sou · H4B342 · 2016-06-16 00:00:00 — I ett avgörande från ,191 där den tilltalade och måls- äganden haft kontakt via en webbplats där ungdomar lägger ut bilder på sig själva, påpekade hovrätten att den tilltalade inte kunde varit omedveten om att det på webbplatsen även förekom ungdomar , vilket påkallade en viss vaksamhet från den tilltalades sida. Hovrätten fann dock mot bakgrund av att utredningen inte gav stöd för att den tilltalade i sina tidigare kontakter med flickor via internet skulle ha varit särskilt inriktad på flickor , att den tilltalade inte varit i så hög grad oaktsam att han skulle fällas till 189Svea hovrätts dom i mål nr B 6327-13 (dom den 31maj 2013 i mål nr B 3215-13). 190Hovrätten över och dom i mål nr B 2807-13 (Lunds tingsrätts dom i mål nr B 5831-12). 191Göta hovrätts dom i mål nr B 2725-10 (tingsrätts dom i mål nr B 2206-10). Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Det kan diskuteras huruvida domstolen i angivet fall i vart fall hade berört frågan om den tilltalade agerat omedvetet oaktsamt (vilket för övrigt gäller de flesta fall vi gått igenom). Genom konsta- terandet att den tilltalade borde varit mer vaksam eftersom han varit medveten om att det förekom ungdomar på webbplatsen torde domstolen ha avsett att den tilltalade därigenom borde ha misstänkt att det fanns en risk för att även målsäganden kunde vara under . Genom att inte tänka efter, ställa frågor eller på annat sätt kontrollera hur det låg till måste han ha varit i vart fall omed- vetet oaktsam i förhållande till målsägandens underårighet. Att där- utöver kräva att det fanns stöd för att han hade ett särskilt intresse för unga flickor innebär ett tämligen högt ställt krav på oaktsamhet. Nämnas bör även att i vissa fall när domstolen funnit att den tilltalade inte har haft uppsåt i förhållande till barnets ålder har frågan om gärningsmannen då varit oaktsam inte ens prövats.192 5.6En jämförelse med andra straffbestämmelser där oaktsamhet kan leda till personligt ansvar Som nämnts ovan ska vi enligt våra direktiv se över och utvärdera tillämpningen av oaktsamhetskravet i 6 kap. 13 § BrB i syfte att med utgångspunkt i resultatet av det arbetet överväga behovet av lag- ändringar. Som ett led i detta kommer vi nedan att göra nedslag i och specialstraffrätten, dvs. stadganden om straff i andra författningar än , för att se hur andra brott där ansvar kan komma i fråga vid oaktsamhet är konstruerade. Avsnittet inleds med en utblick i BrB, där vi kort redogör för vissa straffbestäm- melser där ansvar kan komma i fråga vid oaktsamet. Därefter gör vi på samma sätt nedslag i vissa straffbestämmelser inom specialstraff- rätten. 192 Se t.ex. tingsrätts deldom i mål nr B 4679-11 (överklagad till , dom i mål nr B 1866-12). Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Det finns ett tjugotal bestämmelser i som kan medföra straffansvar för den som varit oaktsam på olika sätt. Utformningen av kravet på oaktsamhet varierar, liksom vilken grad av oaktsamhet som krävs för straffansvar. I ett flertal bestämmelser anges det subjek- tiva kravet endast så att den som av oaktsamhet t.ex. vidtar någon åtgärd fälls till ansvar, medan andra bestämmelser anger att den som inte inser men har skälig anledning att anta eller borde ha insett att en omständighet är vid handen ska dömas till ansvar om övriga rekvisit är uppfyllda. Nämnas bör även att den parlamentariska kommittén har i uppdrag att bl.a. utreda hur en oaktsam form av våldtäktsbrottet bör utformas. Uppdraget ska redovisas till rege- ringen senast den 1 oktober 2016.193 Olika grader av oaktsamhet Straffansvar enligt bestämmelserna i kan komma i fråga för ringa oaktsamhet, oaktsamhet av ”normalgraden” eller för grov oaktsamhet. Denna gradbedömning ska göras med beaktande av alla omständig- heter i det enskilda fallet. Bedömningen av den normala oaktsam- hetsgraden, och även ringa oaktsamhet, utgår ofta från olika former av undersökningsplikter. Dessa vägs i sin tur mot särskilda förhållan- den runt gärningen, som utbildningsnivå, tjänstereglementen och åligganden, samt andra yttre omständigheter som kan vara relevanta för att skapa ett aktsamhetskrav i den aktuella situationen. Medveten oaktsamhet kan ofta komma att klassificeras som grov oaktsamhet på grund av att gärningsmannen i detta fall insett, eller haft en be- rättigad misstanke om en möjlig följd av sitt handlande eller om att en viss omständighet möjligen förelåg, men inte handlat med en så stor likgiltighet inför denna risk att gärningen kan bedömas vara uppsåtlig.194 194Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 3 kap. 9 § BrB. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Bestämmelser där det subjektiva kravet anges som ”oaktsamhet” Exempel på en straffbestämmelse där det subjektiva kravet uttrycks på så sätt att den som av oaktsamhet orsakar en viss följd och därför kan fällas till ansvar är t.ex. 3 kap. 7 BrB, där den som av oaktsam- het orsakar annans död, döms för vållande till annans död till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Ansvar för vållan- de till annans död förutsätter att gärningsmannen har orsakat den dödliga utgången och att han eller hon har orsakat denna genom oakt- samhet. Det krävs alltså att gärningen varit oaktsam i förhållande just till den dödliga utgången, dvs. Om gärningsmannen inte hade anledning att ta risken för den inträffade effekten – i detta fall döden – i beräkning, ska han eller hon alltså inte dömas för vållande av denna, även om han eller hon handlat oaktsamt och genom sin handling orsakat effekten. Gärningsmannen ska alltså haft anledning att ta risken i sin beräkning för att anses ha vållat effekten.195 Det krävs inte att oaktsamheten på något sätt är kvalificerad, men vilken avvikelse som helst från det helt aktsamma beteendet kan inte ses som en sådan oaktsamhet som krävs för straffansvar enligt bestäm- melsen. Vad som avses är en avvikelse som är tillräckligt stor för att uttrycket oaktsam framstår som befogat i det sammanhang vari den relevanta gärningen har begåtts.196 Om brottet är grovt blir en strängare straffskala tillämplig. Vid bedömande av om brottet är grovt ska enligt bestämmelsens lydelse särskilt beaktas om gärningen har innefattat ett medvetet risktagande av allvarligt slag, eller om gärnings- mannen, när det krävts särskild uppmärksamhet eller skicklighet, har varit påverkad av alkohol eller något annat medel eller annars gjort sig skyldig till en försummelse av allvarligt slag. Ett annat exempel på bestämmelse i BrB där det subjektiva rekvi- sitet har formulerats på samma sätt som ovan är 20 kap. 1 § BrB. Enligt paragrafen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften ska dömas för tjänstefel till böter eller fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till gärningsman- nens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutöv- 195Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 3 kap. 7 § BrB. 196Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 3 kap. 7 § BrB. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … ningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar. Enligt lydelse av bestämmelsen kunde ansvar utdömas vid uppsåtliga gärningar eller vid grov oakt- samhet. Anledningen härtill var att straffansvaret skulle gälla endast mer allvarliga fall. Denna avgränsning ansågs dock vara olämplig, särskilt i de fall då enskilda intressen var berörda. Mot denna bak- grund ändrades kravet på oaktsamhet till att omfatta även oaktsam- het av normalgraden.197 Av kommentaren till lagrummet följer att oaktsamhet kan bestå i att inte skaffa sig kännedom om eller inte hålla reda på de regler som gäller för myndighetsutövning. Vid bedöm- ningen av om gärningsmannen varit oaktsam är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som uppgiften innefattat. Detta får sedan vägas mot omständigheter som hänför sig till gärningsmannen personligen, t.ex. dennes kunnighet, utbild- ning och erfarenhet eller om han eller hon handlat under tidspress.198 Bestämmelser där straffansvar kan komma i fråga om gärningsmannen haft skälig anledning att anta att en viss omständighet förelåg I andra straffbestämmelser är kravet på oaktsamhet som subjektivt rekvisit formulerat på annat sätt än som angetts ovan. I vissa bestäm- melser anges oaktsamheten genom att uttrycket skäligen kan antas används. I 9 kap. 6 § andra stycket BrB anges att den som bl.a. i näringsverksamhet på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återstäl- lande förvärvar eller mottar något som skäligen kan antas vara från- hänt annan genom brott, döms för häleri, s.k. näringshäleri. För ansvar krävs alltså inte att ett förbrott kan styrkas.199 Omständigheter som beaktas är sådana som egendomens art, mängd och utseende samt arten av förvärvarens eller mottagarens verksamhet. Även annat, t.ex. förhållandena hos den som överlämnar egendomen, kan tas i beaktande. Eftersom det är fråga om ett objektivt brottsrekvisit – som ska vara täckt av uppsåt vid tiden för förvärvet eller motta- gandet – är det endast omständigheter som inträffat eller förhållanden 1988/89:113 s. 18. 198Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 20 kap. 1 § BrB. 199Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 9 kap. 6 § BrB. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … som förelegat som kan beaktas. Omständigheter som inträffat efter förvärvet eller mottagandet kan sålunda inte in- verka på bedömningen. Däremot är omständigheter som förelegat vid tiden för förvärvet eller mottagandet men som blivit kända först senare att beakta vid prövningen huruvida – objektivt sett – skälig anledning föreligger till antagande att egendomen frånhänts annan genom brott.200 På liknande sätt uppställs i 9 kap. 7 § andra stycket BrB att den som i enlighet med 9 kap. 6 § första stycket BrB på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande tar befattning med något som är frånhänt annan genom brott, bereder sig otillbörlig av annans brottsliga förvärv, eller genom krav, överlåtelse eller på annat lik- nande sätt hävdar genom brott tillkommen fordran, som inte insåg men hade skälig anledning att anta att brott förelåg, ska dömas för häleriförseelse. Av kommentaren till bestämmelsen framgår att det vid bedömningen av frågan om det finns anledning att misstänka brott bör beaktas under vilka förhållanden handlingen företogs, vad man känner till om den som man tar emot egendomen av och vad för slags transaktion det är fråga om.201 Skentransaktioner och ett regel- rätt döljande av egendomen bör rimligen ge anledning till misstankar, liksom anonymt uppträdande eller oklar identitet. Av betydelse är vidare om det rör sig om ovanliga eller omfattande transaktioner eller om transaktionen saknar ett uppenbart, legitimt ekonomiskt syfte. Ytterligare exempel på en brottsbestämmelse som kräver oakt- samhet för ansvar finns i 15 kap. 6 § andra stycket BrB. Enligt första stycket i bestämmelsen döms för falsk angivelse om man angiver någon oskyldig till åtal med uppsåt att hon eller han ska bli fälld till ansvar för brott. I andra stycket föreskrivs dock att om gärnings- mannen inte insåg men hade skälig anledning att anta, att den angivne var oskyldig, döms denne i stället för obefogad angivelse. Motsvarig- heten till andra stycket var ett tredje stycke i 13 kap. 7 § strafflagen där det stadgades ansvar bl.a. för den som av grov oaktsamhet be- gick gärning som i första stycket av paragrafen var straffbelagd som falsk angivelse. ändrades bestämmelsen på förslag av departe- 200Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 9 kap. 6 § BrB. 201Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 9 kap. 7 § BrB. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … mentschefen, som menade att innebörden av detta stadgande inte vara fullt klar. Att uttrycket ”grov oaktsamhet” byttes ut mot ut- trycket ”skälig anledning att anta” föranleddes inte av någon önskan att utsträcka det straffbara området. Med skälig anledning att anta att den angivne var oskyldig ska enligt förarbetena här förstås en ganska stark anledning att anta detta. Det räcker inte att angivaren hade anledning att hysa tvivel om den angivnes skuld. Det ska i stället framstå som klandervärt att göra angivelsen på så svaga grunder som angivaren hade.202 På liknande sätt anges i 15 kap. 7 § BrB att den som, i annat fall än som avses i 6 §, hos åklagare, polismyndigheten eller annan myndighet sanningslöst tillvitar någon annan en brottslig gärning, påstår besvärande omständighet eller förnekar friande eller mildran- de omständighet, döms, om myndigheten ska ta upp anmälan i sådan sak, för falsk tillvitelse till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Av andra stycket följer att om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att utsagan var sanningslös, döms för vårdslös tillvitelse till böter eller fängelse . Enligt kommentaren till nämnd bestämmelse är det naturligt att vad som får anses vara skälig anledning att anta att utsagan var san- ningslös i någon mån måste variera efter omständigheterna. Det får i allmänhet ställas mindre stränga krav på en uppgiftslämnares till- förlitlighet när uppgiften gäller ett brott som berör uppgiftslämnaren en stöld från honom själv, eller ett brott för vars avslöjande han har särskild anledning eller t.o.m. skyldighet, att vara verksam –än när uppgiften avser förhållanden med vilka han inte har att befatta sig med, t.ex. när han gör anmälan om stöld från någon annan som själv lika väl hade kunnat anmäla stölden om denna ägt rum.203 Till vilken myndighet en uppgift lämnas är även av betydelse för frågan vad som ska fordras för att uppgiften inte ska medföra ansvar. Det bör naturligtvis även beaktas i vad mån det möter svårigheter för uppgiftslämnaren att själv skaffa utredning i saken. Givet är också att det ibland kan finnas anledning att ställa mindre stränga krav på 202Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 15 kap. 6 § BrB. 203Se m.fl., En kommentar, (version , Zeteo), kommen- taren till 15 kap. 7 § BrB. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … hans eller hennes sanningsenlighet när det gäller svar på frågor som av myndigheten riktas till honom än när han självmant uttalar sig. Bestämmelser där det subjektiva rekvisitet uttrycks så att gärningsmannen ”borde ha insett” ett visst förhållande Enligt bestämmelsen i 19 kap. 14 § andra stycket BrB döms den som underlåter att avslöja vissa brott mot rikets säkerhet till ansvar en- ligt 23 kap. Vidare anges att gärningsmannen ska dömas till ansvar även om han eller hon inte har insett men borde ha insett att brottet höll på att ske.204 Bestämmelser som förutsätter grov oaktsamhet för straffansvar Andra bestämmelser förutsätter grov oaktsamhet för att straffansvar ska aktualiseras. Ett exempel är bestämmelsen i 3 kap. 9 § BrB, där det anges att den som av grov oaktsamhet utsätter någon annan för livsfara eller fara för svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom, döms för framkallande av fara för annan till böter eller fängelse i högst . Det finns en rad bestämmelser inom specialstraffrätten som kräver oaktsamhet för att ansvar för brott ska komma i fråga. Kravet på oaktsamhet eller graden av oaktsamhet är olika formulerade. I ett fler- tal bestämmelser anges det subjektiva kravet endast så att den som av oaktsamhet eller av grov oaktsamhet t.ex. vidtar någon åtgärd fälls till ansvar.205 204En motsvarande bestämmelse finns för vissa allvarliga brott under krigstid, se 22 kap. 7 § andra stycket BrB. 205Se t.ex. 1 och 3 §§ trafikbrottslagen (1951:649), 3 a § narkotikastrafflagen (1968:64), 5–6, 8och 10 §§ skattebrottslagen (1971:69), 29 kap. 1–9 §§ (1998:808), 7 och 10 §§ lagen (2000:1225) om smuggling, och 3 § lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … Olika grader av oaktsamhet På samma sätt som i BrB kan straffansvar enligt straffbestämmel- serna inom specialstraffrätten komma i fråga för ringa oaktsamhet, oaktsamhet av ”normalgraden” eller för grov oaktsamhet. Gradbe- dömning ska göras på samma sätt som enligt BrB. Bestämmelser där det subjektiva kravet anges som ”oaktsamhet” En straffbestämmelse inom specialstraffrätten som kan leda till straff- ansvar och där det subjektiva kravet anges som oaktsamhet är brottet miljöbrott enligt 29 kap. 1 § första stycket 1 p. . Av be- stämmelsen följer att den som med uppsåt eller av oaktsamhet t.ex. orsakar att det i mark, vatten eller luft släpps ut ett ämne som typiskt sett eller i det enskilda fallet medför eller kan medföra en förorening som är skadlig för människors hälsa, djur eller växter i en omfattning som inte har ringa betydelse, döms till böter eller fängelse i högst . Det behöver alltså inte vara fråga om att det funnits någon konkret risk för skada i det enskilda fallet, utan det är tillräckligt om omständigheterna varit sådana att det typiskt sett förelegat risk för skada. Den straffrättsliga bedömningen av om gärningsmannen varit oaktsam eller agerat med uppsåt görs på sedvanligt sätt. Bestämmelser där det subjektiva kravet anges som ”oaktsamhet” men också innefattar en uttrycklig kontrollskyldighet Som ytterligare exempel på en straffbestämmelse som kan leda till straffansvar vid oaktsamhet kan nämnas 11 kap. 9 § alkohollagen (2010:1622). Enligt bestämmelsen döms för olovlig dryckeshante- ring den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller lämnar ut alkoholdrycker i strid med 3 kap. 7 eller 8 §§ till någon som inte har uppnått föreskriven ålder. Det finns därvid ett krav på att den som lämnar ut alkoholdrycker ska förvissa sig om mottagarens ålder (se 3 kap. 8 § tredje stycket). Enligt förarbetena till bestämmelsen markeras härigenom att den som utlämnar alkoholdrycker har en kontrollskyldighet. Om det skulle föreligga tveksamhet beträffande en Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … kunds ålder ska legitimation begäras och om sådan inte lämnas ska försäljning vägras.206 Bestämmelser där det anges att den som haft skälig anledning att anta att en viss omständighet förelegat eller en viss effekt skulle inträffa I andra bestämmelser anges t.ex. att den som inte inser men har haft skälig anledning att anta att en viss omständighet är vid handen ska dömas till ansvar om övriga rekvisit som uppställs i bestämmelsen är uppfyllda. Denna formulering av det subjektiva kravet förekommer främst när det rör sig om oaktsamhet i förhållande till förekomsten av olika omständigheter, t.ex. att ett visst objekt varit föremål för brott eller åtkommits genom brott, att ett visst erforderligt tillstånd saknades eller att ett barn inte uppnått en viss ålder. Som nämnts ovan förekommer även straffbud inom special- straffrätten som innebär att straffansvar kan komma i fråga i vissa specifika situationer om gärningsmannen har haft skälig anledning att anta att ett barn inte uppnått en viss ålder. Enligt 1 § första stycket 5 lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser döms för folkmord den som, i syfte att helt eller delvis förinta en nationell, etnisk eller rasmässigt bestämd eller religiös folkgrupp som sådan, genom tvång för över ett barn som inte fyllt från folkgruppen till en annan grupp. Vidare döms enligt 4 § första stycket 11 för krigsförbrytelse, om gärningen ingår som ett led i eller på annat sätt står i samband med en väpnad konflikt eller ockupation, den som till nationella väpnade styrkor eller väpnade grupper rekryterar eller för direkt deltagande i fientligheter använ- der barn som inte fyllt . Enligt 12 § samma lag döms den till ansvar för nämnda gärningar även om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att barnet inte uppnått den åldern. Av förarbeten till bestämmelsen följer att bedömningen av om en person varit oaktsam bör göras utifrån samtliga relevanta omstän- digheter i det enskilda fallet. Barnets eller ungdomens kroppsliga och mentala mognad får givetvis stor betydelse för denna prövning men även andra omständigheter kan beaktas.207 För att undgå straffansvar 1994/95:89 s. 90 och prop. 2009/10:125 s. 158. 2013/14:146 s. 199. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … för rekrytering till nationella väpnade styrkor eller väpnade grupper som krigsförbrytelse bör en utgångspunkt vara att aktiva åtgärder vidtagits för att kontrollera barnets ålder t.ex. genom att efterfråga identitetshandlingar eller genom att barnets vårdnadshavare eller övriga familj lämnar uppgifter om barnet. Även andra omständig- heter kan vara av betydelse för bedömningen av barnets ålder, t.ex. barnets kroppsliga och mentala mognad. Vidare kan faktorer som barnets levnads- och familjeförhållanden, t.ex. det förhållandet att barnet försörjs av sina föräldrar eller går i skolan, ha betydelse för bedömningen.208 När det gäller straffstadganden som innebär att ansvar för brott kan komma i fråga om gärningsmannen haft skälig anledning att anta att ett visst objekt varit föremål för brott kan nämnas bestämmel- serna i 12 § lagen om smuggling (2000:1225) och 5 kap. 1 a § lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkohol- varor, tobaksvaror och energiprodukter. Straffansvar enligt smugg- lingslagen kan komma i fråga om gärningsmannen t.ex. transpor- terar, förvarar eller förvärvar en vara som varit föremål för brott enligt 3–11 §§ angiven lag, om han haft skälig anledning att anta att varan i fråga varit föremål för sådant brott. På liknande sätt kan den som vidtar samma typ av åtgärder som de som nämns ovan i smugg- lingslagen dömas till ansvar för brott enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaks- varor och energiprodukter, om han eller hon haft skälig anledning att anta att den aktuella varan varit föremål för brott enligt nu nämn- da lag. I förarbeten till bestämmelserna anges att av betydelse för bedömningen av vad gärningsmannen haft skälig anledning att anta är bl.a. under vilka omständigheter t.ex. ett förvärv har skett. Om det är fråga om en vara som normalt inte förekommer i handeln här i landet eller det rör sig om varor som ofta är föremål för införsel- brott, exempelvis alkoholdrycker eller tobaksvaror, finns det särskild anledning för en köpare att vara försiktig.209 Som ett annat exempel på ett sådant straffstadgande kan nämnas penningtvättsförseelse i 6 § lagen (2014:307) om straff för penning- tvättsbrott. Bestämmelsen innebär att den som, om åtgärden syftar till att bl.a. dölja att pengar eller annan egendom härrör från brott 2013/14:146 s. 301. 1999/00:124 s. 145 och prop. 2004/05:149 s. 61. Oaktsamhetskravet för gärningsmän beträffande brottsoffers ålder … eller brottslig verksamhet, t.ex. överlåter, förvärvar, eller förvarar egendomen, döms för penningtvättsförseelse, om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att egendomen härrörde från brott eller brottslig verksamhet. Enligt förarbeten till bestäm- melsen bör det vid bedömningen av i vilken utsträckning det finns anledning att misstänka att egendom härrörde från brott eller brotts- lig verksamhet och att åtgärden vidtagits för att dölja detta faktum, beaktas bl.a. under vilka förhållanden handlingen företogs, vad man känner till om den som man ingår affärsförbindelsen med samt vilken slags transaktion det handlar om.210 Skentransaktioner och försälj- ning av s.k. vinstbongar bör rimligen ge anledning till misstankar liksom fall där vederbörande uppträder anonymt eller där identiteten på något annat sätt är oklar.