sou · H4B342 · 2016-06-16 00:00:00 — Gärningsmannens agerande utgör i denna situation ett avsevärt risktagande, vilket bör kunna få betydelse i bedömningen av hans eller hennes oaktsamhet i förhållande till barnets ålder. En sexköpare som frågat den unge efter dennes ålder bör normalt sett inte kunna utgå från att en uppgift från den unge – eller från en tredje part – om den unges ålder är korrekt. Av en gärningsman måste i dessa fall kunna krävas i vart fall att denne, genom olika utåt sett observerbara omständigheter, bildar sig en egen uppfattning om ålder. 6 kap. 15 § För försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt över- grepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, grovt utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, köp av sexuell tjänst, grovt köp av sexuell tjänst, koppleri och grovt koppleri döms till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Detsamma gäller i fråga om förberedelse till koppleri samt för- beredelse och stämpling till och underlåtenhet att avslöja våldtäkt, grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling och grovt koppleri. Paragrafen ger besked om i vilka fall osjälvständiga brottsformer av brotten i 6 kap. BrB är kriminaliserade. Ändring har skett i första stycket på så sätt att den nya brotts- benämningen utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling har införts och att även de nya brotten grovt utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling och grovt köp av sexuell tjänst straff- belagts på försöksstadiet. Övervägandena finns i avsnitt 3.7.3, av- snitt 4.7.5 och avsnitt 4.7.7. Andra stycket har ändrats på så sätt att de brott som är krimi- naliserade på förberedelsestadiet och som stämpling enligt andra stycket har utvidgats till att omfatta också grovt utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling. Detsamma gäller för underlåtenhet att avslöja sådant brott. Övervägandena finns i avsnitt 4.7.4. kommer de bestämmelser i som anger att underlåtenhet att avslöja ett visst brott är straffbar ändras genom att det anges att underlåtenhet att avslöja eller för- hindra ett visst brott är straffbar. Särskilt yttrande enligt 21 § kommittéförordningen (1998:1474) av experterna Av delbetänkandet framgår att utredningen avser att föreslå att brottet köp av sexuell tjänst (6 kap. 11 § ) ska gradindelas på så sätt att ett grovt brott införs. Vi är eniga med utredningen om att valet av påföljd för köp av sexuell tjänst i alltför hög utsträckning följer en schablon, och att förekomsten av försvårande omständigheter utreds i alltför liten omfattning. Det innebär att påföljdsbestämningen inte är så nyan- serad som den borde vara. Vi delar däremot inte utredningens bedömning att en gradindel- ning av brottet köp av sexuell tjänst skulle lösa detta problem. Lagen (1998:408) om förbud mot köp av sexuella tjänster trädde i kraft i . 1997/98:55, Kvinnofrids- propositionen, genomfördes lagstiftningen för att förebygga och bekämpa ett allvarligt samhällsproblem som ”medför allvarliga ska- dor både för de enskilda och för samhället” samt för att markera inställning till prostitution gentemot andra länder. Ändamålet med lagstiftningen var bl.a. att underlätta för polisen att ingripa mot existerande prostitutionsverksamheter och förhindra etableringen av utländska brottsnätverk i , och att avskräcka personer från att köpa sexuella tjänster, och därmed medföra en minskning av antalet personer i prostitution. upphävdes den särskilda lagen och kriminaliseringen flyttades till 6 kap. 11 §. utvärderades sexköpslagstiftningens effekter och resultaten presenterades i ett betänkande, SOU 2010:49 Förbud mot köp av sexuell tjänst, till regeringen . I betänkandet kon- staterades att en indelning av brottet i flera svårhetsgrader skulle kunna medföra flera nackdelar för bekämpningen av detta och rela- terade brott. Vi delar dessa farhågor av följande övergripande skäl: •En gradindelning av brottet köp av sexuell tjänst skulle kunna leda till att rättsväsendets resurser huvudsakligen kan komma att satsas på de mer straffvärda fallen. Detta riskerar att leda till att färre brott totalt sett beivras och att lagstiftningens attityd- påverkande effekter minskar. •Att det är angeläget att mindre grova fall inte bortprioriteras är också andemeningen i EU:s direktiv /36/EU om före- byggande och bekämpande av människohandel, och direktiv /29/EU om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem. De kräver att alla EU:s medlemsländer arbetar för att motverka efterfrågan och för att stärka skyddet för alla offer. En gradindelning av brottet köp av sexuell tjänst skulle kunna innebära att myndigheternas utredningar fokuserar på de mest allvarliga brotten, och att de offer som utsatts för köp av sexuell tjänst av den lindrigare graden inte får det skydd och stöd som de har rätt till under bindande direktiv. •Vi anser att det finns en risk för att en gradindelning skulle kunna uppfattas som att sexköp generellt sett är mindre klandervärda . En gradindelning skulle även kunna uppfattas som ett tecken på att den svenska lagstiftningen gör skillnad mellan olika former av sexköp och prostitution. •Vi vet att domstolar av tradition är obenägna att bedöma brott som grova. Det finns inte någon anledning att tro att denna för- siktighet skulle avta. Att dela upp den nuvarande straffskalan i två, skulle troligen medföra att få gärningar skulle anses som grova brott. Förslaget riskerar därmed att leda till att utrymmet för en nyanserad straffvärdebestämning och påföljdsbedömning begränsas påtagligt för den stora majoritet av brott som inte kom- mer att anses som grova. Den redovisning av tidigare praxis som nämnts ovan visar att böter var den klart dominerande påföljden när straffskalan tidigare var böter eller fängelse , vilket även gäller för andra brottstyper med denna straffskala. Den vidare straffskala som finns ger möjlighet till de nyan- seringar av påföljdsbestämningen som efterlysts i flera samman- hang. Dessutom vill vi föra fram följande lagtekniska invändningar och konsekvenser samt effekter för rättsväsendets vidare arbete: •Det straffrättsliga regelsystemet är utvecklat efter en viss logik och med en strävan efter enhetlighet. En del av denna logik inne- bär att det finns vissa principer som följs för gradindelning av brott. Är det ett grovt brott ska brottets allvar återspeglas i den tillämpliga straffskalan. Den relativa proportionaliteten i det straff- rättsliga systemet måste upprätthållas. Detta innebär att brott som bedöms ha ett abstrakt straffvärde på fängelse i högst inte är föremål för gradindelning om den lägre svårhetsgraden skulle ha fängelse som maximum. Låt oss ge några exempel. Brottet skadegörelse, 12 kap. 1 § BrB, har i straffskalan böter samt fängelse i högst . Skadegörelsebrottets lägre svårhetsgrad åverkan, 12 kap. 2 §, har enbart böter i straffskalan. Det finns många exempel på brottstyper där den lägre svårhets- graden har straffskalan böter eller fängelse , men då har det allvarligare brottet ett betydligt högre maximum i sin straffskala. Det är vanligt med fängelse som maxi- mum i sådana fall (se t.ex. misshandel och flera av de centrala för- mögenhetsbrotten). Fängelse i högst (för bl.a. narkotika- brott), (t.ex. vållande till kroppsskada) eller (t.ex. vållande till annans död) förekommer. Det finns i den gällande lagstiftningen inte någon brottstyp för vilken normalgraden av brottet har fängelse som straffmaximum då det grova brottet har en straffskala med fängelse i högst . Inte heller finns det några skäl för att införa en sådan ordning. Brott- et köp av sexuell tjänst är ett allvarligare brott än snatteri, vilket innebär att dessa två brott inte ska ha samma straffskala med maximum på fängelse . •Enligt utredningens förslag ska straffet för normalgraden av brottet köp av sexuell tjänst vara böter eller fängelse . Detta innebär att möjligheten att utnyttja tvångsmedel såsom häktning enligt 24 kap. 1 § förvinner, och därmed försvinner även möjligheten för polisman att gripa. Proportionalitetsprincipen betydelse för användande av tvångs- medel (t.ex. husrannsakan) kan medföra att sådana utrednings- åtgärder inte kommer att användas. Givetvis är det brottets eller brottstypens straffvärde som är avgörande för om tvångsmedel ska kunna användas eller inte. •En gradindelning av brottet köp av sexuell tjänst skulle också innebära ökade krav på polisen att alltid utreda om det finns försvårade omständigheter t.ex. utreda offrets grad av utsatthet och förövarens hänsynslöshet. Eftersom sådana utredningar van- ligen är svåra och resurskrävande kommer ett sådant krav att generera behov av ytterligare resurser till polis och åklagare. Brottet köp av sexuell tjänst kvarstår i sin nuvarande utformning. Såväl förmildrande som försvårande omständigheter bör utredas och beaktas vid straffvärdebestämningen. (T.ex. bör straffvärdet vara högre när en förövare utnyttjar en person i en skyddslös eller utsatt situation). För att nå framgång i dessa ärenden bör rätts- väsendets myndigheter utveckla sitt arbetssätt och omfördela sina resurser så att dessa brott prioriteras och utreds mer fullständigt. Därmed skulle en mer nyanserad bestämning av enskilda gärningars straffvärde kunna göras med den nuvarande straffskalan. Ett starkt straffrättsligt skydd vid människohandel och köp av sexuell handling av barn En särskild utredare ska undersöka om det finns behov av åtgärder i syfte att säkerställa ett starkt straffrättsligt skydd mot människo- handel, köp av sexuell tjänst och köp av sexuell handling av barn. Vid behov av förändringar ska förslag till sådana lämnas. Utredaren ska i detta syfte bl.a. •utvärdera tillämpningen av bestämmelsen om människohandels- brott och undersöka om syftet med lagändringen •2010 har uppnåtts, •granska hur de brottsbekämpande myndigheterna utreder och i övrigt arbetar med ärenden om människohandel, •utvärdera vilket genomslag skärpning av straffet för köp av sexuell tjänst har fått, •se över straffskalan för köp av sexuell handling av barn, och •utvärdera tillämpningen av oaktsamhetskravet i •6 kap. 13 § som innebär att en gärningsman kan dömas för vissa sexualbrott mot barn även om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att barnet inte hade upp- nått en viss ålder. Uppdraget ska redovisas . Handel med människor är en komplex företeelse som är gränsöverskridande och involverar en rad olika aktörer. I regel innefattar brottsligheten att människor, ofta kvinnor och barn, re- kryteras och transporteras inom ett land eller mellan länder i syfte att de senare ska utnyttjas på olika sätt, t.ex för sexuella ändamål eller genom arbetskraftsexploatering. Att förebygga och bekämpa människohandel är en högt prioriterad fråga för . En viktig del i det arbetet är en stark och ändamålsenlig straffrättslig lagstiftning. Brottet människo- handel för sexuella ändamål infördes i (prop. 2001/02:124, Straffansvaret för människohandel). utvidgades straffansvaret bl.a. till att även omfatta människohandel för andra former av exploatering och brottet rubricerades människo- handel (prop. 2003/04:111, Ett utvidgat straffansvar för människo- handel). Bestämmelsen om människohandelsbrott fick sin nuvaran- de utformning . Avsikten med de ändringar som genomfördes var att ge straffbestämmelsen en tydligare och mer ändamålsenlig brottsbeskrivning i syfte att effektivisera brottsbe- kämpningen. Kravet på att gärningsmannen genom handelsåtgärden ska ta kontroll över offret, det s.k. kontrollrekvisitet, togs då bort (prop. 2009/10:152, Förstärkt straffrättsligt skydd mot människo- handel). Enligt bestämmelsen om människohandelsbrott i 4 kap. 1 a § döms den som genom olaga tvång, vilseledande, utnytt- jande av någons utsatta belägenhet eller med annat sådant otillbör- ligt medel rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ända- mål, avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verk- samhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Om brottet begås mot en person krävs inte att något otillbörligt medel har använts. Straffskalan är fängelse i lägst två och högst . Om brottet bedöms som mindre grovt är straffskalan fängelse i högst . Den grundläggande konstruktionen och utformningen av bestäm- melsen om människohandelsbrott bygger på internationella överens- kommelser. De brottsbekämpande myndigheternas arbete mot människohandel Strafflagstiftningen utgör en viktig grund för arbetet med att före- bygga och bekämpa människohandel. Att de brottsbekämpande myndigheterna har goda förutsättningar att arbeta med denna typ av ärenden, som ofta är resurskrävande och svårutredda, är en annan viktig förutsättning i det arbetet. Regeringen har vidtagit ett antal åtgärder för att stärka kvaliteten och effektiviteten i rättsväsendet när det gäller bl.a. människo- handel. Den handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål (skr. 2007/08:167) som antogs 2008 innehöll flera åtgärder som syftade till detta, bl.a. satsningar på ökad kom- petens inom polisen, , domstolsväsendet och . och till- fördes vidare extra medel för att förstärka de operativa insatserna för att bekämpa människohandel samt utöka metod- och kom- petensutvecklingen. Handlingsplanen har följts upp med fortsatta åtgärder. Exempelvis har i getts ett utökat mandat när det gäller att på nationell nivå samordna arbetet som bedrivs av myndigheter mot prostitution och människohandel. Från att tidigare endast haft till uppgift att arbeta med människo- handel för sexuella ändamål omfattar uppdraget nu alla former av exploatering. Vidare arbetar de brottsbekämpande myndigheterna kontinuer- ligt med att se över kompetens och arbetsmetoder för att upptäcka eventuella brister och för att förbättra och effektivisera arbetet mot människohandel. Myndigheterna upprättar i detta syfte rapporter där arbetet mot människohandel granskas och analyseras och för- slag till åtgärder lämnas. Flera rapporter pekar på betydelsen av kom- petens och effektiva arbetsmetoder för ett framgångsrikt arbete mot människohandel. genomförde en inspektion av ett urval polismyndigheters förmåga att utreda ärenden om människo- handel för sexuella ändamål och köp av sexuell tjänst (Tillsyns- rapport 2013:7 Inspektion av polismyndigheternas förmåga att ut- reda ärenden om människohandel för sexuella ändamål och köp av sexuell tjänst). Inspektionsgruppen konstaterar bl.a. att det finns brister inom underrättelsearbetet och att det inte bedrivs något arbete mot köp av sexuell tjänst inom flertalet av de inspekterade polis- Inspektionsgruppens bedömning är att ett framgångsrikt arbete bygger på att angripa hela kedjan av kriminella aktörer, dvs. sexköpare, hallickar och de som ägnar sig åt människohandel. In- spektionsgruppen rekommenderar polismyndigheterna bl.a. att skapa sig en lägesbild där internet ingår som en av källorna, avsätta resurser samt tydliggöra ansvar, metod och mål för verksamheten inom hela det inspekterade brottsområdet. Beslutet att fr.o.m. bilda en sammanhållen polismyndighet kommer för polisen att skapa ytterligare förutsätt- ningar för verksamhetsutveckling och en effektivare utrednings- verksamhet. Vidare har ett pågående projekt som syftar till att öka lagföringen av ärenden som rör människohandel. I en delredovisning av projektet presenterade myndigheten en rapport där domar och ärenden om människohandel har undersökts (Människohandel – delredovisning av ett projekt – 2009–2012, ÅM-A 2013/1731). I rapporten konstateras att få åtal för människohandel leder till fällande dom för detta brott. Åtal för människohandel för sexuella ändamål be- döms i stället i stor utsträckning som koppleri eller grovt koppleri. Genomgången av praxis tyder också på att det förhållandevis låga antalet fällande domar för människohandel delvis beror på svårig- heter att förmedla den speciella relation som ofta finns mellan för- övare och offer i människohandelsärenden. Ett offer befinner sig inte sällan i ett känslomässigt och socialt beroende till gärningsman- nen. Det medför ofta att offret ogärna vill medverka i utredningen. En annan svårighet, enligt rapporten, är att leda i bevis att gärnings- mannen använt sig av ett otillbörligt medel vid handelsåtgärden med offret. i har i en lägesrapport angående utsatta EU-medborgare i (Rapport 2014:10 Utsatta EU- medborgare i , Lägesrapport ur ett människohandelsper- spektiv) pekat på behov av insatser, bl.a. utbildning för att upptäcka och identifiera offer samt förbättrad samverkan mellan myndigheter och frivilligorganisationer. Även den nationella rapportören i frågor som rör människo- handel, som är placerad vid , har understrukit vik- ten av att metod- och kompetensutvecklande åtgärder regelbundet genomförs inom samtliga rättsvårdande myndigheter som kommer i kontakt med frågor som rör människohandel (Människohandel för sexuella och andra ändamål, Lägesrapport 14, RPS Rapport 2014). Få fällande domar för människohandel Trots förändringar av människohandelsbrottets utformning, rege- ringens olika satsningar och de åtgärder som brottsbekämpande myndigheter vidtagit är det fortfarande få anmälningar som leder till åtal och fällande domar för människohandelsbrott. anmäldes 83 människohandelsbrott, varav 40 för sexuella ändamål. var motsvarande siffror 69 anmälningar, varav 21 för sexuella ändamål, och 2011 var det 98 anmälningar, varav 35 för sexuella ända- mål. Enligt statistik från (Brå) dömdes 2 personer för människohandel . dömdes 9 personer och dömdes 2 personer. I har flera motioner väckts om utformningen och tillämpningen av bestämmelsen om människohandelsbrott samt be- hovet av ökade resurser för att höja kompetensen och ge effektivare brottsbekämpning (t.ex. motion 2013/14:Ju364, 2012/13:Ju354 och 2011/12:Ju321). Vidare har varit föremål för utvärdering av hur kraven i konvention om bekämpande av människo- handel uppfylls. Den expertgrupp, , som genomfört utvär- deringen presenterade sin rapport . Rapporten innehåller ett antal förslag till åtgärder, bl.a. ökad utbildning till relevanta yrkesaktörer och effektivare brottsutredningar (Report concerning the implementation of on Action against Trafficking in Human Beings by , [2014]11). Mot denna bakgrund finns anledning att utvärdera tillämp- ningen av bestämmelsen om människohandelsbrott och vid behov föreslå de förändringar som behövs för att säkerställa ett starkt och ändamålsenligt skydd mot människohandel. Det finns vidare skäl att undersöka hur de brottsbekämpande myndigheterna utreder och i övrigt arbetar med ärenden om människohandel och överväga behovet av åtgärder i syfte att effektivisera utredningarna och öka lagföringen av människohandel. Straffet för allvarliga fall av köp av sexuell tjänst är det i förbjudet att köpa sexuella tjänster. Enligt 6 kap. 11 § döms den som skaffar sig en tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning för köp av sexuell tjänst till böter eller fängelse i högst . Förbudet utgör ett viktigt instrument i arbetet med att förebygga och bekämpa både köp av sexuell tjänst och människohandel för sexuella ändamål. Den nuvarande straffskalan för köp av sexuell tjänst infördes då straffmaximum höjdes från fängelse till fängelse (prop. 2010/11:77, Skärpt straff för köp av sexuell tjänst). En utvärdering av tillämpningen av förbudet mot köp av sexuell tjänst hade visat att det fanns en stor likformighet när det gäller bedömning av straffvärde och påföljdsval (SOU 2010:49, För- bud mot köp av sexuell tjänst. En utvärdering –2008). Sedan prövade frågan om straffmätning för ett köp av sexuell tjänst (NJA 2001 s. 527) hade av alla lagföringar för brottet medfört påföljden 50 dagsböter. Endast i ett fåtal fall fann utredningen att försvårande omständigheter hade redovisats och beaktats och annan påföljd än böter dömts ut. Syftet med höjningen av straffmaximum var att skapa ytterligare utrymme för en mer nyanserad bedömning av straffvärdet vid all- varliga fall av köp av sexuell tjänst. Som exempel på omständigheter som vid straffvärdebedömningen bör tala i en skärpande riktning angavs att den som utför en sexuell tjänst befinner sig i en skydds- lös eller annars utsatt situation, t.ex. på grund av att han eller hon är utländsk och inte kan göra sig förstådd och befinner sig på en okänd plats, eller är utlämnad till en tredje person som avtalar om detaljerna för köpet samt ofta även tar emot betalningen och står för arrangemangen kring köpet, såsom lokal eller transport. Sådana omständigheter torde inte sällan förekomma vid köp av sexuella tjänster som har anknytning till människohandel eller annan lik- nande organiserad brottslighet. I samband med höjningen av straffmaximum övervägdes också en gradindelning av brottet. En gradindelning ansågs dock ha flera nackdelar. Det anfördes bl.a. att det med en sådan lösning skulle finnas risk för att resurser enbart skulle satsas på mera straffvärda fall, att färre brott totalt sett skulle beivras och att den attityd- påverkande effekten skulle minska. Vidare framhölls att en gradindelning också väcker frågor av systematisk och lagteknisk karaktär, i första hand i förhållande till köp av sexuell handling av barn men också andra sexualbrott. När det gällde den av Lagrådet förordade ordningen, att utan en samtidig gradindelning komplet- tera lagtexten med exempel på försvårande omständigheter, ansågs ett sådant förfaringssätt bryta mot systematiken i . Av statistik från Brå –2013 framgår att påföljden i fall där köp av sexuell tjänst varit huvudbrott nu bestäms till annat än dagsböter i något fler fall än förut. Det handlar dock fortfarande endast om enstaka fall. Böternas storlek ligger i flertalet fall fort- farande på en nivå runt 50 dagsböter. I de allra flesta fallen är det åklagare som bestämmer påföljden genom att meddela strafföre- läggande för brottet. framgick det vid utvärderingen av tillämpningen av förbudet att lagföringar för köp av sexuell tjänst har koppling till koppleri- eller människohandels- ärenden. Även om den nuvarande straffskalan för köp av sexuell tjänst varit i kraft en relativt begränsad tid tyder statistikuppgifterna på att straffskärpningen inte har fått det genomslag som var avsett. Bedömningen av straffvärde och påföljdsval tycks fortfarande vara likformig, vilket talar mot att omständigheter som bör tala i skär- pande eller mildrande riktning kommit att beaktas i någon nämn- värd utsträckning. Mot denna bakgrund finns det skäl att utvärdera vilket genom- slag höjning av straffmaximum för köp av sexuell tjänst har fått. Med utgångspunkt i utvärderingen ska det övervägas om det finns behov av förändringar i straffbestämmelsen för att säker- ställa att omständigheter som förekommer vid de allvarligare fallen av köp av sexuell tjänst, t.ex. där den som säljer en sexuell tjänst är offer för människohandel eller koppleri, får genomslag vid straff- värdebedömningen. I det sammanhanget bör det särskilt övervägas en höjning av straffminimum genom att ta bort böter i straffskalan vid allvarliga fall av köp av sexuell tjänst. Straffet för köp av sexuell handling av barn Enligt 6 kap. 9 § döms den som förmår ett barn som inte fyllt att mot ersättning företa eller tåla en sexuell handling för köp av sexuell handling av barn. Straffet är böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen tar i första hand sikte på köp av sexuella handlingar av barn mellan . När det gäller barn blir andra sexualbrott tillämpliga, såsom exempelvis våldtäkt mot barn.