sou · H4B318 · 2016-03-01 00:00:00 — –underrättelser och dokumentation. Till följd av de ändrade reglerna krävs ändringar i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Utökade möjligheter till nöjdförklaring En nöjdförklaring är en ensidig viljeyttring som avges av den dömde. Syftet med nöjdförklaring är att ge den dömde en möjlig- het att om han eller hon vill få påbörja verkställigheten av ett fäng- elsestraff redan innan en dom eller ett beslut fått laga kraft. För- klaringen ger den dömde möjlighet att påverka sin situation och att snabbt påbörja verkställighet i anstalt. Skälen för en dömd att vilja nöjdförklara sig kan vara flera. Ett skäl är att den dömde i stället för att vistas på häktet vill komma till en anstalt. Många upplever vistelsen i häkte som mycket svår och generellt ger anstaltstiden större möjligheter till deltagande i programverksamhet, behandling, samvaro med andra, fysisk aktivitet och annan fritidssysselsättning. Ett annat skäl kan vara att den dömde vill uppnå sammanläggnings- effekter om han eller hon har flera verkställbara domar eller beslut. Även i andra fall kan det ligga i den dömdes intresse att få påbörja verkställigheten innan domen eller beslutet fått laga kraft. Som regelverket är utformat är möjligheten för en dömd att lämna nöjdförklaring begränsad till tiden fram till dess att över- klagandetiden, inkluderat tiden för anslutningsöverklagande, går ut. Det innebär att om en dömd har överklagat, självständigt eller anslutningsvis, men sedan ångrar sig och vill börja avtjäna sitt straff, han eller hon sedan tiden för att överklaga gått ut inte längre har möjlighet att genom nöjdförklaring få påbörja verkställigheten. stället får den dömde i en sådan situation återkalla överklagandet. Enligt praxis blir fängelsestraffet verkställbart som återkallelsen inkommer till domstolen och alltså utan avvaktan på att avskrivningsbeslutet med anledning av återkallelsen får laga kraft (se RÅ 1950 not Ju 23, NJA 1989 s. 382 och 1994 s. 230). Även i det fallet att åklagaren har överklagat och den dömde anslut- ningsöverklagat, men åklagaren sedan har återkallat sitt överklag- ande, anses enligt en utvecklad praxis fängelsestraffet bli verkställ- bart redan innan avskrivningsbeslutet och därigenom domen eller beslutet fått laga kraft. I det fallet gäller dock att fängelsestraffet blir verkställbart först sedan beslutet om avskrivning fattats. För andra delvis snarlika fall är situationen däremot en annan. Således gäller t.ex. för det fallet att en dömds överklagande förfallit på grund av att han eller hon inte inställt sig vid huvudförhandling i målet (se 51 kap. 21 § ) att den dömde, även om han eller hon vill, inte kan påbörja verkställigheten förrän domstolens avskrivningsbeslut och därigenom också domen eller beslutet fått laga kraft. Även i det fallet domstolen, sedan en dömd efter det att hans eller hennes överklagande förfallit ansökt om målets återupp- tagande (51 kap. 22 § ), funnit att den dömde inte haft giltigt skäl för sin utevaro, får fängelsestraffet, för det fall den dömde inte väljer att överklaga, verkställas först sedan domstolens avslagsbeslut fått laga kraft. Vi föreslår att nöjdförklaring bör kunna lämnas även om den dömde har överklagat, självständigt eller anslutningsvis, och över- klagandetiden passerat. Det framstår som rimligt att en dömd som vill börja avtjäna straffet ska kunna göra det genom att avge en nöjdförklaring. Det bör gälla även om överklagandetiden har gått ut. En dömd som överklagat en dom eller ett beslut men sedan ångrat sig och vill börja avtjäna straffet ska alltså kunna göra det. Därmed kommer möjligheten för de dömda som vill kunna börja avtjäna ett fängelsestraff redan innan domen eller beslutet fått laga kraft att utökas och gälla på samma sätt oavsett om tiden för över- klagande har gått ut eller inte. Som framgått kan den som vill påskynda verkställigheten av ett beslut om överlämnande från nöjdförklara sig enligt sär- skilda bestämmelser i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Bestämmelserna om nöjdförklaring har utformats med den nuvar- ande strafftidslagens bestämmelser om nöjdförklaring som förebild och lagtexten hänvisar uttryckligen till vissa av dessa bestämmelser. Som en följd av de ändrade regler om nöjdförklaring som före- slås bör därför även bestämmelserna om nöjdförklaring i de båda arresteringsorderlagarna ändras på motsvarande sätt. Med vårt förslag får ett fängelsestraff som huvudregel verkställas när domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff fått laga kraft mot den dömde. Om den dömde lämnar en nöjdförklaring, avstår han eller hon från att överklaga och domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff får laga kraft mot den dömde genom nöjdförklaringen. Nöjdförklaringens innebörd är alltså ett avstående från att överklaga en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff. Det innebär att fängelsestraffet blir verkställ- bart till följd av nöjdförklaringen. Vi har enligt våra direktiv särskilt att se över den språkliga utform- ningen av strafftidslagen. En fråga i det avseendet rör begreppet nöjdförklaring. Enligt vår mening finns det skäl att från språkliga utgångspunkter ifrågasätta om användningen av uttrycket ”nöjd” är rättvisande i den kontext som det här är frågan om. Det är dock svårt att hitta ett annat enkelt men språkligt mer korrekt begrepp att ersätta det nuvarande begreppet med. Dessutom är begreppet nöjdförklaring väl inarbetat och förekommer också i flera andra lagar. Vi finner därför inte skäl att föreslå någon ändring avseende begreppet nöjdförklaring. Formkraven förtydligas och förenklas Syftet med nöjdförklaring är som framgått att ge den dömde en möjlighet att om han eller hon vill få påbörja verkställigheten redan innan en dom eller ett beslut fått laga kraft. Nöjdförklaring är således ytterst något som är till för den dömde och som bygger på en från den dömdes sida frivillig och ensidig handling. För att en nöjdförklaring enligt nuvarande ordning ska bli gäll- ande uppställs ett flertal formkrav. Således förutsätts när det gäller den som är frihetsberövad att han eller hon så snart det kan ske ska erinras om rätten att avge nöjdförklaring och när sådan förklaring får lämnas tillfrågas om han eller hon önskar göra det. Därutöver krävs vid själva nöjdförklaringen att den som tar emot förklaringen har tillgång till domen eller ett domsbevis och att den dömde haft betänketid till efter den då domen avkunnades eller på annat sätt delgavs honom eller henne i sin helhet. Vidare gäller också att ett vittne ska finnas närvarande, att den som tar emot för- klaringen ska göra en anteckning om den på domen eller doms- beviset samt att förklaringen ska skrivas under av såväl den som mottog förklaringen som den dömde och vittnet. Dessutom ska den dömde ha getts möjlighet att samråda med sin försvarare. Även för den som är på fri fot uppställs ett antal krav om än något färre och annorlunda. Således gäller t.ex. inte något krav på betänketid för dessa fall. Däremot krävs att den dömde vid nöjd- förklaringen kan överlämna ett exemplar av domen eller ett doms- bevis till den som ska ta emot förklaringen. Därtill ska också på motsvarande sätt som för den som är frihetsberövad ett vittne vara närvarande, anteckning om förklaringen göras på domen eller domsbeviset samt anteckningen underskrivas av de närvarande. Enligt vår bedömning kan regelverket när det gäller nöjdför- även med bibehållna krav på rättssäkerhet göras betydligt enklare. Det innebär att vi anser att merparten av de tämligen tekniska och formella kraven, som t.ex. kravet på betänketid och vittnes närvaro, inte längre bör finnas kvar som formkrav för att en nöjdförklaring ska kunna lämnas med bindande verkan. I stället bör fokus riktas mot att skapa en reglering som innebär att en nöjdför- är bindande under förutsättning att den som avgett för- klaringen förstått vad den inneburit. Att vissa föreskrifter om sättet för att lämna nöjdförklaring alltjämt bör finnas kvar framgår nedan. En grundläggande förutsättning för att en nöjdförklaring ska kunna bli gällande, är att den dömde innan han eller hon lämnar en sådan förklaring görs medveten om vad en nöjdförklaring innebär och vilka konsekvenserna av en sådan förklaring är. I det ligger att den dömde måste förstå inte bara vad regelverket i sig innebär, dvs. att domen eller beslutet kan överklagas och prövas av högre instans, utan också vad domen konkret innebär för honom eller henne när det gäller vilket straff och vilka andra rättsverk- ningar som han eller hon ålagts. För att ytterligare markera och tydliggöra vad som således bör gälla för att en giltig nöjdförklaring ska föreligga föreslår vi att det i den nya lagen införs en särskild bestämmelse enligt vilken det framgår att en nöjdförklaring ska gälla endast om den som tar emot förklaringen innan nöjdförklaringen lämnas har upplyst den som vill lämna förklaringen om innebörden och verkan av nöjdförklaringen. Det innebär således att den dömde innan han eller hon kan lämna en giltig nöjdförklaring ska ha informerats om vad det innebär att förklara sig nöjd med en dom eller ett beslut och vilka konsekvenser en sådan förklaring medför för honom eller henne. Vad som i det hänseendet ska krävas får avgöras från fall till fall beroende på den dömdes förutsättningar. Den praktiska hanteringen vid nöjdförklaring De myndigheter och andra icke statliga subjekt som enligt den nuvarande strafftidslagen är behöriga att ta emot nöjdförklaring är Kriminalvården (häkte samt anstalter), , Rätts- medicinalverket (RMV) (rättspsykiatriska avdelningar där rätts- psykiatriska undersökningar utförs) samt landstingen, kommuner och enskilda (sjukvårdsinrättning där rättspsykiatrisk vård ges samt inrättning inom hälso- och sjukvården som i enlighet med avtal med staten åtagit sig att svara för att rättspsykiatriska undersökningar utförs). Att Kriminalvården som central myndighet på området även fortsättningsvis bör vara behörig att uppta nöjdförklaring fram- står som självklart. Detsamma bör gälla i fråga om Polismyndig- heten, som för många dömda utgör en naturlig kontaktpunkt där frågan om nöjdförklaring kan aktualiseras. I det fallet bör dock på motsvarande sätt som behörigheten begränsas till sådana fall där den dömde är på fri fot. Vad däremot gäller RMV är frågan inte lika självklar. Som framgår av den tidigare redovisningen har RMV föreslagit att myndighetens behörighet på området bör flyttas över till Kriminalvården. Som skäl för det har RMV i huvudsak framfört att det sannolikt mycket låga antal ärenden av denna typ som kan förekomma ställer oproportionerligt stora krav på myndigheten när det gäller upprätthållande och utveckling av kompetens samt administrativ hantering. Vi delar den uppfattningen. Med hänsyn till det och då det inte heller i övrigt framkommit något som ger anledning att tro annat än att antalet nöjdförklaringsärenden inom den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten även i fortsätt- ningen kommer att vara mycket få, framstår det inte längre som rimligt att upprätthålla en sådan ordning. Därmed finns det inte heller skäl att upprätthålla motsvarande ordning för den del av den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten som med stöd av avtal kan bedrivas i annan än statlig regi. Några sådana avtal före- kommer dessutom inte längre, varför de undersökningsenheter som utför rättspsykiatriska undersökningar av häktade personer enbart bedrivs i statlig regi. Vad därefter gäller den behörighet på området som tillkommer sjukvårdsinrättningar där rättspsykiatrisk vård ges torde visserligen sannolikheten där vara något större för att ärenden om nöjdförklaring kan uppkomma än vid de rätts- psykiatriska undersökningsenheterna. Å andra sidan kan även i det avseendet ifrågasättas om kraven på att upprätthålla kompetens och administration står i rimlig proportion till det antal ärenden som kan tänkas förekomma. Dessutom är behörigheten begränsad till att omfatta endast häktade personer, medan intagna i kriminalvårds- anstalt som ges rättspsykiatrisk vård i händelse av nöjdförklaring faller under Kriminalvårdens behörighet. Sammantaget framstår det således inte heller i denna del som rimligt att i fortsättningen upp- rätthålla den nu gällande ordningen. I stället får i de fall den häktade vistas på en rättspsykiatrisk undersökningsenhet eller en sjukvårdsinrättning där rättspsykiatrisk vård ges frågan om nöjd- förklaring hanteras i förhållande till Kriminalvården. Som anges nedan är det vår uppfattning att en nöjdförklaring ska kunna lämnas med stöd av tekniska hjälpmedel och utan krav på ett personligt sammanträffande mellan den dömde och den som tar emot för- klaringen. Nöjdförklaring kan enligt gällande regler lämnas inför domstol i fråga om domar som avser villkorlig dom eller beslut om utvisning. Enligt vår bedömning bör domstolarna ges behörighet att ta emot nöjdförklaring som avser även fängelsestraff. Det är inte fråga om en för domstolarna ny företeelse. Rutiner för en sådan hantering torde redan finnas hos domstolarna. För den dömde skapas ytter- ligare en möjlighet att lämna nöjdförklaring. Det får också anses vara ett naturligt tillfälle att överväga frågan och domaren i målet är väl lämpad att förklara domens eller beslutets och nöjdförklaring- ens innebörd och att svara på frågor från den dömde. En sådan ordning skulle dessutom i många fall innebära att den dömde på ett naturligt sätt ges möjlighet att diskutera frågan med sin offentlige försvarare. Således föreslår vi att nöjdförklaring i fortsättningen ska få lämnas inte bara inför Kriminalvården och i vissa fall Polismyn- digheten utan också inför den domstol som har meddelat domen eller beslutet. Det bör därmed åligga domstolarna att på lämpligt sätt, i alla de fall där domar eller beslut som avser fängelsestraff meddelas, upplysa den dömde om möjligheten att lämna nöjdför- samt om hur det kan ske. Det bör överlämnas åt de behöriga myndigheterna att i enlighet med respektive myndighets arbets- ordning avgöra hur frågan närmare bör hanteras organisatoriskt, t.ex. inför vem en nöjdförklaring bör kunna lämnas. Om nöjdförklaring lämnas inför en annan myndighet än den som har meddelat domen eller beslutet, ska förutsättas att den som tar emot förklaringen i någon form, t.ex. som utskrift eller elektroniskt, har tillgång till domen eller beslutet eller ett bevis om vad avgör- andet innehåller. En lämnad nöjdförklaring ska dokumenteras. På vilket sätt dokumentation bör ske, genom anteckning i protokoll, på domen, beslutet eller domsbeviset, eller elektroniskt i någon form, bör överlämnas åt de behöriga myndigheterna att avgöra vad som uti- från respektive verksamhet framstår som lämpligast. Enligt vår bedömning bör det vidare när det gäller själva sättet för att lämna en nöjdförklaring stå varje behörig myndighet fritt att finna lämp- liga former för hur så kan ske. Det innebär att en nöjdförklaring bör kunna lämnas med hjälp av modern teknik som t.ex. över videolänk, per telefon eller genom elektronisk identifiering. Nämnda förutsättningar är inte att betrakta som materiella krav som i alla delar måste vara uppfyllda för att en giltig nöjdförklaring ska anses föreligga. Vad det snarare handlar om är ett antal hand- lingsregler för att skapa en ordnad struktur kring vad som bör gälla i fråga om sättet för att lämna en nöjdförklaring. Vi anser därför att dessa i fortsättningen bör vara reglerade på förordningsnivå. 7.6.2Verkan av en nöjdförklaring Våra förslag: En nöjdförklaring får inte tas tillbaka. Om den dömde har lämnat en nöjdförklaring, ska domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff genom nöjdför- klaringen anses ha fått laga kraft mot den dömde. Skälen för förslagen: Bestämmelser om effekterna av en nöjdför- bör införas i strafftidslagen En nöjdförklaring får inte tas tillbaka. Det innebär att ett överklagande beträffande en dom eller ett beslut i den del som avser fängelsestraff som kommer in efter nöjdförklaringen inte ska tas upp till prövning utan i stället avvisas. En annan effekt av att den dömde lämnar en nöjdförklaring är att domen eller beslutet i den del som avser påföljden genom nöjd- förklaringen anses få laga kraft mot den dömde (jfr NJA 1983 s. 817). Detta anser vi nu bör komma till direkt uttryck i lagtexten. Det betyder att för det fall den dömde har överklagat när han eller hon lämnar nöjdförklaring domstolen inte längre har någon dom eller något beslut att pröva. Målet i den högre instansen har blivit vad som brukar kallas ett s.k. ”desert mål”. Överklagandet bör där- med inte föranleda någon ytterligare åtgärd från domstolens sida, varför målet bör avskrivas. Har den dömde däremot klagat även på annat, t.ex. utvisning, blir målet givetvis inte desert i den delen utan ska alltjämt bli föremål för den högre instansens prövning. En fråga som särskilt anges i direktiven rör möjligheten till upp- skov med verkställighet i vissa fall. Vårt uppdrag i denna del är att analysera och ta ställning till om systemet med uppskov bättre behöver anpassas till dagens förhållanden och föreslå vilka skäl som bör kunna leda till att uppskov beviljas. Vi ska också bedöma om det finns skäl att göra förändringar när det gäller uppskov bör få beviljas, och lämna förslag om att avskaffa bestäm- melsen om att en första ansökan om uppskov automatiskt utgör verkställighetshinder. Bestämmelsen om uppskov återfinns i 12 § strafftidslagen. Enligt den får uppskov med verkställigheten beviljas på ansökan av den som dömts till fängelse och inte är häktad om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsotillstånd, arbets- eller utbild- ningsförhållanden eller andra omständigheter. Med uppskov på grund av den dömdes arbetsförhållanden avses främst sådana fall då den dömde har ett arbete av säsongskaraktär eller då verkställighet av annat skäl skulle med- föra ett särskilt svårt avbräck från försörjningssynpunkt. I viss ut- sträckning kan även hänsyn till arbetsgivarens intressen tas. Således bör t.ex. en lärare kunna få uppskov för att hans elever ska slippa byta lärare t.ex. strax före en examen (prop. 1974:20 s. 78). Men även ett starkt intresse från tredje mans sida kan beaktas, t.ex. om den dömde ingår i ett arbetslag med säsongsbetonade eller på annat sätt tidsbundna arbetsuppgifter och en verkställighet skulle drabba övriga i arbetslaget oskäligt hårt. En annan situation där uppskov också kan beviljas är då en dömd kan få eller behålla en anställning som han eller hon annars skulle gå miste om. När det gäller utbildningsförhållanden kan uppskov vara motiverat t.ex. om den dömde deltar i en starkt schemabunden undervisning eller då en jämförelsevis återstår till utbildningens eller kursens slut. Uppskov kan även beviljas för att bereda den dömde tillfälle att genomgå en sällan återkommande utbildning. Som exempel på andra situationer där uppskov kan vara motiverat kan nämnas att en nära anhörig behöver vård eller hjälp (prop. 1974:20 s. 79). Uppskov får beviljas , högst . Finns det synnerliga skäl får uppskov beviljas . Är den som ansöker om uppskov kvinna och är hon gravid eller ammar barn får uppskov beviljas under tid som anses skälig, dvs. utan någon begränsning. Normalt beviljas uppskov inte än . Det finns dock inget som hindrar att redan i det första beslutet medge uppskov om förutsättningarna för uppskov är uppfyllda. Uppskovstiden räknas från den dag då domen eller beslutet får verkställas. Av andra stycket framgår att uppskov inte får beviljas om det finns skälig anledning att anta att den dömde avviker. Framkommer något som ger anledning till sådant antagande sedan uppskov har beviljats ska enligt samma stycke beslutet om uppskov återkallas. I tredje stycket finns en bestämmelse om automatiskt uppskov med verkställigheten. Av den framgår att visar den dömde att han eller hon har gett in en ansökan om uppskov senast den dag då han eller hon enligt föreläggande skulle ha inställt sig i kriminalvårds- anstalt och har uppskov inte tidigare sökts i målet, ska verkställig- heten anstå i avvaktan på Kriminalvårdens beslut. I 10 och 11 §§ strafftidsförordningen ges kompletterande bestäm- melser om ansökningsförfarandet och om Kriminalvårdens utred- ningsskyldighet. Där framgår att en ansökan om uppskov med verk- ställigheten ska ges in till Kriminalvården. Ansökan ska vara skriftlig och innehålla de skäl som den dömde vill åberopa. Ansöknings- blanketter ska tillhandahållas hos och hos Polis- myndigheten. Kriminalvården ska göra den utredning som behövs för att kunna pröva frågan om uppskov och får vid behov begära hjälp av . 8.3.1Bestämmelsen om uppskov förtydligas och görs mer ändamålsenlig Våra förslag: Uppskov med verkställigheten får, på ansökan av den dömde och om det är möjligt utan att kravet på samhälls- skydd eftersätts, beviljas om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständig- heter. Om det finns synnerliga skäl får uppskov beviljas . En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad, om- händertagen eller intagen i het i annat mål. I förordning bör det anges att uppskovstiden ska räknas från och med den dag då domen eller beslutet i den del som avser fängelsestraff får verkställas. Ett beslut om uppskov får återkallas om 1.det inte längre finns förutsättningar för det, eller 2.den dömde lagförs för nya brott. Har den dömde ansökt om uppskov senast den dag han eller hon enligt föreläggande skulle ha inställt sig i en kriminalvårds- av straffet och har uppskov inte tidigare sökts i målet, får den dömde inte påbörja verkställig- heten innan Kriminalvården prövat ansökan. Bestämmelsen om uppskov moderniseras och förtydligas En grundläggande utgångspunkt är som framgått att verkställig- heten av ett fängelsestraff ska påbörjas efter det att straffet blivit verkställbart. Enligt vår bedömning bör därför möjligheten till uppskov med verkställigheten alltjämt präglas av viss återhållsamhet. För att uppskov enligt nuvarande regelverk ska kunna beviljas krävs att det föreligger särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsotillstånd, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra omständigheter. Vi har under vår översyn inte funnit skäl att ifrågasätta regelverket i denna del. Tvärtom menar vi att de nuvarande skälen alltjämt framstår som i allt väsentligt rimliga och väl avvägda. Det är också den uppfattning som Kriminalvården gett uttryck för i våra kontakter med myndigheten. Vad som sagts gäller också i fråga om styrkan hos de skäl som ska föreligga. Till skillnad mot nuvarande regelverk anser vi dock att även den döm- des familjeförhållanden som skäl för att kunna beviljas uppskov bör lyftas fram i lagtexten. Det torde enligt dagens förhållanden inte vara en helt ovanlig situation att den dömde t.ex. är ensam vård- nadshavare och tvingas ordna med tillsyn av barn. kan sådana skäl ligga till grund för uppskov. Någon ändring i sak i den delen är det således inte frågan om. Sammantaget föreslår vi således att uppskov med verkställigheten ska kunna beviljas om det finns särskilda skäl med hänsyn till den dömdes hälsa, familje-, arbets- eller utbildningsförhållanden eller andra liknande omständigheter. Med en sådan bestämmelse som alltjämt ska vara av det fakultativa slaget ges även fortsättningsvis utrymme för viss flexibilitet när det gäller att i varje enskilt fall bedöma om tillräckliga skäl föreligger för att kunna bevilja uppskov. Vad det således ytterst handlar om är en samlad bedömning av föreliggande omständigheter där bl.a. de negativa konsekvenserna för den dömde ska ställas mot samhällets krav och intressen.