sou · H4B379 · 2016-11-09 00:00:00 — 3.rätten till företagsnamnet ändå inte får bestå enligt 1 kap. 7 §, 4.annat inte följer av 3 §. En registrering får vidare hävas om 1.innehavaren har upphört att vara näringsidkare, 2.företagsnamnet har förlorat sin särskiljningsförmåga, 3.företagsnamnet har kommit att strida mot lag eller annan för- fattning eller mot goda seder eller allmän ordning, eller 4.företagsnamnet har blivit vilseledande. Vid bedömningen av om företagsnamnet har särskiljningsförmåga ska beaktas endast sådan särskiljningsförmåga som företagsnamnet har förvärvat genom användning före ansökan om hävning. 2 § En registrering av ett företagsnamn får hävas om innehavaren inte har gjort verkligt bruk av företagsnamnet i för den verk- samhet som det registrerats för från den dag då frågan om registrering slutligt har avgjorts eller av i följd. Registreringen får dock inte hävas på grund av underlåten användning om det finns giltiga skäl till att företagsnamnet inte har använts. Med sådant bruk som avses i första stycket likställs att företags- namnet används 1.i en annan form än det registrerade, om avvikelsen avser endast detaljer som inte förändrar företagsnamnets särskiljningsförmåga, och 2.av någon annan med innehavarens samtycke. Registreringen får inte hävas om företagsnamnet har använts mellan utgången av femårsperioden och ingivandet av ansökan om hävning av registreringen. Användning som påbörjas eller återupptas efter femårsperiodens utgång och före ingivandet av ansökan om hävning ska dock lämnas utan avseende, om förberedelserna för att påbörja eller återuppta användningen vidtogs efter det att innehavaren fått kännedom om att en ansökan om hävning kunde komma att göras. 3 § En registrering av ett företagsnamn får hävas på den grunden att det enligt 2 kap. 3 § finns hinder mot registreringen, när hindret utgörs av ett äldre registrerat företagsnamn, endast om använd- ningen av det äldre tecknet uppfyller kraven på verkligt bruk enligt 2 § för den verksamhet som ligger till grund för hävningen eller det finns giltiga skäl till att företagsnamnet inte har använts. Användningen enligt första stycket ska ha skett inom de som föregår ansökan om hävning. Om det vid ingivningsdagen för det yngre företagsnamnet hade gått frågan om re- gistrering av det äldre företagsnamnet blev slutligt avgjord, ska det äldre företagsnamnet dessutom ha använts inom de som före- går denna dag. 4 § Den som vill inleda ett förfarande för att häva en registrering kan föra talan vid domstol, eller ansöka om hävning av registrering- en hos registreringsmyndigheten enligt 5–19 §§ (administrativ häv- ning). En talan om hävning som grundas på ett hinder mot registre- ring enligt 2 kap. 3, 4 eller 6 § får föras endast av den som har ett eget intresse i saken. Detsamma gäller i fråga om en sådan ansökan om administrativ hävning. Ett förfarande för att häva en registrering med stöd av 1 § andra stycket eller 2 § eller 2 kap. 1 eller 2 § får också inledas av en myn- dighet. Regeringen meddelar föreskrifter om vilken myndighet som får göra detta. 5 § En ansökan om administrativ hävning ska innehålla 1.uppgifter om parterna i den utsträckning som anges i 33 kap. 2.ett yrkande om hävning och uppgift om den registrering som yrkandet avser, och 3.en redogörelse för de omständigheter som åberopas till grund för yrkandet om hävning. Sökanden ska betala föreskriven ansökningsavgift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om vad ansökan i övrigt ska innehålla. 6 § Är ansökan så bristfällig att den inte kan läggas till grund för hand- läggning av ärendet, ska registreringsmyndigheten förelägga sökan- den att avhjälpa bristerna inom . Detsamma gäller om sökanden inte har betalat ansökningsavgiften. Följer sökanden inte föreläggandet, ska ansökan avvisas. Sökan- den ska upplysas om detta i föreläggandet. Ansökan ska också avvisas om den avser någon annan åtgärd än hävning av en registrering eller om det finns något annat hinder mot att den tas upp till prövning. 7 § Återkallar sökanden ansökan, ska ärendet avskrivas. 8 § Om det kan antas att ansökan är ogrundad, ska ansökan be- handlas som om innehavaren har bestritt den. I sådant fall ska 12 § tillämpas. Föreläggande för innehavaren att yttra sig 9 § Tar registreringsmyndigheten upp ansökan till prövning, ska myn- digheten förelägga innehavaren av registreringen att yttra sig inom från det att ansökan delgavs innehavaren. I föreläggandet ska innehavaren uppmanas att 1.ange om ansökan medges eller bestrids och, om ansökan be- strids, skälen för bestridandet, och 2.lämna de uppgifter om sig själv som avses i 33 kap. 1 § första– tredje styckena , i den utsträckning uppgifterna i ansökan är ofullständiga eller felaktiga. I föreläggandet ska det upplysas om att ärendet kan komma att avgöras även om innehavaren inte svarar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar närmare föreskrifter om vad föreläggandet i övrigt ska inne- hålla. 10 § Föreläggandet enligt 9 § ska delges innehavaren. Delgivningen ska ske på det sätt som enligt gäller för delgivning av stämning i tvistemål. En kopia av ansökningshandlingarna ska fogas till föreläggandet när handlingarna innehåller något utöver vad som framgår av före- läggandet. Ska sökanden se till att delgivning sker, tillämpas 32 kap. 2 § rätte- gångsbalken. 11 § Har registreringsmyndigheten inte kunnat delge föreläggandet, ska myndigheten pröva om försöken till delgivning ska fortsätta eller om sökanden ska erbjudas att själv se till att delgivning sker. Hänsyn ska tas till det arbete och den kostnad som dittills har lagts ned på delgivningen, förutsättningarna för att fortsatta försök ska lyckas samt omständigheterna i övrigt. sökanden inte erbju- dandet, ska ansökan avvisas. Ska sökanden se till att delgivning sker, tillämpas 32 kap. 2 § rätte- gångsbalken. 12 § Om innehavaren i rätt tid bestrider ansökan, ska registrerings- myndigheten underrätta sökanden om detta. Vill sökanden vidhålla sitt yrkande, kan han eller hon begära att ärendet ska överlämnas till domstol. En begäran om överlämnande ska ha kommit in till registrerings- myndigheten inom en månad från den dag då underrättelsen om bestridandet sändes till sökanden. I sin begäran ska sökanden ange de omständigheter och de bevis som åberopas, samt ange vad som ska styrkas med varje bevis. Sökanden ska ge in de skrift- liga bevis och andra handlingar som åberopas. Om sökanden har begärt överlämnande i rätt tid, ska registre- ringsmyndigheten överlämna ärendet till domstolen. Om sökanden inte har begärt överlämnande i rätt tid, ska ärendet avskrivas. 13 § En underrättelse om att innehavaren har bestritt ansökan en- ligt 12 § första stycket ska innehålla en upplysning om 1.att sökanden kan begära överlämnande till domstol, 2.inom vilken tid en sådan begäran ska ges in, 3.vad en sådan begäran ska innehålla, och 4.vad som i övrigt anges i 12 §. 14 § Har innehavaren inte bestritt ansökan i rätt tid, ska registre- ringsmyndigheten häva registreringen i enlighet med ansökan. 15 § Innehavaren av en registrering som hävts enligt 14 § får ansöka om återvinning. En sådan ansökan ska ha kommit in till registrerings- myndigheten inom en månad för beslutet. Om innehavaren har ansökt om återvinning i rätt tid, ska registre- ringsmyndigheten överlämna ärendet till domstolen. I annat fall ska myndigheten avvisa ansökan. 16 § Underrättelse om hävning ska sändas till sökanden och inne- havaren. Avvisas en ansökan om hävning, ska registreringsmyndigheten underrätta sökanden om detta. Avvisas en ansökan om återvinning, ska myndigheten underrätta innehavaren om detta. Meddelar myn- digheten något annat beslut som innebär att ärendet avgörs, ska både sökanden och innehavaren underrättas om beslutet, om det inte är uppenbart onödigt. 17 § Sedan tiden för ansökan om återvinning löpt ut, har ett beslut om hävning enligt 14 § rättskraft i enlighet med vad som gäller för en dom i ett tvistemål som har vunnit laga kraft. Den fortsatta handläggningen i domstolen 18 § Om ett ärende har överlämnats till domstolen, ska talan anses väckt när ansökan om administrativ hävning kom in till registrerings- myndigheten. De handlingar som sökanden har gett in ska anses som en stämningsansökan. Stämning ska anses utfärdad när domstolen beslutar om målets handläggning. 19 § Om ett ärende har överlämnats till domstolen, ska käranden betala föreskriven tilläggsavgift. I ett sådant fall ska det som anges i 42 kap. 3 och 4 §§ om ansökningsavgift gälla tilläggs- avgiften. Om ett mål där registreringsmyndigheten har beslutat om häv- ning avvisas av domstolen på grund av att tilläggsavgiften inte har betalats, ska domstolen undanröja myndighetens beslut. 20 § Om registreringen av ett företagsnamn har hävts av registre- ringsmyndigheten enligt 14 § eller av en domstol, ska registreringen avföras ur registret när avgörandet har vunnit laga kraft. Beslutet ska kungöras. Om en registrering hävs, kan det beslutas att registreringen av företagsnamnet får stå kvar i registret som skäligen be- hövs för att anta ett nytt företagsnamn och ansöka om dess registre- ring. 4 kap. Överlåtelse m.m. 1 § Ett företagsnamn får överlåtas endast i samband med en över- låtelse av den näringsverksamhet där det används. Vid överlåtelse av verksamheten omfattas även företagsnamnet, om inte något annat har avtalats. Detta gäller dock inte om företags- namnet innehåller överlåtarens eller, vid överlåtelse av ett handels- bolags verksamhet, en bolagsmans efternamn. Ett företagsnamn som ingår i ett dödsbo och som innehåller den avlidnes efternamn får inte överlåtas av boutredningsmannen utan dödsbodelägarnas samtycke. 2 § Rätten till ett företagsnamn får inte utmätas. Försätts innehavaren i konkurs, ingår rätten till ett företagsnamn i konkursboet, om inte företagsnamnet innehåller gäldenärens eller, vid ett handelsbolags konkurs, en bolagsmans efternamn. Ett före- tagsnamn som inte ingår i konkursboet får användas verksamheten fortsätter för boets räkning. Straffansvar, vitesförbud, skadestånd m.m. 1 § Gör någon intrång i rätten till ett näringskännetecken och sker det uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, ska han eller hon dömas till böter eller fängelse i högst . Den som har överträtt ett vites- förbud enligt 3 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. För försök eller förberedelse till brott enligt första stycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i första eller andra stycket endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är motiverat från allmän synpunkt. Förverkande av egendom och av hjälpmedel vid brott 2 § Egendom med avseende på vilken brott föreligger enligt 1 § ska förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. Även utbyte av så- dant brott ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kost- nader i samband med ett sådant brott, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt 1 §. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 1 § får förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt 1 §, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straff- bart försök eller en straffbar förberedelse. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. 3 § På yrkande av den som har lidit intrång i rätten till ett närings- kännetecken får domstolen vid vite förbjuda den som gör eller med- verkar till intrånget att fortsätta med det. Om käranden visar sannolika skäl för att intrång, eller medverkan till intrång, förekommer och om det skäligen kan befaras att svaran- den genom att fortsätta intrånget, eller medverkan till det, förringar värdet av ensamrätten till näringskännetecknet, får domstolen med- dela vitesförbud för tiden till dess att målet slutligt har avgjorts eller något annat har beslutats. Innan ett sådant förbud meddelas ska svaranden ha fått tillfälle att yttra sig, om inte ett dröjsmål skulle medföra risk för skada. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Förbud enligt andra stycket får meddelas endast om käranden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas sva- randen. Saknar käranden förmåga att ställa sådan säkerhet, får dom- stolen befria honom eller henne från detta. I fråga om slaget av säkerheten gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten ska prövas av domstolen, om den inte har godkänts av svaranden. När målet avgörs ska domstolen pröva om förbud som har med- delats enligt andra stycket fortfarande ska bestå. I fråga om överklagande av beslut enligt andra eller fjärde stycket samt i fråga om handläggningen i högre domstol gäller rättegångs- balkens bestämmelser om överklagande av beslut enligt 15 kap. rätte- gångsbalken. En talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om förbudet. 4 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör intrång i rätten till ett näringskännetecken ska betala skälig ersättning för utnyttjandet av näringskännetecknet samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. När storleken på ersättningen för ytterligare skada bestäms ska hänsyn särskilt tas till 2.vinst som den som har begått intrånget har gjort, 3.skada på näringskännetecknets anseende, 4.ideell skada, och 5.rättighetshavarens intresse av att intrång inte begås. Den som utan uppsåt eller oaktsamhet gör intrång i rätten till ett näringskännetecken, ska betala ersättning för utnyttjandet av näringskännetecknet, om och i den mån det är skäligt. Begränsning av straffansvar och skadeståndsskyldighet i vissa fall 5 § Grundas en talan om intrång på registrering enligt denna lag, ska 1 och 2 §§ inte tillämpas för tid före registeringsdagen. Inte heller 4 § ska i dessa fall tillämpas för tid före registreringsdagen, om inte intrånget gjorts uppsåtligen. Preskription av rätten till skadestånd 6 § Rätten till ersättning för skada preskriberas, om talan inte väcks från det att skadan uppkom. Rätten till ersättning med anledning av intrång i ett företagsnamn som är skyddat enbart på grund av registrering preskriberas dock inte i något fall tidigare än från registreringsdagen. Åtgärder med egendom och hjälpmedel 7 § På yrkande av den som har lidit intrång i rätten till ett närings- kännetecken får domstolen, efter vad som är skäligt, besluta att egen- dom på vilken näringskännetecken olovligen förekommer ska åter- kallas från marknaden, ändras eller förstöras eller att någon annan åtgärd ska vidtas med den. Detsamma gäller i fråga om hjälpmedel som har använts eller varit avsett att användas vid intrånget. Sådan egendom som avses i första stycket får tas i beslag om det skäligen kan antas att ett brott enligt 1 § har begåtts. I fråga om ett sådant beslag tillämpas reglerna om beslag i brottmål i allmänhet. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Ett beslut om åtgärd enligt första stycket får inte innebära att den som har lidit intrång i rätten till ett näringskännetecken ska betala ersättning till den som åtgärden riktas mot. Åtgärder enligt första stycket ska bekostas av svaranden om det inte finns särskilda skäl mot detta. Ett beslut som avses i denna paragraf ska inte meddelas, om för- verkande eller någon åtgärd till förebyggande av missbruk ska be- slutas enligt 2 § eller enligt . Spridning av information om dom i mål om intrång 8 § På yrkande av käranden får domstolen, i mål om intrång, besluta att den som har gjort eller medverkat till intrånget ska bekosta lämp- liga åtgärder för att sprida information om domen i målet. Första stycket tillämpas också i fråga om försök eller förbere- delse till intrång. 6 kap. Informationsföreläggande och intrångsundersökning 1 § Om en sökande visar sannolika skäl för att någon har gjort ett intrång i rätten till ett näringskännetecken, får domstolen vid vite besluta att någon eller några av dem som anges i andra stycket ska ge sökanden information om ursprung och distributionsnät för de varor eller tjänster som intrånget gäller (informationsföreläggande). Ett sådant beslut får meddelas på yrkande av den som har lidit in- trånget. Det får bara meddelas om informationen kan antas underlätta utredning av ett intrång som avser varorna eller tjänsterna. Skyldigheten att lämna information omfattar den som 1.har gjort eller medverkat till intrånget, 2.i kommersiell skala har förfogat över en vara som intrånget gäller, 3.i kommersiell skala har använt en tjänst som intrånget gäller, 4.i kommersiell skala har tillhandahållit en elektronisk kommu- nikationstjänst eller en annan tjänst som har använts vid intrånget, eller 5.har identifierats av någon som anges i 2–4 såsom delaktig i till- verkningen eller distributionen av en vara eller tillhandahållandet av en tjänst som intrånget gäller. Information om varors eller tjänsters ursprung och distribu- tionsnät kan särskilt avse 1.namn på och adress till producenter, distributörer, leverantörer och andra som har innehaft varorna eller tillhandahållit tjänsterna, 2.namn på och adress till avsedda grossister och detaljister, och 3.uppgifter om hur mycket som har producerats, levererats, mot- tagits eller beställts och om vilket pris som har bestämts för varor- na eller tjänsterna. Första–tredje styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. 2 § Ett beslut om informationsföreläggande får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Skyldigheten att lämna information enligt 1 § omfattar inte upp- gifter vars yppande skulle röja att uppgiftslämnaren eller någon honom eller henne närstående som avses i 36 kap. 3 § rättegångs- balken har begått en brottslig handling. I personuppgiftslagen (1998:204) finns bestämmelser som be- gränsar hur mottagna personuppgifter får behandlas. Handläggningen av frågor om informationsföreläggande 3 § Om ett yrkande om informationsföreläggande riktar sig mot den som är sökandens motpart i ett mål om intrång, ska bestämmelser- na om rättegång som gäller för det målet tillämpas. Ett beslut om informationsföreläggande får överklagas särskilt. Om yrkandet om informationsföreläggande riktar sig mot någon annan än den som anges i första stycket, ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Domstolen får bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. En talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om föreläggandet. Rätt till ersättning samt underrättelseskyldighet 4 § Den som på grund av 1 § andra stycket 2–5 har förelagts att enligt första stycket samma paragraf lämna information, har rätt till skälig ersättning för kostnader och besvär. Ersättningen ska betalas av den som har framställt yrkandet om informationsföreläggande. Den som tillhandahåller en elektronisk kommunikationstjänst och som till följd av ett informationsföreläggande har lämnat ut infor- mation som avses i 6 kap. 20 § lagen (2003:389) om elektronisk kom- munikation ska sända en skriftlig underrättelse om detta till den som uppgifterna gäller tidigast och senast efter tre måna- der från det att informationen lämnades ut. Kostnaden för under- rättelsen ersätts enligt första stycket. 5 § Om det skäligen kan antas att någon har gjort eller medverkat till ett intrång, får domstolen för att bevisning ska kunna säkras om intrånget besluta att en undersökning får göras hos denne för att söka efter föremål eller handlingar som kan antas ha betydelse för en utredning om intrånget (intrångsundersökning). Ett sådant beslut får meddelas på yrkande av den som lider skada av kännetecknet eller dess användning. Om en rättegång inte är inledd, ska yrkandet framställas skriftligen. Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om skäl- en för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök eller förberedelse till intrång. Handläggningen av frågor om intrångsundersökning 6 § Innan ett beslut om intrångsundersökning meddelas ska mot- parten ha fått tillfälle att yttra sig. Domstolen får dock meddela ett beslut som gäller till dess att annat har beslutats, om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om intrånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas. I övrigt ska en fråga om intrångsundersökning som uppkommer då en rättegång inte är inledd handläggas på samma sätt som om frågan har uppkommit under en rättegång. Ställande av säkerhet och överklagande av beslut 7 § Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om sökanden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan till- fogas motparten. Saknar sökanden förmåga att ställa säkerhet, får domstolen befria sökanden från det. I fråga om slaget av säkerhet gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten ska prövas av dom- stolen, om den inte har godkänts av motparten. I fråga om överklagande av domstolens beslut om intrångsunder- sökning och i fråga om handläggningen i högre domstol gäller vad som föreskrivs i om överklagande av beslut enligt 15 kap. . 8 § Ett beslut om intrångsundersökning ska innehålla uppgifter om 1.vilket ändamål undersökningen ska ha, 2.vilka föremål och handlingar som det får sökas efter, och 3.vilka utrymmen som får genomsökas. Om det behövs, ska domstolen även besluta om andra villkor för verkställandet. Verkställighet av ett beslut om intrångsundersökning 9 § Ett beslut om intrångsundersökning gäller . Om an- sökan om verkställighet inte har gjorts inom en månad från beslutet, upphör det att gälla. 10 § Ett beslut om intrångsundersökning verkställs av Kronofogde- myndigheten enligt de villkor som domstolen har beslutat och med tillämpning av 1–3 kap., 17 kap. 1–5 §§ samt 18 kap. utsökningsbalken. Sökandens motpart ska underrättas om verkställigheten endast om beslutet om intrångsundersökning har tillkommit efter motpartens hörande. Myndigheten har rätt att ta fotografier och göra film- och ljudupptagningar av sådana föremål som den får söka efter. Myn- digheten har också rätt att ta kopior av och göra utdrag ur sådana handlingar som den får söka efter. En intrångsundersökning får inte omfatta en skriftlig handling som avses i 27 kap. 2 § . Juridiskt biträde och rätt att närvara vid intrångsundersökningen 11 § När ett beslut om intrångsundersökning ska verkställas har mot- parten rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att biträdet inställer sig får verkställigheten inte påbörjas. Detta gäller dock inte, om 1.undersökningen därigenom onödigt fördröjs, eller 2.det finns en risk att ändamålet med åtgärden annars inte upp- Vid verkställigheten får anlita det bi- träde av en sakkunnig som behövs. Myndigheten får tillåta att sökanden eller ett ombud för sökan- den är närvarande vid undersökningen för att bistå med upplysningar. Om ett sådant tillstånd ges, ska myndigheten se till att sökanden eller ombudet inte i större utsträckning än som kan motiveras av verkställigheten får kännedom om förhållanden som kommer fram. Återgång av en åtgärd vid intrångsundersökning 12 § Om sökanden inte inom en månad från det att verkställigheten avslutats väcker talan eller på något annat sätt inleder ett förfarande om saken, ska en åtgärd som företagits vid verkställigheten av in- trångsundersökningen gå åter, i den utsträckning det är möjligt. Detsamma gäller om ett beslut om intrångsundersökning hävs sedan verkställighet genomförts. Hantering av material från intrångsundersökningen