prot · H30973 · 2016-03-02 00:00:00 — Jag har också rest runt. Det finns kommuner där det fungerar alldeles utmärkt. Det är ofta problem i tätorter därför att fastigheterna är byggda så att det är svårt att komma in. Det är ingen skillnad om det är producenterna eller kommunerna som har ansvaret, utan detta problem har vi ändå och ska försöka göra något åt. För kommunerna skulle det krävas nya upphandlingar och sopbilar. Jag har själv sysslat med detta i min hemkommun. Om man ska ha flera fraktioner ser sopbilarna annorlunda ut. vore jättebra, och det tycker jag att vi ska fortsätta att jobba för. , där det är en moderat kommunstyrelseordförande, har jobbat mycket med detta. De har ett eget avfallsbolag och ett system som fungerar. Jag efterlyser vad som är skillnaden mellan att kommunerna tar över och att vi har kvar det som det är . Kommunerna kan göra en bra insamling även med det system vi har . Jag efterlyser vad skillnaden är. Det är inte lätt att ändra i kostnadsersättningar och så vidare. Det måste också inse – det är ingen grej som man gör på . Det är mycket pengar som ska byta plats, via statsbidrag, enligt SKL. 148 (V) replik: Den stora skillnaden är att det ena systemet – det nuvarande, uppsplittrade systemet – inte alls fungerar särskilt bra. Det andra systemet är rationellt och effektivt. När sopgubben, eller för den delen sopgumman, hämtar soppåsen hemifrån mig tar de även med sig mina kartonger, burkar och tidningspapper. Är inte det mest rationella systemet att göra som man gör i moderatledda och i , , och söderortskommunerna i , nämligen samla in alla sopor ? Jag tycker att verkligheten talar sitt tydliga språk här. om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Sedan finns frågan om kostnaden, som du tar upp. Jag tror att den går att lösa. Precis som du sa tidigare kan jag inte ge ett detaljerat svar på den saken, men jag är rätt säker på att man kan lösa frågan. Det finns redan uppskattningar om ungefär hur mycket pengar som kommunerna skulle kompenseras för. Egentligen rör det sig mer om att hitta ett utbetalningssystem. Det har vi ju på en mängd andra områden, så varför skulle vi inte kunna ha ett sådant när det gäller avfall? 149 (L): Jag får ofta prata efter och får sänka bordet varje gång, men så ska det vara – det är bra att det går. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, utom under punkt 6, om återvinning för hushåll, och punkt 9 om strandstädning, där Liberalerna har reservationer tillsammans med övriga allianspartier. När det gäller reservationer nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 6, som handlar om strandstädning. Jag kommer också att nöja mig med att ta upp några punkter i betänkandet. Så har det i och för sig varit i hela debatten. När det gäller regeringens skrivelse med anledning av om tillsyn över transporter av farligt avfall är det bara att konstatera att det finns vissa brister och att olika åtgärder vidtas för att komma till rätta med dem. Det finns inte så mycket att tillägga på den punkten, så jag tycker att vi kan lämna den därhän. När det gäller efterbehandling av förorenade områden tycks vi glädjande nog vara helt överens om att det är en viktig fråga, inte minst i områden som kan utnyttjas för bostadsbyggande. Det var just därför som vi, när vi hade budgetdiskussionen , tillsköt ytterligare 25 miljoner i Liberalernas budgetförslag utöver det som har anslagits av regeringen för . Om vi går till punkten om insamlingsansvar tycker jag att det har varit mycket målande beskrivningar om eländiga miljöer där man ska ha insamling, men det är mycket svart och vitt i diskussionen. Det är klart att det finns ställen där det inte fungerar, såsom har nämnts vid många tillfällen. Jag känner inte igen bilden att det ser ut på det viset, i alla fall inte i min hemkommun. Vad det beror på vet jag egentligen inte, men kanske på att man har ett bra samarbete mellan producenter och kommun. Det gavs ett uppdrag . En utredare skulle titta på hur det insamlingsansvar som producenterna har när det gäller förpackningar och returpapper ska flyttas över till kommunerna. Det handlar inte om om utan om hur det ska gå till. har vi inte något svar på frågan ännu, utan det kommer . Redan nu vill jag vara tydlig med att Liberalerna inte vill gå i den riktningen. Vi står därför bakom utskottets tydliga ställningstagande att ansvaret för insamling av förpackningar och returpapper ska fortsätta att ligga på producenterna, mot bakgrund av de skärpta krav och mål som den dåvarande alliansregeringen lade fast i ett antal förordningar . I grunden handlar det om att inte förändra ett inarbetat och kostnadseffektivt system. Det handlar mycket om principen att förorenaren betalar och att det ska finnas incitament i systemet. Det handlar också om en fungerande näringsverksamhet som är anknuten till detta. Varför ska vi äventyra den? om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Vi har skärpt kraven och skärpt målen, och det har gått . Det naturliga är väl att vi låter det gå ytterligare och gör en utvärdering av utfallet. Det gör man förhoppningsvis av de flesta beslut som tas. Behöver det ändras något ytterligare i systemet är det naturligtvis välkommet att göra det. Vårt ställningstagande i majoriteten i utskottet är att vi vill ge en tydlig signal till regeringen genom ett tillkännagivande. Vi vill visa att det inte finns någon riksdagsmajoritet för att ändra på systemet – att producentansvaret ska vara oförändrat. Jag får en känsla av att frågan måste komma till , eftersom det är en mycket principiell förändring som i så fall ska ske. Det har sagts att det är en ideologisk fråga, en ideologisk låsning. Man kan i och för sig medge att det finns ideologi i botten. Men då kan man ställa motfrågan vem som har de ideologiska låsningarna. När man hör debatten verkar det som om bara kommunerna får hand om detta kommer det att ordna sig. Men jag ser inte att det är lösningen på problemet. Så till ett annat avfall: marint skräp. Det beskrevs bra av vad havet är fullt av. Ni vet väl att det vanligaste skräpet i havet är cigarettfimpar, om man ser till antal, inte till volym, men det är ändå något att beakta. Att städa stränderna kostar våra kommuner stora belopp. Inte minst på och är det ett jätteproblem. Det är naturligtvis viktigt att jobbar internationellt och trycker på i den här frågan. Det finns många organisationer. Vi har Ospar och Helcom, där man kan jobba med de frågorna, och det görs också. Det finns också något som heter , där man jobbar för att stoppa nedskräpning vid källan. Trots detta får vi nog se verkligheten i vitögat. Strandstädning kommer vi att behöva under överskådlig framtid. Det är mycket viktigt att den görs. Det handlar inte bara om att det är anskrämligt att se. Det är naturligtvis en mycket negativ faktor för besöksnäringen och turismen att ha nedskräpade stränder. Men det handlar också om något mer grundläggande som också har diskuterats kring mikroplaster. Det finns mikroplaster i kosmetika. Men även den plast som ligger på stränderna faller sönder och blir sekundär mikroplast, som är ett begrepp jag har sett. Det kommer in i ekosystemen med hälsoeffekter på både människor och djur. Att detta är ett jätteproblem är helt klart. Stränderna måste städas. Då är det naturligt att staten tar ett långsiktigt ansvar på lämplig nivå. Det är ju inte kommuninvånarna i kustkommunerna som genererar detta skräp. Man kan dra en parallell till våra stora riksvägar. De städas av på grund av att man inte kan dra slutsatsen att det är invånarna i den kommun där vägen ligger som har genererat skräpet. I det här fallet tycker jag att det är ännu tydligare att det är så. För Liberalernas del hade vi med detta redan i vårt budgetförslag. Vi lade 15 miljoner framgent. Det är inga projektpengar, utan det är den nivå som vi bedömer att kommunerna behöver. I och med detta yrkar jag också bifall till reservation 6. 150 (V) replik: om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Jag skulle vilja veta vad Liberalerna anser. Ifall någon trovärdig källa presenterade ett system för insamling av förpackningar och tidningar som var effektivare och rationellare, hade större folklig förankring och överlag var bättre för miljön, skulle Liberalerna då vara beredda att ompröva sin nuvarande hållning och biträda ett sådant system? Det måste ju – hoppas jag – vara insamlingen i sig som är det viktiga. Sedan har jag, herr talman, ytterligare en fråga. Det står i majoritetstexten, som vi rödgröna har reserverat oss mot, att ni vill bygga upp ett system där ”förutsättningarna för ett närmare samarbete med, och inflytande för, kommunerna stärks”. Så står det på s. 16. Då skulle jag vilja fråga : I vilket av de två systemen tror Liberalerna att inflytandet och samarbetet för kommunerna har bäst förutsättningar, ett system där företagen fortsätter att samla in förpackningarna och tidningarna eller ett system där kommunerna får det samlade ansvaret? 151 (L) replik: Jag kan ta det sista först. Om kommunerna ska ta hand om allt pratar vi inte om samarbete, utan då pratar vi om ett monopol där man styr bara från kommunens sida. Den första frågan är mycket hypotetisk. Det vi har att ta ställning till nu är det fungerande system som vi har kontra att man ska låta kommunerna ta över hela ansvaret. Men man kan inte visa att det på något vis skulle bli bättre. Med skärpta krav på mål och på producenterna tror vi att det kommer att fungera. Det har fungerat bra i många kommuner och naturligtvis dåligt i några. Men vi får väl ändå, , vara överens om detta: När jag pratar om svart och vitt, är det som om bara kommunerna skulle få hand om detta skulle det bli bra. Detta ser vi överallt. När vi diskuterar äldreomsorg och vad vi än diskuterar ser vi att det finns bra och dåliga varianter när det gäller både privat och offentlig verksamhet. Det blir lite skevt att diskutera så. Men om vi håller oss till detta med insamlingen och producentansvaret: Jag tycker att det är bra, och från Liberalernas sida tycker vi att det är bra med de skärpningar som gjordes, och vi vill se utfallet av detta. Att rycka sönder systemet igen och lämna över ansvaret till kommunerna kan vi inte se skulle vara till glädje för någon. 152 (V) replik: Angående min fråga om en effektivare och mer rationell insamling som är bättre för miljön: Om man tittar på de kommuner som tar ansvaret för insamlingen även för förpackningar och tidningar ser vi att det fungerar bättre. I återvinner de dubbelt så mycket som rikssnittet. Det är kanske också därför som Kommuner och Landsting vill att kommunerna ska få det samlade ansvaret. Ni talar lite grann mot er själva när ni på s. 16 i betänkandet säger att ni vill stärka kommunernas roll i systemet. Men om man vill stärka kommunernas roll ska man väl ge dem det fulla ansvaret för insamlingen. Annars får man nästan frisera verkligheten, ifall man inte tycker att ett sådant system är det system som ger kommunerna ökat inflytande. Jag kan fråga så här: Har Liberalerna något exempel på en kommun där man har tagit ansvar och infört en fastighetsnära insamling och där återvinningen har gått ned mycket, så att systemet har blivit sämre när kommunen har tagit över ansvaret? 153 (L) replik: om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Då blir det något slags negativ bevisföring. Det finns säkert sådana exempel också. De kommuner där det fungerar allra bäst är där det finns en bra dialog mellan de som har producentansvaret och kommunen. Det kan handla om till exempel så enkla saker som att man kommer överens om lokaliseringar av återvinningsstationerna, att kommunerna släpper fram centrala och bra markområden som är lättillgängliga för människorna. Man är ofta sig själv närmast, och man vet hur det fungerar i sin egen hemkommun. I min hemkommun har det fungerat mycket bra. Sedan har vi frågan om statistiken och vad som insamlas i olika kommuner. Det får vi också titta på. Jag vet inte om exemplet med bara beror på insamlingssystemet eller om det beror på andra saker. Jag kan nämna att i är vi outstanding i landet på att samla glas. Men det är av den enkla anledningen att färjorna vräker i land glas på kajen. Det finns en statistik hos oss som egentligen inte är möjlig. Det finns mycket statistik från olika kommuner. Vi måste analysera varför det går så bra i . Det kan de facto bero på ett mycket bra samarbete mellan producenter och kommun. Det känner jag inte till. 154 (KD): har granskat hur tillsynen av miljöfarliga transporter ser ut och funnit brister. Det beskrivs i betänkandet. Utskottet är överens med regeringen om att bland annat miljötillsynsförordningen ska ändras så att tillsynsansvaret effektiviseras och koncentreras till de fem länsstyrelserna i , , , och där de flesta gränsöverskridande avfallstransporterna sker. Vi har inga delade meningar. När det gäller frågan om så kallad efterbehandling av förorenade områden konstaterar utskottet att det alltjämt finns många förorenade områden i som måste åtgärdas, det vill säga sanering av kontaminerad mark, så att de inte utgör hot. Det framgår i betänkandet att takten på saneringsarbetet måste öka. Med hjälp av förslag till hur finansiering ska kunna öka bör detta också vara möjligt att göra. I fråga om det som vi har debatterat mest, nämligen insamlingsansvaret för förpackningar, yrkar jag bifall till utskottets förslag under punkt 5. Därmed ställer sig bakom det utskottet anför om att ansvaret för insamling och återvinning av förpackningar och tidningar ska fortsätta att ligga på producenterna och tillkännager detta för regeringen. Var och en av oss ger i vår vardag upphov till stora mängder av förpackningar och annat avfall som kan vara både en resurs och ett miljöproblem. Med hjälp av god avfallshantering kan allt fler produkter både återanvändas och återvinnas. Den enskildes insatser i sophanteringen spelar en avgörande roll för hur vi lyckas nå målen för återvinning. Detta förutsätter att det finns fungerande infrastruktur så att det blir smidigt och lätttillgängligt för såväl producenter som konsumenter. Som vi har hört flera säga ska det vara lätt att göra rätt. har ansvaret för återvinning av förpackningar i vilat på producenterna enligt principen, som också framgår av utredningen, att förorenaren betalar. Alliansregeringen beslutade om en ny avfallsförordning. Denna innebär att ansvaret för insamlingen av förpackningsavfall och returpapper ska fortsätta att ligga på producenterna, som kraftigt skärpta krav ställdes på just producenterna. om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Alliansen höjde också målet för insamling och återvinning av förpackningar, returpapper och elektronik och skärpte kraven för att hushållen ska ha tillgång till enkla och tydliga insamlingssystem. Viktiga steg är att förebygga avfall och på bästa sätt återvinna material. Syftet med ändringarna var att skärpa systemet och utnyttja redan gjorda investeringar för att på ett kostnadseffektivt sätt nå de uppsatta målen och kraven. Utskotten menar att det inte finns skäl att ändra detta inarbetade och kostnadseffektiva system. Direkt efter valet aviserade emellertid den nya regeringen sin avsikt att flytta över ansvaret från producenterna till kommunerna. Regeringens linje innebär att förpackningsproducenterna får mindre incitament för att utveckla nya och resurseffektiva förpackningslösningar. Flera kommunala företrädare, som vi har hört nämnas tidigare i debatten, har hävdat att nya återvinningsmål kräver att kommunerna borde ta över ansvaret för förpacknings- och tidningsinsamlingen. är industrin villig att ta på sig större ansvar. Här finns alltså två olika delar som visar ett stort ansvar och intresse för detta. Industrin föreslår dessutom att en kontrollstation införs 2018 för att följa upp, utvärdera, nå och helst överträffa regeringens mål. Därmed anser jag att ska tillkännage för regeringen som sin mening att ansvaret, insamlingen och återvinningen av förpackningar ska fortsätta att ligga på producenterna. På så sätt agerar vi på ett subsidiärt sätt, det vill säga understödjande sätt, gentemot näringslivet som har ansvaret. Det offentliga ska inte ta över eller beröva ansvaret från det privata utan understödja och samarbeta för att nå de mål som satts upp. Vi behöver bli bättre på att ta till vara avfall och öka möjligheterna till återvinning. Det behöver vara enkelt för hushåll och företag att bidra till detta. Den höga andelen av materialåtervinning av avfall i är naturligtvis positiv. Vi kristdemokrater vill verka för att den ska öka ytterligare. har dock importen av sopor för förbränning i ökat markant. Det är förvisso fråga om positiva effekter i form av stärkt energiförsörjning, och det minskar deponimängderna i länder med sämre möjligheter till effektiv förbränning i kraftvärmeverk. Men i avfallshierarkin är energiåtervinning, det vill säga förbränning av sopor, den näst sämsta lösningen ur klimatsynpunkt. Det måste bli ännu enklare för hushållen att lämna in material för återvinning, återanvändning, insamling – inte minst vad gäller textilier, kläder och elektronik. Jag yrkar bifall till reservation 3, det vill säga därmed bifaller motion 2015/16:1362 yrkande 18. nämnde tidigare illustrativt hur stora mängder avfall från havet sköljer in över stränderna, och strandkommunerna får ta ansvar för skräpet. Det är ett problem för dem. Skräpet samlas, och de får ta ansvaret. Jag anser att det är mer rättvist att staten genom Havs- och vattenmyndigheten tar ett ekonomiskt ansvar för strandstädningen. Därmed yrkar jag bifall till Alliansens gemensamma reservation 6 under punkt 9 om strandstädning. 155 (S): om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Jag kan inte låta bli att kommentera diskussionen om insamlingsansvaret. Båda sidor står här och förfäktar att vi inte på något vis får beröva producenterna deras ansvar. Ingen vill ju beröva producenterna deras ansvar. Sedan talar man om ideologiska låsningar. För min del – och jag tror att det är så för varje kommunmedborgare – handlar det mer om ekonomiska låsningar. Jag tycker inte att det är rätt och riktigt att kommunerna ska gå ut och samla in sådant som producenterna är ansvariga för utan att vi har nått en överenskommelse som gör att kommunerna blir ekonomiskt kompenserade för detta. Då får ju vi konsumenter betala två gånger. Det är därför regeringen har lagt fram det här förslaget – så att det görs på ett bättre sätt och kommunerna blir kompenserade. är det ju så att många av kommunerna som man har hållit fram som ett gott exempel får betala soporna två gånger. Det kan ju inte vara rätt och riktigt. Jag tänkte säga några ord om världens största soptipp: havet. Vi människor har alltid använt havet som soptipp, och vi gör så även . Skillnaden är att det material som vi kastar, spolar ned eller på annat sätt tillför havet tar oerhört att bryta ned – om det över huvud taget bryts ned. Bioackumulerande ämnen upptäcks fortfarande och utgör ett framtida hot. Dioxinet är ett mycket stort problem som vi inte vet hur vi ska hantera. Våra bottenfärger påverkar organismer negativt. av allt skräp i havet är plast. Havet och dess djurliv håller på att kvävas av plastpartiklar som vi människor göder haven med. Det mesta av plasten och annan nedskräpning av havet kommer från landbacken. görs det ju en del från myndigheters och kommuners sida. Havs- och vattenmyndigheten ska främja effektiv och hållbar insamling av bland annat förlorade fiskeredskap, i samverkan med ta fram en nationell informationskampanj om skräp i den miljön och stödja initiativ som främjar strandstädning i särskilt drabbade områden. ska bland annat inkludera marint skräp i relevanta avfallsplaner, inklusive de kommunala avfallsplanerna, och utreda styrmedel i syfte att minska förekomsten av plast i den miljön. Kommunerna ska i sina avfallsplaner belysa hur avfallshanteringen kan bidra till att minska uppkomsten av marint skräp. Men detta är långt ifrån tillräckligt. Mycket skräp härrör från produkter av olika slag som innehåller plastpartiklar och som inte tas om hand av reningsverken. Större tryck måste sättas på företagen som producerar dessa varor, och förmodligen måste det i slutändan till lagstiftning. Nedskräpningen av våra stränder har alltid varit ett hett diskussionsämne här i riksdagsdebatterna. Då handlar det i första och främsta hand om vem som ska betala städningen. Är det staten, är det kommunen eller är det kanske till och med EU som ska betala? Förslagen har varit många, men det har alltid varit kommunerna som har fått betala. om tillsyn över transporter av farligt avfall m.m. Inte minst i är vi drabbade av detta, mest på grund av att är avstjälpningsplats för staterna runt och trafiken på i och med att strömmarna för all skit till den bohuslänska kusten. skräp hamnar i . I volym blir det . Huvuddelen av detta sjunker till botten, så man kan ju undra hur det ser ut i . Under varje valrörelse säger alla partier att kommunerna inte ska behöva stå för kostnaden för detta utan att det är ett nationellt ansvar. När Alliansen tog över makten var det första de gjorde att ta bort stödet till strandstädning som kommunerna fick genom arbetsmarknadsåtgärder. I de nio alliansbudgetar som producerats har det inte kommit några pengar avsedda för strandstädning. När Alliansen fick igenom sin budget efter valet fanns det inga pengar till strandstädning trots att man stod i olika debatter och sa: Det ska staten stå för! har regeringen lagt en budget där det äntligen finns pengar riktade till strandstädningen – 8 miljoner . Dessutom har kommunerna numera möjlighet att återigen söka pengar till tjänster för strandstädning på kontot arbetsmarknadsåtgärder. Regeringen har gett i uppdrag att se över frågan så att den får en långsiktig lösning. Det uppdraget ska redovisas så att det kan bli verkstad innan mandatperioden är över. Om det skulle vara så olyckligt att vi får en borgerlig regering får vi hoppas att det första den gör inte är att ta bort stödet till strandstädningen och att vi sedan måste vänta tills de borgerliga hamnar i opposition igen innan de vill prata om att tillföra medel från staten. I deras reservation där de framhåller att staten långsiktigt bör ta en större del av ansvaret för strandstädningen ska ”bör” troligen tolkas som en from förhoppning och inte som att staten ska ta ett större ansvar. har vi en regering som tar ett stort ansvar för strandstädningen och inte uttalar fromma förhoppningar om att så ska bli fallet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2015/16:MJU9 156 (M): Årets betänkande om landsbygdspolitiken blir lite av en repris av debatten vi i MJU hade här i kammaren . Betänkandet innehåller 74 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden och rör delar som landsbygdsprogrammet, regelförenklingar, konkurrenskraften och jordbrukets miljöpåverkan. Tyvärr väljer regeringen att begrava alla goda förslag i detta betänkande i pågående beredningsarbete och utredningar. Det är något som börjar bli signifikant för den här regeringen. Utlovade propositioner skjuts , och inga förslag lämnas till kammaren . Det är tråkigt för och ödesdigert för den svenska landsbygden. Vi står självklart bakom våra reservationer, men för att spara tid väljer vi moderater att yrka bifall till reservationerna 1, 6 och 7. Det är förslag som skulle göra det både enklare och mer produktivt för svensk landsbygd. Politiken behöver utvecklas, och landsbygdspolitiken är inget undantag. Det första den nuvarande regeringen gjorde inom landsbygdsområdet var att ta bort det väl fungerande Matlandet, en satsning som både ledde till fler jobb på landsbygden och satte svensk produktion, export och kultur på kartan. I regeringsförklaringen har statsministern lanserat tanken om en livsmedelsstrategi som skulle innehålla lösningar på landsbygdens alla problem.