sou · H4B37 · 2016-02-03 00:00:00 — Meddelanden – i vissa fall ett stort antal – kan i stället lagras och upptäckas när mottagaren t.ex. slår på en mobiltelefon eller loggar in på en dator. Många forum på internet är utan begränsningar tillgängliga för alla internetanslutna. I andra fall kan det ske en snabb faktisk sprid- ning. Från forum som initialt är slutna kan i många fall information spridas vidare från en tjänst till en annan och på detta sätt få en snabb exponentiell spridning. Utan att ett uttalande är riktat direkt till någon på så sätt att det skickas till en viss adress, kan det nå den det avser en efter att det publicerats. Ett meddelande riktat till någon (exempelvis ett kränkande ut- talande) kan kommuniceras på sådant sätt att det blir tillgängligt för ett mycket stort antal personer, t.ex. genom olika former av chattforum. Kränkande uttalanden via internet mot någon enskild kan därför komma att framföras inför en stor och ofta obestämbar ”publik”. Det är också möjligt att via olika forum ansluta sig till andra personers kränkande budskap om någon genom att själv uttrycka liknande budskap, skicka vidare budskapet eller ”gilla” det. Den som på något sätt angriper en annan via ett forum på internet, kan därför göra detta med vetskap om att många andra personer redan riktat angrepp mot den personen. Nya kommunikationsformer innebär alltså bl.a. att det går att närma sig andra på flera sätt som uppfattas av mottagaren , och att det på olika sätt går nå en annan människa med ett budskap eller yttranden utan att ha direkt kontakt med den andre personen. 12.4.3Vilka slag av angrepp bör bestämmelsen skydda mot? Enligt våra direktiv ska vi analysera hur bestämmelsen tillämpas och om den träffar sådana beteenden som måste anses utgöra en kännbar fridskränkning. Ett sätt att kategorisera olika beteenden är utifrån frekvens, omfattning och innehåll. Ett angrepp mot någon kan utgöra en kännbar fridskränkning på grund av dess frekvens (många telefon- samtal, många brev, många kastade stenar på fönstret). Även om- fattningen av angreppet kan vara av betydelse (att det t.ex. är fråga om en stor sten som kastas mot ett fönster eller att någon häller en hink vatten över någon och inte bara stänker lite vatten). Innehållet i ett angrepp kan också vara av betydelse (t.ex. vad som sägs i ett eller ett flertal telefonsamtal). Ett annat sätt kan vara att med utgångspunkt i att människan har en sfär som hon har rätt att hålla fredad från angrepp, göra en analys och en uppdelning av olika slags angrepp som kan ske mot denna sfär. Förutsatt att beteendet också innebär en kännbar frids- kränkning bör de olika formerna av angrepp kunna falla in under tillämpningsområdet för ofredandebestämmelsen. Varje sådant försök till uppdelning och kategorisering kan givet- vis ifrågasättas utifrån dess gränsdragningar och definitioner. Enligt vår mening kan en uppdelning av det slaget dock vara till hjälp för att analysera hur ett ändamålsenligt straffrättsligt skydd för den enskildes integritet bör vara utformat. Angrepp på den fysiska och rumsliga sfären Nära förknippad med rätten till en fredad (privat) sfär är den kroppsliga integriteten. Det torde vara en allmänt vedertagen upp- fattning att en människa ska behöva tåla ganska lite av opåkallade fysiska angrepp – även om dessa inte leder till smärta (och därför ska bedömas som misshandel). Den fysiska sfären kan anses över- trädd redan genom att det sker ett olovligt fysiskt närmande. Angrepp på den fysiska sfären kan därför anses ske genom det fysiska gränsöverskridandet – och då oberoende av om den angripne uppfattar angreppet. En annan sak är att angrepp som inte uppfattas mer sällan är av sådan natur eller intensitet att de ska omfattas av straffansvar. Den fysiska sfären kan även angripas på annat sätt – något som kan beskrivas som angrepp på en rumslig sfär. I rätten att få omges av en fredad sfär ingår bostaden och den skyddas genom bestäm- melsen om hemfridsbrott och olaga intrång (4 kap. 6 § BrB). Även i andra situationer – som inte omfattas av straffansvar enligt 4 kap. 6 § BrB – kan den enskilde anses ha rätt till en fredad rumslig sfär. Det kan gälla den som – mot ett uttryckligt förbud – tränger in i ett arbetsrum eller en skolsal eller sliter upp dörren till en dusch eller en toalett. Det avgörande blir om någon har ett berättigat intresse att bli lämnad i fred och detta är tydligt manifesterat. Om det intresset kränks kan det anses ha skett ett angrepp på den rumsliga sfären. Det förutsätter då att angreppet uppfattas av den som önskar vara ifred. Andra angrepp som stör någons lugn, harmoni och sinnestillstånd Att göra en uppdelning mellan angrepp på den fysiska sfären och andra angrepp som stör någons lugn, harmoni och sinnestillstånd kan givetvis ifrågasättas. Fysiska angrepp kan givetvis påverka den angripne och störa dennes sinnestillstånd. Vad som avses här är dock angrepp som uteslutande påverkar lugnet, harmonin och sinnestillståndet hos den angripne – utan att någon fysisk eller rumslig gräns behöver överträdas. Det förutsätter att angreppet uppfattas av den angripne. Det är i själva verket genom att angreppet uppfattas som ett intrång sker i den privata sfären. Ett angrepp på den privata sfären kan ske genom att sinnena störs pga. själva förfaringssättet. Som behandlas tidigare i detta av- snitt, var det i första hand sådana störningar som avsågs när ofredandebestämmelsen infördes. Ett angrepp kan t.ex. ske genom höga ljud, upprepade ljud, starkt ljus och obehaglig lukt. Sådana slag av störningar kan påverka någons normala liv, t.ex. genom att sömnen störs eller helt enkelt genom att möjligheterna till kon- centration försämras. Därutöver kan känslan av lugn och den angripnes sinnestillstånd och frid påverkas negativt genom innehållet i något som sägs eller skrivs eller genom ett budskap som på något annat sätt förmedlas. Sättet på vilket det sker – själva förfaringssättet – kan givetvis i konkreta fall vara av betydelse i sammanhanget. uppdelningen avses dock här kommunikation som påverkar mottagaren negativt oberoende av sättet på vilket kommunika- tionen sker, dvs. kommunikation där innehållet är det som stör någons frid. Innehållet kan störa någons frid och därigenom utgöra ett angrepp på den fredade sfären på flera olika sätt. Det mest uppen- bara torde vara sådant som togs upp i förarbetena till dagens reglering av ofredande. Att lämna ett falskt dödsbud till någon gällande en anhörig kan ha en tydlig psykisk inverkan på mot- tagaren genom chock och sorg. Även andra felaktiga budskap kan på ett liknande sätt ruska om mottagarens uppfattning om sina livs- betingelser. Att själva innehållet i en kommunikation i sådana fall kan utgöra en fridsstörning torde vara uppenbart. Även i andra fall kan enligt vår mening innehållet i ett med- delande redan genom sitt innehåll – frikopplat från sättet på vilket det sker – utgöra ett allvarligt angrepp på den fredade privata sfären och vara störande för någons frid. Vad vi avser är yttranden som ligger nära hot eller som annars allvarligt kränker människovärdet eller rubbar tryggheten och tilliten till andra människor. Vidare kan särskilt lyftas fram yttranden som upplevs som sexuellt kränkande utan att de omfattas av ansvar som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § BrB.56 Utan att någon fysisk eller rumslig gräns överträds, kan även ett handlande angripa någon annans privata sfär genom att det stör den angripnes lugn och sinnesro. Att t.ex. kartlägga, övervaka eller på annat sätt följa efter någon innebär att man kan skapa en känsla av otrygghet och obehag hos den personen, under förutsättning att den personen märker förföljandet. Den typen av handlingar kan också sorteras in i angrepp mot den privata sfären som kan störa någons lugn, harmoni och sinnestillstånd. 56 Se avsnitt 12.3.4 om gränsdragningen mellan ofredande och sexuellt ofredande. Angrepp på handlingsfrihet och livsförutsättningar i den personliga sfären En fredad privat sfär innebär en frihet att själv styra sin tillvaro utan att störas genom att handlingsfriheten eller livsförutsättning- arna ändras av någon annan. Det finns flera olika bestämmelser i som skyddar den enskilde mot sådana angrepp. Nämnas kan människorov (4 kap. 1 § BrB), olaga frihetsberövande (4 kap. 2 § BrB) och olaga tvång (4 kap. 4 § BrB). Angrepp på äganderätten skyddas bl.a. genom bestämmelserna i 8 och 9 kap. BrB. Av intresse är även bestämmelsen om oredligt förfarande (9 kap. 8 § BrB). Den som förfar oredligt i det att han genom vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet och därigenom skadar den vilseledde eller någon i vars ställe denne är, döms för oredligt förfarande. För straffansvar förutsätts att dispositionen orsakar ekonomisk skada.57 Den privata sfären kan även i andra fall angripas på ett sätt som innebär att man tvingas till handlingar för att undvika olägenheter eller att man annars måste tåla sådana olägenheter. Enklare uttryckt kan det beskrivas som att någon försvårar en annan människas liv och möjligheter att själv göra prioriteringar och livsval. Rent kon- kret kan det handla om rättshandlingar som inte alltid orsakar eko- nomisk skada men i vart fall betydande olägenhet och merarbete. Som exempel kan nämnas att beställa varor i någon annans namn eller säga upp någons abonnemang. Att göra sådana intrång i någon annans fredade sfär kan givetvis störa någons frid. Det går dock att särskilja sådana fall från angrepp på en fysisk eller rumslig sfär eller angrepp som stör någons lugn, harmoni och sinnestillstånd. Det som primärt utgör fridskränk- ningen är att den angripnes handlingsfrihet eller livsförutsättningar rubbas i praktiska avseenden. Sådana fall behöver enligt vår bedömning också inrymmas i en uppräkning av sätt på vilka den privata och fredade sfären kan angripas. 57 Jareborg m.fl., Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, 2010, s. 229. 12.4.4Bestämmelsen om ofredande behöver få en ny utformning Lagtexten bör inte innehålla exempel utan bli mer generellt utformad Som utvecklats tidigare i detta avsnitt kan en kännbar fridskränk- ning orsakas genom vitt skilda beteenden. Bestämmelsen om ofredande måste därför kunna innefatta olika slag av handlingar. Enligt direktiven ska vi ta ställning till om det fortfarande finns behov av en exemplifiering i lagtexten av de olika gärningar som kan utgöra ofredande. I bestämmelsen kriminaliseras den som hand- gripligen antastar eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende eljest ofredar annan. Uppräk- ningen är alltså exemplifierande och utesluter inte andra tillväga- gångssätt. Av den genomgång som vi har gjort av rättspraxis, framgår också att handlingar av helt andra slag än de som anges i exemplen i lagtexten har bedömts som ofredande. I sådana fall har i stället rekvisitet ”annat hänsynslöst beteende” tillämpats. Den fredade sfär som vi anser är skyddsvärd kan nås och störas på många fler sätt än vad som var aktuellt när bestämmelsen om ofredande infördes . Exemplifieringen i den gällande bestämmelsen framstår i ljuset av detta som föråldrad och begräns- ande, i förhållande till de sätt på vilka en straffvärd fridsstörning kan ske. Bestämmelsen bör därför göras mer neutral i förhållande till agerandet och på ett tydligare vis omfatta alla de sätt på vilka någons frid allvarligt kan störas. Den bör dock endast omfatta handlingar som på något sätt kan beskrivas som ett angrepp på någon annan. I avsnitt 12.5 – där vi anger våra förslag – behandlar vi hur bestämmelsen bör utformas för att uppnå detta. Endast gärningar som kan orsaka kännbara fridskränkningar bör omfattas av straffansvar Enligt våra direktiv ska vi analysera hur bestämmelsen om ofred- ande tillämpas och om den träffar sådana beteenden som måste anses utgöra en kännbar fridskränkning. Vidare ska vi ta ställning till om ”hänsynslöst beteende” utgör en relevant bedöm- ningsnorm för att avgränsa det straffbara området. Bestämmelsen om ofredande har i olika sammanhang kritiserats för att vara för vag eller obestämd. I remissomgången i samband med BrB:s införande riktades i några remissyttranden kritik mot uttrycket ”hänsynslöst beteende” som alltför vagt. I NJA 2008 s. 946 anförde HD att det kan ”diskuteras om bestämmelsen om ofredande genom hänsynslöst beteende fyller rimliga anspråk på klar och tydlig strafflag”. Vi kan dela uppfattningen att regeln om ofredande är vag till sin utformning. Bestämmelsen är – i vart fall på ett ytligt plan – utformad som ett handlingsbrott. Vid sidan av de konkreta exemplen är rekvisitet att genom ”hänsynslöst beteende eljest ofreda annan” till sin natur oklart och öppet för tolkningar. Det kan dock vara förenat med stora svårigheter att närmare och mer precist försöka ange vilka handlingar som kan utgöra ett ofredande. Den fredade sfären kan angripas på olika sätt och med olika medel. Om den skada eller annan effekt som förutsätts för straffansvar klart anges i bestämmelsen, skulle den enligt vår mening kunna ges en bättre stadga. Ett konkret handlande måste då på ett uttryckligt sätt prövas utifrån hur det kan orsaka en viss negativ effekt hos målsäganden. Praxisbildningen kan då utgå från den effekten, vilket skulle gynna en enhetlig och tydlig domstolspraxis. Uttrycket i de ursprungliga förarbetena – att det är kännbara fridskränkningar som ska omfattas av straffansvar – bör enligt vår mening ha fortsatt giltighet. Det sammanfattar väl vad som utgör skyddsintresset och bör komma till tydligt uttryck i lagtexten. En ändrad bestämmelse – med den utgångspunkten – skulle då också anknyta till tidigare praxis. Genom att detta rekvisit tydliggörs, läggs det en ”undre ribba” för vilka fridskränkande beteenden som omfattas av straffansvar. Oavsett om det är fråga om angrepp på den fysiska och rumsliga sfären, andra angrepp som på annat sätt stör någons lugn, harmoni och sinnestillstånd eller angrepp på någons handlingsfrihet och levnadsförutsättningar, bör handlandet prövas utifrån om det var fråga om något som kunde orsaka en kännbar fridskränkning. Det innebär att ett straffansvar inte bör omfatta alla beteenden som kan uppfattas som ovälkomna, otrev- liga eller obehagliga. Endast sådana gärningar som mer påtagligt kan orsaka obehag och oro bör omfattas. Den människa som inte själv undandrar sig social gemenskap måste finna sig i och tolerera att utsättas för åtskilliga kränkningar, störningar och irritations- moment från sin omgivning. Att utsättas för en kännbar frids- kränkning innebär något mer än detta – att man har fog att uppleva att någon avsiktligen angriper ens privata sfär på ett hänsynslöst sätt i syfte att störa, skaka om och skapa starkt obehag. Endast gärningar som kan orsaka kännbara fridskränkningar bör alltså omfattas av straffansvar. Detta bör enligt vår mening komma till uttryck i bestämmelsen. I avsnitt 12.5 anger vi hur den bör utformas. 12.4.5Bestämmelsens tillämpningsområde bör utvidgas något Enligt vår bedömning innebär dagens rättstillämpning att vissa handlingar som bör utgöra straffbara fridskräkningar inte omfattas av bestämmelsen om ofredande. Vi konstaterar att det är på främst två områden som vi behöver överväga en utvidgning av bestäm- melsens tillämpningsområde. För det första innebär teknik- utvecklingen olika och nya sätt att närma sig och nå andra, utan att det sker och utan att någon direkt fysisk eller rumslig kontakt. Dessa förhållanden innebär att förutsättningarna för straff- ansvar kan behöva ändras. Den andra frågan som bör övervägas är om ofredandebestämmelsen, utöver vad som får anses gälla , också bör omfatta vissa fall när ett enstaka och mycket hatiskt uttalande riktas mot någon. Förslag: Bestämmelsen om ofredande ska moderniseras. Straffansvaret ska gälla den som agerar hänsynslöst mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Agerandet kan avse skilda handlingssätt som kan innebära ett ofredande. Bestämmelsen om ofredande ska utformas som ett s.k. abstrakt farebrott. Det innebär att ageranden som typiskt sett innebär en kännbar fridskränkning omfattas av straffansvar. För straffansvar ska inte längre förutsättas att ett angrepp måste ha uppfattats av den angripne redan när det företas. fullbordas när det sker ett fysiskt gränsöverskridande eller när angreppet uppfattas av den angripne. 12.5.1Ofredandebrottet ska utformas som ett abstrakt farebrott Ofredandebrottet bör utformas som ett abstrakt farebrott och straffbelägga gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt Endast gärningar som kan orsaka kännbara fridskränkningar ska omfattas av straffansvar för ofredande. (Vi utvecklar i avsnitt 12.4.4 vad en kännbar fridskränkning kan innebära). Detta bör komma till uttryck i bestämmelsen. Frågan blir hur det närmare bör utformas. I avsnitt 9.2 diskuterar vi – på ett övergripande plan – om straff- bestämmelserna till skydd för den personliga integriteten bör ut- formas som handlingsbrott, effektbrott eller farebrott. Vi kon- staterar där att konstruktionen med abstrakta farebrott (att något är ”ägnat att”) i vissa fall kan innebära tolkningsproblem. En sådan konstruktion innebär dock att det uppställs ett väl avvägt krav på vilka omständigheter som behöver bevisas, i förhållande till vad som skulle gälla för ett effektbrott. Dessutom utgör en sådan konstruktion en rimlig avgränsning av det straffbara området för brott mot den personliga integriteten. Genom en avgränsning till typiska reaktioner på olika slag av gärningar, undantas smärre angrepp på den personliga integriteten som den enskilde rimligen ska kunna tåla och som därför inte bör omfattas av straffansvar. Å andra sidan upprätthålls på så sätt en norm gällande vilka handlingar som verkligen bör anses utgöra oacceptabla fridskränkningar. Bestämmelsen om ofredande bör därför vara konstruerad som ett abstrakt farebrott. I avsnitt 9.2.6 konstaterar vi också att denna brottskonstruktion förutsätter att domstolen vid sin bedömning har möjlighet att ta hänsyn till situationen och till målsäganden. Vårt förslag blir därför att prövningen huruvida handlandet varit ”ägnat att” kränka någons frid (i vart fall i viss omfattning) bör ta sikte på den konkreta målsäganden i den konkreta situationen. Vi återkommer i författningskommentaren närmare till hur rekvisitet bör tillämpas gällande ofredande. 12.5.2Ofredandebrottet ska omfatta hänsynslöst agerande mot någon annan Enligt våra direktiv ska vi ta ställning till om det fortfarande finns behov av en exemplifiering i lagtexten av gärningar som kan utgöra ofredande. Den exemplifiering som görs i nu gällande bestämmelse (skottlossning, stenkastning och oljud), framstår som föråldrad och begränsande i förhållande till de sätt på vilka en straffvärd fridsstörning kan ske. Bestämmelsen bör därför enligt vår mening på ett tydligare vis omfatta alla de sätt på vilket någons frid allvar- ligt kan kränkas. Vi har övervägt om det är möjligt att komplettera den nu gällande exemplifieringen med fler sätt som man kan närma sig andra på och som kan vara fridsstörande. Det är dock förenat med stora svårigheter att på ett meningsfullt sätt närmare försöka ange olika slag av handlingar, om man har som målsättning att nya och föränderliga former av mänsklig kommunikation ska kunna om- fattas av straffansvar när de utgör allvarliga fridsstörningar. Vi har därför kommit fram till att en exemplifiering inte är lämplig om bestämmelsen ska kunna utgöra ett ändamålsenligt skydd för den privata sfären. i avsnittet anger vi att endast gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt bör omfattas av straffansvar. Ett konkret handlande måste då på ett uttryckligt sätt prövas utifrån huruvida det var ägnat att orsaka en sådan negativ effekt hos målsäganden. Enligt vår mening finns det då heller inte något behov av en exemplifiering för att ytterligare avgränsa det straffbara området. Vi utvecklar i föregående avsnitt att den fredade sfären hos en människa kan angripas genom fysiska angrepp, genom angrepp på den rumsliga sfären, genom ord och genom andra handlingar. På ett övergripande plan kan det beskrivas som att någon agerar mot någon annan. Straffansvaret bör därför uttryckligen omfatta den som agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Att någon agerar mot någon annan innebär att det ska vara fråga om ett agerande som kan sägas vara riktat mot någon annan och på något sätt kunna beskrivas som ett angrepp mot denne. Att ett beteende kan upplevas som störande, sårande eller på annat sätt uppfattas som negativt bör dock inte vara tillräckligt för straffansvar. För att beteendet ska vara straff- bart, bör det vara fråga om ett agerande som är hänsynslöst. Ordet ”hänsynslöst” förekommer även i den nuvarande lydelsen av ofredandebestämmelsen, då som en del av begreppet ”hänsyns- löst beteende”. Det uttrycket har blivit föremål för kritik för att vara för vagt och otydligt, både vid bestämmelsens införande och senare i praxis.58 Detta torde bero på att ett ”beteende” kan vara i stort sett vad som helst, och att lagstiftningen därför inte har någon tydlig avgränsning. Enligt vår mening finns inte skäl till samma farhågor gällande uttrycket att ”agera hänsynslöst mot någon annan”. Sammantaget med att gärningen ska vara ägnad att kränka den andres frid på ett kännbart sätt, finner vi att bestäm- melsen uppfyller kravet på en klar och tydlig strafflagstiftning. Enligt gällande rätt innebär det ett ofredande att ”handgripligen antasta” någon. Det är också en exemplifiering av ett handlande som kan utgöra ett ofredande. I doktrinen har anförts att bestäm- melsen ska läsas så att ofredande består antingen i att handgripligen antasta annan eller i att genom hänsynslöst beteende ofreda annan. Att handgripligen antasta någon är då alltid enligt gällande rätt att ofreda denne. Enligt vår mening kan inte varje form av opåkallad fysisk kon- takt riktad mot en annan människa vara brottslig. Så torde heller inte bestämmelsen tillämpas . Som vi anför tidigare i detta avsnitt bör det för straffbarhet alltid förutsättas att ett angrepp varit ägnat att kännbart kränka någons frid. I begreppet ”agera hän- synslöst mot någon annan” innefattas språkligt sådana fysiska angrepp som inryms under ”handgripligen antasta”. Det finns därför inget mervärde att behålla just denna exemplifiering. Själva begreppet ”handgripligen antasta” är dessutom språkligt ålderdom- ligt och svårbegripligt. Även denna exemplifiering bör därför kunna utmönstras från bestämmelsen. 58 Se avsnitt 12.3.1 om vad som sades vid bestämmelsens införande och i avsnitt 12.3.2 vad HD uttalade i NJA 2008 s. 946. 12.5.3Brottet fullbordas när angreppet uppfattas Den fysiska sfären överträds redan genom en fysisk kontakt som sker utan den andres samtycke. Det fysiska gränsöverskridandet – att utan lov beröra någon annan – innebär att det sker ett intrång i den privata sfären. Detta kan då ske oberoende av om den angripne uppfattar angreppet – även om det torde höra till undantagsfallen. I andra fall överträds den privata sfären genom att ett angrepp uppfattas, dvs. att den angripne hör, ser eller på annat sätt uppfattar angreppet. I praxis och doktrin har det framhållits att det i sin tur för straffansvar förutsätter att den angripne uppfattade angreppet när detta företogs.59 I doktrinen har det uttryckts att kriminalseringen av ofredande utgör ett komplement till kriminaliseringen av hemfridsbrott till skydd för bostadsfriden.60 Att den angripne skulle ha uppfattat angreppet när detta företogs blir då möjligen en naturlig förutsätt- ning, om ofredande bara kan begås genom ”fysiska” angrepp som stenkastning, skottlossning och skapande av oljud. Det kan visserligen diskuteras i vilken mån detta krav har upp- rätthållits konsekvent i praxis och hur långtgående det är.