prot · H30985 · 2016-03-23 00:00:00 — Det är väl en ganska klassisk retorik från en politiker som inte vill ta ansvar för den situation han har försatt i. Vad har Alliansen och Liberalerna för förslag på området? Ja, man talar alltid och om regelförenklingar. Vilka regelförenklingar ska skapa bostäder i den omfattning som krävs , det vill säga 70 000 ? Anledningen till att omkring 50 000 bostäder påbörjas är snarare det ekonomiska läget och andra utvecklingar än att man har skapat bättre förhållanden för byggbolagen i . Det viktiga här är att komma med konkreta förslag, inte att tala om regelförenklingar, marknadshyror och andra idéer man tror ska skapa lägenheter och bostäder. Vad skapar fria marknadshyror för bostäder egentligen? Det skapar bostäder för ytterst få människor. Men kommer alla andra, som kommer att drabbas av hyreshöjningar, att få en möjlighet att skaffa sig ett eget boende framöver? Jag tror inte det. kom med ett par inspelsfrågor till era bostadspolitiska samtal, som ni väljer att inte bjuda in oss till. Eller det kanske var regeringen, ska jag säga, men jag kan ju tycka att man från Alliansens och Liberalernas sida borde stå upp och tycka att alla partier ska vara med i samtalen – i stället för att under ett kort replikskifte komma och avkräva svar på frågan vilka förändringar vi vill göra för att lösa det kaos Liberalerna och Alliansen i allra högsta grad har varit med och skapat under två mandatperioder. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 17 Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. (KOM(2015) 315 och KOM(2015) 316) 141 (S): Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. I utlåtande KU11 behandlar utskottet kommissionens årsrapporter . Dels handlar det om den tjugoandra rapporten om subsidiaritet och proportionalitet, som redogör för tillämpningen av desamma i EU:s lagstiftningsarbete. Det är den så kallade subsidiaritetsrapporten. Dels handlar det om den tionde rapporten om förbindelserna mellan Europeiska kommissionen och de nationella parlamenten, den så kallade förbindelserapporten. KU är enigt i detta utlåtande, men det är trots det viktigt att lyfta fram utlåtandet i kammaren. Jag skulle gärna vilja beröra vissa delar jag finner vara av särskilt intresse. Beträffande förbindelserapporten förstärktes förbindelserna mellan kommissionen och de nationella parlamenten när kommissionen 2006 lade fram det så kallade Barrosoinitiativet, även kallat den politiska dialogen. Den syftar till att göra parlamenten mer delaktiga i EU-frågor. Rapporten innehåller bland annat en redovisning av vilka ämnen de nationella parlamenten fört fram till kommissionen i samband med den politiska dialogen. I rapporten noterar kommissionen en betydande minskning av antale yttranden och motiverade yttranden jämfört med föregående år. Denna minskning berodde dock främst på att färre initiativ lades fram på grund av bytet av kommission. Det framgår även att av yttrandena kom från de tio mest aktiva parlamenten, och där är riksdag inräknad. Detta visar att aktiviteten inom den politiska dialogen är ojämnt fördelad mellan de nationella parlamentens kamrar. Jag anser det vara av vikt att utveckla det interparlamentariska informationsutbytet. Det skulle inte bara säkra det effektiva utövandet av de parlamentariska befogenheterna utan även bidra till en jämnare fördelning av de nationella parlamentens deltagande inom ramen för den politiska dialogen. finns det möjligheter till samverkan genom till exempel Cosac eller IPEX, men dessa forum har inte varit fullt tillräckliga för att uppnå ett meningsfullt informationsutbyte. handlade de nationella parlamentens politiska dialog med kommissionen främst om lagförslag. Kommissionen uppmuntrar de nationella parlamenten att medverka i den förberedande lagstiftningsfasen, antingen genom att svara på offentliga samråd eller genom att kommentera strategiska dokument som till exempel grönböcker. har dock ytterst få parlament lämnat synpunkter innan ett lagförslag har antagits. Hur som helst ser positivt på att nationella parlament är med och behandlar och granskar unionsdokument som föregår lagstiftningsarbetet. Utskottets uppfattning är även att kommissionens beslut att inom ramen för Barrosoinitiativet översända nya lagförslag och samrådsdokument direkt till de nationella parlamenten kan bidra till en fördjupad debatt om unionssamarbetet inom medlemsstaterna. När det gäller subsidiaritetsrapporten redogör kommissionen där för sitt arbete med att bedöma och motivera förslag utifrån subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Här kan nämnas att kommissionen i denna rapport understryker att respekten för subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna kommer att vara central i den nya kommissionens arbete, vilket får ses som en positiv utveckling. Kommissionen hänvisar även till det paket med åtgärder för bättre lagstiftning som antogs och som bland annat innehåller en uppdaterad vägledning för bedömningen av principerna i samband med konsekvensbedömningar av nya initiativ. I detta sammanhang har utskottet noterat att kommissionen , senast i meddelandet Bättre lagstiftning för bättre resultat – en EU-agenda, har framhållit att varje förslag ska åtföljas av en bättre motivering. Trots detta kunde vi notera att det helt saknades motiveringar i av de lagförslag som översändes till de nationella parlamenten för subsidiaritetsprövning. Motiveringarna var dessutom ofta kortfattade. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Vi har ju från sida efterlyst utförliga motiveringar i samband med att kommissionen översänder lagförslag till de nationella parlamenten. Det är väl ändå lämpligt att i detta utlåtande återigen påminna om att kommissionen och andra förslagsställare är skyldiga enligt protokoll nr 2 att lämna motiveringar utifrån subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Avsaknaden av motiveringar innebär ett klart åsidosättande av protokollet och leder i sin tur till att de nationella parlamenten får svårt att fullgöra sina fördragsenliga skyldigheter enligt protokollet. Enligt mening utgör detta en svaghet i lagstiftningsprocessen inom unionen, vilket vi anser att kommissionen ytterst bär ansvaret för. I utlåtandet redogörs även för att kommissionens förslag om inrättandet av en europeisk åklagarmyndighet de facto utlöste ett gult kort då det inkom 13 motiverade yttranden från de nationella parlamenten med anledning av lagförslaget. Kommissionen stod trots detta fast vid sitt lagförslag, vilket har lett till att vissa nationella parlament även skickade in yttranden till kommissionen med anledning av denna fråga. I dessa yttranden visade parlamenten missnöje med kommissionens beslut att hålla fast vid sitt förslag. Kommissionen kritiserades även för att den inte besvarade de motiverade yttrandena förrän efter det att den hade beslutat att hålla fast vid sitt förslag. Min åsikt i den här delen är att kritiken till stora delar har varit befogad i just det här fallet. Förfarandet med gula kort är ett politiskt verktyg som de nationella parlamenten har möjlighet att använda sig av och även gjorde i det nämnda fallet. Här borde rimligtvis dialogen från kommissionens sida ha varit bättre innan kommissionen slutligt fattade sitt beslut. Det är också viktigt att kommissionen beaktar medlemsstaternas synpunkter i dessa hänseenden, inte minst i det fortsatta lagstiftningsarbetet med kommissionens förslag om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet, med tanke på att förslaget uppnådde gränsen för gult kort. Jag vill tillägga att det är viktigt ur demokratisk synpunkt att göra så men även med hänsyn till den strävan man har inom EU att uppnå ett effektivare samarbete. Vidare redovisas i utlåtandet ett initiativ från vissa nationella parlament angående så kallat grönt kort som är tänkt att ge parlamenten ett ökat inflytande i lagstiftningsprocessen. Dessutom framgår kommissionens uttalade ambitioner att vara mer aktiv i sina förbindelser med de nationella parlamenten. Med anledning av detta påminner om att den politiska dialogen mellan kommissionen och sker genom regeringen, som är ansvarig inför . Det är endast inom ramen för subsidiaritetskontrollmekanismen som med stöd av fördragen kan kommunicera direkt med kommissionen. Det är således viktigt att parlament, som till exempel vår riksdag, inte missgynnas då vi av konstitutionella skäl inte har möjlighet att delta i den politiska dialogen. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Slutligen, herr talman, vill jag bara nämna att framhåller att flera av utskott påpekat att kommissionen allt oftare lägger fram förslag till förordningar i stället för direktiv. vill här uppmärksamma kommissionen på att detta minskar handlingsutrymmet för de nationella parlamenten att anpassa lagstiftningen på EU-nivå till de skiftande konstitutionella förutsättningarna i varje enskilt medlemsland. Med andra ord vore det bättre med direktiv i stället för förordningar. Mot bakgrund av anförandet, herr talman, ställer jag mig bakom ställningstagande och yrkar att lägger utlåtandet till handlingarna. Jag får även passa på att önska talmannen, övriga ledamöter och alla där hemma en glad påsk. 142 (SD): har vi att debattera KU:s utlåtande 11, vilket innehåller en massa spännande siffror, trender och annan statistik som den intresserade själv kan läsa sig till utan att jag behöver stå här och rabbla upp dem för er. Så det tänkte jag inte uppta vare sig din tid, herr talman, eller någon annans tid med att göra. Dock vet jag inte om det jag faktiskt har för avsikt att prata om kommer att gå så värst mycket fortare, då det första jag tänkte ifrågasätta och problematisera är redan själva rubriken på utlåtandet, Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Det låter ju fint och omfattande, herr talman, men som så ofta när det kommer till EU ligger däri en och annan förskönande omskrivning. Trots att ärendet vid en första anblick ger sken av att även har bedömt proportionaliteten i de påbud som kommer från upptäcker den som nagelfar utlåtandet lite mer i detalj att så inte alls behöver vara fallet. Tvärtom framgår ganska tydligt att utrymmet för att ha synpunkter på om en EU-åtgärd över huvud taget är rimlig eller lämplig att införa är ytterst begränsat och vingklippt. På sin höjd får man försöka tolka en bisats till ett gammalt avgörande i väldigt extensivt och nästan snudd på e contrario om man vill drista sig att försöka anmärka på proportionaliteten i ett förslag. Annars handlar granskningen alltså inte så mycket om EU:s olika påfund ska genomföras eller går längre än vad som är förenligt med folkviljan utan endast om i vilket regelverk som bestämmelserna ska införas. Här hade man verkligen hoppats att britterna hade kommit betydligt längre i förhandlingarna med EU inför den förestående Brexit-omröstningen. Det är ju så, herr talman, att EU gärna bjuder lite med armbågen. Inte minst från kommissionens sida försöker man inte sällan hitta på lösningar som kanske ger sken av att det finns reella möjligheter för de nationella parlamenten att påverka, som man utformar dem på ett sådant sätt att de i praktiken inte får någon betydelse. Just systemet med gula kort, i lite olika mörka nyanser, är ett klockrent exempel på detta. till nu förevarande granskning visar sig detta inte minst i fallet med kommissionens förslag om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet, Eppo. Trots att de nationella parlamenten till slut lyckades gå ihop och komma över de högt uppsatta tröskelvärdena för att, som endast en av två gånger, utfärda ett gult kort valde kommissionen helt sonika och fullständigt respektlöst att tacka för synpunkterna, strunta högaktningsfullt i desamma och stå kvar vid sitt ursprungliga förslag. Mot bakgrund av detta är det kanske inte så konstigt att britterna inte lyckades få igenom ett rött kort som faktiskt skulle kunna stoppa och begrava uppenbart olämpliga och dåligt förankrade förslag. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Ett annat exempel på detta respektlösa förhållningssätt gentemot medlemsstaternas parlament, vilka man kanske inte i retoriken men väl i praktiken förefaller betrakta som något av rundningsmärken, är oskicket med att ständigt inleda konkreta förhandlingar om förslagen inom och mellan EU:s institutioner innan de folkvalda i våra respektive högsta beslutande församlingar har haft en möjlighet att inkomma med sina eventuella invändningar mot initiativen. Också oskicket med att ständigt förorda fler förordningar i stället för direktiv är ett sätt att återigen vingklippa de nationella parlamenten. Ytterligare exempel på små lustifikationer som har för sig, herr talman, rör tolkningen av artikel 3.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Här radas det upp ganska detaljerat ett antal olika områden där unionen anses ha exklusiv befogenhet att bestämma utan att behöva förankra sina förslag med en massa jobbiga folkvalda representanter i de nationella parlamenten. I anslutning till att vår då sittande regering av någon anledning såg sig nödgad att godkänna Lissabonfördraget påpekade man särskilt att den förteckningen skulle vara att betrakta som uttömmande, så att inga fler eller andra områden skulle kunna kringgås. Men se det tyckte inte EU, herr talman. I stället har man på eget bevåg valt att självmant tolka det som så att det visst kan bli aktuellt att strunta i subsidiaritetsprövningen även på andra områden, vilka inte är definierade . Tänk om vi här i hade agerat på motsvarande sätt vad gäller till exempel brottskatalogen i tryckfrihetsförordningen, herr talman! Här har vi ett antal uppräknade brott som ska anges utgöra tryckfrihetsbrott. Men vi förbehåller oss rätten att på mer eller mindre godtyckliga grunder bedöma att även andra handlingar helt plötsligt ska anses vara brottsliga utan att vi för den sakens skull behöver få igenom det som en ändring i grundlagen. Det är inte utan att jag ser vissa likheter mellan hur EU behandlar och hur de två övriga blocken i denna riksdag förhåller sig till oss sverigedemokrater. Det sägs, och vi intalar kanske oss själva, att om vi bara är aldrig så underdåniga och är beredda att kompromissa, eller kanske till och med allra helst självmant göra avsteg från våra ståndpunkter och principer, visar vi prov på god förhandlingsvilja. Då ökar nog minsann chansen för att de andra ”stora” ska lyssna på oss när det verkligen gäller. Men när det väl kommer till kritan blir det förstås sällan eller aldrig så, herr talman. Om detta kanske mest känns lite tråkigt och inte så samarbetsmotiverande för oss sverigedemokrater är det faktiskt de svenska grundlagarna och rättsprinciperna som ständigt riskerar att sättas på undantag av EU. Den stora skillnaden ligger väl i att en sådan styvmoderlig hantering egentligen inte påverkar oss och vårt partis framgångar och tillväxt så mycket. Det kanske snarare är så, som vi har sett exempel på, att de andra partierna anpassar sig efter vår politik i skymundan. betalar alltså för denna tvångsförvaltning. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. Ska det vara så? Nej, självfallet inte, herr talman. Hade jag även haft tillgång till rekvisita här uppe i talarstolen hade det nog fått bli den där papperskorgen som och de andra brukar använda sig av i tv-programmet . Där tycker nämligen jag och många med mig att stora delar av kommissionen och deras agenda hör hemma. I detta anförande instämde (SD). 143 (M): Med all respekt för mina övriga kollegor i vill jag säga att vi har två riktiga EU-guruer. Den ena av dem har talat, nämligen , som på ett mycket förtjänstfullt sätt beskrivit vad granskningsrapporten handlar om. Jag tänker därför tillåta mig en lite annan vinkling, herr talman. Jag älskar bilsemestrar. Med min familj har jag kuskat runt i hela och besökt i princip alla länder. Som barn till en ungersk pappa besökte jag också under stora delar av det forna . Jag har upplevt ett öppet och välkomnande , där man som svensk egentligen bara behövde vifta med passet i fönstret för att passera gränsen. Jag har också upplevt utfrågningar och visiteringar. Man har gått igenom väskor och så vidare vid passering av gränsen till öst. Det har behövts mutor för att komma vidare. Men det har aldrig hindrat mig från att utveckla en väldigt djup kärlek till . Jag har bott, arbetat och studerat i flera länder. Jag är en mycket stark anhängare av Europeiska unionen, som bildades för att ta till vara våra gemenskaper och undvika den splittring som tidigare reella och kalla krig lett till. Jag betraktar EU ungefär som ett hus, som en bostadsrättsförening, där 28 länder i har valt att bo under samma tak. Man har medlemmar, en ordförande och en styrelse. I vissa lägenheter måste man ha standarder som ska vara gemensamma. Andra lägenheter kan man utforma efter eget behag i enlighet med inriktningsbeslut. Det är en ständig dialog däremellan. Vad har då det här med KU11 att göra? Jo, vi har i , efter att ha granskat de här rapporterna, som så förtjänstfullt beskrivit, tittat på hur det fungerar i huset EU med inflytande och beslutsprocesser. Det fungerar ungefär som i bostadsrättsföreningen. En del av lägenhetsinnehavarna har valt att tala med ordföranden direkt. Andra har valt att föra dialogen via ombud, skulle vi väl kalla det. Vi i har valt att dialogen ska ske mellan regeringen och kommissionen, medan andra har den direkta kommunikationen. Det är viktigt att vi som bor i det här huset har lika mycket inflytande, även om vi väljer olika kommunikationsvägar. Det här fungerar lite si och så, vilket vi också påpekar i vårt ställningstagande. Vi som har valt den modell som valt ska inte missgynnas. När man har delegerat beslut, det vill säga har en subsidiaritet, och när man efterhör hur lägenhetsinnehavarna vill ha det när man ska ta gemensamma beslut, kan man inte gå till beslut i styrelsen med ordföranden innan man har hört alla medlemmar. Subsidiaritetsprincipen måste tillämpas innan man går till beslut. Vi lyfter fram vikten av detta. Det är likadant med att man måste respektera våra olika individuella statsskick, kulturer och liknande. Tendensen att mer gå på förordningar än på direktiv ser vi inte som någonting positivt i . Det är viktigt att understryka det. Granskning av kommissionsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet m.m. I tider av prövning, som denna, dagen efter att ett terroristdåd riktats mot själva hjärtat av detta samarbete, är det viktigare än någonsin att bidra till att stärka EU, inte packa ihop och sjappa. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2015/16:KU12 144 (M): Jag börjar med att yrka bifall till den reservation som , har lämnat när det gäller fri församlingstillhörighet inom . Vi tycker att man ska få välja vilken församling man vill tillhöra, precis som man får välja skola och köpa vilken bil man vill. Jag kan ta ett exempel från , där varit ett riktigt fäste för kvinnoprästmotståndare. Det var inte enkelt för dem som bodde i den församlingen och gick i kyrkan. Det skedde prästvigningar av manliga präster som var kvinnoprästmotståndare. Det kändes inte enkelt att döpa sina barn i den kyrkan. Då önskade man att man kunde vara med i närliggande eller i stället för i . Jag tycker att det nästan är bekymmersamt att vi inte kan våga säga ja till en sådan här sak. Det är ju inte fråga om någon revolution om man låter människor välja. Man kanske har bott i långt uppe i och flyttat till Smygehuk men ändå vill vara kvar i sin församling där uppe. Då tycker jag att man ska kunna få vara det, även om man naturligtvis går i kyrkan i sitt närområde. I vårt betänkande behandlar vi också ställning. Jag vänder mig här mot utskottets förslag och vill göra en personlig reflektion över detta. Man har tagit ställning för att det inte ska ske en total separation mellan kyrka och stat. Men de har redan delvis separerat. När man skiljer sig i ett äktenskap gör man ju inte det till eller och säger att man är gifta till och att det är lika bra. Här är det lite grann så, tycker jag, att man har gjort detta och inte vågat gå hela vägen fram. Det är också så att tar ut medlemsavgift genom beskattning. Det finns ingen annan förening som får sin medlemsavgift genom skatt, utan då är det frivilliga inbetalningar. Var och en blir salig på sin tro. Det tycker jag passar väldigt bra just i det här sammanhanget. Vi har lite olika trosuppfattningar om hur detta ska vara. Men jag ser fram emot nya tider och fler motioner. Då är det väl dags att vi tar nya friska tag och försöker fullfölja detta, så att det blir en separation mellan kyrka och stat till . 145 (C): I betänkande Trossamfund har vi behandlat fem motioner från de allmänna motionstiderna 2014 och 2015 som handlar om ställning och om församlingstillhörighet inom . Motion 2015/16:760 av om församlingstillhörighet har fått särskild uppmärksamhet av oss i KU. Den innehåller två att-satser. Den ena att-satsen handlar om fri församlingstillhörighet inom . Denna att-sats avstyrks enhälligt av KU. Den andra att-satsen handlar om att ska ges rätten att bestämma i frågor om församlingstillhörighet. Även denna att-sats avstyrks av KU, men vi är företrädare för fem partier som vill att ska tillstyrka denna att-sats om att själv ska få bestämma. Från anser vi det rimligt ur demokratisk synpunkt att ska ha rätten att besluta i sådana organisationsfrågor som gäller om man ska ha en geografiskt bestämd församlingstillhörighet eller en friare församlingstillhörighet. Men jag vill betona att detta för i inte är en signal om att vi skulle vilja ha fri församlingstillhörighet i . Det är lätt att se att fri församlingstillhörighet skulle skapa en hel del problem för . Det är rimligare att ska göra de bedömningarna än att vi i eller regeringen ska göra det. Jag yrkar bifall till reservationen i betänkande. Vi anför följande: ”själv bör få avgöra om dagens ordning med en strikt geografisk koppling i fråga om församlingstillhörighet ska behållas eller om en friare ordning ska införas. Regeringen bör därför återkomma till med förslag till nödvändiga lagändringar.” Det är alltså fråga om lagändringar som ger denna beslutanderätt. 146 SKÅNBERG (KD): Jag yrkar också bifall till reservationen. Det är alltså ett antal motioner som är uppe till behandling. Normalt sett avslås motioner. Det är inte på något sätt onormalt. Snarare avslås av motionerna. Men vi har haft lite mer diskussioner om denna motion eftersom den är principiellt viktig. Precis som vi hörde nämna är det inte fråga om hur vi egentligen tycker och tänker om fri församlingstillhörighet eller inte. Där finns för- och nackdelar för del. Frågan är vem som ska avgöra om ska organisera sig så att man kan välja vilken församling man vill tillhöra i , geografiskt någonstans där man inte bor, eller om det ska vara som det är nu där man i stort sett får finna sig i att man ska bo där man är skriven, så att säga. Det finns för- och nackdelar med den ena eller andra lösningen. Jag är uppvuxen i och var medlem av . Det var en icke-territoriell församling. Det var ingen fara, utan det fungerade. Här i finns . Man kan ha kopplingar till finska kyrkan utan att man direkt bor i närheten. Man känner samhörighet och kan vara med i den församlingen. Den tanken är inte främmande. Om jag hade varit aktiv i tror jag att jag skulle ha stött den tanken. lämnar vi med reservationen till utskottets betänkande frågan till att bestämma. Kan man göra det? Ja, motionärerna i de motioner som har väckts, 1622 av och motionerna 2001 och 760 av , menar att en friare församlingstillhörighet skulle ge möjlighet för enskilda att vara med i en församling till vilken de känner en starkare känslomässig koppling än till kyrkan på den ort där de bor efter en eller flera flyttningar.