sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Med hänsyn till att det för grundlagsändringar krävs ett mellan- liggande riksdagsval, kan de föreslagna ändringarna i tryckfrihets- förordningen (TF) enligt vår bedömning träda i kraft först . Dessa ändringar avser brotten förtal, förolämpning och olaga hot (i den särskilda uppräkningen av brott som också utgör tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott). Förtal och förolämp- ning har genom vårt förslag utformats på ett nytt sätt, utan att ändringarna syftar till någon mer omfattande kriminalisering . För att undvika onödig diskrepans och osäkerhet i rätts- tillämpningen föreslår vi att också bestämmelserna i ska träda i kraft . Bestämmelsen om olaga hot har enligt vårt förslag vidgats till att avse hot mot frihet och frid. Vidare har gränsen för straffbarhet sänkts från ”allvarlig fruktan” till ”allvarlig oro”. Vår bedömning är att olaga hot som tryck- och yttrandefri- hetsbrott kan tillämpas i sin nuvarande lydelse även om de ändringar vi föreslår i BrB träder i kraft innan de kan träda i kraft i TF. Den ändring vi föreslår i bestämmelsen om olaga hot bedömer vi som angelägen. hot är dessutom ett brott som i allt väsentligt tillämpas utanför det grundlagsskyddade området. Ändringen av bestämmelsen om olaga hot i BrB bör därför träda i kraft . , fram till dess att ändringen trätt i kraft i TF, ska då olaga hot som tryck- och yttrandefrihetsbrott tillämpas med undantag för den utvidgning av det straffbara området som ändringen i BrB innebär. Bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte till de lagändringar vi föreslår. Av 2 kap. 10 § regeringsformen framgår att ingen får dömas till straff eller annan påföljd för en gärning som inte var straffbelagd när den begicks. Inte heller får det dömas ut en svårare brottspå- följd för en gärning än vad som var föreskrivet när den begicks. Den nu beskrivna principen har också kommit till uttryck i 5 § lagen (1964:163) om införande av (BrP) där det stadgas att ingen får dömas för en gärning för vilken det inte var stadgat straff när den begicks. Enligt paragrafens andra stycke ska straff, med vissa undantag som här inte är av betydelse, bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte den lag som gäller när domen meddelas leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Vi gör bedömningen att någon annan övergångsbestämmelse än regleringen i 5 § BrP inte är nödvändig när det gäller våra förslag till en ny straffbestämmelse och till ändrade straffbestämmelser. Inte heller behövs några särskilda övergångsbestämmelser för den ändring vi föreslår gällande åtalsprövningsregeln i 4 kap. BrB eller den ändring vi föreslår i OSL. Vi föreslår att förutsättningarna för brottskadeersättning enligt BrSkL ska vidgas till att gälla kränkning vid grovt förtal. Det är angeläget att denna förbättring av vissa brottsoffers möjligheter att erhålla ersättning blir tillämplig . Den utvidgade rätten till brottsskadeersättning bör därför kunna tillämpas för ikraftträdandet, vilket blir konsekvensen om inga över- gångsbestämmelser införs. Motsvarande bedömning gjordes när den nu gällande brottsskadelagen infördes beträffande de ändringar till fördel för brottsoffer som då tillkom.1 2013/14:94 s. 67 f. 21.1Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen Med beaktande av det i 1 kap. angivna syftet med en allmän tryckfrihet ska såsom tryckfrihetsbrott anses följande gärningar, om de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag: 14.förtal, varigenom någon lämnar uppgift om att någon är brottslig eller en annan nedsättande uppgift om någon som är ägnad att skada anse- endet hos den som uppgiften avser och, om den förtalade är avliden, gärningen är sårande för de efterlevande eller annars kan anses kränka den frid, som bör tillkomma den avlidne, dock inte om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han eller hon visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den; 15.förolämpning, varigenom någon genom beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet; 16.olaga hot, varigenom någon hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid; Paragrafen innehåller en brottskatalog avseende tryckfrihetsbrott. Den ändras i två avseenden. Ändringarna behandlas i avsnitt 15.3. Ändringarna i punkterna 14, 15 och 16 är en följd av ändring- arna av straffbestämmelserna i (BrB:s) 5 kap. 1 § om förtal, 5 kap. 3 § om förolämpning och 4 kap. 5 § om olaga hot. Ändringarna innebär att brotten beskrivs på likalydande sätt i BrB och tryckfrihetsförordningen (TF). I och med att ändringen har gjorts i denna bestämmelse, så gäller ändringen också inom tillämpnings- området för yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), jfr 5 kap. 1 § YGL. 21.2Förslaget till lag om ändring i Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 b §, 7. ofredande enligt 4 kap. 7 §, 8. sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 9. skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 10. åverkan enligt 12 kap. 2 § första stycket, eller 11. överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . I paragrafen föreskrivs straffansvar för olaga förföljelse. Bestäm- melsen har tillförts en ny punkt (punkt 6) som utvidgar tillämp- ningsområdet till att omfatta även gärningar enligt straffbestäm- melsen i 6 b § om olaga integritetsintrång. Ändringen behandlas i avsnitt 10.6.8. Den som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid, döms för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Paragrafen behandlar olaga hot. Bestämmelsens tillämpnings- område ändras i två avseenden. Dels anges att ett hot är straffbart om det är ägnat att framkalla allvarlig oro, i stället för som tidigare allvarlig fruktan. Dels vidgas bestämmelsens tillämpningsområde genom att det blir straffbart att hota med att utsätta andra för fler slag av brottsliga gärningar. Därutöver moderniseras och förenklas bestämmelsens ordalydelse. Ändringarna behandlas i avsnitt 11.5. Genom den nya lydelsen är det straffbart att hota någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid. Bestämmelsen är redan enligt den tidigare lydelsen konstruerad som ett s.k. abstrakt farebrott. I likhet med vad som gällt tidigare innebär rekvisitet ägnat att, att åklagaren inte i det enskilda fallet behöver visa att hotet framkallade allvarlig oro (eller allvarlig fruktan enligt den tidigare lydelsen) hos målsäganden. I stället ska åklagaren visa att hotet typiskt sett var sådant att målsäganden skulle kunna känna allvarlig oro för sin egen säkerhet till person, egendom, fri- het eller frid. För straffansvar förutsätts alltså inte att det är visat att någon verklig effekt uppstod. Att målsäganden verkligen kände allvarlig oro blir med andra ord inte föremål för domstolens pröv- ning i skuldfrågan. Bedömningen av om hotet är ägnat att framkalla allvarlig oro hos den hotade ska utgå från de faktiska förhållandena. Den är i den meningen inte abstrakt, utan den ska göras med hänsyn till den verk- liga målsäganden. Av relevans kan då vara sådant som målsägandens ålder och vilken relation han eller hon hade till den som framförde hotet. Att målsäganden var särskilt sårbar kan också vägas in, t.ex. om hotet framfördes av målsägandens partner eller av någon annan som kände till de särskilda förhållandena. Bedömningen ska också göras utifrån den konkreta situationen, t.ex. vilken person som fram- förde hotet, det sätt på vilket det framfördes och under vilka för- hållanden det framfördes. Utifrån den kunskap domstolen har om hur människor reagerar i sådana situationer, ska det göras en bedömning av om hotet typiskt sett skulle ha kunnat framkalla allvarlig oro hos målsäganden. Målsägandens uppgifter om hur han eller hon upplevde situation (vilken oro som upplevdes) kan tjäna som viktiga bevisfakta för vad som typiskt sett hade räckt till för att framkalla allvarlig oro. innebär att målsägandens upplevelse inte blir utslagsgivande, om reaktionen framstår som klart avvikande i förhållande till hur dom- stolen bedömer att en genomsnittlig person – i den givna situationen – skulle ha reagerat och bedömt situationen. Att bedömningen ska göras på detta sätt torde inte vara nytt i förhållande till hur bestämmelsen tidigare – i vart fall i stor utsträckning – har tillämpats. Genom den nya lydelsen förutsätts dock inte längre att hotet ska ha varit ägnat att framkalla allvarlig fruktan, utan det räcker med att hotet varit ägnat att framkalla all- varlig oro. Den nya lydelsen innebär ett något lägre krav på den reaktion som hotet typiskt sett ska ha framkallat hos målsäganden; det räcker med allvarlig oro i stället för som tidigare allvarlig fruktan för att straffansvar ska inträda. I praktiken innebär den nya lydelsen i första hand en anpassning till och kodifiering av hur paragrafen till största utsträckning redan har kommit att tillämpas. förutsätts för straffansvar att någon hotar annan med brottslig gärning som går ut på den hotades egen eller annans säkerhet till person eller egendom. Ändringen innebär att det dessutom blir straffbart att hota med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till frihet eller frid. Det innebär att hotet, liksom tidigare, kan gå ut på våld på person, som inte är ringa, eller annan skada på person eller egen- dom som skulle medföra lidande eller avsevärd olägenhet för den drabbade. I praktiken torde förutsättas för straffansvar att hotet ska avse ett våldsbrott som inte bedöms som ringa, ett annat allvarligt brott mot fysisk integritet såsom exempelvis ett sexualbrott eller ett hot om allvarlig skadegörelse. Att hota med vissa andra brott som innefattar våld på person torde också omfattas av straff- ansvaret, t.ex. hot om att råna någon eller hot om att utsätta någon för människorov. Genom den nya lydelsen blir det också straffbart att hota med brott som innebär angrepp på någons frihet eller frid. Bestäm- melsen gäller alltså numera också hot om brottsliga gärningar som är ägnade att framkalla allvarlig oro hos den hotade för sin egen eller annans säkerhet till frihet eller frid. Vad som i första hand kan bli aktuellt är hot om att utsätta någon för vissa mer allvarliga och integritetskränkande brott enligt 4 kap. BrB. Det brott hotet avser bör därför ligga på fängelsenivå eller vart fall – utifrån hur det kan uppfattas – inte innebära hot om endast ett ringa eller helt lindrigt brott. I praktiken kan hot om att utsätta någon för olaga frihets- berövande, grovt hemfridsbrott, olaga integritetsintrång1 eller ett allvarligt ofredande vara straffbart. Hot om att utsätta någon för vissa andra brott enligt 4 kap. BrB kan sällan antas kunna vara ägnade att framkalla allvarlig oro för någons frihet eller frid. Hot om kränkande fotografering, brytande av post- och telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning eller dataintrång kan knappast framkalla någon oro för att hotet mer kan komma att verkställas. Hot om sådana brott kan därför mycket sällan antas vara ägnade att framkalla allvarlig oro för någons frid. Det är utöver detta svårt att tänka sig att ett hot om att utsätta någon för olaga hot skulle kunna vara ägnat att framkalla allvarlig oro för någons frid. För straffansvar förutsätts alltså att hotet har varit ägnat att framkalla allvarlig oro. Den bedömningen ska göras på samma sätt som , dvs. utifrån den konkreta målsäganden och den konkreta situationen. I likhet med vad som gällt tidigare, ska hotet vara ägnat att framkalla allvarlig oro för egen eller annans säkerhet. Hotet kan avse åtgärder som ska utföras mot en tredje person, exempelvis en nära anhörig till den som tar emot hotet. Någon ändring görs inte i förhållande till vad som gällt enligt den tidigare lydelsen. I bestämmelsen ges inte längre exempel på brottsliga gärningar som kan vara ett hot. Det betyder att exemplet om att ”någon lyfter vapen” har utgått. Någon ändring i sak är inte avsedd. kan lyftande eller annat användande av vapen, liksom andra hand- lingar, utgöra olika sätt att hota med brottslig gärning. Det föreslås ingen ändring i straffskalorna för brott av normal- graden eller för grovt brott. Vid bedömningen av brottets straff- värde och rubricering kan de effekter av hotet som kan ha uppstått tillmätas betydelse (jfr 29 kap. 1 § där det anges att det vid bedöm- ningen av gärningens straffvärde ska beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit). Även om åklagaren inte behöver visa en viss effekt för att straffansvar ska inträda, eftersom det räcker att brottet har varit ägnat att framkalla allvarlig oro, kan 1 Den nya straffbestämmelsen vi föreslår ska införas, se kommentaren till 6 b §. den effekt som gärningen har fått alltså ha betydelse för bedöm- ningen av gärningens svårhet och straffvärde. När ett olaga hot framförs via internet eller annan elektronisk kommunikation kan vissa särskilda aspekter behöva beaktas både vid bedömningen av brottets svårhet och vid straffmätningen. De olika aspekter som kan behöva beaktas beskrivs mer utförligt i avsnitt 11.4.7 och frågan analyseras mer ingående där. I likhet med tidigare kan ett hot om brottslig gärning – tillsam- mans med vissa andra handlingar – föranleda ansvar för olaga tvång enligt 5 §. I sin tur kan det tvånget utgöra en del av brottet utpress- ning enligt 9 kap. 4 §, om någon genom tvånget förmår annan till viss handling eller underlåtenhet. I sådana fall döms inte särskilt för olaga hot, utan det konsumeras. Den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida 1.bild eller annan uppgift om någons sexualliv, 2.bild eller annan uppgift om någons hälsotillstånd, 3.bild eller annan uppgift om att någon utsatts för ett allvarligt brott, 4.bild på någon som befinner sig in en mycket utsatt situation, 5.bild på någons nakna kropp, eller 6.annan liknande bild eller uppgift om någons privatliv döms, om spridningen var ägnad att medföra kännbar skada för den som bilden eller uppgiften rör, för olaga integritetsintrång till böter eller fängelse i högst . Det ska inte dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. Paragrafen och brottsrubriceringen olaga integritetsintrång är ny. I bestämmelsen föreskrivs straffansvar för den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida en bild eller en annan upp- gift på ett sätt som är ägnat att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. Syftet med paragrafen är att förstärka det straff- rättsliga skyddet för den personliga integriteten. Förslaget till den nya bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.6. Bestämmelsen är tillämplig endast på handlingar som begås utanför det s.k. grundlagsskyddade området. I korthet kan detta sägas bestå av olika slag av tryckta skrifter (som omfattas av TF) samt traditionella ljudradio- och tv-sändningar och webbsänd- ningar (som omfattas av YGL). Utöver detta omfattas enligt YGL vissa andra databasöverföringar genom den s.k. databasregeln, bl.a. webbplatser på internet som skaffat ett frivilligt grundlagsskydd genom utgivningsbevis. I kapitel 7 redovisas närmare vad som omfattas av det grundlagsskyddade området. Enligt första stycket är en första förutsättning för straffansvar att någon sprider en bild eller annan uppgift som gäller någon annan. Att spridningen ska innebära ett intrång i privatlivet innebär som utgångspunkt det ska ske mot den andres vilja eller i vart fall utan dennes giltiga samtycke. Vad som utgör ett giltigt samtycke får avgöras utifrån allmänna straffrättsliga principer. Att spridningen ska utgöra ett intrång i privatlivet innebär dessutom att det ska vara fråga om typiskt sett privata uppgifter, dvs. uppgifter som kommer från någon annans privata sfär. Som utgångspunkt förutsätts alltså för straffansvar att det är fråga om sanna och korrekta uppgifter som den enskilde har ett berättigat intresse att själv disponera över, dvs. själv avgöra om – och i så fall till vem – de ska tillgängliggöras. Att det som sprids är ändrat, omstuvat eller på annat sätt manipulerat utesluter inte att det i detta material kan finnas en sann uppgift som det kan innebära ett intrång i privatlivet att sprida. Spridningen ska avse bild eller annan uppgift. Med bild avses både en eller flera stillbilder eller rörliga bilder, t.ex. filmer eller videogram, oavsett vilken teknik som använts. Med annan uppgift avses en eller flera uppgifter om en människa som kan förmedlas och spridas på annat sätt än genom bilder, t.ex. genom text eller ljudfil. I första stycket görs en uppräkning av olika slags uppgifter som kan spridas på ett sätt som kan innebära ett intrång i privatlivet. Uppräkningen är inte uttömmande. Den är inte heller enbart exemplifierande. Utöver de konkreta slag av bilder eller andra upp- gifter som räknas upp i punkterna 1–5, kan enligt punkt 6 även spridning av andra liknande bilder eller uppgifter om någons privat- liv omfattas av straffansvar. De särskilt angivna slagen av uppgifter i punkterna 1–5 kan då fungera som en jämförelsenorm, vid bedöm- ningen av om andra liknande uppgifter som inte inryms i uppräk- ningen också omfattas av straffansvar. I första stycket anges vidare att straffansvar förutsätter att spridningen ska ha varit ägnad att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. I första hand menas med detta den som upp- giften verkligen avser, t.ex. den som avbildas på ett fotografi eller behandlas i ett skriftligt dokument. Bestämmelsen om olaga integrit- etsintrång är alltså som huvudregel tillämplig i fråga om information som sprids om en levande person och skyddar därför den person som uppgiften verkligen avser. I vissa mycket speciella undantagsfall kan det bli fråga om ett intrång i någons privatliv, trots att den uppgift som sprids avser någon annan person. Uppgifter som rör barn kan i vissa speciella fall anses röra föräldrarnas privatliv, när det är fråga om mycket integritetskränkande och utlämnande uppgifter. Om sådana upp- gifter sprids kan det anses innebära ett intrång i föräldrarnas privatliv. Om exempelvis någon sprider obduktionsbilder av ett avlidet barn, kan det anses ha skett ett straffbart intrång i för- äldrarnas privatliv genom att uppgiften rör dem och spridningen gäller mycket integritetskränkande uppgifter. Den skada som kan uppkomma hos föräldern kan då beaktas vid bedömningen av om något brott begåtts. Motsvarande bedömning kan göras för andra vårdnadshavare som inte är föräldrar till ett barn. Det abstrakta farerekvisitet – att spridningen ska ha varit ägnad att medföra kännbar skada – avgränsar det straffbara området. Att uppgiften är av sådant slag som anges i bestämmelsen (dvs. punkt- erna 1–6) är alltså inte tillräckligt. Uppgiften måste dessutom avse något som är privat eller känsligt för den som rörs av uppgiften i sådan grad att en spridning är ägnad att medföra kännbar skada. Med skada avses skada på privatlivet och den personliga integrit- eten. Genom att privata uppgifter om någon sprids olovligen, eller i vart fall utan giltigt samtycke, sker det ett intrång i privatlivet hos den person som uppgiften rör. Det kan beskrivas som en personlig förlust; något som var en del av den enskildes privata sfär går förlorat och blir tillgängligt för andra utom den enskildes kontroll. Graden av förlust beror på hur privat uppgiften var, t.ex. hur nära den var sammanlänkad med den utsattes personlighet och hur starkt intresset var att behålla uppgiften utom andras räckhåll. Hur stort intrånget är beror därutöver på uppgiftens spridning. Ju större ofrivillig exponering som skett av uppgiften, desto större kan intrånget i privatlivet sägas ha varit. Att uppgifter sprids till per- soner i den utsattes närhet och vänskapskrets kan då – bland många andra omständigheter – öka känslan av intrång i privatlivet. ningen ska vara ägnad att medföra kännbar skada. Det innebär att ansvaret är begränsat till mer uppenbara situationer när den skada som kan uppkomma kan beskrivas som kännbar. I praktiken ska det för straffansvar handla om situationer där en spridning av uppgifter kan leda till psykiskt lidande och andra allvarliga negativa personliga konsekvenser för den enskilde. Det förutsätts inte för straffansvar att någon kännbar skada uppstått i det enskilda fallet. Spridningen ska i stället vara ägnad att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. Med det avses vad som kan sägas vara typiska mänskliga reaktioner och typiska sociala och andra konsekvenser. Störst vikt ska fästas vid de om- ständigheter som är förknippade med själva den åtalade gärningen, dvs. vilka uppgifter det varit fråga om och hur och i vilken omfatt- ning de har blivit spridda. Av betydelse kan då vara det sociala sammanhang som den utsatte befinner sig i och vilken spridning uppgifterna fått bland andra människor som ingår detta samman- hang. Viss betydelse kan även tillmätas andra förhållanden när domstolen avgör om spridningen varit ägnad att medföra skada. Bl.a. kan beaktas om den som uppgifterna rör tidigare på egen hand har spritt samma eller liknande slag av uppgifter. Först i uppräkningen (punkt 1) nämns bild eller annan uppgift om någons sexualliv. Det kan gälla bl.a. bilder på sexuella handlingar, blottade könsorgan eller andra bilder som är av tydlig sexuell natur. Vidare kan det gälla mycket känsliga uppgifter hänförliga till någons sexualitet eller sexualliv, t.ex. detaljerade uppgifter om någons sexuella preferenser eller sexuella kontakter. I punkt 2 anges bild eller annan uppgift om någons hälso- tillstånd. Begränsningen till uppgifter vars spridning är ägnad att medföra kännbar skada, innebär att det endast kan gälla känsliga eller i vart fall mycket ingående och avslöjande uppgifter. Till det kan räknas uppgifter om att någon har en könssjukdom, att det varit fråga om en spridning av omfattande medicinsk dokumentation som typiskt sett omfattas av sträng sekretess eller ingående och omfattande uppgifter om någons medicinering. Detsamma kan gälla en uppgift om att någon har genomgått en abort. Även upp- gifter om att någon genomgått ett könsbyte är en uppgift som den enskilde bör kunna få hålla för sig själv och som kan träffas av bestämmelsen. Därefter anges i punkt 3 bild eller annan uppgift om att någon utsatts för ett allvarligt brott. Bilder på någon som utsätts för ett sexualbrott eller våldsbrott kan omfattas enligt denna punkt, t.ex. i sådana fall där övergreppet har dokumenterats av förövarens bekanta och bilderna därefter spritts som en ytterligare kränkning av brotts- offret. Vidare kan det vara fråga om sekretessbelagda uppgifter om målsägandens identitet i ett sexualbrottsmål. Ytterligare exempel kan vara vissa uppgifter från en förundersökning, exempelvis rätts- intyg, obduktionsprotokoll eller omfattande förhörsutskrifter från ett målsägandeförhör. Avgränsningen till allvarliga brott innebär att uppgifter om mer lindriga och typiskt sett mindre integritets- kränkande brott, t.ex. egendomsbrott, inte omfattas av denna punkt.