frs · H41264 · 2016-10-11 00:00:00 — Dnr Ku2016/02232/KL Svar på fråga 2016/17:64 av (L) Politiseringen av , , och har frågat mig på vilket sätt jag ska tillse att världskulturmuseerna kan uppfylla sitt uppdrag att förvärva, bevara och främja sina samlingar till skydd för kulturarvet och inte låta sig styras av tillfälliga intellektuella trender, enligt Icoms etiska regler. Frågan ställs mot bakgrund av den debatt och medierapportering som förekommit under gångna veckor avseende Statens museer för världskulturs museer, bland annat med anledning av två uppdrag som myndigheten redovisat till i form av två rapporter. Statens museer för världskultur har ett stort ansvar som kunskaps-institution och har även en lång erfarenhet av denna roll. Myndigheten har bland annat till uppgift att visa och levandegöra världens kulturer, särskilt kulturer med ursprung utanför , och verka för att dess verksamhet ska vara en angelägenhet för alla människor i samhället. Myndigheten ska dokumentera och belysa olika kulturers yttringar och villkor samt kulturmöten och kulturell variation, historiskt och i dagens samhälle, nationellt och internationellt. Detta ska ske bland annat genom att vårda, förteckna, vetenskapligt bearbeta och utveckla de samlingar som anförtrotts myndigheten, samt genom kunskapsuppbyggnad och samarbeten med olika aktörer främja och berika samhällsdebatten. Statens museer för världskultur anger i en av ovan nämnda rapporter att ett av Världskulturmuseernas viktigaste uppdrag är att ”fånga upp den unga generationens engagemang och vilja att bidra till att utveckla en bättre gemensam hållbar framtid”. Till skillnad mot vad antyder är detta ingen uppgift som regeringen beslutat utan en del av myndighetens egen uttolkning av roll och uppdrag. Det finns något motsägelsefullt i resonemang då riksdagsledamoten å ena sidan betonar vikten av att museerna inte politiseras men å andra sidan verkar reagera över att regeringen inte ingriper när myndigheten formulerar en linje för verksamhetens innehåll. Principen om armlängds avstånd till kulturinstitutionerna är central och av detta följer att regeringen inte avser lägga sig i hur myndigheten uttolkar sina uppgifter. Att museernas roll är viktigare än någonsin är dock något jag instämmer i. Som kultur- och demokratiminister vill jag skapa de bästa förutsättningarna för att våra kulturarvsinstitutioner ska kunna bedriva sin verksamhet självständigt, med kunskap och ett vetenskapligt förhållningssätt som grund. En central del av detta är de ekonomiska förutsättningarna och därför har regeringen föreslagit att Statens museer för världskultur tilldelas ytterligare medel , bland annat i syfte att främja skydd av hotat kulturarv i bland annat och , något som själv tar upp i sin fråga. Jag välkomnar varmt den debatt som förs om museernas roll och betydelse. Det finns dock ett grundläggande problem som ligger bakom mycket av missförstånden och oron i den debatt som förts, har nämligen saknat en sammanhållen och tydlig politik för kulturarvet. Under innevarande avser regeringen därför att lämna en kulturarvspolitisk proposition till . Den vägledande principen som kommer att anges i propositionen är att frigöra kulturarvsinstitutionerna, däribland museerna, från politiska beslut i frågor som t.ex. rör hur historien ska tolkas eller hur utställningsverksamheten utformas. Detta är avgörande för att värna deras trovärdighet hos allmänheten och kvaliteten i verksamheten.