sou · H4B376 · 2016-11-07 00:00:00 — Ytterligare en komplicerande faktor är att de enda insatserna i produktionen inte är arbete och insatsprodukter som i olika omfattning är belagda med mervärdesskatt. Förutom att övriga skatter minus övriga subventioner täcks i produktionen används också kapital, vilket kommer till uttryck i posterna kapital- förslitning, driftsöverskott och sammansatt förvärvsinkomst. Vad som egentligen ska ingå i täljaren och nämnaren till γ diskuteras i nästa avsnitt. Hur γ definieras påverkar även vad som ska ingå i τ0. Uppgifter om import av finansiella tjänster kommer från SCB:s nationalräkenskapers s.k. utbudstabeller, vilka i den ena dimen- sionen beskriver utbudet i olika branscher, totalt sett och uppdelat 1Bilagor till W.A.R. 2014 som utgör underlaget till den viktade genomsnittliga skattesatsen (Weighted Average Rate), vilken utgör en delkomponent vid beräkningen av den mer- värdesskattebaserade delen av bidrag till EU:s budget. 2I en tidig beräkning räknades mervärdesskatten i stället bort genom att utredningen från användningen av insatsprodukter i finansbranschen drog mervärdesskatt beräknad med hjälp av de genomsnittliga mervärdesskattesatserna som finansbranschen skulle betala för varje produktslag (beräknat på en något finare produktnivå). Underlaget för de genomsnittliga mervärdesskattesatserna är samma material från SCB som har använts för att ta fram τ0. Metoderna ger i allt väsentligt samma resultat. på om det säljs på marknaden, produceras för egen användning eller på annat sätt fördelas utanför marknaden och i den andra dimensionen utbudet av olika produkter, inhemskt producerade och importerade till baspriser samt med transport- och handels- marginal och övriga produktskatter och produktsubventioner tillagda. Den väldigt stiliserade modellen bygger på att det finns två insatser, arbete och mervärdesskattebelagda insatsprodukter, i produktionen av finansiella tjänster. Priset för den finansiella produkten täcker helt ersättningen till arbete och de mervärdesskattepliktiga insatsprodukterna. Källa: SCB (nationalräkenskaperna). Hur γ = c/(L+c) ska tolkas i en statistisk verklighet, där det i produktionen både används insatsprodukter och kapital som förslits och förädlingsvärdet fördelas över löner och sociala avgifter, driftsöverskott och sammansatt förvärvsinkomst samt övriga produktionsskatter minus övriga produktionssubventioner, är inte självklart. I synnerhet finns det skäl att överväga hur investeringsvaror belagda med mervärdesskatt ska behandlas. Investeringar är så beskaffade att de görs , då mervärdesskatt betalas, och sedan används, ger avkastning och förslits under därefter. Ett enskilt års investeringar bidrar alltså inte till produktionen enbart just det året och ligger inte heller till grund för priset på varorna just . Om investeringstakten, i en bransch, är jämn kommer dock investe- ringarna att vara i nivå med kapitalförslitningen. Om fördelningen av investeringarna över typerna av investeringsvaror inte förändras nämnvärt (och skattesatserna inte ändras) kommer fördelningen mellan mervärdesskattepliktiga och mervärdes- skattefria investeringsvaror, liksom genomsnittlig skattesats på investeringarna ett visst år, att vara likadana som på de tidigare investeringar som ligger till grund för årets produktion och prissättning. Under förutsättning att investeringarna är någorlunda jämna över tiden får en modell som inkluderar årets investeringar därför antas återspegla prisbildningen bättre än en modell som inte gör det. Nivån på de fasta bruttoinvesteringarna i finanssektorn 2012 ligger nära nivån på kapitalförslitningen . För den sammantagna finanssektorn var de fasta bruttoinvesteringarna högre och för branscherna bankverksamhet o.d., för- säkringsverksamhet och service till finans- och försäkrings- verksamhet var de högre, lägre respektive högre. I användningstabellerna redovisas inte vad bruttoinvesteringarna för branscherna inom finanssektorn består av, utan användningen av olika produkter som investeringar redovisas sammantaget för samtliga branscher. Däremot finns det i särskilda tabeller från SCB:s nationalräkenskaper uppgifter om vad de fasta bruttoinvesteringarna i branscherna inom finanssektorn bestod av 2012 liksom vilka mervärdesskattesatser som var förknippade med sådana investeringsvaror 2014.3 I det första, vad gäller γ, antas kapitalförslitningen representera de fasta bruttoinvesteringarna. På så sätt kan ingående mervärdes- 3 Bilagor till W.A.R. skatt räknas bort även från bruttoinvesteringarna. γ definieras då som insatsprodukter och bruttoinvesteringar exklusive betald mervärdesskatt på detta relativt produktionsvärdet exklusive betald mervärdesskatt på insatsprodukterna och bruttoinvesteringarna. Den genomsnittliga mervärdesskatten antas vara lika stor som på insatsprodukterna och investeringsvarorna 2012. Detta sätt att beräkna γ överensstämmer med Huizinga (2002),4 som lägger kapitalinsatsen till insatsprodukterna i beräkningen av γ. Även Europeiska kommissionen5 lägger, i en av sina alternativa beräk- ningar, fasta bruttoinvesteringar till konsumtionen av insats- produkter. τ0 beräknas som ett genomsnitt av befintliga mervärdes- skattesatser vägt med användningen av insatsprodukterna och investeringsvarorna inom finanssektorns branscher. Det betyder att skattesatsen 0 och helt mervärdesskattebefriade varugrupper är inkluderade i genomsnittsberäkningen. I en alternativ beräkning är genomsnittet av de befintliga mervärdesskattesatserna enbart vägt med användningen av insatsprodukter.6 En förhållandevis stor andel av förbrukningen av insatsprodukter i produktionen av finansiella tjänster, , är undantagen från mervärdesskatt. Bland de undantagna insatsprodukterna märks särskilt fastighetsförvaltning och olika slags finansiella tjänster. En något större andel av förbrukningen är dock belagd med 25-procentig mervärdesskatt. Här rör det sig om en mängd produkter, utan att någon sticker ut lika tydligt. Bland de större kan emellertid nämnas PR och organisationskonsulter, juridisk verksamhet och bevakningstjänster. 4Se s. 516 och appendix. 5European Comission (2011), s. 4. 6I samband med denna beräkning har det också kontrollerats att resultaten, i senare avsnitt, inte påverkas nämnvärt om mervärdesskattepliktiga insatsprodukter behandlas på ett annat sätt i beräkningen av τ0 och γ. Värdet av de insatsprodukter som är undantagna från mervärdesskatt flyttades då från c till L i beräkningen av γ och insatsprodukter som är undantagna från mervärdesskatt exkluderades i beräkningen av τ0. Källa: SCB (nationalräkenskaperna). τ1 är den mervärdesskattesats som finansiella tjänster skulle beläggas med. Den har antagits vara . Kk, Km och Kf är värdet av de finansiella tjänster som används av slutkonsumenter, mervärdesskattskyldiga producenter och icke mervärdesskattskyldiga producenter.7 Att detta skulle vara den totala användningen av finansiella tjänster är även det en förenkling av verkligheten som behöver hanteras. Utöver hushållen köper även deras ideella organisationer och offentlig sektor varor och tjänster för slutkonsumtion. När det gäller finansiella tjänster är omfattningen av dessas köp emellertid så liten, enligt användningstabellerna, att den inte skulle göra något märkbart avtryck i beräkningarna. Finansiella tjänster användes inte heller som investeringar, varför befintlig statistik stämmer överens med beräkningsmodellen i det avseendet. 7Samtliga finansiella tjänster antas vara undantagna från mervärdesskatt. Detta förenklande antagande bygger på att den från mervärdesskatt undantagna andelen av produktionen i de finansiella branscherna totalt sett kan uppskattas till och att denna andel i någon mån påverkas av att produktionen i branscherna inte enbart består av finansiella tjänster. Se även (2016), som (på s. 19) redovisar uppgifter om att omkring en procent av de finansiella tjänster som säljs utanför sektorn är belagda med mervärdesskatt. 8Mervärdesskatt benämns moms i vissa tabeller av utrymmesskäl. * bygger på användning i branscher 2013, men momsbefriade andelar av dessa branscher 2012. Källa: SCB (nationalräkenskaperna) och egna beräkningar. Däremot exporteras finansiella tjänster, vilket reser frågan om i hur stor utsträckning exporten är mervärdesskattepliktig och i hur stor utsträckning den är mervärdesskattebefriad.9 Export till länder utanför EU är undantagen från mervärdesskatt men sådana exportörer har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt. Det senare gäller även för export av finansiella tjänster under vissa förutsättningar.10 Inom EU tas mervärdesskatt ut i och tillfaller ursprungslandet (säljarlandet) vid försäljning till privatpersoner och andra icke skattskyldiga till mervärdesskatt som gör inköp i en annan medlemsstat. När köparen är skattskyldig tas mervärdes- skatten ut i och tillfaller destinationslandet (köparlandet). För att bli helt korrekt kategoriserad behöver exporten följaktligen delas upp efter om den görs till ett land innanför eller utanför EU och om exporten sker inom EU huruvida köparen är skattskyldig till 9För en kortfattad beskrivning av mervärdesbeskattning vid import och export se (2004). 10Se avsnitt 5.4.3 i huvudbetänkandet. mervärdesskatt, vilket utredningen inte har kunnat finna uppgifter om. Exporten utgjorde dock inte av den sammantagna användningen av finansiella tjänster 2013 (med andelar på , och för banktjänster o.d., försäkringstjänster respektive stödtjänster till finans- och för- säkringsverksamhet). Att helt bortse från exporten kan därför inte ge upphov till någon avgörande felbedömning av skattebortfallet. Den missbedömning av skattebortfallet som ett utelämnande av exporten ger upphov till får dessutom antas bli mindre än exportens andel av produktionen av skäl som redovisas nedan. Export inom EU kan förmodas utgöra en betydande andel av exporten. Vid export inom EU går svenska staten, vid icke mervärdesskattepliktig försäljning, bara miste om skatteintäkter från försäljning till privatpersoner. Förmodligen är det i stor utsträckning företag som köper finansiella tjänster i andra länder. Om dessa förmodanden stämmer spelar det, för en stor del av exporten av finansiella tjänster, ingen roll för de svenska skatte- intäkterna om tjänsterna är belagda med mervärdesskatt eller inte. För exporten av finansiella tjänster till privatpersoner och andra icke skattskyldiga inom EU går miste om skatteintäkter genom att finansiella tjänster inte är belagda med mervärdesskatt, vilket inte redovisas i beräkningarna. För export av finansiella tjänster till länder utanför EU är det i vissa fall möjligt att göra avdrag för ingående mervärdesskatt, vilket inte heller redovisas i beräkningarna. Att utelämna den ena av de två sistnämnda, förmodat små, effekterna innebär alltså att skattebortfallet underskattas medan utelämnandet av den andra innebär att skattebortfallet överskattas. En del av de finansiella tjänster som används i landet har importerats, vilket kan ha betydelse för skattebortfallets storlek. Import från EU-länder ska, som nämnts, beskattas i om köparen är en beskattningsbar person och annars i exportlandet. Import från länder utanför EU beskattas, i de flesta fall, här om köparen är en beskattningsbar person. Vid import av finansiella tjänster från sådana länder skulle tjänsten beskattas här om köparen inte är en beskattningsbar person men tjänsten faktiskt används här. I annat fall sker beskattningen i exportlandet. Producenter betraktas som beskattningsbara personer när de bedriver ekono- misk verksamhet, vilket innebär att i stort sett alla företag är beskattningsbara. (Holdingbolag är dock exempel på motsatsen.) Den del av icke beskattningsbara personers efterfrågan på finansiella tjänster som tillgodoses med import från EU-länder bör helt exkluderas ur beräkningarna eftersom denna inte beskattas i . Så sker också. Effekten av den förmodat viktigaste delen av importen av finansiella tjänster – den från EU-länder till beskatt- ningsbara personer – är däremot svår att överblicka utan ytterligare underlag och analys. Det gäller även import från länder utanför EU. Statistik över import av finansiella tjänster fördelad på importland och typ av köpare finns dock inte tillgänglig. Åren 2010–2013 importerades, i genomsnitt, av de finansiella tjänsterna, däribland av banktjänsterna o.d. och av försäkringstjänsterna. Med hänsyn till frågans komplexitet, bristen på sifferunderlag och till importens begränsade omfattning bortses i beräkningarna ifrån att en viss del av efterfrågan på finansiella tjänster tillgodoses med import. Inte heller beaktas, här, att efterfrågan skulle kunna skifta över till eller från import om prisbilden påverkas. ηp och ηk är producenternas respektive konsumenternas efter- frågeelasticiteter med avseende på finansiella tjänster. (2004)11 har beräknat slutkonsumenters långsiktiga elasticitet för försäkringstjänster med fler finansiella tjänster12 till -0,82 för perioden –1998. Det är den elasticitet som kommer att an- vändas som huvudalternativ av denna utredning. I brist på annan information används den också som huvudalternativ för produ- centernas efterfrågeelasticitet på finansiella tjänster. Detta huvud- alternativ är dock behäftat med osäkerhet som när det gäller slutkonsumenter främst hänger samman med att det är beräknat för en period som ligger omkring bakåt i tiden samt att tjänster förknippade med in- och utlåning inte ingår. Mycket har hänt på de finansiella marknaderna och nya finansiella tjänster utvecklas. Det innebär att den elasticitet vi söker delvis rör ett annat slags tjänster än den som beräknades för 1990-talet. har även den generella inkomstnivån 12Indirekt mätta finansiella tjänster, liksom livförsäkringstjänster, saknas i underlaget varför skadeförsäkringstjänster väger tungt i denna elasticitet. stigit och inkomstfördelningen förändrats, vilket också kan ha påverkat elasticiteten, eftersom elasticiteten för samma (represen- tativa) individ kan vara olika vid olika inkomstnivåer. Trots dessa förbehåll anser utredningen att elasticiteten beräknad för perioden –1998 kan användas som en värdefull indikation på hur hög den bör vara . Huizinga (2002) argumenterar för att efterfrågeelasticiteten för finansiella tjänster (i absoluta termer) bör vara större än 0,13 främst med utgångspunkt i studier av vad som har hänt med de finansiella transaktionerna när transaktionskostnaderna har förändrats, men någon egentlig skattning av den elasticitet som behövs här redovisas inte. Huizinga hävdar14 dock att ett realistiskt värde på efterfrågeelasticiteten bör ligga mellan (-)0 och (-)1, bl.a. med hänvisning till att den inte bör vara högre än den för aktie- marknadstransaktioner (även om han i beräkningarna också använder sig av värdet (-)2). I enlighet med detta och som jäm- förelse till huvudalternativet redovisas i nästa avsnitt också beräk- ningar som bygger på elasticiteterna 0, och -1. Även beräkningar som bygger på en högre elasticitet för producenter än för slut- konsumenter redovisas. SCB:s uppgifter om användningen av finansiella tjänster ger oss Kk, Km och Kf, d.v.s. användningen hos slutkonsumenter och hos mervärdesskattskyldiga och icke mervärdesskattskyldiga produ- center, samt en exportpost som har bortsetts ifrån. Detta redovisas för den sammantagna finansiella sektorn och de tre ingående branscherna i tabell 1.4. Av tabell 1.4 framgår att försäkringstjänster används som slutkonsumtion i betydligt större utsträckning (till ) och service till finans- och försäkringsverksamhet i betydligt mindre utsträckning (till ) än banktjänster o.d. (). Till hushållens konsumtion av försäkringstjänster räknas nyttjandet av tjänstepensionsförsäkringar och andra försäkringar kopplade till en 13Se s. 517. 14Se s. 519. Det överensstämmer, enligt utredningens bedömning, med hur dessa skulle betraktas om försäkringarna vore mer- värdesskattepliktiga. Eftersom tjänstepensionsförsäkringar och andra försäkringar kopplade till en anställning utnyttjas för privat bruk, av den anställde,15 och inte kan anses förvärvas i själva verksamheten, skulle arbetsgivare sannolikt inte få göra avdrag för ingående mervärdesskatt även om de betalar premierna.16 * bygger på användning i branscher 2013, men momsbefriade andelar av dessa branscher 2012. Källa: SCB (nationalräkenskaperna) och egna beräkningar. Vilka värden parametern tar för huvudalternativet (elasticiteten -0,82 och investeringsvaror inkluderade) och 2013, efter att ha beräknats såsom beskrevs i föregående avsnitt om beräk- ningsmodell, sifferunderlag och överväganden framgår av tabell 1.5. Dessa parametrar och användningen av olika slags finansiella tjänster i olika konsumentgrupper är vad som behövs för att beräkna hur skatteintäkterna skulle förändras om en mervärdes- skatt kunde införas på finansiella tjänster. 15Att tjänstepensionsförsäkringar och sjuk- och olycksfallsförsäkringar som arbetsgivare tecknar för de anställda beskattas som inkomst av tjänst när de utfaller är en tydlig indi- kation på att de anskaffas för de anställdas privata bruk. 16Hur tjänstepensionsförsäkringar skulle behandlas i mervärdesskattehänseende är dock inte prövat i domstol. Tabellerna 1.6–1.8 visar det beräknade skattebortfallet för de tre produktgrupperna i kronor, som andel av bruttoförädlingsvärdet och som andel av BNP. Med den beräkningsmodell och de antaganden som har beskrivits skulle skattebortfallet till följd av att finansiella tjänster är undantagna från mervärdesskatt (d.v.s. de skatteintäkter som skulle tillkomma om tjänsterna kunde beläggas med mervärdesskatt) vara nästan 2013. Det beräknade skattebortfallet har ökat med i genomsnitt . Det innebär att skattebortfallet, i förhållande till BNP, har ökat från till . Till detta ska läggas att dagens skatteintäkter, till följd av de mervärdesgrupper som har bildats, är lägre än vad de annars skulle vara. Därmed undkommer grupp- medlemmarna mervärdesskatt som de annars skulle betala men som skulle bli avdragsgill om omsättning av finansiella tjänster var belagd med mervärdesskatt (se avsnitt 5.4.4 i huvudbetänkandet). En del av de avdrag för ingående mervärdesskatt som minskar det beräknade skattebortfallets storlek reducerar alltså skatteintäkterna. För att skattebortfallet ska visa förändringen av skatteintäkterna i förhållande till dagens regelverk ska därför läggas till det beräknade skattebortfallet. Med denna effekt inkluderad kan skattebortfallet uppskattas till , eller av BNP, 2013. Effekten är dock inte inkluderad i de resultat som redovisas i avsnitt 1. Till övervägande del är det banktjänster o.d. som ger upphov till skattebortfallet. * Förädlingsvärdet i produktgrupperna är beräknat som förädlingsvärdet i motsvarande bransch nerräknat proportionellt med de finansiella tjänsternas andel av produktionsvärdet i branschen. I förhållande till bruttoförädlingsvärdet är det dock försäkringstjänsterna som står för det största skattebortfallet. skulle skattebortfallet som försäkringstjänsterna gav upphov till ha motsvarat av deras förädlingsvärde vilket kan jämföras med för banktjänster o.d. Att det blir så beror dels på att försäkringstjänsterna till betydligt mindre del – att jämföra – användes som insats i mervärdesskattepliktig produktion, dels på att det i produktionen av försäkringstjänster användes insatsprodukter med lägre genom- snittlig mervärdesskattesats. Att inkludera investeringsvarorna i beräkningarna såsom har beskrivits i avsnittet om överväganden framstår som mest korrekt. Så har emellertid inte alltid gjorts.17 Eftersom det är en för- hållandevis grov approximation att låta innevarande års kapital- förslitning och mervärdesskatten på de fasta bruttoinvesteringarna tillsammans representera de investeringar som påverkar priset på en tjänst har skattebortfallet också beräknats utan investeringsvaror. Detta beräkningssätt ger ett högre skattebortfall – 21,0 i stället för 17 Se Lockwood (2011) s. 97 f. och European Comission (2011) s. 4. , eller 0,56 i stället för av BNP, . Den elasticitet på -0,82 som har använts är behäftad med betydande osäkerhet. I tabell 1.10 har därför skattebortfallet även beräknats under antagandet att efterfrågan på finansiella tjänster sjunker i precis samma takt som priset ökar (elasticiteten är -1) och under antagandet att det inte påverkas alls av priset (elasticiteten är 0). (Investeringsvaror är inkluderade i beräkningarna.) Skattebortfallet skulle motsvara av BNP med elasticiteten är -1, vilket är lägre än huvudalternativets . Med elasticiteten 0 skulle skattebortfallet motsvara av BNP, vilket är högre än i huvud- alternativet. Dessa relativa tal kan jämföras med beräkningar som har gjorts för liknande skattebortfall och andra platser och rum. Den efterfrågeelasticitet som används i huvudalternativet för både slutkonsumenter och producenter är ursprungligen beräknad för slutkonsumenter (se avsnitt 1.3). Det innebär att osäkerheten härvidlag är större när det gäller producenter som använder finansiella tjänster som en insatsprodukt. Det finns argument som talar för att producenter är mer priskänsliga än slutkonsumenter. När priset, som t.ex. vid lån, sätts i relation till den summa som hanteras har stora företag, vars användning av finansiella tjänster bygger på att stora summor pengar hanteras, större skäl att vara prismedvetna än privatpersoner som rör sig med mindre summor. Av samma skäl kan stora företag välja att producera vissa finansiella tjänster åt sig själva i stället för att köpa dem på marknaden. Hur stort skattebortfallet beräknas vara om producenterna har en nästan dubbelt så stor efterfrågeelasticitet som slutkonsumenterna – -1,6 i stället för -0,82 – visas i tabell 1.11. Det totala skatte- bortfallet beräknas då vara , vilket är 8,1 pro- cent lägre än om elasticiteten likformigt är -0,82, som i huvud- alternativet. Producenternas efterfrågeelasticitet betyder mer för skattebortfallet för banktjänster o.d. som i större utsträckning används av producenter. Med den högre efterfrågeelasticiteten för producenter blir skattebortfallet där lägre, att jämföra lägre för försäkringstjänster. Huizinga (2002) räknar ut hur stora skatteintäkterna skulle bli om mervärdesskatt infördes på banktjänster i hela EU, som vid det tillfället bestod av 15 länder, förutom och . Han använder elasticiteten (-)1 och sifferunderlag och kommer fram till att skatteintäkten skulle bli . Det motsvarar av den sammanlagda BNP i berörda länder 1998. Banktjänsterna är bara en del av alla finansiella tjänster och motsvarar i tabell 1.10 en del av kolumnen för banktjänster o.d. (och möjligen en del av kolumnen för service till finans- och försäkringsverksamhet). ska därför jämföras med, och bör vara mindre , . Det finns fler tänkbara förklaringar till att Huizingas beräkning motsvarar en andel lägre än . Standardmervärdes- skattesatserna låg mellan i EU-länderna och bara och hade en mer- värdesskatt på . Stora länder som och hade skattesatser lägre än . Huizinga redovisar standardmervärdesskattesatser för de länder som ingår i beräkningarna, . Medelvärdet av dessa, vägt med ländernas BNP , är . Om standard- mervärdesskattesatsen 18,3 används i beräkningarna av det svenska skattebortfallet (både som τ1 och i beräkningen av τ0 som då blir 0,117) för banktjänster o.d. reduceras skattebortfallet för detta till att motsvara av BNP i stället för . Bankverksamheten (vilken även rubriceras ”credit institutions”) bidrog, enligt Huizinga (2002),18 med , eller , till EU:s samlade förädlingsvärde och till 1997. Enligt nationalräkenskaperna motsvarade dock branschen K64, finansiella tjänster utom försäkringstjänster och pensionstjänster,19 av förädlingsvärdet i den totala ekono- min i . Detta indikerar att Huizinga med bank- verksamhet avser någonting mindre än denna bransch. Det är svårt att finna något tydligt svar på hur stor del av finanssektorn Huizingas studie omfattar jämfört med beräk- ningarna i denna bilaga.