levels. National highly specialised care is to be provided nationwide but not in each of the six healthcare region. Our estimates show that the national level of highly specialised care may include 4–5 per cent of all inpatient services. Regional highly specialised care, which may include 10–15 per cent of inpatient services, is to be provided in each healthcare region but at a limited number of hospitals and units. We have included the regional level in our definition based on the assessment that not only the most complicated health care would benefit from consolidation and the consequent coordination and management. Give responsibility for the knowledge and decision-making structure We propose that be assigned more specific responsibility for advocacy, coordination and decision-making when it comes to the type of services that need to be consolidated. Greater consolidation of highly specialised care requires a national body entrusted with coordinating and proactive decision-making authority. Many of the representatives of county councils, hospitals, patients and healthcare professionals whom we met with during the course of the Inquiry share our analysis. Appoint a number of expert panels to analyse and propose the parameters of highly specialised care The initial analytical phase is decisive to the extent to which highly specialised care can be structured at the national and regional levels. Such data will concern the types of services that need to be consolidated. A systematic review of all specialised health care will set the stage for developing a comprehensive view of healthcare services. The result will be better coordination of care chains and more efficient use of professional and financial resources. Representatives of patients and healthcare professionals are best positioned to identify the types of services that need to be consolidated. We propose the appointment of expert panels consisting of representatives of patients and healthcare professionals. During a specific period, they will review all specialised health care and determine the types of care that need to be consolidated at the national and regional levels. They will proceed from the above definition of highly specialised care. Allow to assume responsibility for national scope and monitoring while the county councils are in charge of regional allocation We propose that be assigned the responsibility of determining the types of services that are to be regarded as national highly specialised care. will then be in charge of the ongoing consolidation process for national highly specialised care by inviting the county councils to apply for providing it. ’s will make the decision as to the hospitals that are authorised to provide national highly specialised care. will consist of representatives of the county councils. will turn the data collected by the expert panels concerning regional highly specialised care over to the county councils in the form of recommendations. The recommendations will discuss the numbers of procedures and the types of expertise that are required for the services that need to be consolidated in each healthcare region. The county councils will be responsible for structuring highly specialised care at the regional level and the in which the recommendations are to be implemented both locally and regionally. will also be in charge of monitoring national and regional highly specialised care. One basic tool will be feedback and publication of quality data for highly specialised care on a joint website. We suggest that our main proposal will be implemented by amending the Health and Act, adopting a new ordinance concerning highly specialized care and amending the ordinance of instructions for , all of which should enter into force on 1 January 2018. Structuring of highly specialised care at the national and regional levels will improve services Structuring of highly specialised care at the national and regional levels should not be regarded as an isolated measure but rather as integral to management by knowledge and a facilitator of redistribution of regions, county councils and other organisational structures. The initial review of all specialised health care to be conducted by expert panels, will pave the way for providing better, safer and more cohesive services. The allocation of responsibility among providers and care levels will be more clear-cut and the data can form the basis of national care programmes. Our definition of highly specialised care highlights the need for robust healthcare regions or larger and fewer organisations that can provide regional services. Greater consolidation of highly specialised care also creates incentive and potential to overhaul current structures at other care levels, emergency services in particular. Other proposals of the Inquiry In addition to our main proposal of a new national knowledge and decision-making structure for highly specialised care, we have identified a number of measures that would simplify consolidation of these services and improve coordination of the chain of care available to a patient. Following are some of our proposals. •Fewer providers in terms of larger regions will facilitate structuring of highly specialised care at the regional level. The current review committee is working on proposing redistribution of regions and county councils that can promote structuring of highly specialised health care at the regional level and enable organisations to provide these services on their own. •Quality data should be available to the general public. Transparent presentation of the number of procedures that are being performed and quality data for highly specialised care should be quickly developed such that patients, other citizens and professionals have access to information about performance and efficiency. Data concerning the number of procedures or treatments provided per hospital or unit should always be presented. Information about the number of particular types of procedures that have been performed by each provider should be added to patient administration systems or quality registers. Heads of departments should have the ability to monitor results in the quality registers with respect to mortality and complications for all providers at the individual level. •Highly specialised care requires national pricing agreements. The county councils should coordinate pricing for highly specialised care in order to ensure that consolidation works and benefits patients. The current payment systems and regional pricing agreements are meeting the needs of neither the purchasing nor county council and are obstructing the effort to structure highly specialised care and patient mobility across county councils such that they have less access to the best possible services. •An inquiry is needed concerning structuring of emergency services at the regional level. A special inquiry is needed in order to review needs and propose ways of restructuring emergency services at the regional level. Highly specialised care must be structured such that emergency services can also be provided in a qualitative, safe and efficient . Greater consolidation of highly specialised care, particularly at the regional level, will impact emergency services as well. When individual hospitals no longer offer certain procedures due to structuring of highly specialised care at the national and regional levels, they will lose some of their expertise. Depending on the extent to which the services offered by a local hospital change, it will be differently positioned to treat patients in its emergency room. It may be difficult to ensure quality emergency services if they are not taken into consideration when highly specialised care is structured at the regional level. Such a dynamic mechanism may pose an obstacle to greater consolidation of highly specialised care. The scientific literature makes it clear that emergency services also require a critical mass of patients if they are to be provided in a that guarantees safety, efficiency and high quality. •National standards and other requirements are needed in order to improve the kinds of technical solutions that support telemedicine tools. Implementation of the electronic health committee’s proposal for enforcing national standards and other requirements designed to improve technical communication solutions is also crucial. Telemedicine tools such as videoconferencing and online diagnosis and treatment will permit the provision of sophisticated care on a remote basis without requiring either the patient or team of specialists to while maintaining sufficient numbers of procedures. The full benefits of telemedicine cannot manifest in the absence of a fair and equitable technical infrastructure that enables communication among providers and among county councils. The county councils currently use various technical applications, which makes any attempt to communicate among themselves that much more difficult. Högspecialiserad vård är komplex eller sällan förekommande hälso- och sjukvård som bedrivs av landsting och som kräver en viss volym och multidisciplinär kompetens, samt i förekommande fall stora investeringar eller höga kostnader för att kvalitet, patientsäkerhet och kunskapsutveckling ska kunna upprätthållas och ett effektivt utnyttjande av hälso- och sjukvårdens resurser uppnås.Högspecialiserad vård indelas31 lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Härigenom föreskrivs i fråga om hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)1 dels att rubriken närmast före 9 a § ska ha följande lydelse, dels att 9 a och 9 b §§ ska ha följande lydelse. Med rikssjukvård avses hälso- och sjukvård som bedrivs av ett landsting och som samordnas med landet som upptagningsområde. 1Lagen omtryckt 1992:567. 2Senaste lydelse 2006:325. Tillståndet ska vara förenat med villkor.Den myndighet som regeringen bestämmer får, efter ansökan från landsting som avser att bedriva nationell högspecialiserad vård, besluta om tillstånd och villkor.Myndigheten får återkalla ett tillstånd om villkoren för tillståndet inte är uppfyllda eller om förutsättningarna för tillståndet har ändrats. Tillstånd kan också återkallas på begäran av till- beslutar vilken hälso- och sjukvård som skall utgöra rikssjukvård. Rikssjukvården skall samordnas till enheter där en hög vårdkvalitet och en ekonomiskt effektiv verksamhet kan säkerställas. i nationell respektive regional högspecialiserad vård. Nationell högspecialiserad vård ska bedrivas nationellt men inte i varje sjukvårdsregion. Regional högspecialiserad vård ska bedrivas i varje sjukvårdsregion men på ett begränsat antal enheter. Den myndighet som regeringen bestämmer får besluta om vilken hälso- och sjukvård som ska utgöra nationell högspecialiserad vård och på hur många enheter sådan vård ska bedrivas. För att få bedriva rikssjukvård krävs det tillstånd. Tillståndet skall vara tidsbegränsat och förenat med villkor. beslutar, efter ansökan från det landsting som avser att bedriva rikssjukvård, om tillstånd och villkor. 3 Senaste lydelse 2006:325. beslut i ärenden om rikssjukvård enligt denna lag får inte överklagas. Myndighetens beslut i ärenden om nationell högspecialiserad vård enligt denna lag får inte överklagas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare förskrifter om nationell högspecialiserad vård, tillstånd och villkor för att bedriva sådan vård samt om återkallande av sådant tillstånd. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Tillstånd som har beslutats enligt 9 b § i den äldre lydelsen ska, även om tiden för tillståndet har gått ut, fortsätta att gälla till dess att beslut enligt 9 b § andra stycket i den nya lydelsen har fattats. förordning om högspecialiserad vård Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna förordning finns föreskrifter om sådan högspecialiserad vård som avses i 9 a och 9 b §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 2 § beslutar om vilken hälso- och sjukvård som ska utgöra nationell högspecialiserad vård och på hur många enheter sådan vård ska bedrivas i enlighet med 9 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). beslutar också om tillstånd och villkor för sådan vård samt om återkallelse av tillstånd i enlighet med 9 b § hälso- och sjukvårdslagen. 3 § ska ta fram rekommendationer till landstingen om vilken hälso- och sjukvård som bör utgöra regional högspecialiserad vård enligt 9 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 4 § får meddela ytterligare föreskrifter om tillstånd och villkor för att bedriva nationell högspecialiserad vård samt om återkallelse av sådant tillstånd enligt 9 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (2015:284) med instruktion för Härigenom föreskrivs ifråga om förordningen (2015:284) med instruktion för dels att 19 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 19 a och 19 b §§ samt 23 a §, av följande lydelse. Inom myndigheten finns ett Inom myndigheten finns ett särskilt beslutsorgan som be- särskilt beslutsorgan som be- Beslutsorganet ska fatta beslut om rikssjukvård enligt 9 a och organet ska fatta beslut om till- 9 b §§ hälso- och sjukvårdslagen stånd och villkor för att bedriva (1982:763). enligt 9 b § hälso- och vårdslagen (1982:763), samt om återkallelse av sådant tillstånd. Om bestämmer det, får nämnden även fullgöra av en ordförande samt nio andra specialiserad vård består av en ledamöter, varav sex ska repre- ordförande samt sex andra leda- sentera landstingen, en ska repre- sentera Statens beredning för medicinsk och social utvärdering och en ska representera Vetenskaps- och ställföreträdaren för denne ska