sou · H4B382 · 2016-11-29 00:00:00 — uttalades att hänsyn borde tas till att företagsboten utgjorde ytterligare en reaktion på brott och att före- tagsboten därför skulle komma att medföra att den samlade reaktion- en på brottet i de allra flesta fall skulle komma att bli mer kännbar än tidigare.5 Uttalandet kom dock att nyanseras i den följande pro- positionen. Föredragande statsrådet uttalade där att företagsbots- regleringen borde utformas på ett sätt som garanterade en likformig behandling av skilda företagsformer. Företagsbot borde, sades det, inte innebära någon generell straffskärpning för enskilda närings- idkare. Bland annat mot den bakgrunden antogs företagsbot för en- skilda näringsidkare som döms till individuellt straffansvar komma i fråga främst när förverkande inte kunde ske därför att vinsterna av brottsligheten ännu inte hade realiserats eller när det individuella straffet av speciella skäl blev mycket lågt.6 Frågan om företagsbot och straffrättslig påföljd borde åläggas togs vid den följande riksdagsbehandlingen upp särskilt av justitieutskottet (se bet. JuU 1985/86:13). Utskottet uttalade att det var väsentligt att ett system med företagsbot utformades så att en likformig behandling av olika företagsformer garanterades. Enligt ut- skottet var det inte rimligt att frågan om företagsbot skulle åläggas avgjordes av om näringsverksamheten bedrevs av en juridisk person eller enskild näringsidkare. Det borde därför inte komma i fråga att generellt undanta sådana fall där brottet hade begåtts av en enskild näringsidkare som dömdes till individuellt straff. Däremot kunde det under sådana förhållanden finnas välgrundad anledning att tillämpa jämkningsregeln. Enligt utskottet var det naturligt att företagsbot- en för en enskild näringsidkare eller ett fåmansbolag jämkades om 4Se prop.1985/86:23 s. 108 ff. 1985/86:23 s. 73. 1985/86:23 s. 109 f. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret näringsidkaren eller en företrädare ådömdes ett kännbart individuellt straff. torde det, enligt utskottet, saknas anledning att ålägga företagsbot om företagaren dömdes till ett fängelsestraff eller till kännbara böter. Utskottet sade sig också vilja understryka att företagsbot inte skulle innebära någon generell straffskärpning för de enskilda näringsidkarnas del.7 Lagstiftningsarbetet utmynnade i den ovan nämnda – men nu- mera upphävda – bestämmelsen om att jämkning eller eftergift av företagsboten fick ske om näringsidkaren eller dennes företrädare ådömdes påföljd. De lagändringar som genomfördes innebar bl.a. att tillämpningsområdet för företagsboten utvidgades till att avse även mindre allvarlig brottslighet som begåtts i utövningen av näringsverk- samhet. Regeringen framhöll i det sammanhanget bl.a. att sanktioner mot juridiska personer har störst preventiv effekt när det gäller brott som begås inom ramen för en i övrigt seriös näringsverksamhet.8 Som ovan har konstaterats slopades den särskilda be- stämmelsen om att företagsbot kunde jämkas när näringsidkaren eller dennes företrädare också dömdes till påföljd. Regeringen hänvisade i det sammanhanget bl.a. till de allmänna principerna för straffmätning och påföljdseftergift som hade införts i 29 kap. . Enligt regeringen fanns det flera skäl till att sanktionskumulation borde beaktas vid påföljdsbestämningen för den enskilde i stället för vid bestämmandet av företagsbotens storlek. Ett sådant skäl var att den då gällande lagstiftningen innebar att delägare i ett fåmansbolag på ett omotiverat sätt kunde gynnas av att den delägare som hade begått ett brott dömdes till påföljd för detta. Ett annat skäl var att relationen mellan 29 kap. 5 § och 36 kap. 10 § brotts- balken med den dittills gällande ordningen riskerade att bli otydlig. Regeringen menade också att förslaget att sanktionskumulation skulle beaktas vid påföljdsbestämningen i stället för vid bestäm- mandet av företagsbotens storlek låg väl i linje med vad som sam- 7Se JuU 1985/86:13 s. 15. 2005/06:59 s. 22 f. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret tidigt föreslogs angående förhållandet mellan det individuella straff- ansvaret och företagsbot vid mindre allvarlig brottsliget. Uttalandet syftade på den föreslagna åtalsprövningsbestämmelsen i 36 kap. 10 a § (se ovan avsnitt 11.3). Den sistnämnda bestämmelsen motiverades bl.a. med att det inte fanns samma behov av parallella sanktioner vid mindre allvarlig brottslighet som vid mera allvarlig. Risken för oproportionerligt kraftiga ingripanden ansågs vara störst i fråga om enskilda näringsidkare som kunde åläggas såväl företags- bot som straff. Risken för sådan dubbelbestraffning borde i första hand hanteras vid påföljdsbestämningen för den enskilde. var det, enligt regeringen, viktigt att systemet inte utformades på ett sådant sätt att enskilda näringsidkare missgynnades i förhållande till större företag där sanktionerna drabbar skilda subjekt. Även rätt- viseskäl ansågs tala för en reform där ansvaret riktas direkt mot näringsidkaren i stället för mot en enskild person som verkar inom företaget; detta ansågs särskilt gälla i fråga om mindre allvarlig brotts- lighet. Eftersom överträdelser av näringsreglerande författningar ofta beror på brister som är hänförliga till företagets organisation, skulle också, enligt regeringen, en sanktion som riktas direkt mot näringsidkaren vara mer effektiv än en sanktion som riktas mot en- skilda personer som verkar inom företaget. Slutligen ansågs behovet av att ställa enskilda individer till svars för vissa mindre allvarliga brott minska om ansvar i stället kan utkrävas direkt av näringsidkarna. Mot bakgrund av bl.a. ovanstående ansåg regeringen att ansvaret för brott som har begåtts i utövningen av näringsverksamhet delvis borde flyttas över på näringsidkaren och att företagsbot borde vara den primära straffrättsliga sanktionen vid viss mindre allvarlig brotts- lighet.9 Lagstiftningsärendet utmynnade i den ovan nämnda åtalspröv- ningsbestämmelsen i 36 kap. 10 a § . Dessutom upp- hävdes, som ovan har nämnts, den tidigare bestämmelsen om att företagsboten kunde jämkas eller efterges när näringsidkaren eller företrädare för denne dömdes till påföljd. I förarbetena hänvisades till möjligheterna att sätta ned en påföljd med stöd av 29 kap. 5 § . Det uttalades också att om det i ett enskilt fall inte är möjligt att uppnå rimliga resultat med en tillämpning av 29 kap. 5 § 9 Se prop. 2005/06:59 s. 42 ff. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret kan den generella jämkningsgrunden i 36 kap. 10 § första stycket 4 användas.10 Avgöranden i tiden före rättsfallet NJA 2012 s. 826 Det finns ett refererat hovrättsavgörande, RH 2009:41, som rör för- hållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret reform. I målet dömdes tre tilltalade till fängelse i mellan två och för bl.a. grovt bokföringsbrott och grovt skattebrott. Åklagaren hade också yrkat att ett bolag skulle åläggas företagsbot med för de brott som hade begåtts i utövningen av bolagets verksamhet. Enligt åklagaren hade det inte bedrivits någon seriös verksamhet i bolaget. Hovrätten lämnade åklagarens yrkande om företagsbot utan bifall. I domskälen hänvisade domstolen inled- ningsvis till vissa förarbetsuttalanden som hade gjorts i samband med lagändringar och anförde därefter bl.a. följande. Även efter de ändringar som gjordes är det tydligt att tanken finns kvar att den sammanlagda reaktionen ska framstå som proportio- nerlig. Vid mer allvarlig brottslighet kan det få till följd att påföljds- valet eller det utmätta straffet blir lindrigare än om företagsbot inte hade dömts ut. Följden måste emellertid vara att den individuella påföljden träder i förgrunden, t.ex. i fall då det är fråga om ett långt fängelsestraff för företrädaren för ett fåmansbolag som i stort sett har saknat seriös verksamhet. Ett annat betraktelsesätt skulle leda till att man i sådana fall dömde ut en företagsbot och sedan satte ned fängelsestraffet rejält, t.ex. i enlighet med förarbetsuttalandena med mer än hälften11, trots att det rör sig om bolag som har små förutsättningar att be- tala en någorlunda kraftig företagsbot. En ordning där företagsboten träder i förgrunden framstår för sådana fall som kontraproduktiv efter- som den skulle leda till totalt sett mindre kännbara reaktioner. Alterna- tivet skulle vara att ta hänsyn till realiteterna, att företagsboten i prak- tiken inte är kännbar, och därför inte sätta ned påföljden. lagändringar har inte medfört den ändringen i praxis att företags- bot döms ut vid brottslighet som den nu aktuella. Praxis innebär i stället att det, liksom tidigare, döms ut kännbara fängelsestraff för individerna som begått brotten. 2005/06:59 s. 39. 1985/86: 23 s. 73 finns stöd för att sätta ned företagsboten till hälften eller mer i jämkningssituationer. Något stöd för att sätta ned fängelsestraffet med hälften eller mer har vi emellertid inte funnit i förarbetena. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret I underrättspraxis finns också ytterligare avgöranden där det indivi- duella straffansvaret har getts företräde framför företagsboten när påföljden har bestämts till fängelse. Avgörandena har gällt såväl fåmansbolag som enskilda näringsidkare.12 Rättsfallet NJA 2012 s. 826 Rättsfallet gällde en enskild näringsidkare som i hovrätten hade dömts för grovt bokföringsbrott. Brottsligheten, som bl.a. hade skett i ut- övningen av den enskilda näringsverksamheten, hade enligt ett straffvärde som motsvarade fängelse . Domstolen hade att pröva om den tilltalade i egenskap av enskild näringsidkare skulle åläggas företagsbot för den brottslighet som denne hade dömts för i näringsverksamheten samt hur påföljden för den samlade brottsligheten skulle bestämmas. Domstolen konstaterade inledningsvis att lagregleringen reform innebär att det i fråga om brott i näringsverksam- het först ska avgöras om det finns förutsättningar för företagsbot. När så är fallet ska det belopp som företagsboten primärt bör uppgå till bestämmas. Därefter ska det avgöras om det finns skäl att jämka eller efterge företagsboten. Om det är fråga om att döma en närings- idkare till straffrättslig påföljd ska, när denna bestäms, som ett sista led bedömas om den straffrättsliga påföljden ska sättas ned eller efterges på grund av företagsboten. Enligt domstolen tar de skäl som anfördes för denna del av reform sikte i huvudsak på det centrala området för företagsbot, dvs. när brott begås inom ramen för en i övrigt seriös verksamhet som bedrivs i bolagsform. Dom- stolen bedömde därför att argumenten för att jämka den straffrätts- liga påföljden med hänsyn till företagsboten saknar bäring på fall som det som målet gällde, dvs. där verksamheten inte har varit seriös och där den har bedrivits i form av en enskild firma som näringsidkaren döms till fängelse för allvarlig brottslighet med an- knytning till verksamheten.13 12 Se t.ex. tingsrätts dom i mål B 5726-09, dom i mål B 5877-11 och Hovrätten för Västra dom i mål B 3332-11. 13 Se NJA 2012 s. 826 p. 44 och 45. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Domstolen uttalade vidare: 51.En tillämpning av lagstiftningen enligt den huvudprincip som den bygger på kan i fall av det slag som är aktuellt i detta mål leda till problem. En fråga är exempelvis hur en företagsbot ska kunna beaktas när den som har ålagts företagsboten ska dömas till fängelse. Fängelsestraff ska anses strängare än varje bötesstraff (se 1 kap. 5 § BrB). Regeln i 26 kap. 2 § tredje stycket om att böter vid tillämp- ningen av fängelse som gemensamt straff för flera brott ska anses mot- svara fängelse inverkar inte på den frågan, eftersom regeln har kommit till närmast av lagtekniska skäl; utan bestämmelsen hade det kunnat sättas i fråga om det t.ex. hade varit möjligt att låta ett fängelsestraff avse brott för vilka straffskalan inte tillåter ett strängare straff än böter. Att ett fängelsestraff är svårare än varje bötesstraff skulle, om företagsbot hade varit en straffrättslig påföljd, förhindra att en företagsbot anses motsvara mer än upp till fjorton dagars fängelse. skulle en reducering av ett tänkt fängelsestraff med som en kompensation för en företagsbot framstå som uppenbart otillräcklig. 52.Om en företagsbot för en enskild näringsidkare som har ägnat sig åt oseriös verksamhet skulle beaktas på så sätt att fängelsestraffet sattes ned, eller ersattes av ett bötesstraff, skulle det också i många fall i praktiken innebära ett rent bortfall av straffrättslig reaktion. Sanno- likheten för att det i dessa fall skulle vara möjligt att driva in företags- boten är i allmänhet liten. Domstolen kom därför till slutsatsen att den straffrättsliga påfölj- den bör kunna ges företräde när brott som kan ligga till grund för ett beslut om företagsbot har begåtts av en enskild näringsidkare och föranleder fängelse. Eftersom den tilltalade i målet dömdes till ett långt fängelsestraff, stod det enligt domstolen helt klart att före- tagsbot inte borde åläggas honom.14 Även om det inte anges uttryckligen i rättsfallet får det antas att , när den underlät att döma ut företagsbot, tilläm- pade jämknings- och eftergiftbestämmelserna i 36 kap. 10 § brotts- balken. 14 Se NJA 2012 s. 826 p. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Rättsutvecklingen efter rättsfallet NJA 2012 s. 82615 Avgöranden mot enskilda näringsidkare Avgöranden där påföljden har bestämts till fängelse Vi har inte funnit något avgörande i tiden efter rättsfallet NJA 2012 s. 826 där en enskild näringsidkare har dömts till fängelse och ålagts företagsbot. Det finns däremot ett flertal avgöranden där ett yrkan- de om företagsbot har ogillats p.g.a. att den enskilde näringsidkaren har dömts till fängelse.16 Det kortaste fängelsestraff som har dömts ut i ett sådant sammanhang uppgick till fängelse . I det fallet hänvisade hovrätten i domskälen till rättsfallen NJA 2012 s. 826 och RH 2009:41 och uttalade att det normalt inte är aktuellt att ålägga företagsbot vid ett så långt fängelsestraff.17 I ett avgörande konstaterade en hovrätt särskilt att det hade varit fråga om sådan oseriös verksamhet som Högsta domstolens avgöran- de tagit sikte på.18 I praktiken synes dock fängelsestraffets längd eller verksamhetens seriositet vanligen inte ha haft någon avgörande betydelse för frågan om företagsbot ska åläggas eller inte. Rättsutvecklingen efter rättsfallet NJA 2012 s. 836 är enligt vår mening tydlig. När enskilda näringsidkare döms för brott som är begångna i näringsverksamheten och är av det slag som bör föran- leda fängelse, dömer domstolarna regelmässigt ut fängelsestraffet i enlighet med brottets straffvärde och efterger företags- boten. Frågan om sanktionskumulation hanteras alltså inte vid på- följdsbestämningen utan vid bestämmandet av företagsboten. Avgöranden där påföljden inte har bestämts till fängelse Vi har funnit några avgöranden där företagsbot har ålagts enskilda näringsidkare som dömts till annan påföljd än fängelse (t.ex. villkor- lig dom eller dagsböter). I ett avgörande har en enskild näringsidkare 15Företagsbot åläggs till stor del genom strafföreläggande (jfr avsnitt 5.3). Vi har emellertid inte kunnat utröna i vilken omfattning åklagarna tillämpar bestämmelserna om jämkning och eftergift när strafföreläggande utfärdas. Hovrätten för Västra dom i mål B 4876-12 och Kristian- stads tingsrätts dom i mål B 2163-12. 17Se Hovrätten över och dom i mål B 3355-13. 18Se Hovrätten över och dom i mål B 2244-11. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret dömts till villkorlig dom och samhällstjänst med ett alter- nativt fängelsestraff och ålagts att betala företagsbot med . Tingsrätten berörde inte förhållan- det mellan företagsboten och det individuella straffansvaret i dom- skälen.19 I ett annat avgörande valde en tingsrätt att inte förena en villkorlig dom med böter med hänvisning till att näringsidkaren sam- tidigt ålades en företagsbot med 30 000 kronor.20 Tingsrätten gav därmed företagsboten visst företräde framför det individuella straff- ansvaret. Det finns även exempel på avgöranden där företagsbot inte har ålagts när enskilda näringsidkare har dömts till annan påföljd än fängelse. I ett avgörande dömde en tingsrätt en enskild näringsidkare till villkorlig dom och samhällstjänst med ett alternativt fängelsestraff . Tingsrätten ogillade ett mot näringsidkaren framställt yrkande om företagsbot. I domskälen be- rördes överhuvudtaget inte förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret. Det framstår som oklart varför yrkan- det om företagsbot ogillades.21 I ett annat avgörande ogillade en hovrätt utan närmare motivering ett yrkande om företagsbot mot en enskild näringsidkare som dömdes till 80 dagsböter.22 Även i det fallet framstår det som oklart varför yrkandet om företagsbot ogilla- des. Det är inte otänkbart att domstolarna i båda fallen valde att ge det individuella straffansvaret företräde framför företagsboten utan att ange det i domskälen. I motsats till vad som gäller i fängelsefallen finns det alltså inte någon tydlig praxis när enskilda näringsidkare har dömts till annan påföljd än fängelse. I några fall synes det individuella straffansvaret ha getts företräde, i andra företagsboten. 19Se Lunds tingsrätts dom i mål B 604-14. 20Se tingsrätts dom i mål B 476-15. 21Se tingsrätts dom i mål B 3316-14. 22Se Hovrätten för Övre dom i mål B 176-15. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Avgöranden som avser fåmansbolag Avgöranden där påföljden har bestämts till fängelse Det finns ett flertal avgöranden där företrädare för fåmansbolag23 har dömts till fängelse som bolaget har ålagts företagsbot.24 Längden på fängelsestraffen eller graden av seriositet inom närings- verksamheten synes inte ha haft någon avgörande betydelse för frågan om företagsbot ska åläggas eller inte. I flera fall har konstaterats att företrädaren eller företrädarna har varit ensamma ägare till bolaget.25 I ett avgörande konstaterade tingsrätten att det var fråga om ett aktiebolag och att den tilltalade därför inte skulle åläggas personligt betalningsansvar, att den samlade reaktionen därför var rimlig och proportionerlig och att det inte fanns skäl att jämka företagsboten. Domen överklagades till hovrätten som inte närmare berörde för- hållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret men uttalade att den samlade reaktionen på brottsligheten framstod som rimlig och proportionerlig och att det inte fanns skäl att jämka företagsboten.26 I ett annat avgörande konstaterade hovrätten att de tilltalades dotter ägde samtliga aktier i bolaget och att det förhållandet att bolaget ålades företagsbot därför inte innebar att företrädarna drab- bades av dubbla sanktioner.27 I ett tredje avgörande ogillade en tingsrätt en talan om företags- bot med hänvisning bl.a. till att de tilltalade var ensamma ägare till bolagen och att företagsboten därför skulle drabba dem personligen. Hovrätten ansåg däremot att de påföljder som de tilltalade dömdes till inte motiverade någon sänkning av företagsboten; företagsbot ålades därför.28 I sammanhanget bör framhållas att bolagen hade nya ägare för hovrättens dom och det är möjligt att ut- gången i hovrätten hade blivit en annan om de tilltalade fortfarande hade ägt bolagen. 23Med ”fåmansbolag” avser vi här aktiebolag eller handelsbolag med en eller ett fåtal delägare. Hovrätten över och dom i mål B 151-14 och tingsrätts dom i mål B 15150-14. 25Se t.ex. dom i mål B 1283-14. 26Se Hovrätten för Västra dom i mål B 3956-12, 27Se Hovrätten över och dom i mål B 2587-14. 28Svea hovrätts dom i mål B 7863-14. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret Vi har funnit ett avgörande där en hovrätt jämkade företags- boten för ett bolag med hänvisning till att bolagets företrädare dömdes till fängelse för den brottslighet som företagsboten avsåg.29 Sammanfattningsvis kan konstateras att det inte är ovanligt att brott som en företrädare för ett fåmansbolag har begått i utövning- en av näringsverksamheten föranleder såväl företagsbot som fängelse- straff. Så sker även när den tilltalade har varit ägare till bolaget. När företagsbot har ålagts har denna vanligen inte jämkats; vi har bara funnit ett avgörande där företagboten har jämkats med anledning av det utdömda fängelsestraffet. Det finns inte något avgörande där – såvitt framgår av domen – påföljden har satts ned på grund av den ålagda företagsboten. Det finns däremot flera avgöranden där domstolen har avstått från att ålägga företagsbot med hänvisning till att bolagets ägare eller företrädare har dömts till fängelsestraff för det aktuella brottet.30 Inte heller här synes längden på fängelsestraffen eller graden av seriositet i näringsverksamheten ha haft någon avgörande betydelse för frågan om företagsbot ska åläggas eller inte; endast i ett avgöran- de har det framhållits att det har varit fråga om oseriös verksamhet.31 I de flesta avgöranden där talan om företagsbot har ogillats har det konstaterats att den tilltalade var ägare till bolaget. I ett avgöran- de har dock en tingsrätt ogillat en talan om företagsbot mot ett kommanditbolag där bolaget visserligen inte ägdes av den tilltalade men den tilltalades hustru var komplementär (och således fullt an- svarig för bolagets förpliktelser). Tingsrätten konstaterade att de allmänna förutsättningarna för företagsbot var uppfyllda. Eftersom den tilltalades hustru var komplementär och då den tilltalade ensam drivit verksamheten, ansåg tingsrätten emellertid att det i linje med rättsfallen NJA 2012 s. 826 och RH 2009:41 fanns skäl att jämställa en företagsbot mot bolaget med en sådan sanktionering av den till- talade som bör undvikas.32 I ett annat avgörande ogillade en hovrätt en talan om företagsbot mot ett aktiebolag som ägdes av den till- talades sambo. Eftersom den tilltalade i allt väsentligt drivit verksam- heten och fått sin försörjning genom bolaget, ansåg hovrätten att 29Svea hovrätts dom i mål B 7315-14. 30Se t.ex. I Hovrätten för Västra dom i mål B 3009-12, dom i mål B 2842-13, 31Se tingsrätts dom i mål B 1260-14. 32Se tingsrätts dom i mål B 1309-14. Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansvaret situationen skulle bedömas som om också den tilltalade hade ingått i bolagets ägarkrets. Av domskälen framgår att hovrätten ansåg att det av rättsfallet NJA 2012 s. 826 går att dra slutsatsen att det som gäller för enskilda näringsidkare även ska gälla i fråga om närings- verksamhet som bedrivs i ett fåmansbolag.33 Avgöranden där påföljden inte har bestämts till fängelse Det förekommer avgöranden där företrädare för fåmansbolag har dömts till en annan påföljd än fängelse och bolaget har ålagts företagsbot.34 Företrädarna har ofta varit ägare till bolagen.35 Förhållandet mellan företagsboten och det individuella straffansva- ret har inte berörts närmare i något av dessa avgöranden. I ett avgörande, där bolagets företrädare dömdes till villkorlig dom med samhällstjänst , jämkade tingsrätten storleken på företagsboten med hänvisning till att företagsboten indirekt skulle drabba företrädaren i egenskap av ensam ägare till bolaget.36 Tings- rätten synes därmed ha gett det individuella straffansvaret visst före- träde framför företagsboten. Det förekommer också avgöranden där bolagets företrädare har dömts till annan påföljd än fängelse för brott som begåtts i utöv- ningen av näringsverksamheten och domstolen inte har ålagt någon företagsbot alls. Så var t.ex. fallet i två avgöranden där ett bolags företrädare och ägare dömdes till villkorlig dom med samhällstjänst . Av domskälen framgår att domstolarna beaktade att en företagsbot kunde drabba de tilltalade personligen.37 I ett annat avgörande ogillade en hovrätt ett yrkande om företags- bot mot ett bolag som en företrädare för bolaget dömdes till dagsböter.