sou · H3B396 · 2016-01-01 00:00:00 — Linnéuniversitetet16 och undersökningar mellan 1986–2013, som har genomförts av vid universitet.17 Dessutom genomför vi en studie av formell interndemokrati genom att analysera partiernas stadgar samt en annan studie av hur medierapporteringen om medinflytande i partierna har förändrats . 16Hagevi 2014 a. 17SOM-institutet ; 2014. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången 2 Reaktion på medlemstapp En omfattande forskning visar att de flesta politiska partierna över hela tappar medlemmar18 och är inget undan- tag.19 Enligt kartellpartiteorin är detta ett tecken på partiernas för- svagade ställning i civilsamhället.20 För att möjliggöra organisa- toriskt oberoende trots denna försvagning menar teorins före- trädare att de stora partierna enas om att införa statligt partistöd.21 Den dominerande strategin för att ersätta medlemmarna är alltså att partieliter använder sina maktpositioner i staten för att öka partiorganisationernas ekonomiska stöd, vilket också innebär att partierna alltmer integreras i staten. Partistödet är det direkta monetära stödet till partiorganisationernas egna verksamheter och den ersättning som betalas ut för deras verksamhet i offentlig sektor. Den definitionen innefattar utbetalningar som sker utifrån de politiska beslut som betecknas som partistöd samt finansie- ringen av partiernas anställda och arvoden till politiker i regering, riksdag, landsting och regering (inklusive deras pensioner). Att det ökade partistödet beslutats av riksdag eller fullmäktige i kommuner och landsting förhindrar inte slutsatsen att offentlig finansiering är partiernas strategi för att motverka effekterna av medlemstappet. Dessa beslutsfattande organ kontrolleras nämligen av partierna. I följande avsnitt beskrivs först de svenska riksdagspartiernas minskande anslutningsgrad, det vill säga partiernas medlemmar som andel av befolkningen. Därefter redovisas utvecklingen av det offentliga partistödet i följt av en kort sammanfattning av 18Scarrow 2000; Biezen m fl 2012; Biezen & Poguntke 2014. Se även kapitlet av Kölln i denna antologi. 19Hagevi 2014b; 2015. 20Katz & 2009: 756-757, se 1994: 7–8. 21Katz & 1995. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången tidigare forskning om partistödets funktion i partierna. Avslutningsvis redovisas uppgifter om väljares och partimedlemmars uppfattning om det offentliga partistödet. Medlemsutvecklingen varierar något mellan partierna. I figur 2.1 redovisas respektive partis medlemmar som andel av befolkningen – vilket betecknas som anslutningsgrad – i femårsperioder mellan 1986–2012. Kommentar: Data är från , . Samtliga fyra partier som samlat mer än en procent av befolkningen som partimedlemmar – , , och – uppvisar en kraftigt minskad anslutningsgrad. Till viss del verkar dock fallhöjden inverka på hur stor minskningen är. Störst är nämligen minskningen för Socialdemokraterna som sjunkit flera procentenheter, följt av och därefter , som i sin tur följs av . Trots minskningen av andelen partimedlemmar utmärker Partierna och demokratin efter medlemsnedgången sig fortfarande, 2011–2012, , och till viss del genom att organisera en större andel av befolkningen än andra partier. De mindre partierna , och har i stort sett kunnat behålla sin medlemsandel av befolkningen. Det enda partiet som uppvisar en ökad tillströmning av medlemmar är . Medlemsandelen för detta parti ligger nu på ungefär samma nivå som för , , och . Medlemsutvecklingen är således inte likartad i alla partier, men däremot tenderar skillnaderna mellan partiernas anslutningsgrad att avta. Under den första undersökta perioden – 1986–1990 – var avståndet i anslutningsgrad mellan det största och minsta partiet medan motsvarande skillnad var nere i (2011–2012). Fem av riks- dagspartierna organiserar nu vardera 0,3–0,av befolkningen som medlemmar. Partimedlemskap (SCB, Levnadsnivåundersökningarna) Partimedlemskap (SOM) Procent partimedlemmar av befolknngen Aktiva partimedlemmar () Miljoner kronor i partistöd Kommentar: Uppgifter om partistöd, partimedlemskap från SCB och Levnadsnivåundersökningarna är hämtade från Hagevi 2014b: 32 kompletterat med uppgifter om partimedlemskap 1986 –2012 från (2013), . Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Resultaten i figur 2.2 ovan pekar på att partiernas medlemstapp inleds . Denna slutsats bygger på data om partimedlemskap från SCB/Levnadsnivåundersökningarna som inleds 1968 (tjock svart linje). I figur 2.2 redovisas också mot- svarande data från (tjock grå linje) . De analyser av partimedlemskap som redovisas i figuren (som i huvudsak tycks vara opåverkade av att Socialdemokraterna avskaffande kollektivanslutningen) visar att andelen medlemmar var svagt stigande . Tillströmningen av medlemmar kommer dock till ett abrupt slut , varpå medlemstappet inleds. rasar andelen partimedlemmar ner till 5–av befolkningen och planar sedan ut på denna nivå . Medlemstappet inleds således innan kollektivanslutningens avskaffande och fortsätter därefter. Trenden i SCB/Levnadsundersökningarnas långa tidsserie över anslutningsgraden till partierna (tjock svart linje) överensstämmer väl med motsvarande trend som uppmäts av (tjock grå linje). Längst ned i figur 2.2 finns även en grå prickad linje som visar andelen aktiva partimedlemmar (vilket här betecknar partimedlemmar som gått på minst ett medlemsmöte). Trots det kriteriet för att bli kategoriserad som aktiv medlem framgår det att en avsevärt mindre andel av befolkningen är aktiva partimedlemmar än andelen som är partimedlemmar. Men även andelen aktiva partimedlemmar har minskat med 2–, vilket kan uppfattas som en måttlig minskning. Det innebär dock att andelen aktiva parti- medlemmar minskat med omkring två tredjedelar, vilket är en lika stor relativ minskning som för den totala andelen partimedlemmar, passiva inklusive aktiva. Därmed är andelen aktiva medlemmar av det totala medlemsantalet ungefär lika stor – omkring en femtedel av alla partimedlemmar – som innan medlemstappet startade . Den streckade svarta linjen i figur 2.2 visar att det svenska partistödet har ökat kraftigt . Från att partistödet infördes fram till höjdpunkten för partiernas anslutningsgrad ökade värdet av det samlade parti- stödet med 3,5 gånger i fast penningvärde. Om vi sedan granskar partistödets värde vid tidsseriens slut hade detta ökat mer än 5 Partierna och demokratin efter medlemsnedgången gånger jämfört med . Utifrån detta är en rimlig slutats att det ökade partistödet inte bara är en strategi från partiernas sida för att motverka medlemstappet, utan att det är den dominerande strategin. Jämfört med det höga och kontinuerligt växande partistödet, som helt bekostas av offentliga medel, framstår andra aktiviteter eller initiativ som krusningar på ytan.22 Speciellt torde förstärkningen av partistödet vara en injektion för mindre partier som inte tappat medlemmar i lika stor omfattn- ing som de fyra som har haft en stor medlemskår. De små partierna har alltjämt ungefär lika stor andel medlemmar som de hade före tappet av partimedlemmar påbörjades, men får nu dessutom ta del av ett växande partistöd. Det svenska partistödet växer emellertid i storlek långt före det att medlemstappet inleds . I takt med att anslutningsgraden minskar ökar dock partistödets omfattning än mer. Flera forskare har noterat att intäkterna från medlemmarna – trots höga medlemsnivåer – minskade (räknat i fast penningvärde) . Kartellpartiteorins förgrundsgestalter, , argumenterar också för att kostnaderna för professionaliserade valkampanjer ökade mer än vad partierna uppfattade att medlemmarna var villiga att betala för.23 Av denna anledning började partierna vända sig till staten för att få allt mer i partistöd. och får medhåll av som menar att anledningen till att det svenska partistödet infördes (i kommuner och landsting 1969) var att partierna uppfattade en begynnande kris eftersom intäkterna från medlemmarna inte kunde höjas som kostnaderna för partierna, främst i samband med allt mer professionaliserade valkampanjerna, ökade. var det dock inte en minskad andel partimedlemmar som låg bakom krisen. Gidlund noterar dessutom att systemet med privata donationer till partierna var stabilt, varför det inte fanns några akuta ekonomiska skäl som motiverade införandet av statligt finansierat partistöd.25 Orsaken till det höjda partistödet är snarare 22Se även kapitlet av Kölln i denna antologi för en diskussion om partiernas förändrade finansiering. 23Katz & 1995:15, 2009:758. 25Gidlund 1983: 11, 343-344. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången att partierna, främst Socialdemokraterna, bedömde det som svårt att höja medlemsavgifterna utan att förlora partimedlemmar. Det sammanlagda svenska partistödet från riksdag, landsting och kommuner var . Utveck- lingen innebär därför att detta har ökat med i snitt . Den summan ger en signal om att partierna har stora möjligheter att professionalisera politiken genom att anställa personal och köpa tjänster. Även om vi beaktar att lönerna för redan anställda ökar mer än priserna, och att en del av partistödet går till uppköp av varor och tjänster, innebär ökningen goda förutsättningar för att förändra politiken så att allt fler kan bli politiker till yrket. Som en jämförelse kan nämnas att den årliga ökningen av partistödet motsvarar årsarbetskostnaden för omkring 25 tjänstemän.26 Till detta kan läggas att arvodesnivån i kommunerna har ökat avsevärt; kommunernas kostnader för den egna politiska verksamheten har ökat kraftigt trots att antalet kom- munala uppdrag och kommunpolitiker minskat avsevärt sedan 1980-talet.27 Mot bakgrund av ovanstående resultat framgår att betoningen av så kallade selektiva incitament – i detta fall incitament som riktas till den enskilde politikern i form av ekonomisk ersättning28 – är en viktig strategi från partiernas sida för att upprätthålla politiskt engagemang inom deras verksamhet. Därmed kan slutsatsen dras att ytterligare en strategi som partierna tillämpar för att hantera den minskande anslutningsgraden är att, vid sidan av att öka parti- stödet, höja arvoden för de som har uppdrag inom politiken. Denna strategi förändrar sammansättningen av partimedlemmarna. Medan passiva medlemmar utan förtroendeuppdrag blir allt mer sällsynta är kvarvarande partimedlemmar i allt större utsträckning förtroendevalda i kommun, landsting eller riksdag. var det av partimedlemmarna som var eller hade varit förtroendevalda i kommun, landsting eller riksdag. , , var motsvarande andel 38 procent.29 Enligt Surveyinstitutets undersökning var denna andel uppe i år 2009.30 29Petersson m fl 2000: 112. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Höjningen av partistödet och politikernas arvoden innebär att det i svensk politik är allt fler som har politik som yrke. Närmare hälften av de nyvalda riksdagsledamöterna är redan professionella politiker31 som forskningen visar att antalet hel- och deltidsanställda politiker ökar inom lokalpolitiken.32 Därutöver har antalet politiskt anställda i och ökat.33 uppskattades det totala antalet heltidsanställda professionella politiker – verksamma inom politiska partier (nationellt, regionalt och lokalt) samt inom stat, landsting och kommuner – till ungefär 2 500 personer.34 Tillgängliga uppgifter visar också på en ökning (även om antalet deltidsanställda politiker i kommuner och landsting tycks ha ökat mer än motsvarande antal heltidsanställda).35 Till detta kommer de politiskt verksamma som anställs av lobbyorganisationer, PR-byråer och företag. uppskattades denna typ av professionella politiker, som är verksamma på nationell nivå, uppgå till 1 500–2 500 personer.36 Dessa kan agera på uppdrag av flera aktörer, inkluderat politiska partier. Om partierna anlitar denna typ av politiskt verksamma går de således utanför den egna organisationen och köper politiska tjänster av företag. Sammantaget finns det två grundläggande skäl till att det ökade partistödet gör att partiernas beroende av medlemmarna minskar. För det första ersätts medlemsavgifter som huvudsaklig inkomst- källa. För det andra ersätts medlemmarnas arbetskraft och delaktig- het i utvecklingen av partiernas politik av professionella politiker (valda som icke-valda), andra anställda och köpta politiska tjänster.37 Med tanke på den omfattande ökningen av partistödet och antalet professionella politiker bör således införande av partistöd ses som partiernas dominerande strategi för att hantera det minskade antalet partimedlemmar. I vad mån har då det offentliga finansiella stödet till de politiska partierna, som faktiskt minskar beroendet av medlemmar, stöd bland medborgarna och partimedlemmarna? bad på Linnéuniversitetet ett representativt urval av svenska befolkningen mellan 16–att ge respons på följande påstående: ”För att vår 32Hagevi 2000; Järbert & 2012. 33Ivarsson 2009; Hagevi 2014b. 34Hagevi 2003: 359 35Ivarsson 2009; Järbert & 2012; Hagevi 2014b. 36Garsten m fl 2015. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången demokrati ska fungera är det viktigt att partierna får ekonomiskt stöd av staten”. Svaren redovisas nedan. Kommentar: Data är från , Linnéuniversitetet. Frågan om partimedlemskap löd ”Är du medlem i ett politiskt parti eller dess ungdoms- eller kvinnoförbund?” med svarsalternativen ja och nej. Frågan om tänkbart partimedlemskap löd ”om du svarat nej, skulle du tänka dig att bli medlem i ett politiskt parti?” med svarsmöjligheterna ja, nej och vet inte. I tabell 2.1 ser vi att medborgarnas acceptans för partistöd är tämligen utbrett, i alla fall när detta stöd, som i enkätfrågan som här används, relateras till demokratins funktion. Som framgår av översta raden i tabell 2.1 stödjer nästan hälften av medborgarna förekomsten av statligt partistöd och endast en sjundedel är motståndare. Bland partimedlem- marna är stödet än starkare – två tredjedelar instämmer i påståendet – och nästan lika starkt är stödet bland medborgare som inte är parti- medlemmar men som kan tänka sig bli det. Bland de som inte vet om de kan tänka sig att bli partimedlemmar och bland de som uppger att de inte kan tänka sig bli partimedlemmar är dock stödet svagare, även om andelen positiva vida överstiger andelen negativa. Det står dock klart att de som uppger sig vara medlemmar i partierna, eller de som rapporterar att de kan tänka sig bli partimedlemmar, i mycket liten utsträckning är kritiska mot partistöd. Måhända ser partimedlemmarna inte samma direkta koppling mellan minskat medlemsinflytande och partistödets ökade omfattning som kartellpartiteorins företrädare gör. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Det minskade medlemsantalet i de politiska partierna är i sig en indikation på en brist i demokratin: det blir allt ovanligare att med- borgare agerar politiskt och att de uttrycker sina intressen och åsikter inom partipolitiken annat än vid de allmänna valen. Denna försvagade politiska mobilisering innebär att partierna alltmer förlorar sin förmåga att inkludera medborgare i politiken.38 Ytterligare en tänkbar demokratisk brist som kan följa av med- lemstappet är att kvarvarande partimedlemmar har egenskaper och åsikter som i allt högre grad skiljer sig från övriga medborgares. Om så är fallet kan partimedlemmarna utvecklas till en politisk elit, som får allt sämre möjligheter att fungera som en länk mellan med- borgarna och makten. Bristande åsiktsöverensstämmelse mellan partimedlemmar och väljare är som vi har sett en central fråga i Mays39 diskussion om hur partiintern demokrati kan komma att kollidera med idealet att partierna också bör vara representativa för sina väljare. forskning har studerat denna fråga så väl komparativt som enbart i Sverige.40 Den sammanvägda slutsatsen i dessa studier är att medlemstappet i huvudsak inte har förändrat sammansättningen av medlemskåren i partierna. Studierna som här refereras har dock nacken varför det finns anledning att mer systematiskt, och med ny data, belysa partimedlemmarnas sociala representativitet samt deras åsiktsrepresentativitet . I det följande avsnittet kommer den sociala representationen analyseras genom att olika sociala egenskaper hos partiernas med- lemmar jämförs med motsvarande egenskaper hos partiernas övriga 38Biezen & Poguntke 2014. 40Widfeldt 1997; m fl 2000; Scarrow & Gezgor 2010. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången sympatisörer i befolkningen41 För ålder redovisas medelålder, för övriga egenskaper beräknas procentandel. Ju närmare värden på indexet för social representativitet närmar sig noll – det vill säga ingen skillnad mellan medlemmar och sympatisörer – desto bättre är partiernas sociala representativitet. I figur 3.1 redovisas partimedlemmarnas sociala representativitet för kvinnor, landsbygdsbor, invandrare och regelbundna religiösa mötesbesökare samt medelålder. I figur 3.2 redovisas sedan social representativitet för yrkesorienterade egenskaper i form av andelen högskoleutbildade, arbetare och anställda i offentlig sektor. I figu- rerna är perfekt representation (noll) markerat med streckad linje. 41 Index för social representativitet beräknas enligt följande där n=antal partier, x̄i=social egenskap för respektive parti, m=partimedlemmar och s=partisympatisörer. Social representativitet mäts med ett index som beräknas i tre steg. För det första beräknas förekomsten av en social egenskap bland respektive partis medlemmar och dess sympatisörer. För egenskapen ålder beräknas medelvärdet, för övriga egenskaper beräknas procentandel för respektive undersökt egenskap. I steg två beräknas den absoluta differensen mellan respektive partis medlemmar och dess sympatisörer. I steg tre beräknas medelvärdet av partiernas differenser. Steg tre innebär att vi erhåller ett sammanfattande mått för samtliga partier. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Kommentar: Data är från (2013), . Vid varje mättillfälle beaktas endast partier som samlar minst 30 svarande medlemmar i urvalet. För kvinnor, invandrare och regelbundna religiösa mötesbesökare baseras indexet på procentandel av respek tive egenskap, medan medelålder baseras på medelvärde. Med regelbunden religiös mötesbesökare avses personer som besöker gudstjänst eller annat religiöst möte minst en gång . I figur 3.1 framgår det att personer som besöker religiösa möten regelbundet, landsbygdsbor och äldre tenderar att vara överrepresenterade bland partiernas medlemmar jämfört med deras sympatisörer. Däremot visar analysen i figur 3.1 att framförallt andelen kvinnor och till viss del andelen invandrare är under- representerade bland partimedlemmarna. När medlemstappet inleds försämras partimedlemmarnas represen- tativitet med partiernas sympatisörer 1991–1995 och 1996–2000. Utifrån denna nivå ökar sedan den sociala repres- entativiteten vad gäller religiösa mötesbesökare, landsbygdsbor, ålder och till viss del också för invandrare och kvinnor. För kvinnor är dock återhämtningen högst måttlig varför denna grupp framstår som förhållandevis underrepresenterade bland partimedlemmarna. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Anställd i offentlig sektor Kommentar: Data är från (2013), . Vid varje mättillfälle beaktas endast partier som samlar minst 30 svarande medlemmar i urvalet. För högskoleutbildade, arbetare och anställda i offentlig sektor baseras indexet på procentandel av respektive egensk ap. I figur 3.2 redovisas den förändrade representativiteten gällande yrkesorienterade egenskaper. Utifrån en förhållandevis måttlig underrepresentation av högskoleutbildade, arbetare och anställda i offentlig sektor förändras representativiteten gällande dessa sociala egenskaper bland partimedlemmarna till det sämre i takt med att partierna tappar medlemmar. Medan underrepresentationen av arbetare tilltar förbyts underrepresentationen av högskoleutbildade till en allt kraftigare överrepresentation. Också offentligt anställda går från att vara underrepresenterade till att vara något över- representerade bland partimedlemmarna. I rapportens teoriavsnitt nämndes förekomsten av ökade trösklar till partimedlemskap. Enligt detta synsätt ökar behovet att ha stora politiska resurser för att bli partimedlem. Det kan vara en förklaring till partimedlemmarnas försämrade sociala representation vad gäller kön och yrkesorienterade egenskaper. Över tid har den sociala överrepresentationen ökat av människor från medelklassen – som Partierna och demokratin efter medlemsnedgången oftare än arbetare har en relativt flexibel arbetstid – av högskole- utbildade – som kan misstänkas ha relativt stora politiska resurser – samt av män – som oftast inte tar lika stort ansvar för familj och hem som kvinnor. Bristande social representativitet leder dock inte nödvändigtvis till bristande åsiktsrepresentativitet.42 Människor med samma egenskaper kan helt enkelt ha olika åsikter som människor med olika egenskaper kan dela åsikter. I figur 3.3 och 3.4 redovisas därför medborgarnas uppfattning i fem sakfrågor som har undersökts av sedan perioden –1990. Varje fråga besvaras på en 5-gradig skala (från mycket bra förslag (1) till mycket dåligt förslag (5) och för vänster-högerskalan från långt till vänster (1) till långt till höger (5). Utifrån svaren bland partiernas medlemmar och sympatisörer beräknas medelvärdet för respektive åsikt utifrån samma principer som det tidigare använda indexet för social representation.43 Ju närmare 0, desto bättre är åsikts- representationen. I figur 3.3 redovisas åsiktsrepresentativiteten mellan partiernas medlemmar och deras sympatisörer dels för subjektiv placering på vänster-högerskalan, dels för politiska sakfrågor, som har stark ekonomisk inriktning och därför brukar beskrivas som centrala för den i huvudsak ekonomiska vänster- högerkonflikten. I figur 3.4 redovisas samma sak för åsikter om flykting- och biståndspolitik som brukar hänföras till den värdebaserade libertära-auktoritära konfliktdimensionen. 43Index för åsiktsrepresentationsindex beräknas enligt följande där n=antal partier, xī =åsikt i sakfråga för respektive parti, m=partimedlemmar och s=partisympatisörer. Partierna och demokratin efter medlemsnedgången Minska den offentliga sektorn Bedriva mer av sjukvården i privat regi Kommentar: Data är från (2013), . Vid varje mättillfälle beaktas endast partier som samlar minst 30 svarande medlemmar i urvalet. Minska det svenska biståndet till utvecklingsländerna Ta emot färre flyktingar 1986-1990 1991-1995 1996-2000 2001-2005 2006-2010 2011-2012 Kommentar: Data är från (2013), . Vid varje mättillfälle beaktas endast partier som samlar minst 30 svarande medlemmar i urvalet. Vad gäller vänster-högerfrågorna i figur 3.3 är tendensen – med undantag av perioden –1995 – att åsiktsrepresentativiteten mellan medlemmar och övriga sympatisörer blir mindre . Den försämrade åsiktsrepresentativiteten är dock måttlig och Partierna och demokratin efter medlemsnedgången resultatet stämmer överens med tidigare forskning.44 I figur 3.4 ser vi dock inte någon egentlig tendens till förändrad representativitet mellan partimedlemmarna och partisympatisörerna angående flykting- och biståndspolitik. Slutsatsen är således att partimedlemmarnas minskande sociala representation vad gäller yrkesorienterade egenskaper och kön sammanfaller med deras avtagande åsiktsrepresentativet i vänster- högerfrågor. Som redan nämnts i rapportens inledning kan medlemstappet ha förändrat incitamenten till att bli partimedlem så att andelen medlemmar som är starkt politiskt engagerade och ideologisk över- tygade har växt. I redovisningen av medlemstappet och partistödets tillväxt har vi redan konstaterat att en allt större andel av partiernas medlemmar också är förtroendevalda i kommuner, landsting och kommuner. I denna del analyseras i vad mån partierna i allt större utsträckning lockar medborgare som är starkt ideologiskt över- tygade och har ett stort politiskt intresse av att bli medlemmar.