sou · H4B381 · 2016-11-25 00:00:00 — Stadfästelsedomar kommer i stället att omfattas av vår föreslagna bestämmelse i 2 kap. 1 § 1 UB och övriga bestämmelser om domstols dom. En annan fråga är om stadfästelsedomar även fortsättningsvis ska verkställas som en dom som fått laga kraft, dvs. lering liknande den som finns i dagens 3 kap. 13 § UB ska införas i vårt föreslagna andra kapitel. Eftersom en stadfäst förlikning innebär att parterna gemensamt har kommit fram till vad de anser ska gälla finns det skäl för att en stadfästelsedom ska kunna verkställas innan den har fått laga kraft. Att käranden direkt får ett verkställbart avgörande kan också i vissa fall vara ett incitament för käranden att träffa en förlikning i målet. Det är ovanligt att förlikningsdomar överklagas. Förliknings- domar får således oftast laga kraft från domens med- delande. I sammanhanget kan även nämnas parternas möjlighet att enligt 49 kap. 2 § RB muntligen inför rätten eller skriftligen avtala om att inte överklaga en dom som meddelas med anledning av en uppkommen tvist eller en framtida tvist som kan härledas till ett visst angivet rättsförhållande om det går att förlikas om frågan. En utfästelse att inte överklaga som har gjorts efter domen gäller, om förlikning om saken är tillåten. Även om det under vissa förutsätt- ningar ändå finns möjligheter för part att överklaga en sådan dom kan det förmodas att det inte sker särskilt ofta. Det torde också höra till ovanligheterna att käranden behöver ansöka om verkställighet av en förlikningsdom eftersom förlik- ningen bygger på att parterna är överens och som regel innebär att svaranden ska betala ett lägre belopp än vad käranden ursprung- ligen krävde. Inte sällan innehåller förlikningsdomen en förfallo- klausul som innebär att om svaranden inte fullgör sitt åtagande enligt förlikningen, förfaller hela det belopp som käranden begärde innan förlikningen till betalning. En sådan klausul är naturligtvis ett starkt incitament för att svaranden ska fullfölja det som stadfästs i domen. Dessutom innebär många förlikningsöverenskommelser att betalning ska ske och ibland i olika delposter som förfaller som ligger längre fram i tiden än när domen får laga kraft. I praktiken kan således många stadfästelse- domar, trots nuvarande särreglering för verkställigheten, inte verk- ställas förrän efter laga kraft. Enligt vår uppfattning finns det inte tillräckliga skäl för att be- hålla särregleringen för stadfästelsedomar. Verkställighet av dessa domar bör i stället följa de bestämmelser som gäller för dom i allmän- het. Lagtekniskt innebär det att dagens reglering i 3 kap. 13 § UB som handlar om stadfästa förlikningar inte ersätts av någon mot- svarande bestämmelse i vårt föreslagna andra kapitel. Verkställighet av medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar av domstol Enligt 3 kap. 1 § 2 UB får verkställighet ske på grund av en med- lingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar av domstol. Enligt 3 kap. 13 § UB verkställs en medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar av domstol som en dom som har fått laga kraft, om inte annat beslutas med anledning av talan mot beslutet eller talan om ogiltigförklaring av medlingsöverenskommelsen. Enligt lagen (2011:860) om medling i vissa privaträttsliga tvister kan parter uppnå en överenskommelse som är verkställbar. Enligt lagens 7 och 10 §§ kan parterna begära att tingsrätten förklarar överenskommelsen verkställbar. För att verkställbarhetsförklaring ska kunna meddelas krävs att överenskommelsen innefattar en för- pliktelse av sådant slag att den kan föranleda verkställighet. Det van- ligaste exemplet är betalningsförpliktelse men en förpliktelse kan även avse att utge lös egendom eller avträda fast egendom (jfr prop. 1980/81:8 s. 281). Medling bygger på frivillighet såväl vid medlingens inledande, genomförande och avslutande som vid ingåendet av överenskom- melsen. Parterna måste vara överens om att begära domstols verk- ställbarhetsförklaring. Vid domstols handläggning av ärenden om verkställbarhetsförklaring gäller i övrigt lagen (1996:242) om dom- stolsärenden. När domstol har meddelat en verkställbarhetsförklaring är med- lingsöverenskommelsen verkställbar enligt 3 kap. 13 § UB. Precis som gäller när en domstol fastställt en förlikningsöverenskommelse är det själva medlingsöverenskommelsen och inte tingsrättens verk- ställbarhetsförklaring som formellt sett utgör exekutionstiteln. Med- lingsöverenskommelsen får verkställas även om tingsrättens verk- ställbarhetsförklaring inte har fått laga kraft och verkställigheten sker enligt vad som gäller för en dom som fått laga kraft. En domstol som prövar ett överklagande av verkställighetsbeslutet eller en talan om ogiltigförklaring av medlingsöverenskommelsen kan inhibera verkställigheten. För medlingsöverenskommelsen innebär tingsrättens beslut att den förklarar att en viss överenskommelse är verkställbar. Då är det just överenskommelsen som ska verkställas och det är inte givet att det framgår av själva verkställbarhetsförklaringen vad medlings- När en domstol stadfäster en förlikning meddelar domstolen en dom och anger i domslutet vad som ska gälla. Regleringen i dagens 3 kap. 1 § 2 UB i den del det avser med- lingsöverenskommelse som förklarats verkställbar av domstol förs in i vår föreslagna bestämmelse 2 kap. 1 § 2 UB. En medlingsöverenskommelse bygger på parternas frivillighet och parterna kan komma överens om fullgörelse på samma sätt som i samband med en förlikning som stadfästs i en dom (se ovan). Av samma skäl som vi framhåller för att ta bort särregleringen för förlikningsdomar föreslår vi därför att dagens reglering i 3 kap. 13 § UB om vad som ska gälla för verkställigheten av medlingsöverens- kommelser, ersätts av reglering som innebär att bestämmelserna om vad som gäller för verkställighet av domstols dom tillämpas. Lag- tekniskt innebär det att vi inför en bestämmelse i vårt föreslagna andra kapitel som klargör att en medlingsöverenskommelse som har förklarats verkställbar av domstol verkställs enligt bestämmelserna som gäller för domstols dom. 4.3.5Verkställighet av godkända avgifts- och sanktionsförelägganden Vårt förslag: Hänvisningen till godkända avgiftsförelägganden enligt konkurrenslagen i nuvarande 3 kap. 14 § UB tas bort. Det införs en enhetlig reglering som gäller för verkställighet av god- kända strafföreläggande, föreläggande av ordningsbot och avgifts- och sanktionsföreläggande. En enhetlig reglering som gäller för verkställighet av godkända strafföreläggande, föreläggande av ordningsbot och avgifts- och sanktionsföreläggande Enligt 3 kap. 14 § första stycket UB verkställs godkända strafföre- läggande och godkänt föreläggande av ordningsbot som en lagakraft- ägande dom. I bestämmelsens andra stycke anges att detsamma gäller för avgiftsföreläggande som har godkänts enligt 3 kap. 18 § kon- kurrenslagen (2008:579). I annan lagstiftning finns bestämmelser som föreskriver att god- kända avgifts- och sanktionsförelägganden får verkställas som en dom som har fått laga kraft. Sådana bestämmelser finns t.ex. i 8 kap. 6 a § arbetsmiljölagen (1977:1160) och 15 kap. 9 a § lagen (2004:297) om bank och finansieringsrörelse. Fråga är varför det måste finnas en särskild bestämmelse i UB för godkända avgiftsföreläggande enligt konkurrenslagen, när liknande reglering för andra godkända avgifts- och sanktionsförelägganden finns i varje enskild lag. Enligt för- arbetena till konkurrenslagen synes tillägget i 3 kap. 14 § UB ha tillkommit efter synpunkter från Lagrådet19. Lagrådet uttalade bl.a. följande (prop. 2007/08:135 s. 450): För att verkställighet ska få ske enligt utsökningsbalken krävs att det finns en i 3 kap. 1 § i balken nämnd exekutionstitel. I författningskom- mentaren sägs att ett godkänt avgiftsföreläggande är en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 § första stycket 6 UB, dvs. en förvaltningsmyndighets beslut som enligt särskild föreskrift får verkställas. Lagrådet delar inte denna uppfattning. beslut innefattar endast ett före- läggande för ett företag att betala en konkurrensskadeavgift. Det är sedan företaget som har att ta ställning till om föreläggandet ska god- kännas eller inte. Lagrådet anser därför att det till den uppräkning av exekutionstitlar som finns i 3 kap. 1 § utsökningsbalken ska läggas godkänt avgiftsföreläggande som avses i 3 kap. 17 § konkurrenslagen (2008:000). Vidare föreslår Lagrådet att det i 3 kap. utsökningsbalken tas in en bestämmelse om att godkända avgiftsförelägganden verkställs såsom lagakraftägande dom (jfr 3kap. 14 § utsökningsbalken). 2007/08:135 s. 89. ”Ett avgiftsföreläggande måste innehålla vissa uppgifter för att kunna identifiera överträdel- sen och avgränsa den mot andra förfaranden. I likhet med vad som gäller för ett strafföre- läggande enligt 48 kap 6 § bör föreläggandet innehålla uppgift om det före- tag som föreläggandet avser, överträdelsen och de omständigheter som är nödvändiga för att känneteckna den, de bestämmelser som är tillämpliga på överträdelsen och den konkurrens- skadeavgift som föreläggs företaget. Några ytterligare krav på innehållet i föreläggandet bör inte ställas. För att undvika att väcker talan måste företaget skriftligen godkänna avgiftsföreläggandet inom den tid som bestämmer. Den tids- perioden bör vara kort. Om företaget uttryckligen förklarat att det inte godkänner föreläg- gandet, bör dock kunna väcka talan i domstol om den överträdelse som föreläggandet avser. Ett godkänt avgiftsföreläggande ska kunna verkställas enligt utsöknings- balkens bestämmelser såsom en lagakraftvunnen dom. För att möjliggöra sådan verkställighet krävs att denna avser en i 3 kap. 1 § utsökningsbalken nämnd exekutionstitel. Den uppräk- ning som finns i denna bestämmelse omfattar inte ett godkänt avgiftsföre- läggande. Till bestämmelsens uppräkning av exekutionstitlar ska därför, efter förslag av Lag- rådet, läggas godkänt avgiftsföreläggande enligt konkurrenslagen. Vidare bör, även detta på förslag av Lagrådet, det i 3 kap. utsökningsbalken tas in en bestämmelse om att godkända avgiftsförelägganden verkställs såsom lagakraftägande dom. Nuvarande särreglering för just konkurrenslagens avgiftsföreläggan- de är svår att motivera. Det är vår uppfattning att regelverket bör vara enhetligt och att det inte är lämpligt att i UB särskilt reglera samt- liga de varianter av godkända förelägganden som kan verkställas på samma sätt som en dom som har fått laga kraft, dvs. direkt efter godkännandet. Detta bör i stället framgå av den speciallagstiftning som gäller på respektive område. Vi föreslår därför en regelförenk- ling av nuvarande 3 kap. 14 § UB som innebär att samtliga de god- kända förelägganden som ska gå att verkställa även om de inte har fått laga kraft kommer att omfattas av utsökningsbalkens bestäm- melser. I konkurrenslagen bör en följdändring göras så att det av lagens 3 kap. 18 § framgår att när ett föreläggande har godkänts gäller det som domstols lagakraftvunna avgörande om att avgift ska tas ut. Av nuvarande 3 kap. 1 § 3 UB framgår att godkänt strafföreläg- gande, godkänt föreläggande av ordningsbot eller godkänt avgifts- föreläggande är en exekutionstitel och får ligga till grund för verk- ställighet under de förutsättningar som anges i kapitlet, dvs. enligt nuvarande 3 kap. 14 § UB. Som framgått ovan finns det även special- lagstiftning som anger att ett godkänt sanktionsföreläggande kan verkställas som en dom som har fått laga kraft. Godkända sanktions- förelägganden bör således läggas till i nuvarande 3 kap. 1 § 3 UB så att det framgår att även dessa förelägganden kan vara en utsöknings- titel (vår föreslagna 2 kap. 1 § 5). 4.3.6Frågan om borgenärsuppgifter ska tas bort kan utredas i särskild ordning Vår bedömning: Frågan om borgenärs- uppgifter ska tas bort kan utredas i särskild ordning. Bör uppgifter renodlas? har fått en mer renodlad roll som neutral verkställare och opartisk myndighet. Enligt lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter är ansvarig för sådana borgenärsuppgifter som är av offensiv natur. har i de allmänna målen kvar borgenärsuppgifter som innebär att besluta om uppskov samt om avbrytande av indrivning och avräkning enligt lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter. I dessa mål har alltså fortfarande i viss mån en dub- belställning. Dels företräder myndigheten det allmänna, dels har myndigheten verkställande och beslutande funktioner i egenskap av verkställande myndighet. Vårt förslag att utmönstra begreppet allmänna och enskilda mål innebär att uppgifter i det som är allmänna mål blir synligare i stället för att funktionen framgår indirekt genom hänvisning till en särskild ordning för allmänna mål. Ett på detta sätt transparent förfarande är mindre otillfredsställande än dagens ordning. Systemet med dubbla funktioner kan dock kriti- seras från principiella utgångspunkter. Det kan övervägas om uppgifter bör renodlas så att borgenärsrollen helt tas bort. Kronofogdemyndig- heten skulle då bli en uteslutande verkställande myndighet medan och andra myndigheter fullt ut skulle föra sin egen talan och företräda staten vid ansökan om indrivning av offentligrättsliga fordringar. Motsvarande skulle gälla för kommuner. Kronofogde- myndigheten skulle i så fall bl.a. inte längre kunna besluta om av- betalningsplaner i de allmänna målen. En sådan förändring skulle medföra betydande krav på omorga- nisation hos de myndigheter som berörs och till följd av det sanno- likt leda till merkostnader. En så systemövergripande förändring kräver omfattande utredningsåtgärder. Frågan är komplicerad och kräver ingående överväganden utifrån flera aspekter. Såsom vi har avgränsat uppdraget och eftersom vår uppdragstid är begränsad har vi ansett det nödvändigt att prioritera andra frågor framför denna. Det kan dock finnas skäl att överväga frågan i särskild ordning. 4.3.7Viss särreglering för mål som ska handläggas enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar (indrivningsmål) upphävs Vårt förslag: Viss särreglering som gäller för allmänna mål upphävs. I utsökningsbalken finns i slutet av vissa kapitel särreglering med undantagsbestämmelser för de allmänna målen. Undantagen är i många fall motiverade dels på grund av ställning som borgenärsföreträdare i de allmänna målen dels på grund av att staten inte ska betala avgifter om betalningen bara innebär en omfördelning av statliga medel. I vår översyn av utsökningsbalken är det en given uppgift att ta ställning till om dessa undantagsregler är ändamålsenliga. Eftersom vi föreslår materiella ändringar när det gäller verkställighet av förvalt- ningsmyndigheters beslut och utmönstrar begreppen allmänna och enskilda mål ur det utsökningsrättsliga regelverket blir förutsätt- ningarna för undantagsbestämmelserna också delvis annorlunda. Eftersom vi avgränsat vårt uppdrag på så sätt att vi inte över- väger systemövergripande ändringar har vi begränsat våra övervägan- den i denna del till om gällande särreglering fyller någon praktisk funktion samt om det behöver göras ändringar med anledning av de övriga materiella och processuella ändringar vi föreslår. I avsnitt 4.3.8–4.3.10 överväger vi om dagens särreglering i ut- sökningsbalkens andra, tredje och fjärde kapitel fortfarande behövs för de mål som ska handläggas enligt lagen om indrivning av statliga fordringar m.m. (indrivningsmål). Vi gör motsvarande överväganden beträffande den särreglering som finns i utsökningsbalkens sjunde, åttonde till trettonde och sjuttonde kapitel i avsnitt 8.4.8 (kap. 7 UB), avsnitt 9.4.8 (kap. 8–12 UB), avsnitt 9.4.17 (kap. 13 UB) och av- snitt 11.2.2 (kap. 17 UB). 4.3.8Behövs särreglering för indrivningsmål enligt vad som föreskrivs i 2 kap. 30 § UB? Våra bedömningar och förslag: Vårt förslag i avsnitt 4.3.19 inne- bär att alla ska kunna ansöka om verkställighet i elektronisk form. Denna reglering kommer att gälla även för de mål som handläggs enligt indrivningslagen. Av den bestämmelse som reglerar ansökningsförfarandet ska framgå att ansökan i mål som ska handläggas enligt indrivnings- lagen anses gjord när den registrerats i databas. Dagens undantag från vad som föreskrivs i dagens 2 kap. 1 och 2 §§ UB behövs inte. Det finns inte heller något praktiskt behov av ett uttryckligt undantag från vad som föreskrivs i dagens 2 kap. 6 och 10 §§ UB. Mot bakgrund av att ränta kan utgå enligt bestämmelser i annan lag föreslår vi inte någon ändring av det undantag som gäller för vad som föreskrivs i dagens 2 kap. 29 § UB. I stället för att behålla undantagsbestämmelsen sist i kapitlet föreslår vi att den förs in i den bestämmelse undantaget rör (vår föreslagna bestäm- melse i 3 kap. 30 § UB). Den särreglering som finns i 2 kap. 30 § andra stycket bör finnas kvar (vår föreslagna bestämmelse i 3 kap. 31 § UB). I följande avsnitt går vi igenom respektive bestämmelse som 2 kap. 30 § första stycket föreskriver undantag från och överväger om gällan- de särreglering fortfarande behövs. Den genomgången omfattar även särregleringen i 2 kap. 30 § tredje stycket UB. Därefter över- väger vi motsvarande frågor för den särreglering som föreskrivs i 2 kap. 30 § andra stycket UB. 2 kap. 30 § första och tredje stycket UB Den som begär verkställighet hos kallas sökande. I de allmänna målen anses staten eller en kommun vara sökande (1 kap. 7 § första stycket UB). melser som avser sökanden gäller således även i de allmänna målen om inte något särskilt undantag har föreskrivits. Enligt 2 kap. 30 § första stycket UB gäller inte bestämmelserna i 2 kap. 1 och 2 §§ samt 10 § andra stycket i allmänna mål. För sökan- den i ett sådant mål gäller inte 6 § och inte heller 29 § om exeku- tionstiteln upphävs. 2 kap. 1 § UB Enligt 2 kap. 1 § UB ska en ansökan om verkställighet göras munt- ligen eller skriftligen. Regeringen eller den myndighet som regering- en bestämmer får dock medge att ansökan görs på medium för auto- matisk databehandling. En skriftlig ansökan ska vara undertecknad av sökanden eller hans ombud. Utslag i mål om betalningsföre- läggande eller handräckning verkställs självmant av Kronofogdemyn- digheten, om inte sökanden i målet har angett att verkställighet inte skall ske. Ansökan om verkställighet anses gjord när utslaget med- delades. Enligt 2 kap. 30 § tredje stycket UB är en ansökan i ett allmänt mål gjord när indrivningsuppdraget har förts in i Kronofogdemyn- dighetens system för automatisk databehandling och uppgifterna är tillgängliga för myndigheten. När indrivning begärs enligt särskilda bestämmelser, anses ansökan gjord när ansökningshandlingarna har kommit in till . Enligt 6 § andra stycket indrivningsförordningen får en ansökan om indrivning i allmänna mål göras genom medium för automatisk databehandling. Vårt förslag i avsnitt 4.3.19 innebär att alla ska kunna ansöka om verkställighet i elektronisk form. Denna reglering kommer således att gälla även för de mål som ska handläggas enligt indrivningslagen. Vi anser att det fortfarande behövs reglering som föreskriver att ansökan anses gjord först när indrivningsuppdraget har registrerats hos . Det bör framgå av den bestämmelse som reglerar ansökningsförfarandet. Med en sådan ordning finns det inte något behov av att särskilt föreskriva undantag från vad som regleras i nuvarande 2 kap. 1 § UB. Då behövs inte heller särregle- ringen i 2 kap. 30 § tredje stycket UB. 2 kap. 2 § UB Enligt 2 kap. 2 § första stycket UB ska sökanden ange den åtgärd som han eller hon yrkar. Även när sökanden är det allmänna och företräds av måste ansökan om verkställig- het avse en viss åtgärd, även om den begäran som ansökan inne- håller inte framställs som ett konkret yrkande. Det är därför vår be- dömning att det inte finns något praktiskt behov av ett uttryckligt undantag från vad som föreskrivs i dagens 2 kap. 2 § första stycke UB. I 2 kap. 2 § andra stycket UB föreskrivs att exekutionstiteln ska ges in tillsammans med ansökan. Om anspråket grundas på ett löpan- de skuldebrev eller annan handling som måste visas upp för rätten att kräva betalning eller kräva fullgörande av annan förpliktelse ska den handlingen ges in i original. Av tredje till femte styckena följer att exekutionstiteln ska ges in i original eller, om Kronofogdemyn- digheten anser att det är tillräckligt, i bevittnad kopia. Exekutions- titeln behöver inte ges in om den är ett utslag i mål om betalnings- föreläggande och ansökan görs på medium för elektronisk databe- handling. Sökanden behöver inte heller ge in exekutionstiteln om den är en dom eller ett strafföreläggande som på grund av föreskrift i lag eller annan författning har översänts till Kronofogdemyndig- heten från en domstol eller en myndighet. I avsnitt 4.3.19 föreslår vi att det generella kravet att en utsök- ningstitel ska ges in i original eller i bevittnad kopia tas bort. I stället föreslår vi en reglering som innebär att den utsökningstitel som ligger till grund för verkställighet ska ges in, om inte Kronofogde- myndigheten anser att det inte behövs. Kravet att löpande skulde- brev och andra liknande presentationspapper ska ges in i original finns kvar i vår föreslagna bestämmelse. Om utsökningstiteln redan finns hos , t.ex. för att den är ett utslag i mål om betalningsföreläggande eller en dom eller ett strafföreläg- gande som ändå har översänts till , behöver den inte ges in. Vår föreslagna reglering omfattar samtliga sökanden i utsökningsförfarandet. Det finns därför inte längre behov av en särskild undantagsbestämmelse för mål som ska handläggas enligt indrivningslagen. Det torde vara mycket sällsynt förekommande att krav i mål som är allmänna mål grundas på ett löpande skuldebrev eller annat liknande presentationspapper. Skulle det före- komma menar vi dock att det, med det rättsläge som gäller, ur ett rättssäkerhetsperspektiv ska krävas att handlingen kan uppvisas i original (jfr avsnitt 4.3.15). Den särreglering som medger undantag från detta krav bör därför inte finnas kvar. 2 kap. 6 och 10 §§ UB I 2 kap. 6 § UB finns bestämmelser om parts behörighet samt ställ- företrädare eller ombud för och biträde åt part. Kronofogdemyn- dighetens möjligheter att kalla svaranden till förhör vid äventyr av vite och att i sådana fall även kalla sökanden till ett sådant förhör vid äventyr av vite regleras i 2 kap. 10 § UB. behörighet att företräda staten framgår av lag. När sökanden företräds av blir det därför inte aktuellt att tillämpa regleringen om parts behörighet. Det torde inte heller bli aktuellt för att använ- da sig av möjligheten att kalla sökanden, dvs. staten företrädd av , till förhör vid äventyr av vite. Det finns emellertid inte något praktiskt behov av att tynga lagtexten med ett uttryckligt undantag från dessa bestämmelser. 2 kap. 29 § UB Enligt 2 kap. 29 § UB gäller att när pengar som sökanden eller annan sakägare har fått utbetalt ska betalas tillbaka, utgår ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag pengarna utbetalades till och med den dag återbetalning ska ske. För tiden därefter utgår ränta enligt 6 § räntelagen. Ränta utgår dock inte i den mån det beror på den som är berättigad till pengarna att de inte har betalats tillbaka. Denna bestämmelse gäller inte i de allmänna målen om exeku- tionstiteln upphävs. När det gäller skatter och allmänna avgifter har detta sin grund i att det i annan lagstiftning finns bestämmelser om ränta vid återbetalning när någon får nedsättning i eller befrielse från påförd skatt eller avgift. När det gäller böter, vite och liknande får domen eller beslutet inte verkställas förrän avgörandet har fått laga kraft (nuvarande reglering i 3 kap. 23 § andra stycket UB). Någon bestämmelse om ränta vid återbetalning av böter, vite och liknande finns inte. Gällande reglering blir dock tillämplig när staten i ett allmänt mål ska betala tillbaka pengar av annan anledning än att exekutionstiteln har upphävts, t.ex. när utbetalning har skett innan fördelningsbeslutet har fått laga kraft och fördelningen därefter ändras.