sou · H4B331 · 2016-04-18 00:00:00 — Några justeringar är, med undantag för vad som sägs nedan i den särskilda frågan om elcertifikat, inte nödvändiga. I samman- hanget kan vidare noteras att anmärkningarna i samband med AFT 13 framför allt avsåg de kraftigt höjda taxeringsvärdena som sådana. Dessa berodde i sin tur på höga el- och elcertifikatpriser inför den taxeringen vilka därmed påverkade rikt- värdeangivelserna. Denna problematik är dock i huvudsak relaterad till fastighetstaxeringarnas periodicitet och inte värderingsmodellen. Frågan om kortare taxeringsintervall behandlas i avsnitt 9. Slutligen bör här uppmärksammas att utredningen föreslår att inverkan av elcertifikatens värde på vindkraftverkens taxeringsvärde ska ske på samma vis som för andra kraftverkstyper. Det ska med andra ord ske genom regelverket för justering av riktvärden för sär- egna förhållanden (7 kap. 5 § FTL), i stället för som , vid bestäm- mandet av riktvärdeangivelsen för vindkraftverk (1 kap. 34 f § FTF), se vidare avsnitt 8. Utredningens förslag: Sol- och vågkraftverk införs som kraft- verkstyper i fastighetstaxeringslagen. En kraftverksbyggnad är enligt huvudregeln i 2 kap. 2 § FTL en byggnad som är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. Begreppet ”byggnad” definieras inte i fastighetstaxeringslagen (jfr prop. 2008/09:83, s. 34). Begreppet har i rättstillämpningen getts en vidare mening än dess vedertagna betydelse (jfr exempelvis allmänna råd SKV A 2009:26, p. 1.1.1 [”husbåtar”]). Detsamma gäller i andra fall, t.ex. bestämmelserna om anläggnings- arrende i 11 kap. 1 § jordabalken (1970:994). Begreppet byggnad anses där ha en vidare innebörd än vad som gäller enligt (2010:900). På samma sätt som tidigare anses därför upplåtelse av mark på arrende för uppförande av t.ex. ett vind- kraftverk vara anläggningsarrende, trots att anläggningen inte klassi- ficeras som en byggnad (jfr 6 kap. 1 § plan- och byggförordningen [2011:338]). Att vindkraftverk är byggnad i fastighetstaxeringsrättslig me- ning är emellertid uppenbart eftersom sådana kraftverk regleras i lagen. Enligt utredningens mening bör sol- och vågkraftverk, på samma sätt som vindkraftverk, normalt utgöra byggnad i fastig- hetstaxeringslagens mening. Om ett sol- eller vågkraftverk är inrättat för kommersiell pro- duktion av elektrisk starkström ska det följaktligen enligt 2 kap. 2 § FTL indelas som kraftverksbyggnad. Det är också den materiellt korrekta indelningen. saknas dock dessa kraftverkstyper i vär- deringsreglerna för elproduktionsenheter i 15 kap. fastighetstaxe- ringslagen. har i de få förekommande fallen indelat dessa kraftverkstyper som övrig byggnad och taxerat dem som industrienhet. Mot bakgrund av att sol- och vågkraftverk blir allt vanligare är det ändamålsenligt att de inom fastighetstaxerings- lagens ramar taxeras som elproduktionsenheter. Dessa två kraft- verkstyper föreslås därför införas i fastighetstaxeringslagen. Förslaget föranleder ändringar i 4 kap. 10 §, 6 kap. 14 §, 7 kap. 3 § 5 samt 15 kap. 1, 10 och 12 §§ FTL. Det föranleder också bestämmel- ser i den nya 15 kap. 1 a § FTL. Dessutom justeras 3 § första stycket d och f FSL. Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. 6.5.4Fastighetstaxering och kraftverksbyggnad på allmänt eller enskilt vatten Utredningens bedömning: Frågan om taxeringen av byggnader på allmänt vatten vid fastighetstaxering bör utredas i särskild ordning. I det sammanhanget är lämpligt att även överväga om fastighetstaxeringslagens regelverk behöver förtydligas mot bak- grund av att enskilt vatten utgör fastighetsindelat område. Enligt direktiven ska utredaren analysera lagstiftningen om fastig- hetstaxering av elproduktionsenheter och bedöma om den bör för- ändras i något avseende. Mot den bakgrunden och att det numera t.ex. är förhållandevis vanligt att vindkraftverk är placerade på all- mänt vatten anser utredningen att något bör sägas om fastighets- taxering och byggnader på vatten (enskilt eller allmänt). Vid fastighetstaxeringen ska beslut fattas om fastigheternas skatte- och avgiftspliktsförhållanden och indelning i taxeringsenheter (1 kap. 1 § första stycket FTL). Enligt huvudregeln i 4 kap. 1 § FTL utgör fastighet taxeringsenhet. Med andra ord är registerfastighet taxeringsenhet om inte annat föreskrivs. I fastighetsrättsligt hän- seende består territorium av två olika delar – fastigheter och allmänt vatten. I 1 kap. 1 § jordabalken anges att fast egendom är jord och att denna är indelad i fastigheter. All mark, det mesta av insjövattnet och det kustnära havsvattnet ingår i fastighetsindel- ningen. Vatten som tillhör en fastighet benämns enskilt vatten och gränserna mellan fastigheter är fasta, oavsett om det gäller gränser i vatten eller på land. Ändringar i fastighetsindelningen av register- fastigheterna sker genom fastighetsbildning enligt regler som finns i fastighetsbildningslagen (1970:988). Även allmänt vattenområde är att betrakta som fast egendom. Med jord avses i jordabalkens mening både mark och vattentäckt område som ingår i det svenska territoriet (se SOU 1947:38, s. 42 och SOU 1960:25, s. 47). Allmänt vattenområde ingår inte i fastig- hetsindelningen och redovisas inte i Lantmäteriets fastighetsregis- ter8. Normalt finns inte heller någon kartdokumentation som redo- visar gränsens sträckning. Däremot är allmänt vattenområde kom- 8 Det bör noteras att det undantagsvis finns fastigheter, t.ex. med grund i äldre rättsinstitut som ofri tomt i stad och jordeboksfiske, som inte är redovisade i fastighetsregistret. Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. mun- och länsindelat och finns i detta avseende utmärkt på regi- sterkartan som enligt 3 § förordningen (2000:308) om fastighets- register ska ingå i det fastighetsregister som förs av lantmäteri- myndigheterna. Vidare bestäms gränsen mellan enskilt och allmänt vatten direkt av lagen (1950:595) om gräns mot allmänt vattenområde. Taxeringsenheter (fastigheter) omfattar byggnader och ägoslag enligt vad som föreskrivs i 4 kap. 5 § FTL. Som anges ovan ingår enskilt vatten i fastighet. Indelningen av mark i olika ägoslag reg- leras i 2 kap. 4 § FTL. Där föreskrivs att mark som är vattentäckt endast ska indelas om den är täktmark. Bara ”vatten” av nu nämnt slag blir följaktligen föremål för fastighetstaxering. Skälet till det framgår av prop. 1979/80:40, s. 64 f. Vattentäckt område anses utgöra improduktiv mark som inte ska åsättas något värde, om det inte finns särskilda skäl. Så är som redan framgått fallet när det gäller område där täkt pågår. har tolkat fastighetstaxeringslagen i förhållande till fastigheter utan landareal, se ställningstagande , Vattenfastigheter, dnr 130 289556-05/111. Ställnings- tagandet har sin bakgrund i att fastigheter avsedda för småhus- bebyggelse har avstyckats i vatten och att byggrätten kan ha ett högt marknadsvärde. Mot bakgrund av regleringen i 2 kap. 4 § FTL om vattentäckt mark anser verket dock att andra ”vattenfastigheter” än täktmark inte ska åsättas något markvärde även om byggrätt finns. Vidare har fastighetstaxerat t.ex. vindkraftverk på allmänt vatten. Att gå längre än denna deskriptiva redogörelse skulle föra för långt. Utredningens direktiv inkluderar inte den generella frågan om fastighetstaxering av byggnader på vatten och det är olämpligt att behandla spörsmålet inskränkt till kraftverksbyggnader på vatten. Vidare är frågan komplicerad och det särskilt när det gäller allmänt vatten (jfr SOU 2015:10). Att staten har beskatt- ningsrätt på sådant område torde stå klart, jfr 2 kap. 30 § inkomst- skattelagen (1999:1229). Däremot finns olika fastighetstaxerings- rättsliga frågor som förtjänar ytterligare klargörande. Frågan om taxeringen av byggnader på allmänt vatten vid fastig- hetstaxering bör därför, enligt utredningens mening, utredas i sär- skild ordning. I det sammanhanget är lämpligt att även överväga om fastighetstaxeringslagens regelverk behöver förtydligas mot bak- grund av att enskilt vatten utgör fastighetsindelat område. Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. 6.5.5Värderingen av sol- och vågkraftverk Utredningens förslag: Sol- och vågkraftverk ska värderas enligt vad som med förslaget betecknas effektmetoden. I avsnitt 6.5.2 anges att utredningen inte kommer att överväga några förändringar i den grundläggande värderingsmodellen för kraftslagen. Det betyder att sol- och vågkraftverk kan värderas an- tingen enligt, med förslagets beteckningar, energi- eller effektmeto- den. Skäl för att dessa två kraftverkstyper, som enda slags kraftverk vid sidan om vattenkraftverk, skulle avkastningsvärderas enligt energi- metoden saknas. I själva verket uppvisar sol- och vågkraftverk flera likheter med vindkraftverk. Exempelvis har kraftverkets ålder cen- tral betydelse för marknadsvärdet och även olika goda produk- tionsförutsättningar beroende på belägenhet spelar roll för detta. Sol- och vågkraftverk föreslås därför värderas enligt effektmetoden. Förslaget genomförs med de ändringar som föreslås i avsnitt 6.5.3 i 4 kap. 10 §, 6 kap, 14 §, 7 kap, 3 § 5 samt 15 kap. 1, 10 och 12 §§ FTL. 6.5.6Mikroproduktion och annan produktion av el för eget bruk Utredningens bedömning: Så kallad mikroproduktion av el, och annan produktion av el för eget bruk där överskottsproduk- tionen säljs, innebär normalt inte att en byggnad är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk starkström. En sådan bygg- nad är följaktligen vanligtvis inte kraftverksbyggnad i fastig- hetstaxeringslagens mening och ska således inte taxeras som el- produktionsenhet. Även om så undantagsvis är fallet ska en så- dan byggnad, i vart fall när det gäller mikroproduktion, regel- mässigt inte åsättas något taxeringsvärde eftersom den torde omfattas av undantaget för byggnader vars värde inte skulle upp- gå till i taxeringsvärdenivå. Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. Det blir allt vanligare med att enstaka fastigheter har egen produk- tion av förnybar el, t.ex. solceller på taket till en byggnad eller ett vindkraftverk på tomten. Det är då fråga om så kall- ade mikroproducenter. En mikroproducent kan sägas vara en el- användare, t.ex. en villaägare med solceller på taket, som komplet- terar sitt uttag av el från elsystemet med egen elproduktion (jfr t.ex. SOU 2013:46, s. 71). Det kan dock också t.ex. vara fråga om en näringsidkare som producerar el vilken i huvudsak används i den egna verksamheten, men som också då och då säljer produktions- överskott. Det bör understrykas att i detta sammanhang är det enbart rele- vant för fastighetstaxeringen om en byggnad karakteriseras som en kraftverksbyggnad eller inte. Det avgörs enligt 2 kap. 2 § FTL av om den är inrättad för kommersiell produktion av elektrisk stark- ström. Här är alltså t.ex. frågan om hur en mikroproducent defini- eras i olika andra sammanhang utan betydelse. Utredaren ska enligt direktiven se över fastighetstaxeringen av elproduktionsenheter med hänsyn till de förändringar elproduktio- nen och elmarknaden har genomgått . Mot den bak- grunden uppkommer frågan om byggnaderna som är inrättade för egen elproduktion och tillhörande mark ska fastighetstaxeras som elproduktionsenheter. I annat fall indelas byggnaden normalt som övrig byggnad och taxeras med tomtmarken som en industrienhet, om inte den så kallade övervägandeprincipen gör att t.ex. solceller på ett villatak omfattas av indelningen av byggnaden som småhus. En förutsättning för att en byggnad och tillhörande tomt ska fastighetstaxeras som en elproduktionsenhet är, som redan nämnts, att byggnaden indelas som en kraftverksbyggnad enligt 2 kap. 2 § FTL. För det fordras att den är inrättad för kommersiell pro- duktion av elektrisk starkström. När det gäller mikroproduktion och annan produktion för eget bruk är byggnaden inte inrättad för kommersiell produktion av starkström. Den är i stället inrättad för att tillgodose egenförbrukningen av elen. Det förhållandet föränd- ras inte även om ett mindre överskott i förekommande fall skulle säljas. Detta eftersom byggnaden även i ett sådant fall, förenklat uttryckt, är inrättad för ”elförsörjning” inte ”elförsäljning”. Om en sådan byggnad däremot är inrättad för såväl icke-kommersiell som kommersiell produktion av elektrisk starkström, vilket får anses vara fallet om produktionskapaciteten tydligt överstiger förbrukningen, Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. följer det av utredningens förslag (se avsnitt 5.4.5) att den kommer att indelas som en kraftverksbyggnad och en övrig byggnad. Sam- tidigt bör uppmärksammas att även i ett sådant fall kommer, i vart fall när det gäller mikroproduktion, något taxeringsvärde regelmässigt inte att bestämmas för byggnaden. Skälet till det är att den torde omfattas av undantaget i 7 kap. 16 § 1 FTL för byggnader vars värde inte skulle uppgå till i taxeringsvärdenivå. Utredningens förslag: Taxeringsenhet med tomtmark till vatten- eller vindkraftverk som är lös egendom ska beskattas på samma sätt som taxeringsenhet med vatten- eller vindkraftverk. Av 3 § första stycket d FSL framgår att fastighetsskatten utgör av taxeringsvärdet avseende industrienhet och elpro- duktionsenhet. Därifrån undantas elproduktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vattenkraftverk eller vindkraftverk. För el- produktionsenhet som utgörs av taxeringsenhet med vindkraftverk är fastighetsskatten av taxeringsvärdet (3 § första stycket f FSL) och med vattenkraftverk är skatten (3 § första stycket e FSL). Ovanstående reglering har i rättstillämpningen medfört att vind- och vattenkraftverksbyggnader och mark till dessa har beskattats med olika skattesatser beroende på om kraftverket och marken har samma eller skilda ägare. Orsaken till det är en taxeringsenhet som har flera ägare ska delas upp i taxeringsenheter efter ägarförhållan- dena (4 kap. 2 § FTL). Kraftverksbyggnaden respektive marken till denna utgör alltså var sin taxeringsenhet, om de inte har samma ägare. Vidare har de nu relevanta skattesatsbestämmelserna tolkats på så sätt att de styrs av om en taxeringsenhet är ”taxeringsenheten med vind- eller vattenkraftverket”. Det avgör om den särreglerade skatte- satsen på antingen är tillämplig. Taxeringsenheten som marken hänförs till beskattas däremot, såsom tomtmark till en elproduktionsenhet, med skattesatsen enligt huvudregeln för elproduktionsenheter. Om kraftverksbyggnaden och marken har Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. samma ägare beskattas dessas värde däremot likformigt enligt res- pektive särreglerad skattesats. Detta eftersom en och samma taxe- ringsenhet omfattar dem båda och denna är enheten ”med kraft- verket”. Det är otillfredsställande att fastighetsbeskattningen inte är en- hetlig i nu sagda avseende. Situationen är också förhållandevis van- lig, eftersom vindkraftverk inte sällan är uppförda på arrenderad mark. Mot denna bakgrund föreslås regelverket justeras på så sätt att vatten- och vindkraftverk samt tomtmark till sådana, ska beskattas med samma skattesats oberoende av om kraftverket och tomt- marken har samma eller olika ägare. Enligt utredningens direktiv omfattar uppdraget inte skattesat- serna för fastighetsskatt. I förevarande sammanhang betyder det att utredningen inte särskilt kommer att behandla fråga om vindkraf- tens lägre skattesats i sig utgör otillåtet statligt stöd enligt . Det kan inte heller anses utgöra något hinder mot förslaget att upp- nå likformig rättstillämpning genom en mindre utökning av tillämp- ningsområdet för den lägre skattesatsen. Skälet till det är att den faktiska tillämpligheten av skattesatsen även på det utökade områ- det på motsvarande vis i den praktiska rättstillämpningen styrs av vad som anges i ställningstagande9 , Statsstöd i form av lägre fastighetsskatt för vindkraftverk, dnr 131 143176-15/111 och , Statsstöd i form av lägre fastighetsskatt för vindkraftverk – följdfrågor, dnr 131 329703-15/111. På så sätt iakttas det så kallade takbeloppet för statsstöd som före- skrivs i kommissionens förordning (EU) nr 1407/2013 av om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i för- draget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse10. I samanhanget finns anledning att nämna att Skatte- verket har uppskattat att cirka två tredjedelar av vindkraftverken träffas av den högre normalskattesatsen . Vid en förändring av fastighetsskatten från för mark med vindkraftverk på ofri grund minskar skatteintäkterna motsvarande . Ändringen omfattar cirka 2 600 värderingsenheter för tomtmark till vindkraftverk. 9Skatteverkets ställningstaganden innehåller en redogörelse för uppfattning i rättsliga frågor. De är styrande för verksamhet men enbart vägledande för all- mänheten. 10EUT L 351, 24.12.2013, s. 1 (Celex 32013R1407). Sol-, vind- och vågkraftverk samt terminologiska frågor, m.m. svarande ändringar kommer inte i praktiken att ske för tomtmark till vattenkraftverk. Förslaget föranleder ändringar i 3 § första stycket d–f FSL. Utredningens förslag: Skattesatsen för taxeringsenheter med sol- eller vågkraftverk ska vara densamma som den för sådana en- heter med vindkraftverk, dvs. Vindkraftens lägre skattesats sammanhänger med att det är fråga om att öka elproduktionen från förnybara energikällor och deras produktionssätt (se SOU 2004:36, s. 232 ff. och prop. 2005/06:143, s. 33). Motsvarande gör sig gällande i fråga om sol- och vågkraften. Skattesatsen föreslås således vara av taxeringsvärdet även i detta fall. Vad som anförs i avsnitt 6.6.1 om skattesatsens prak- tiska tillämplighet enligt där angivna ställningstagande gäller även i detta fall. Förslaget föranleder ändringar i 3 § första stycket d och f FSL. Kalkylränta, även kallad diskonteringsränta eller avkastningskrav, är den ränta som används för att nuvärdesberäkna framtida avkast- ningar. Den används exempelvis vid fastighetsvärdering, investe- ringskalkylering och företagsvärdering för att kunna jämföra värdet på betalningar som är skilda . Kalkylräntan används i förevar- ande sammanhang vid värdering av elproduktionsenheter och industri- enheter i form av täktmark (fortsättningsvis ”täktenheter”). Räntan är grundläggande för de beräkningar som görs inom ramen för för- beredelsearbetet inför allmän fastighetstaxering. Uppdraget på fastighetstaxeringens område omfattar de värderings- och förfaranderegler som gäller för taxering av elproduktionsenhe- ter. Vid avkastningsberäkningen för vattenkraftverk bestäms rikt- värdena med utgångspunkt i en kalkylränta med ett fast angivet procenttal (f.n. ) och med beaktande av kostnad för inkomstskatt. Utredningen ska överväga om denna modell är den lämpligaste ordningen. En central utgångspunkt är att taxeringsvärden för elproduk- tionsenheter även fortsättningsvis ska spegla marknadsvärden, i den mening som avses i 5 kap. fastighetstaxeringslagen. Kalkylränta är en av de grundläggande komponenterna för de fall avkastningsberäkning används som värderingsmetod. Frågor som rör författningsregleringen av kalkylräntan, hur riktvärdeangivelserna ska bestämmas och hur avkastningsberäkningen ska göras behand- las nedan. I 15 kap. 6 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152), förkortad FTL, regleras hur riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk ska bestämmas. Där anges att för normkraftverket ska värdet i en riktvärdeangivelse bestämmas med utgångspunkt i elproduktionens lönsamhet och med beaktande av priserna vid köp av likartade vatten- kraftverk eller delar därav. Hur riktvärdeangivelsen ska bestämmas regleras vidare i 1 kap. 25 a § fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199), förkortad FTF. Där framgår hur avkastningsberäkningen utförs och att omräkning ska ske till nivååret: Vid bestämmande av riktvärdeangivelsen skall värdet i kr/kWh för normkraftverket vid en avkastningsberäkning enligt 15 kap. 6 § [FTL] bestämmas med ledning av genomsnittliga elpriser och de kostnader under nivååret och de fem närmast föregående åren som är nödvändiga för en uthållig produktion. Till grund för avkastningsberäkningen skall de elpriser ligga som under angivna tidsperiod noterats vid för produkten , prisområde . Vid beräkningen av genomsnittligt elpris ska beaktas hur produktio- nen vid vattenkraftverken varierar . Genomsnittspriset per kWh ska korrigeras så att det utgör det pris som kan förväntas för normkraftverket. Elpriser och kostnader ska räknas om till nivåårets penningvärde. Vid bestämmande av värdet per kWh i riktvärdeangivelsen ska inte inverkan på kraftverkets värde av elcertifikat beaktas. I 1 kap. 4 § FTF regleras storleken på den kalkylränta som ska an- vändas vid bestämmande av riktvärdeangivelsen. Där anges att för brytningsfaktor enligt 12 kap. 9 § FTL och riktvärde enligt 15 kap. samma lag ska vid avkastningsberäkning bestämmas med utgångs- punkt i en kalkylränta av och med beaktande av kost- nad för inkomstskatt. Regleringen innebärande att inkomstskatt ska beaktas tillkom inför den allmänna fastighetstaxeringen (AFT 13). En av faktorerna vid bestämmande av kostnadssidan i en avkastningskalkyl utgörs av skattekostnaden. föreskrivs att sådan kostnad ska beaktas i lönsamhetsberäkningen. Ändringen i fastighetstaxeringsförordningen som innebär att in- komstskatt ska beaktas i kalkylräntan medför i praktiken att den föreskrivna nivån på kalkylränta vid AFT 13 efter skatt motsvarar en kalkylränta om före inkomstskatt. Det kan vidare noteras att kalkylränta inte enbart används vid beräkningen av riktvärdeangivelsen för vattenkraftverk utan till viss del även an- vänds för att stämma av storleken på riktvärdeangivelserna för öv- riga elproduktionsenheter. Dessutom görs vid förberedelsearbetet avseende taxering av täktenheter avstämningar som grundar sig på den i fastighetstaxeringsförordningen reglerade kalkylräntan. I 15 kap. 13 § FTL regleras hur riktvärdeangivelserna för värme- kraftverk ska bestämmas. Utgångspunkten är återanskaffningskost- naden men jämkning av denna ska ske ”med hänsyn till lönsam- heten för den totala elproduktionen i landet”. Av 1 kap. 34 § FTF framgår att vid bestämmande av riktvärde- angivelsen ska en jämkning göras med hänsyn till lönsamhet enligt 15 kap. 13 § FTL. Jämkningen ska ske med utgångspunkt i avkast- ningsberäkningar med ledning av genomsnittliga elpriser och nöd- vändiga kostnader under nivååret och de fem föregående åren. I 1 kap. 34 d § FTF preciseras att avkastningsberäkningen för ett kraftvärme- verk ska utgå från ett nybyggt kraftverk. I 1 kap. § FTF stadgas att avkastningsberäkningen ska utgå från ett vindkraftverk med viss installerad effekt och viss årlig produktion. Sammanfattningsvis innebär det att kalkylräntan i 15 kap. 6 § FTL i första hand är utgångspunkt för beräkning av riktvärdeangiv- elsen för vattenkraftverk. Kalkylräntan har dock även betydelse för beräkningen av riktvärdeangivelserna för övriga typer av värme- kraftverk där hänsyn till lönsamheten ska ske genom en avkast- ningsberäkning. Beräkningen sker vid fastställande av riktvärdeangiv- elserna för dessa. Om sol- och vågkraftverk indelas som kraftverks- typer i FTL kommer kalkylräntan också att ha viss betydelse för beräkning av riktvärdeangivelser för dessa typer av elproduktions- enheter. Vidare används kalkylräntan för beräkning av brytnings- faktor för täktenheter. 7.4Kalkylräntans historik samt begrepp och värderingsmetoder 7.4.1Kalkylräntan historiskt, inom vissa andra verksamheter samt vid fastighetstaxering års fastighetstaxeringskommitté (SOU 1979:32, s. 700) tog upp frågan om storleken på kalkylräntan. Kommittén redo- visade ett intervall inom vilket kalkylräntan borde ligga. För elproduk- tionsenheter gjordes härvid en jämförelse med andra fastighetstyper: