sou · H4B330 · 2016-04-07 00:00:00 — •Storstäder har en svag journalistisk infrastruktur och stora om råden som knappt bevakas alls av de traditionella medierna. Detta vägs delvis upp av växande antal gratistidningar och nyhetssajter på nätet, hyperlokala medier som täcker stadsdelar eller enstaka förorter. är de sociala skillnaderna i medieanvändning stora mellan välbärgade och fattiga områden. •I medelstora städer är de regionala tidningarna ofta starka, och på många platser har de närmast monopol genom att de äger både betalda tidningar, gratistidningar och lokala radio och tv- kanaler (undantaget public service). Dessa lokala mediehus har fortfarande en stark ställning, men är under ekonomisk press. Professionalismen är stark, som journalistiken blir alltmer marknadsstyrd. •Småstäder och landsbygd får en minskad bevakning när infrastruk- turerna blir glesare och lokalredaktioner läggs ner. växer nya hyperlokala medier fram som får utrymme när större medier drar sig tillbaka – gratistidningar, lokala nyhetssajter och endagarstidningar. En hel del av denna nya typ av lokaljournalistik är semi-professionell och nära lokalsamhället. Att se medierna och journalistiken som ett ekosystem förklarar inte allt. Ett medieekologiskt perspektiv är bara en utgångspunkt – en insikt om att mediesystemet hänger ihop och att förändringar i en del av systemet också får konsekvenser i andra delar av systemet. Medieekologi – ett helhetsperspektiv på medieutveckling Forskning om journalistiska ekosystem både i och i visar att de traditionella medierna på många sätt försvagats. Frågan är vad detta innebär för mediepolitiken, hur ett mediekologiskt perspektiv skulle påverka mediepolitiken? Svensk mediepolitik har många likheter med det svenska medie- systemet. Den bär på ett komplicerat arv från historien, från ett system där medier och politik var sammanvävda och mediepolitiken formades i partipolitikens kompromisser. En del av detta arv är att mediepolitiken i praktiken delas upp mellan minst tre olika politik- områden/departement – har huvuddelen, men ligger en stor del av infrastrukturen (t.ex. fibernät och konkurrenslagstiftning) under och skatte satserna bestäms av (t.ex. moms och reklam- skatt). Mediepolitiken i sin helhet skulle vinna på en medieekologisk helhetssyn där dessa olika politikområden behandlas tillsammans. Detta är också något som påpekar i sitt delbetän- kande (SOU 2015:94). Fyra viktiga områden där en sådan helhetssyn behövs är följande: •Infrastruktur – för att de digitala plattformarna ska kunna utveck- las krävs att samhället tar ansvaret för att hela landet får tillgång till infrastruktur i form av fibernät och mobila nätverk. På samma sätt som staten tog ansvar för utbyggnad av järnväg och telefon- nät i industrialismens barndom, så måste samhället se till att hela landet får tillgång till informationssamhällets infrastruktur. Detta är särskilt viktigt i glesbygder där distributionskostnader för papperstidningar är stora och där infrastrukturen är allra minst utbyggd. •Ekonomiska förutsättningar – dagens mediepolitik gynnar gamla affärsmodeller och gamla plattformar, medan de nya och växande digitala medierna har sämre ekonomiska förutsättningar (t.ex. olika moms och begränsat presstöd). och tablåstyrd radio och tv kommer att finnas kvar , gamla medieformer försvinner sällan. Men de förändras i den nya medieekologin, som nya medieformer växer fram. Samhällets ekonomiska stöd i form av presstöd eller reducerad moms ska inte bestämmas av vilken affärsmodell eller teknisk plattform som används, utan mer utifrån vilken roll de olika medie- formerna spelar i samhället. Det är mediernas betydelse utifrån Medieekologi – ett helhetsperspektiv på medieutveckling ett demokratiskt perspektiv som motiverar ett ekonomiskt stöd från samhället. Det innebär att presstödet är viktigt för vissa typer av medier, t.ex. lokala fådagarstidningar. Men att lokala nyhetssajter och gratistidningar (av en viss storlek och med en viss stabilitet) också borde kunna få likvärdiga villkor. •Mångfald i det mediala ekosystemet är viktigt, och i dagens medie- utveckling finns starka tendenser till centralisering och likriktning i innehållsproduktionen. Medieägandet samlas på allt färre händer, särskilt regionalt och lokalt. Detta innebär att en samhällsfinan- sierad public service är mycket viktig för att säkra en mångfald i journalistiken. Ofta är lokalradion och SVT:s regionala nyheter det enda alternativet till de regionala mediemonopol som växt fram. Ett annat sätt att stödja mångfalden är olika former av etableringsstöd till nya medier och utvecklingsstöd för t.ex. lokala och regionala medier. •De lokala medierna har länge varit styrkan i den nordiska medie- modellen. Denna lokala journalistiska infrastruktur har också varit en viktig bas för de nationella mediesystemen, både för bevakning av hela landet och för rekrytering av journalister till nationella medier. Mediepolitiken kan bidra till att stärka de lokala medierna genom att vidga stödet till att inte bara omfatta en affärsmodell och en plattform (prenumererade papperstidningar). Ett sätt att fördela mediestödet är att inte längre utgå från den existerande mediestrukturen, utan i stället vända på perspektivet och utgå från människors behov av lokal journalistik. Detta lokala medie- stöd skulle kunna fördelas över landet utifrån faktorer som antal invånare och geografisk struktur och bli möjligt att söka för alla typer av medier, även t.ex. gratistidningar och lokala nyhetssajter. En fond för lokaljournalistik där olika typer av medier kan söka stöd för att starta och utveckla lokala och ”hyperlokala” medier. Detta skulle också öka mångfalden i de lokala medierna. Sammanfattningsvis: Ett medieekologiskt perspektiv i mediepoliti- ken skulle kunna överbrygga den uppdelning som finns mellan olika politikområden. Det skulle både medierna och demokratin tjäna på. Medieekologi – ett helhetsperspektiv på medieutveckling (2009) Breaking Journalism Down: Work, Authority and 1997–2009. , and Shirky C (2012) Post-Industrial Journalism: Adapting to the Present. Nedladdat 20150805: research/post-industrial-journalism-adapting-to-the-present-2/ (2013) Media Ecosystems: Some notes toward a genealogy of the term and an application of it to journalism research. Nedladdat från: www. /wp-content/uploads/2013/04/ (2014) From broadsheet to tabloid: Content changes in Swedish newspapers in the ligth of a shrunken size. Observatorio (OBS*) Journal 7(4): 1–21. och J (2014) Mediekratin: mediernas makt i svenska val. : Ekerlids förlag. (2010) News at work Imitation in an age of information abundance. A, Willig I och (2009) Hvor kommer nyhederna fra? Den journalistiske födekaede i förr och . Aarhus: Förlaget . och (2013) The social journalist: the social life or creating a new digital divide? Digital Journalism, 1(3): 368–385. (1998) Nyheter mitt ibland oss. Journalisten (2014) Uppsving att vänta för den hyperlokala journalistiken. (2014) Goodbye politics, hello lifestyle. Paper presenterat vid ICA 2014 i . och (2014) Is anyone out there? Assesing Swedish citizen generated community journalism. Journalism Practice, 8(2):164–180. (1998) Nyheter i samspel. Medieekologi – ett helhetsperspektiv på medieutveckling , , Franklin B, och N (2008) The Quality and Independence of British Journalism. P M, Stonbely S, McCollough K och Renningen B (2015) Assessing the Health of Local Journalism Ecosystems. Nedladdat : Assessing-Local-Journalism_Final-Draft-6.23.15.pdf Nord L och (2002) Medieskugga. Nord L och (2007) Präktiga massmedier. De lokala mediernas valbevakning 2006. : kommuner och landsting. (2005) Skilda medievärldar. Lokal offentlighet och lokala medier i . /: Symposion. och M (2011) En himla många kanaler – flerkanalpublicering i svenska mediehus. och K (2014) Landsbygd i medieskugga. Journalistikstudier på nr 7. (2001) Medier och medborgare i den digitala kommunen, (2003) Granskning med förhinder, Studier i Politisk kommunikation nr 4, , . och I (red.) (2013) På väg mot medievärlden – journalistik, teknik, marknad. och (2015) Färre journalister som producerar mer för fler kanaler. I: Truedson (red.) 2014/15. : , 67–94. (2010) From the Ecology of Broadcasting to the Ecology of Participation. – NordMedia 2009. Postman N (1987) Underhållning till döds. Medieekologi – ett helhetsperspektiv på medieutveckling Postman N (1998) Five Things We to know About Technological Change. Talk delivered in Colorade 28, 1999. materials/postman.pdf PEW – Project for excellence in Journalism (2010) Happens – A study of the Ecosystem of One . org/2010/01/11/how-news-happens/ (2015) in a Digital . org/2015/03/05/local-news-in-a-digital-age/ Picard RG (2014) Twiligth or New of Journalism? Evidence from the changing news ecosystem. Journalism Practice, 2 (3): 273–283. och (2003) : en introduktion till ekologins grunder. Scolari CA (2012) Media Ecology: Exploring the Metaphor to Expand the Theory. Communication Theory 22(2012):204–225. (1985) Kommunalpolitiken i massmediernas spegel. Political Studies 45, : . Strömbäck J och Nord L (red.) (2013) Kampen om opinionen: politisk kommunikation under svenska valrörelser. SOU 2013:66 Översyn av det statliga stödet till dagspressen. SOU 2015:94 Medieborgarna och medierna. Wadbring I (2012) Journalistikens kommersialisering – mera myt än sanning? Innehållets förändring i svensk dagspress 1960–2010. Örnebring H (2013) Participation or oursourcing? Some reflections on the space and status of newswork in the digital news eco system. Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället När digitaliseringen av medierna sköt fart sista decennium var det få som förutsåg den enorma omvandling som stod för dörren. Visserligen hade även tidigare bjudit på en fort- löpande teknisk medieutveckling, och därtill kopplade förändringar i användarnas beteende – inte minst när tv:n gjorde sitt intåg i våra hem, eller när kassettbandet och videon kom och ökade medieanvän- darnas frihet att lyssna och titta på tider som passade dem själva. De ekonomiska och administrativa organisationsformer som medierna utvecklat vid sitt inträde i medielandskapet var dock förhållandevis stabila; biografen visade sina filmer till en betalande publik, radion och televisionen producerade sina program för licensbetalande med- borgare, pressen levde på den blandning av annonser och prenume- rations- och lösnummerförsäljning som funnits sedan masspressens införande, musikbranschen sålde sina skivor och artister turnerade för att göra reklam för dessa. Att kassett- och videoband introducera- des skapade förvisso en diskussion om branschernas intäktsmodeller, men var ändock inget emot den genomgripande förändring som digitaliseringen skulle föra med sig. Digitaliseringen är en kraft som i grunden förändrar hur i det närmaste alla medier verkar, och som får vittgående konsekvenser för både medieproducenter och för dem som använder medier, och i en djupare mening förändrar de värden som omgärdar medierna. Nedan kommer jag att beskriva och diskutera på vilket sätt digi- taliseringen inverkat på de värden som omger medieproduktion och mediekonsumtion. Jag ska först i den resterande delen i detta avsnitt beskriva hur man kan betrakta dessa värden lite mer ingående, och göra några begreppsliga preciseringar. I nästföljande avsnitt ska jag göra en kort historisk exposé över de produktionsmodeller som varit förhärskande inom medie- och kulturindustrierna under större delen av . Jag kommer också översiktligt att redogöra för den medieproduktion som sker utanför dessa industrier, företrädesvis av vanliga medborgare och ideella organisationer. Jag kommer sedan att visa hur relationen mellan dessa två produktionskretslopp förändrats med mediernas digitalisering. I det därpå följande avsnittet kommer jag att gripa an kapitlets huvuddiskussion angående de konsekvenser i termer av värdeförskjutningar som de förändrade produktions- och Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället konsumtionsmönstren medför, och hur det kan kopplas till vidare förändringar i samhället. Jag kommer att avsluta med att lyfta fram några frågor som detta väcker inför framtidens organiserande av medier, och för den mediepolitik som ska utformas. Framställningen är resonerande, och jag har sökt undvika inom- vetenskaplig jargong eller omfattande teoretiska resonemang. För den som är intresserad av dessa kan jag hänvisa till min bok (, 2011) där en mer utförlig diskussion kring dessa spörsmål förs. I likhet med intas ett medborgar perspektiv (i motsats till ett branschperspektiv). Det är därmed framför allt konsekvenserna för medborgarna som medieanvändare som behandlas. En komponent som varit avgörande för mediernas ekonomiska och administrativa organisationsformer har varit de värden som medieproduktion och -konsumtion varit centrerade kring – de värden som varit det yttersta motivet för produktion. Kommersiell medieproduktion har naturligtvis ekonomiska värden som motor – filmer skapas för att ge återbäring och vinst på de investeringar som produktionsbolagen gjort, bokförlagen producerar böcker för att ge utdelning till sina aktieägare, och kommersiella tv-bolag säljer reklamtid till dem som vill nå deras publiker med kommersiella (eller andra) budskap. Ekonomiska värden är dock inte de enda värden som kan knytas till medieproduktion. Public service-medierna SVT, SR och UR drivs till exempel inte för ekonomisk skull, utan för att ”informera, utbilda och underhålla” – det motto för public service-verksamhet som BBCs generaldirektör slog fast och som har fått bli ledstjärna för public service-bolag världen över. Här är det således snarare fråga om informations-, bildnings- och underhållningsvärden som står i fokus (, 2013). Jag använde i det ovanstående stycket avsiktligt begreppet ”public service-medier” för (), () och Utbildningsradion (UR), väl medveten om att (SOU 2015:94) valt begreppet ”offentligt finansierade medier” om dessa bolag. Begreppsproblematiken här är inte enkel, och motivet Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället för att undvika public service-medier med hänvis ning till att även andra medier verkar i allmänhetens tjänst är förstås legitimt (och relaterbart till den i EU vedertagna formuleringen ”public funded”). Jag har i andra sammanhang analyserat dessa anspråk (, 2004), t.ex. då TV4 konkurrerade om detta ”public service-värde” genom sin slogan ”kommersiell public service” – så pass framgångsrikt att man är medlem i – vilka på sin hemsida presenterar sig som ”världens ledande allians av public service-medier” (EBU, 2015). Begreppet ”offentligt finansierade medier” löser dock inte dessa problem – som jag ser det – eftersom det även finns kommersiella företag som får finansiering eller delfinansiering via ”det offentliga” (om man med det offentliga menar statliga myndigheter). Presstödet är exempelvis en sådan stödform. Man skulle också kunna tänka sig att ”offentligt finansierade medier” syftade på finansieringsformer som utgår från offentligheten i Habermasiansk mening, dvs. ”de till publik församlade privatpersonernas sfär” (Habermas, 1962/1984: 35). Crowdfunding skulle då vara ett sådant exempel på offentligt grundad finansieringsform (i det fallet utgående från den kulturella offentligheten), där ett stort antal privatpersoner finansierar större projekt,oftaiformavmikrodonationeröverinternet.Ettnyligenupp- märksammat exempel är filmen (2015) som finansierades via sådan crowdfunding. Tidskriften kan också sägas delfinan- siera sin utgivning via donationer från läsarna, liksom internationella . Dessa tre exempel illustrerar också de tre områden som traditionella public service-medier ägnat sig åt: underhållning, infor- mation (journalistik) och utbildning (kunskapsförmedling). Man kan givetvis diskutera om de produkter som finansierats är av högt eller lågt värde, men otvivelaktigt rör då en sådan diskussion graden av underhållnings-, informations- respektive kunskapsvärden, dvs. samma värden som varit i fokus för , SVT och UR. Public service-begreppet översätts ofta som ”radio och TV i all- mänhetens tjänst”, vilket också är den beskrivning som återfinns i . Detta är dock inte den enda betydelse som public service-begreppet vidhäftats. En annan betydelse är ”i publikens tjänst”, vilket är något annat, och snarare pekar mot en beställar-utförar-relation. Denna betydelse brukar ofta anammas av kommersiella aktörer som vill åberopa publik service-kvaliteter (att ge publiken vad den vill ha). En tredje betydelse är public service som Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället ”allmän nyttighet” i likhet med infrastrukturella system som vägar, järnvägar, avloppssystem, sjukhus och skolor (Syvertsen, 1999). Det är denna betydelse jag lägger i begreppet. Allmänna nyttigheter bedrivs sällan i vinstsyfte. Det finns dock en hel del annan medieproduktion som inte heller drivs i vinstsyfte. Många ungdomar ägnar sig åt att skapa musik på sin fritid, och gör inte sällan inspelningar som de cirkulerat bland vänner eller för att lyssna på i syfte att utvecklas, lära sig av misstag, etc. Att skriva poesi för skrivbordslådan är ytterligare en form av sådan textproduktion som inte syftar till skapandet av ekonomisk vinst. Alla dessa exempel är förknippade med andra värden, till exempel det sociala värdet av att göra musik tillsammans, det estiska värdet av att utvecklas som språk ekvilibrist, eller det samhälleliga värdet av att ha bildade, upplysta, välinformerade samt estetiskt och kulturellt berikade medborgare, vilket alltså är de värden som public service som institution traditio- nellt varit centrerat kring. Som framgår av det ovanstående använder jag begreppet värde i en vidare betydelse än bara som ”ekonomiskt värde”. Ett värde är ett uttryck för en värdering, och värden bestäms genom socialt överenskomna standarder, kriterier eller mått (Magendanz, 2003). Dessa mått kan vara ekonomiska, och räknas i kronor och ören, men de kan också vara sociala och mätas i grader av uppskattning från omgivningen. De kan även vara kunskapsmässiga i termer av breda kunskaper inom många områden eller djupa kunskaper inom ett mer begränsat område. Inom medieforskningen brukar man t.ex. tala om kunskapsvärden kopplade till rollen som medborgare i termer av ”public knowledge”, dvs. kunskap som är användbar för utövandet av medborgerliga rättigheter och skyldigheter (Corner, 2009). Sådana kunskapsvärden skapas dock inte av medier allena. De medborgare som tar del av mediernas innehåll måste också ha en beredskap för att kunna tillgodogöra sig informationen, och omvandla den i sitt medborgerliga handlande. Här har skolan traditionellt haft en roll av att utbilda kritiskt tänkande medborgare, som kan fatta välavvägda och informerade ställningstaganden i frågor som rör samhälls medborgarnas gemensamma angelägenheter. En sådan syn på värde innebär att vad som är värt något bestäms i socialt samspel med andra människor, och är utkomsten av en värderingsprocess. Det betyder att värden inte är inneboende som en essens inom ett föremål, eller i en aktivitet, utan får sitt värde Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället genom att människor gemensamt förhandlar fram det som anses värdefullt. Detta gäller inte minst medieinnehåll. Inom journalis- tiken görs bedömningar av en händelses nyhetsvärde, medan man inom underhållningen kan tala om ett visst tv- eller radioprograms underhållningsvärde. Hur dessa värden ser ut förändras , och ser inte ut på samma sätt överallt, men de allra flesta kan enas om att det finns underhållning som är värd mödan att ägna sig åt, eller att det finns god och mindre god journalistik. Dessa värden är också konvertibla i den meningen att vi är beredda att betala si och så mycket (ekonomiskt värde) för att kunna ta del av ett visst slags underhållningsutbud på tv, eller för att ta del av nyheter i en viss form (, 2011). Och det är just i mötet mellan ett rikt och varierat medieutbud, och en kritiskt skolad eller bildad medborgare som dessa värden kan diskuteras, förfinas, och också förändras. Värden uppträder dock sällan i sin mest renodlade form, och även om kommersiell medieproduktion har ekonomiska värden som sin yttersta drivkraft, betyder det inte att andra värden – t.ex. estetiska –är frånvarande. Det som ur ett medieföretags ledningsperspektiv är mest centralt, behöver inte vara det för de enskilda aktörer som är inbegripna i själva produktionen; Ett tv-bolags styrelse har givetvis ekonomiska värden som sin centrala måttstock, medan bildproducen- ten för en av företagets programutsändningar kan drivas av helt andra värden (och , 2002), vilka kan vara mer lika de värden som är centrala för personer involverade i icke-industriellt skapande (t.ex. amatörfilmare, personer inom ideella organisationer, aktivister, konstnärer, etc.), och – kanske mest intressant i detta sammanhang –vanliga medborgare, där intresset för mediernas ekonomiska vinster är mer begränsat. Sådana personer har av benämnts som medieborgare, där den aktiva produktionsaktiviteten hos samhällsmedborgare betonas. Det är dock viktigt att påpeka att även de som inte aktivt skapar medieinnehåll i form av bloggar, med- borgarjournalistik, eller kommenterar händelser i nyhetsmediernas kommentarsfält också deltar i samhällsdebatten i så måtto att man håller sig informerad, och utvecklar åsikter och ställningstaganden som är till gagn för samhällets samlade offentlighet. Olika värden behöver inte vara motstridiga i den meningen att de motverkar varandra. En kommersiell filmproduktion kan givetvis även ha stora konstnärliga kvaliteter, framburen av produktions- teamets omhuldande av estetiska värden. Värdeskapande och medborgarskap i det digitaliserade samhället kommersiellt drivna pressen stort till samhällsdebatten (och har så gjort sedan den borgerliga offentlighetens uppkomst). Men de olika värden som industriellt producerad och organisatoriskt komplex medieproduktion omfattar skapar friktion i produktionen. Den är kanske tydligast illustrerad i den spänning mellan ”kreatörer” (creators) och ”ekonomer” (suits) som traditionellt återfunnits inom musikbranschen (Hesmondhalgh, 2007), men som även åter- finns inom t.ex. journalistiken mellan den redaktionella och den ekonomiska ledningen. Om vi undantar den industriellt organiserade medieproduktion som ryms inom SVT, SR och UR så drivs all övrig industriell medieproduktion kommersiellt – ibland med ekonomiskt bistånd (t.ex. presstöd eller stöd till kulturtidskrifter), men alltid inom ramen för en kommersiell, konkurrensutsatt marknad. I nästa avsnitt ska de traditionella produktions- och affärsmodeller som medieproduktion använt sig av att beskrivas närmare. Traditionella modeller för medieproduktion Public service-medierna SVT, SR och UR har traditionellt, och i synnerhet dessa hade monopol på sina verksamheter, haft ett speciellt förhållningssätt till sina användare, vilka tilltalats som medborgare som erbjuds att ta del av information, underhållning eller bildning (på samma sätt som medborgaren ges möjlighet att ta del av vägnätet, utnyttja järnvägen, få sina sopor hämtade eller spola i toaletten). Det är viktigt att framhålla denna aspekt som ett specialfall av industriell medieproduktion. Eftersom dessa medier inte drivits i vinstsyfte kan man heller inte tala om att de har ”affärsmodeller” som grund för sin verksamhet. Och även om själva sättet att producera radio- och tv-program rent tekniskt varit baserat på samma produk- tionsmodeller som deras kommersiella motsvarigheter, har tilltalet till medborgaren varit den särskiljande kvaliteten. Det finns i huvudsak tre olika affärsmodeller som kommersiell medie- och kommunikationsverksamhet traditionellt använt sig av i . Två av dessa har använts inom mediebranschen och en inom tele- och kommunikationsbranschen.