sou · H4B332 · 2016-04-27 00:00:00 — Diskussionerna har också gällt den mer övergripande livsmedels- kontrollen, som omfattar dricksvattnet och i vissa avseenden satt ramarna för denna. Kontrollens karaktär har i sig uppmärksammats – med ett ansvar som i allt väsentligt lagts på kommunerna själva. I har vi också till skillnad från många andra EU-länder valt att i livsmedelslagen jämställa dricksvatten med livsmedel redan från den punkt där råvattnet tas in för beredning. uppmärksammar behovet av att närmare utreda vissa kontrollfrågor för allmänt dricksvatten. Utredningens uppgifter består här i att kartlägga kontrollen av dricksvatten inklusive råvattenkvaliteten för vatten som är ämnat som dricksvatten, och vid behov lämna förslag på hur denna kontroll på effektivast möjliga sätt bör organiseras och samordnas med beaktande av de krav som ställs i EU:s olika regelverk och resultaten från arbetet som myndigheterna bedrivit avseende kontroll av råvatten avsett för dricksvattenproduktion.1 Vissa av de begrepp som används i direktiven innebär i sig en viss otydlighet, eftersom de förekommer i olika regelverk och väg- ledande dokument, delvis med olika innebörd. 1 Dir. 2013:75, s. 10–11. redovisar därför inledningsvis sin syn på betydelsen av några sådana centrala begrepp. Källa: De grundläggande begreppen definierade enligt TNC (2012), Basord i våra fackspråk. Den offentliga kontrollen av dricksvatten som livsmedel bedrivs huvudsakligen av de kommunala miljö- och hälsoskyddsförvalt- ningarna. leder och samordnar i egenskap av central förvaltningsmyndighet den offentliga kontrollen av dricks- vatten utifrån krav i livsmedelslagstiftningen och dricksvatten- direktivet. Det innebär bland annat att utför normerande inspektioner av den kommunala kontrollverksamheten (numera av kallade kommunrevisioner, tidigare normerande kontroller). Inom länet har i uppgift att samordna kommunernas kontrollverksamhet och lämna stöd, råd och vägledning i denna verksamhet. gör även revi- sioner av den kommunala offentliga kontrollen. Då det gäller undersökning av råvatten, ofta kallad råvattenkontroll, utförs den av dricksvattenproducenterna själva, utifrån egna bedömningar av lokala förhållanden och faroanalys. Denna typ av egenkontroll är inte detaljreglerad i dricksvattenföreskrifterna. har för sin del vid återkommande tillfällen konstaterat att kontrollmyndigheterna lägger allt för knappa resur- ser på dricksvattenkontrollen, trots att cirka var femte kontrollerad anläggning visat sig ha återkommande problem med kvaliteten på dricksvattnet.2 Det är mot den bakgrunden som det konstateras i utredningens direktiv att det finns indikationer på brister som kan behöva åtgärdas. Kontrollfrågorna anknyter också till en rad andra frågeställ- ningar i utredningens direktiv, som ansvarsfrågor, skyddet av dricksvattenförekomster och vikten av att kunna möta de utma- ningar som klimatförändringar och andra hot innebär för vatten- förekomster och dricksvattnets kvalitet. Av de samlade utredningsdirektiven framgår komplexiteten i att dricksvattenfrågorna och den samhällskontroll som utövas rör flera olika regelverk vid sidan av livsmedelslagstiftningen. Kopplingar finns till miljötillsynen, vattenförvaltningens övervakning av skyd- dade förekomster samt till plan- och bygglagstiftningen och dess kontrollsystem, t.ex. i anslutning till uppförandet av nya anlägg- ningar för dricksvattenproduktion och då det gäller material och produkter som kommer i kontakt med dricksvatten. Den senare frågan behandlades närmare i utredningens tidigare delbetänkande om olika myndighetsroller och ansvarsfrågor kring material- frågorna.3 Utredningen behandlar i detta kapitel främst kontroll som rör dricksvatten med stöd av livsmedelslagstiftningen och då främst dricksvattenföreskrifterna. En rad avgränsade kontroll- och till- synsuppgifter tas upp under andra avsnitt i betänkandet, som na- turligt anknyter till sådana särskilda frågor. Det gäller t.ex. tillsyn av skyddet av vattentäkter och kommunens skyldigheter enligt vattentjänstlagen. Avslutningsvis tar utredningen upp övervakning och undersökning av råvattnets kvalitet, som särskilt lyfts fram i utredningens direktiv. Utredningens uppdrag omfattar inte enskilt vatten, vilket därför lämnas utanför redovisningen. 2Livsmedelsverket (2010, 2012, 2014). Bland annat redovisat i rapporterna Normerande kontroll av dricksvattenanläggningar 2007–2010 samt Kommunala myndigheters kontroll av dricksvattenanläggningar 2012. I detta avsnitt ges en översikt avseende gällande rätt. Det gäller bestämmelser som rör kontroll av dricksvatten i form av verksam- hetsutövarens egenkontroll av dricksvattenkvalitet och kontroll- myndigheternas offentliga kontroll. Därefter behandlas bestäm- melser som mer specifikt rör producenternas egenkontroll av rå- vattnets kvalitet samt övervakning inom miljömålsarbete och vat- tenförvaltning. Verksamhetsutövares egenkontroll av dricksvattenkvalitet I detta avsnitt behandlas de krav på kontroll av dricksvattenkvalitet som ställs i EU:s dricksvattendirektiv, som genomförs i svensk rätt i dricksvattenföreskrifter. EU:s dricksvattendirektiv4 ställer krav på kvaliteten på dricksvat- ten. Kvalitetskraven avser mikrobiologiska och kemiska para- meterar. För radioaktivitet i dricksvatten finns det numera ett spe- cifikt direktiv.5 Dricksvattendirektivet fokuserar på efterkontroll av dricksvattnets kvalitet samt på information och rapportering. Medlemsstaterna är skyldiga att vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att regelbundna kontroller av dricksvattnets kvalitet utförs i syfte att kontrollera att det vatten som är tillgängligt för brukarna uppfyller kraven i direktivet. Prov bör tas på ett sådant sätt att de blir representativa för kvaliteten på det vatten som för- brukas . Dessutom ska medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa kontroll av desinfektion. De behöriga myndig- heterna ska upprätta lämpliga kontrollprogram för allt dricksvatten. I bilagor till direktivet anges bland annat parametrar som ska 4Rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten (EGT L 330, 5.12.1998, s. 32, Celex 31998L0083). 5Rådets direktiv /51/Euratom av om fastställande av krav avseende skydd av allmänhetens hälsa mot radioaktiva ämnen i dricksvatten (EUT L 296, 7.11.2013, s. 12, Celex 32013L0051). analyseras, lägsta provtagnings- och analysfrekvens och specifika- tioner för parameteranalys.6 Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att ytterligare kontroll från fall till fall utförs av ämnen och mikro- organismer för vilka inget parametervärde har fastställs, om det finns anledning att misstänka att de kan förekomma i sådana mäng- der eller sådant antal att de utgör en potentiell fara för människors hälsa.7 Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säker- ställa att tillräckliga och aktuella uppgifter om kvaliteten på dricks- vattnet är tillgängliga för konsumenterna. Medlemsstaterna ska offentliggöra en rapport om kvaliteten på dricksvattnet. Varje rapport ska omfatta åtminstone sådana vattentäkter som i genomsnitt tillhandahåller mer än per dag eller berör minst 5 000 personer. Rapporten ska även lämnas till Europeiska kommissionen.8 I en ändring av direktivet, som ska genomföras i nationell rätt senast , anges att kontrollprogrammen för tappvat- ten bör säkerställa att åtgärder vidtas inom hela försörjningskedjan för vatten och ta hänsyn till uppgifter om vattenförekomster som används för uttag av dricksvatten. Det ställs därför krav på att kontrollprogrammen måste kunna verifiera att befintliga åtgärder som ska kontrollera riskerna för människors hälsa i vattenförsörj- ningskedjan från tillrinningsområde via uttag, beredning och lag- ring till distribution är effektiva och att vattnet vid punkten där värdena ska iakttas är hälsosamt och rent. Kontrollprogrammen ska ge information om dricksvattnets kvalitet för att visa att kraven är uppfyllda samt identifiera de lämpligaste sätten att begränsa risker för människors hälsa. Kontrollprogrammen får även omfatta in- spektioner av tillrinningsområdet.9 Vidare får medlemsstaten i kontrollprogrammen avvika från kraven på parameterar och provtagningsfrekvenser om en riskbe- dömning görs. När denna bedömning görs ska, enligt ändringen till 6Bilaga II och III. 9Skäl 5 och bilaga I till kommissionens direktiv (EU) 2015/1787 av om ändring av bilaga II och III till rådets direktiv /83/EG om kvaliteten på dricksvatten (EUT L 260, 7.10.2015, s. 6, Celex 32015L1787). direktiven, resultaten från de övervakningsprogram som fastställts enligt ramdirektivet för vatten beaktas.10 Beträffande standarder för analysmetoder införs genom änd- ringen av direktivet ett krav på att de är dokumenterade och validerade i enlighet med standarden EN ISO/IEC 17025, eller annan motsvarande standard som är internationellt accepterad. Laboratorier ska tillämpa kvalitetsstyrningssystem i enlighet med standarden. Det är samma standard som används i det s.k. tekniska direktivet inom vattenförvaltningen och kontrollförordningen, se nedan. Vidare införs kvantifieringsgräns och mätosäkerhet som metodkriterier som ett led i anpassningen till det tekniska direkti- vet, vilka ska tillämpas senast 2020.11 har genomfört EU:s dricksvattendirektiv genom livs- medelslagen12, livsmedelsförordningen13 och före- skrifter om dricksvatten,14 de s.k. dricksvattenföreskrifterna. Även direktivet om radioaktivitet i dricksvatten är genomfört i före- skrifterna. I dricksvattenföreskrifterna genomförs dricksvattendirektivets kvalitetskrav. Dricksvatten ska vara hälsosamt och rent, dvs. inte innehålla mikroorganismer, parasiter och ämnen i sådant antal eller sådana halter att de kan utgöra en fara för människors hälsa och uppfylla särskilt angivna gränsvärden för mikrobiologiska och ke- miska parameterar.15 Det finns även parametervärden för radio- aktivitet.16 För dricksvatten som tillhandahålls från en distributionsanlägg- ning ska värdena uppfyllas vid den punkt i en fastighet eller anlägg- ning där det tappas ur de kranar som normalt används för dricks- vatten. Även utgående dricksvatten från vattenverken ska uppfylla 11Ibid., skäl 11 och bilaga II. 15Ibid., 7 § samt bilaga 2 avsnitt A och B. 16Ibid., bilaga 2 avsnitt C. Kraven avseende radioaktivitet regleras numera i ett särskilt direktiv, men det regleras i nationell rätt även fortsättningsvis i dricksvattenföreskrifterna (LIVSFS 2015:3). värdena då det distribueras efter avslutad behandling, vilket är en nationell reglering som inte följer av direktivet.17 Det är verksamhetsutövaren, dvs. främst den som producerar eller tillhandahåller dricksvatten, som är skyldig att undersöka om dricksvattnet uppfyller gräns- och parametervärden i dricksvatten- föreskrifterna. Undersökningen ska avse minst de parametrar som anges i bilagan avseende normal och utvidgad undersökning, om kontrollmyndigheten inte beslutar annat. Vid undersökningarna ska prov bedömas som tjänligt, tjänligt med anmärkning eller otjänligt.18 Undersökningar av andra ämnen och mikroorganismer än som anges i bilagan ska utföras om det finns anledning att miss- tänka att de kan förekomma i sådana halter att de kan utgöra en fara för människors hälsa.19 Förslag till program för regelbundna undersökningar med punkter och frekvenser för provtagningen ska upprättas av verksamhetsutövaren.20 ska fastställa programmen.21 I avsnitt 8.2.2 behandlas dricksvattenföreskrifternas krav på faroanalys och kritiska styrpunkter (s.k. HACCP) och undersök- ningar på förekommen anledning. sköter den rapportering om kvaliteten på dricks- vattnet som enligt dricksvattendirektivet ska ske till Europeiska kommissionen. Att det är som ska sköta rappor- teringen följer av förordningen om vissa skyldigheter för myndig- heter vid ett medlemskap i 17Ibid., 8 §. 18Ibid., 14 §. 19Ibid., 12 §. 20Ibid., 10 §. 21Ibid., 11 §. Det svenska genomförandet av dricksvattendirektivet skiljer sig något från direktivet, där det anges att den behöriga myndigheten (dvs. kontrollmyndigheten) ska upp- rätta kontrollprogram. Det har diskuterats om det finns behov av förtydligande av be- myndigandet för att föreskriva om krav riktade mot kontrollmyndigheten, se (2015), Delrapportering, dnr 2014/34782, s. 10–11. 223 § förordningen (1994:2035) om vissa skyldigheter för myndigheter vid ett medlemskap i unionen. Offentlig kontroll av dricksvattenanläggningar Begreppet offentlig kontroll härrör från EU:s lagstiftning om of- fentlig kontroll.23 Eftersom vatten jämställs med livsmedel i livs- medelslagen i stadierna före tappkranen, se nedan, har begreppet även kommit att användas för den kontroll som görs av dricksvatt- net före tappkranen.24 Utredningen använder sig därför fortsätt- ningsvis av detta begrepp. Lagstiftningen på livsmedelsområdet består till stor del av EU- förordningar. Det s.k. hygienpaketet består av flera rättsakter med övergripande bestämmelser om livsmedel. Lagstiftningen är till stor del målstyrd, vilket skiljer sig från tidigare lagstiftning på området. EU:s s.k. livsmedelslag25 definierar begreppet livsmedel, vari vatten ingår fr.o.m. den punkt där värdena ska iakttas enligt artikel 6 i dricksvattendirektivet, dvs. vanligtvis från det att det tappas från kranar som normalt används för dricksvatten.26 EU:s livsmedels- lagstiftning är således inte tillämplig på vatten före kranen hos an- vändarna. En dricksvattenproducent är inte en livsmedelsföretagare enligt EU:s terminologi. I livsmedelslagen jämställs vatten i stadi- erna före tappkranen med livsmedel, vilket behandlas närmare i följande avsnitt. EU-förordningar för livsmedel gäller dock inte automatiskt för dricksvatten före tappkranen, de delar som ska gälla måste särskilt pekas ut i den nationella lagstiftningen. I det följande beskrivs i korthet de EU-förordningar som genom natio- nell lagstiftning, i form av föreskrifter från , har 23Med offentlig kontroll avses varje form av kontroll som utförs av den behöriga myndig- heten eller av gemenskapen i syfte att kontrollera efterlevnaden av foder- och livsmedels- lagstiftningen samt bestämmelser om djurs hälsa och om djurskydd, enligt artikel 2.1 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedels- lagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (EGT L 165, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004R0882). 24Se t.ex. 11 § livsmedelslagen (2006:804), 25 § livsmedelsförordningen (2006:813) och 3 c § föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel. 25Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndig- heten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 031, , s. 1, Celex 32002R0178). viss relevans även för dricksvattenproduktionen. I avsnitten nedan anges hur EU-förordningarna på olika sätt tillämpas i . EU:s livsmedelslag innehåller bland annat definitioner och vissa grundläggande krav. Livsmedelsföretagare ska på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan se till att livs- medel uppfyller de krav som är tillämpliga för deras verksamhet och ska kontrollera att dessa krav uppfylls. Medlemsstaterna ska övervaka och kontrollera att livsmedelsföretagarna uppfyller de relevanta kraven i livsmedelslagstiftningen. I en av de anknytande hygienförordningarna27 anges att livsme- delsföretagare ska se till att alla de led i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel som de ansvarar för uppfyller de relevanta hygienkraven. Livsmedelsföretagare ska följa de all- männa hygienreglerna och upprätta kontrollplaner som bygger på de s.k. HACCP-principerna.28 Den grundläggande EU-förordningen för livsmedelskontroll är den s.k. kontrollförordningen.29 Den reglerar medlemsstaternas offentliga kontroll av att bland annat livsmedelsföretagare följer de regler som gemenskapen fastställt beträffande livsmedel. Förord- ningen reglerar hur den offentliga kontrollen i medlemsstaterna ska organiseras och genomföras. Kontrollen ska vara riskbaserad, effektiv och ändamålsenlig. Det pågår förhandlingar inom EU om en ny kontrollförordning. Vatten före tappkranen jämställs med livsmedel i livsmedelslagen Definitionen av livsmedel omfattar, som tidigare framgått, normalt vatten fr.o.m. tappkranen. I skälen till EU:s livsmedelslag anges att vatten förtärs direkt eller indirekt liksom övriga livsmedel och bi- drar därmed till den sammanlagda exponeringen för kemiska, mikrobiologiska och andra främmande ämnen.30 Eftersom kvali- 27Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av om livs- medelshygien (EGT L 139, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004R0852). 28HACCP-principerna behandlas mer utförligt i avsnittet Faroanalys och kritiska styr- punkter nedan. 29Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedels- lagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (EGT L 165, 30.4.2004, s. 1, Celex 32004R0882). 30Skäl 6 till förordning (EG) nr 178/2002. teten på dricksvatten redan kontrolleras genom dricksvatten- direktivet är det dock enligt skälen tillräckligt att beakta vatten i EU:s livsmedelslagstiftning från och med tappkranen. Eftersom definitionen finns i en EU-förordning gäller den direkt i som svensk lag. har dock valt att i livsmedelslagen jämställa vatten med livsmedel från den punkt där vattnet tas in i vatten- verket som råvatten till tappkranen.31 Efter denna punkt är vattnet enligt definitionen livsmedel. I förarbetena till den svenska livs- medelslagen anges att det är viktigt att se till att vattenhanteringen står under en effektiv kontroll i distributions- kedjan. Det mest ändamålsenliga sättet att säkerställa detta är enligt förarbetena att livsmedelslagstiftningen även i fortsättningen, i tillämpliga delar, omfattar dricksvatten också i tidigare led. En och samma myndighet bör kontrollera verksamheten i hela kedjan. Därför bör livsmedelslagen, enligt förarbetena, uttryckligen omfatta vatten som bereds i vattenverken.32 Kontrollmyndigheter och möjlighet till samverkan för anläggningar för dricksvattenförsörjning är normalt den kommunala nämnd som utövar kontroll inom miljö- och hälsoskyddsområdet.33 samordnar inom länet kommunernas verksamhet och ger dem stöd, råd och vägledning.34 På den centrala förvaltningsnivån samordnar kontroll- myndigheternas verksamhet och lämnar stöd, råd och vägledning i verksamheten.35 kan även bedriva offentlig kontroll över vissa anläggningar.36 Inom Försvarsmakten utgör generalläkaren behörig myndighet att utöva offentlig kontroll då det gäller till 313 § livsmedelslagen (2006:804). 2005/06:128, s. 194. 3325 § och 23 § 7 livsmedelsförordningen. 34Ibid., 28 §. 35Ibid., 29 § samt 2 § förordningen (2009:1426) med instruktion för och 36Överflyttning av offentlig kontroll från kommunen till kan ske i vissa fall med stöd av 15 § livsmedelslagen. Det kan gälla kommersiella anläggningar som produ- cerar eller tillhandahåller dricksvatten till livsmedelsproducerande företag. Som exempel kan nämnas animalieanläggningar med egen dricksvattenförsörjning som endast försörjer an- läggningen. exempel vattenverk och distributionsanläggningar för dricksvatten inom försvarets område.37 Det finns möjligheter till samverkan i den offentliga kontrollen. En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att kontrolluppgifter ska skötas helt eller delvis av den andra kom- munen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att med- dela beslut i ett ärende. Kommunen får också efter överenskom- melse med en annan kommun uppdra åt anställda i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller grupp av ärenden.38 Det finns även möjlighet till överflyttning av offentlig kontroll. får, i samråd med en kommun, besluta att den offentliga kontrollen av en viss anläggning ska flyttas över till verket.39 Kontrollen kan på motsvarande sätt flyttas från Livs- medelsverket till en kommun.40 Om en kommun grovt eller har åsidosatt sin kontrollskyldighet när det gäller en viss anläggning, får regeringen på ansökan av besluta att ansvaret för den offentliga kontrollen av den anläggningen ska flyttas över till Livsmedelsverket.41 Om en kommun inte fullgör de skyldigheter som följer av dess kontrolluppdrag, får förelägga kommunen att avhjälpa bristen.42 föreskrifter om offentlig kontroll av livsmedel43 innehåller bestämmelser om kontroll av produkter som i livs- medelslagen jämställs med livsmedel. EU:s kontrollförordning gäl- ler inte för dricksvatten före tappkranen, varför det i Livsmedels- verkets föreskrifter anges hur kontrollen ska utföras. De motsvarar delar av bestämmelserna om kontrollen i kontrollförordningen. I föreskrifterna anges att offentlig kontroll av sådana produkter ska 3727 § livsmedelsförordningen. 3814 § livsmedelslagen. 39Ibid., 15 §. 40Ibid., 16 §. 41Ibid., 17 §. 42Ibid., 18 §. genomföras regelbundet och avse alla led i en verksamhet. Den ska utföras med beaktande av 1.klarlagda risker för människors hälsa och konsumenternas intressen, 2.tidigare resultat i fråga om efterlevnad av lagstiftningen, 3.tillförlitligheten hos kontroller som utförts av den som bedriver en verksamhet, och 4.information som kan tyda på bristande efterlevnad.44 ska ha dokumenterade förfaranden för att se till att den offentliga kontrollen är ändamålsenlig och effektiv samt genomföra revisioner för att försäkra sig om detta. Kontroll- myndigheten ska även upprätta beredskapsplaner och vara beredd att genomföra sådana planer i nödsituationer.45 I den nationella planen för kontroll i livsmedelskedjan 2015– 2018 anges strategisk inriktning för den offentliga kontrollen, nationella mål och prioriteringar. Planen utgör ett vägledande do- kument och behandlas närmare i avsnitt 8.3.4. I livsmedelslagen finns bestämmelser om kontrollmyndigheters befogenheter. En kontrollmyndighet har rätt att, i den utsträckning som behövs för kontrollen, på begäran få upplysningar och ta del av handlingar. har också rätt att få tillträde till områden och lokaler för att göra undersökningar och ta pro- ver.46 Den som är föremål för kontroll ska tillhandahålla den hjälp som behövs.47 har möjlighet att meddela förelägganden och förbud som får förenas med vite.48 Det finns även bestämmelser om särskilda ingripanden, rättelse och hjälp av polismyndighet.49 Kontrollen ska täckas av avgifter, både vad gäller planerad kontroll och extra offentlig kontroll, vilket behandlas närmare i avsnitt 13.2.4. 443 c § föreskrifter (LIVSFS 2005:21) om offentlig kontroll av livsmedel. 45Ibid., 3 d §. 4620 § livsmedelslagen. 47Ibid., 21 §. 48Ibid., 22–23 §. 49Ibid., 24–27 §§. har bemyndigande att meddela föreskrifter om skyldighet för en kontrollmyndighet att lämna information till eller om den kontrollverksamhet som bedrivs.50 har föreskrivit att kontrollmyndig- heterna ska lämna de uppgifter om kontrollen till som verket fattat särskilt beslut om.51 8.2.2Övervakning och undersökning av råvattenkvalitet EU:s dricksvattendirektiv52 ställer krav på kvaliteten på dricks- vatten. Kraven för dricksvatten som tillhandahålls från ett distribu- tionsnät ska normalt iakttas vid tappkranen. Direktivet ställer inga krav på att kontrollera kvaliteten på råvattnet. Råvatten nämns endast i skälen till direktivet, där det anges att lämpliga vatten- skyddsåtgärder bör vidtas för att säkerställa att yt- och grundvatten hålls rent i syfte att göra det möjligt för huvudmännen att uppfylla kvalitetskraven. Det konstateras också att samma mål kan uppnås genom att lämpliga åtgärder för beredning av vattnet vidtas innan det tillhandahålls.53 De gjorda ändringarna av direktivet, som ska genomföras i nationell rätt senast , innebär dock ökat fokus på att kontrollprogrammen bör säkerställa att åt- gärder vidtas i hela kedjan och tar hänsyn till uppgifter om vatten- förekomster.