prot · H309114 · 2016-06-07 00:00:00 — I lärokurser och ämnesplaner för grundskola och gymnasieskola ställs det krav gällande elevers kunskaper om och möjlighet att skapa rörlig bild. Med andra ord görs det mycket. Men frågade vad exakt vi har gjort när det gäller MIK-frågorna. Jag har en lång lista, och jag är tacksam för att riksdagsledamoten frågade. Vi har satsat en hel del på att öka Statens medieråds uppgifter när det gäller dessa frågor just för att frågan är på bordet; den är akut och brännande. Som jag tidigare sa har vi sett att vi är steget efter, inte minst kopplat till den våldsbejakande extremismen där vi ser hur man på ett mycket avancerat sätt använder rörlig bild för att radikalisera unga. I budgetpropositionen gav vi finansiering för att strategiskt utveckla myndighetens arbete med medie- och informationskunnighet. Vi permanentade den uppgift som tidigare regering bara gett i korta projekt. Vi har särskilt betonat vikten av att den kunskap som har producerats och är riktad till lärare och andra vuxna i barns närhet ska ha fokus på att rusta unga att bättre stå emot hatiska, rasistiska, sexistiska, våldsbejakande, propagandistiska eller konspiratoriska budskap på nätet. Vi har också gett i uppdrag att utveckla en kampanj som heter No Hate Speech Movement. Den ska omfatta insatser för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Vi har gett uppdrag till den interdepartementala gruppen och till ytterligare lärarhandledning och utveckling av material. Inte minst har vi utvecklandet av material tillsammans med , som vi också ska sprida. Vi har alltså gjort en hel del, men det mesta återstår. 115 (M): Det är intressant att höra kulturministern tala om dessa frågor, men det viktiga är att det blir verkstad. Vi kan kasta ur oss många ord i denna kammare, men det viktiga är att vi får en verkstad. Det är gott och väl att vi ökar skyddet mot våldsbejakande extremism, men barn och unga av står inför en kaskad av reklambudskap och budskap och manipulationer av andra slag. Det är oerhört viktigt att de lär sig att granska dem så att de kan bli kritiska medborgare. Jag kan därför inte nog understryka det kulturministern sa om att det mesta arbetet återstår. Det är synd att man inte tog chansen att ta med dessa viktiga delar när man gjorde en filmpolitisk proposition. I alla fall för mig som moderat är barn och unga dem som jag vill ägna min kraft och politiska glöd åt. Filmpolitik är en helhet. Vi hade många samtal med kulturministern där vi krävde att de filmkulturella insatserna skulle ingå i propositionen. Det struntade man fullständigt i. Men det är bra om man tänker om. Jag tycker inte att det är för få aktörer. När jag hör kulturministern låter det snarare som att det är för många aktörer. Man borde ha mer spets och kraft koncentrerad på de saker som är viktigast. Jag önskar kulturministern lycka till i det viktiga arbetet med att samordna sig med utbildningsministern och andra aktörer i denna fråga så att det blir lite verkstad. 116 Kultur- och demokratiminister (MP): Verkstad ligger för mig. Att strunta i saker har aldrig legat för mig – inte i tidigare uppdrag och definitivt inte som kultur- och demokratiminister. Hanteringen av rörlig bild och kunskapen om rörlig bild är central för våra barn och unga ur många perspektiv. Självklart handlar det om att kunna granska och stå emot budskap, att kunna identifiera vem avsändaren är och vad denna vill och att kunna stå sig i konkurrensen om jobben runt om i och världen. Det är viktig kunskap som vi behöver fördjupa arbetet med. När det gäller filmpolitik är barn och unga i fokus och högt prioriterade. Det bevisar en rad fantastiska verksamheter i regi. Det viktiga där är hur:et, hur det har utvecklats och på vilket sätt man utvecklar denna kunskap i samverkan med andra myndigheter, instanser, organisationer och företag. Det är inte vi i politiken som ska utveckla hur:et. Vi ska skapa förutsättningarna och sätta målen, för precis som säger är det avgörande i den tid vi lever i och så som vi tror att framtiden kommer att utveckla sig. Hur:et ska utvecklas av filmbranschen, och i de råd som inrättas med experter på film. Kunskapen om hur man jobbar med film, hur man granskar film, på vilket sätt film kan stimulera utveckling och hjälpa en att hantera verkligheten ska ges av dem som verkligen kan frågan. Tack för interpellationen! Överläggningen var härmed avslutad. § 26 Svar på interpellationerna 2015/16:629 och 631 om regionbildning 117 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag ser för fördelar med att införliva i region och vad det egentliga motivet till förslaget är. har frågat mig vad jag ser för fördelar med att införliva i region . Jag besvarar dem i ett gemensamt svar. Det kan inledningsvis påpekas att ännu inte har lämnat något förslag till ny läns- och landstingsindelning och att regeringen därmed inte heller har tagit ställning till något sådant förslag. Om kommittén finner att det är möjligt att genomföra en eller flera indelningsändringar som kan träda i kraft kommer kommittén att lämna ett delbetänkande . Kommitténs arbete pågår alltså, och jag avser därför inte att föregå kommitténs arbete i dessa eller andra frågor. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger, senast av och Utredningen om den statliga regionala förvaltningen. Det är bland annat utifrån dessa utredningar tydligt att den nuvarande läns- och landstingsindelningen till stora delar är ändamålsenlig. Även det presenterade betänkandet av Utredningen om högspecialiserad vård föreslår färre sjukvårdshuvudmän. Flera av landstingen är för små för att klara av sina uppgifter både på kort och på lång sikt. Även länsstyrelserna har motsvarande problem. Syftet med att tillsätta är att skapa en ändamålsenlig indelning och effektiva organisationer som medför bestående fördelar, bland annat genom en bättre anpassning till demografiska, näringsgeografiska och miljömässiga förhållanden. De utredningar som genomförts har pekat på vikten av att vidta dessa åtgärder innan det blir alltför svårt för de ansvariga att hantera olika utmaningar. Det är viktigt att har en välfungerande samhällsorganisation som också i ett längre perspektiv kan tillförsäkra medborgarna en god samhällsservice. 118 (M): Tack, civilministern, för svaret! Civilministern svarar dock inte fullständigt på mina frågor, men det är kanske mycket som klarnar under debatten. Civilministern påpekar också att regionfrågan har utretts , vilket stämmer. Låt oss också påminna oss om att dessa utredningar har på nacken. är inte samma land som det var . Hur kan en utredning som togs fram ligga till grund för en ny regionindelning? Både och valde att kasta dessa utredningar i papperskorgen med motiveringen att det skulle finnas ett underifrånperspektiv. Min fråga är: Varför delar inte civilministern deras åsikt gällande underifrånperspektivet? Varför tvingar regeringen fram storregioner? Slagkraftiga regioner växer fram underifrån. Det finns ett flertal exempel på det: , , , , , med flera. Några av dessa regioner bildades av egen kraft och med en annan bäring. Civilministern har i en debatt mot mig i P1 Morgon uttryckt att det är Kommuner och Landsting, SKL, som har varit pådrivande för att få igenom den här reformen. Vid ett annat tillfälle var det sjukvårdens personal som hade drivit på i regionfrågan. När fick undersköterskor och sjuksköterskor möjlighet att uttala sina ståndpunkter i denna fråga? Jag skulle verkligen önska att vårdens hjältar fick möjlighet att uttrycka sina synpunkter. Tyvärr tror jag inte att det har skett, men jag tar gärna emot material och redovisningar om det, om det finns sådana. Civilministern framhåller också att vi måste möta hälso- och sjukvårdens utmaningar. Ja, sjukvården har stora utmaningar, men låt oss också påminna oss om att vi har världens bästa sjukvård när det gäller kostnadseffektivitet och vårdkvalitet. Idén med regionindelning har dessutom passerat ett bästföredatum. Vårdens mest kostsamma och komplicerade åtgärder koncentreras till ett fåtal sjukhus. Även de största regionerna och landstingen behöver samarbeta över gränserna. Lägg därtill en ny patientlag som ökar patientens makt nationellt och internationellt. En ny regionreform går alltså i motsatt riktning. Den bästa vården i landet har , , och , och det är inte några stora regioner. Det finns inga belägg för att vårdkvalitet, effektivitetskrav och patientsäkerhet ökar med stora regioner. Påståenden som är ganska vanliga från regeringen i den här frågan är att det blir en starkare och jämnare utvecklingskraft via stora regioner. ansåg också att en region bör innehålla ungefär 1–2 miljoner invånare. Om man granskar den ekonomiska utvecklingen finner man inget som helst samband mellan regional folkmängd och tillväxttakt. Jag skulle gärna vilja att civilministern kommenterade just den delen. 119 (M): Tack för svaret på min interpellation, civilministern! riskerar jag att säga samma saker som min kollega , eftersom vi kommer från grannlän och har interpellerat i samma fråga. Jag är medveten om att ännu inte har lämnat något svar om en ny läns- och landstingsindelning. Men jag räknar med att det kommer ett förslag , och det är därför som jag har skrivit interpellationen. Det gäller att stämma i bäcken, som man säger. Ett Stornorrland har diskuterats . Förslaget har inte fallit i god jord, inte i . Det finns ingen folklig förankring. Tvärtom är det en majoritet av medborgarna i och i mitt hemlän som inte vill ha en storregion. Däremot är det politiker som tycker att det är bra med en sådan. S-märkta politiker tycker att det är bra, men i tycker inte det. En Sifoundersökning visade alldeles att en majoritet av medborgarna i de fyra nordligaste länen är emot en storregion. En sådan här stor reform måste ha medborgarna med sig. Hur ska man annars få en bra demokratisk förankring? Man ska ha människor med sig, inte emot sig, om man vill uppnå goda resultat. För mig är det en gammal god sanning. Vi talar om en region som är större än halva . Den utgör av yta. Det finns 880 000 invånare, alltså färre än 1 miljon. Det finns 44 kommuner, 12 sjukhus, 128 hälsocentraler och det är från norr till söder. I regionen finns fyra landsting varav tre har 1 miljard i underskott. Det fjärde , , har ett mycket blygsamt överskott på 8 miljoner. Men det är alltså otroligt strukturella förändringar som måste till. Anser statsrådet att lokal förankring är viktig när det gäller så stora reformer som en ny regionindelning i den storlek som vi nu talar om, alltså ett Stornorrland? 120 Statsrådet (S): Tack, och , för inläggen! Till att börja med ska vi ha korrekt historia med oss. Regeringen tillsatte men hann aldrig ta emot betänkandet, utan det lämnades till den första regeringen . Den regeringen satte igång ett arbete med detta, men på grund av politiska låsningar kunde man inte komma till skott, vilket också blockerade frågan om regionbildning i flera landsting. Det är därför som regeringen nu lägger fram propositionen om bildandet av regioner i flera av våra landsting. senast gällde det , , och län. Där har det funnits ett tryck , men på grund av politiska låsningar kunde dessa reformer inte genomdrivas. Interpellanterna berör frågan om sjukvården. Den frågan har diskuterats väldigt . Det finns flera statliga utredningar som pekar på behovet av färre huvudmän inom sjukvården och behovet av att ha ett brukarunderlag som innebär att man kan jobba med effektiviseringar. Det finns enorma utmaningar i den offentliga sektorn. Det finns en mycket hög urbaniseringstakt, en demografisk utveckling som innebär stora ansträngningar för den offentliga sektorn, både ur ett finansieringsperspektiv och ur ett verksamhetsperspektiv, inte minst om vi ska säkerställa likvärdigheten i välfärden i hela vårt land. Men det finns också en annan aspekt på detta, och det är den statliga indelningen. Den svenska statens regionala förankring har försvagats avsevärt efter enmyndighetsreformen. är det bara länsstyrelserna som organiseras på länsnivå, och det är länsstyrelserna som ska koordinera staten regionalt och säkerställa att staten talar med en röst, men det är ju inte möjligt eftersom de övriga statliga myndigheterna inte organiserar sig på länsnivå. De har alla sina egna unika regionala indelningar som inte överensstämmer med varandra. Det är klart att detta skapar en del koordineringssvårigheter inom staten, men också i relationerna mellan staten och kommunsektorn. Regeringen måste nu ta tag i detta, och då krävs det att vi får en regional karta som motsvarar också landstingens regionala karta för att på så sätt underlätta en koordinering mellan de olika nivåerna. Den här processen har, som sagt, pågått . Det har varit åtminstone tre fyra utredningar i modern tid som har tittat på detta. Det är nu viktigt att ta tag i denna fråga, men då måste förändringsprocessen genomföras i bred dialog med berörda parter, med landstingen, med kommunerna, med det civila samhället, med professionerna inom sjukvården, med de statliga organisationerna och med de statliga myndigheterna. Det är precis det som görs av förhandlingspersonerna. Jag ska inte föregå deras arbete. Jag tycker att det är viktigt att vi har en ordentlig debatt om detta, eftersom det rör viktiga frågor som handlar om likvärdigheten i vårt land. Staten har inte tagit sitt ansvar. Det finns en alltför stor och växande regional klyfta i vårt land. Bara begreppet Stornorrland vittnar ju om vilket Stockholmsperspektiv vi har på förvaltningspolitiken. Faktum är att det förslag som diskuteras inkluderar inte ens hela . Men ur ett Stockholmsperspektiv blir det ett Stornorrland som diskuteras, och det är inget fel på Stockholmsperspektivet, men måste tillåta fler perspektiv om vi ska få en utveckling med jämnstarka regioner och god ekonomisk och social utveckling i hela vårt land. Jag ser fram emot en bred diskussion om konkreta förslag. Det är svårt att diskutera detta ärende utan att vi har förslagen på vårt bord. Då vet vi inte heller hur de berörda landstingen ställer sig till kommande förslag. 121 (M): Min kollega tog upp att det gäller – vi har också siffror på – av landets yta. Vi har 21 landshövdingar som uttrycker sig i Dagens Samhälle, och av dem är det en enda landshövding som uttrycker sig positivt till den här regionbildningen. Man säger också att detta är ett orimligt förslag. Jag tycker inte att vi ska lägga tid på att precisera hur och att det ska finnas konkreta förslag. Det är processen som vi motsätter oss. Vi har ett län som på eget initiativ har bildat en region, som jag nämnde tidigare. Vi har också på egen hand förbättrat ekonomin väsentligt. Det har skett via effektiviseringar. Nettokostnaden har gått från minus till . Vi har inte skurit på vårdgolvet, utan det handlar om andra effektiviseringar. är nu med i majoriteten, och det är flera av våra förslag som har gett effekt. Den politiska styrningen och ledningen är det absolut viktigaste på lokal nivå för att nå de här resultaten. Om det fungerar behövs inte en ny regionreform, utan det viktiga är den lokala styrningen och ledningen. Det är också det som ministern efterfrågar. Alltså behövs inte en ny regionreform för det. Dessutom måste jag som representant för framhålla att det är av stor vikt att vi skapar reformer och förutsättningar för mer jobb och tillväxt i stället. Det är det som också skapar incitament och pengar till vården och omsorgen. Men här skiljer det mellan vår och er politik. Regeringen satsar på en ny regionreform och tror på effektiviseringar och bättre ekonomi för sjukvården i stället för att satsa på jobb och företagande, som ger välfärden mer pengar. Här skiljer vi oss åt. Vi är också ett län som skulle kunna utveckla samarbetet mot ytterligare. Det finns många gränsbyar. Invånarna i har till exempel 20–till men 6 mil till Røros. Det är samarbeten som vi har tittat på och skulle behöva utveckla ytterligare, i stället för att satsa på en regionreform. Det är många i länet som vi skickar till de södra delarna av landet. åker till de södra delarna av landet för att få behandling, och resterande åker upp till . Medborgarperspektivet måste inte minst vara i fokus – inte teoretiska argument om stordriftsfördelar, som jag uppfattade att diskussionen handlade mycket om. Hur bidrar förändringarna till bättre kvalitet, tillgänglighet och service? Det är frågor som jag skulle vilja ha svar på. Förutsättningarna skiljer sig mycket åt i olika delar av landet. Varje förändring borde motiveras med tydliga argument i det enskilda fallet som gäller varför man vill göra den här stora reformen. Likformiga regioner kan inte vara ett överordnat mål. Jag har tagit upp det tidigare men skulle ändå vilja lyfta tillbaka frågan om demokratiperspektivet och förankringen, som jag tycker att vi saknar i debatten. Hur säkerställs den folkliga förankringen? Ministern framhåller nu att det förs en dialog ute i landet och att man har ett stort, starkt stöd för reformen – vilket jag över huvud taget inte uppfattar. Vi ser det på många håll. Vi har landshövdingarna. Vi har protestlistor. Det är ett massivt tryck mot den här reformen. Ministern får gärna utveckla var man har fångat det positiva. 122 (M): Jag vill börja med att kommentera begreppet ”Stornorrland” för ministern. Egentligen är det ett mindre område som vi pratar om , för när vi pratar om är inkluderat, men det är det inte i det här förslaget. Men för att återgå till interpellationen: Det finns många aspekter på detta. Vi har statens regionala närvaro, som hoppas ska förstärkas. Men jag ser att det är en risk att den försvagas, eftersom det är en så stor region. Det är långt mellan och , som är min hemstad, eller mellan och . Det är infrastruktur som kanske inte fungerar så bra. Man ska inte negligera avstånd och den betydelse som avstånd har för sammanhållningen mellan orter och människor. Geografin är en stor utmaning. invånare vill inte ha en storregion. har som exempel en redan existerande samverkan vad gäller arbetsmarknad. Vi har det med i söder, i norr och i väster. Vi har gemensam rekrytering. Vi har underlättat för arbetspendling. Området omfattar ungefär 200 000 invånare. Jag menar att det är utifrån redan fungerande samverkansmodeller som förankring ska ske, när nya regioner ska byggas. Beslut ska fattas så nära människor som möjligt – inte . Anser statsrådet att regioner av denna storlek är svaret på framtida utmaningar vad gäller arbetsmarknad, infrastruktur och sjukvård? 123 Statsrådet (S): Jobb och tillväxt är målet för alla våra politikområden – jobb och tillväxt i hela landet – och det förutsätter regionalisering. Det finns två förhållningssätt till den offentliga förvaltningen. Det finns en grupp som har mycket stark tro på centralisering och centralmakt, och ett förhållningssätt som utgår från regionaliseringen som en drivkraft för att skapa jämnstarka delar i vårt land och säkerställa att hela får möjlighet att utvecklas. Regeringen ansluter sig till det . Vi tror på en regionalisering. Det är också därför som vi nu har lagt fram förslag som innebär att vi flyttar ansvaret för regionala utvecklingsfrågor från staten till regionerna – just för att förstärka den regionala förankringen i arbetet för jobb och tillväxt i hela landet. Men en regionalisering förutsätter robusta och starka regioner som klarar av sina uppgifter, som har tillräckligt stort brukarunderlag. Regionalisering förutsätter jämnstarka regioner, så att inte resurser till infrastruktur och andra satsningar koncentreras bara till vissa delar av landet utan sprids i hela vårt land. Men tyvärr har vi inte den regionala strukturen . Vi har en tydlig asymmetri i den regionala indelningen. är ett bra exempel. Det är ett fantastiskt län och landsting med många engagerade kommun- och landstingspolitiker som verkar för att prioritera jobb och tillväxt över partigränserna. Problemet är att bara finns i en enda statlig myndighet som regional indelningsorganisation, och det är . Den finns inte i Arbetsförmedlingen, inte i , inte i polisen. i är den instans som vi har för koordinering av staten i . Men hur ska det vara möjligt för att effektivt koordinera och samordna staten, säkerställa statens regionala förankring, om dess indelning inte motsvaras av den indelning som finns i de statliga myndigheter som ska koordineras? Det är där vi står . Därför är det otroligt viktigt att staten tar sitt ansvar och moderniserar den statliga strukturen och utgår från att staten måste ha en stark regional förankring, om den ska vara effektiv och kunna serva medborgarna i hela vårt land, om den ska ha legitimitet. Vad gäller den kommande processen är det viktigt med den folkliga förankringen. Vad jag har förstått har förhandlingspersonerna och andra berörda parter haft stora möte även i , träffat medborgare och företagare, det lokala civilsamhället, fört en dialog och också diskuterat alternativen till en regionförstoring. Det är bra att den typen av samtal förs, så att vi har en folklig förankring i processen. Regeringen kommer självklart att beakta den aspekten. Men vi har inte rätt att svika medborgarna i vårt land. Då måste vi också vara beredda att ta vårt ansvar för att bidra till en modern regional struktur som motsvarar behoven i dagens samhälle. byggde ut välfärden med kommunerna som bas. Man genomförde som ett av de första länderna i västvärlden en kommunreform just i syfte att skapa kommuner som klarade av att ta hand om välfärden. Det visade sig vara en bra modell. Den kommunaliserade, decentraliserade välfärden har tjänat oss väl. Det är viktigt att vi också ger den regionala nivån rätt förutsättningar så att vi inte slutar med att regionalisera och decentralisera välfärdsuppgifterna utan tvärtom fortsätter att regionalisera vårt land. 124 (M): Ministern tar upp att man inte vill svika medborgarna. Men det är precis den känslan medborgarna har därute. De är helt i avsaknad av en dialog. Det är den uppfattning de har. Regionfrågan lyste dessutom helt med sin frånvaro under valet . Det borde väl vara ett demokratiskt anständighetskrav att också de politiska partierna skulle kunna få redovisa sina ståndpunkter i frågan under valet . Varför vill inte ministern det? En sådan genomgripande reform med en sådan stor påverkan på hur styrs och hur den svenska demokratin fungerar är i hög grad en grundlagsnära fråga. I har vi också en god tradition av en bred samsyn över blockgränserna när vi förändrar politikens spelregler. Det är viktigt att beakta. I tidskriften kunde vi ta del av en artikel där man beskrev att fem av sex regioner skulle få ett rödgrönt majoritetsstyre om man tittar tillbaka val. Det är väl många med mig som tolkar det som att det kanske är huvudorsaken till varför regeringen nu tvingar fram reformen i denna hastighet. I mitt hemlän, , har besöksnäringen efterlyst en djupanalys och konsekvensanalys. Näringslivet har ifrågasatt reformen. Flera tusen människor har skrivit under Facebookgruppen Vi som vill behålla Region . Lägg därtill också frekventa insändarskrivningar. Om den regionala indelningen ska förändras måste det bygga på medborgarnytta och stark förankring hos dem det berör, människorna ute i landet. Så är inte fallet . Det är helt oacceptabelt. 125 (M): Fru talman och statsrådet! Jag vill avslutningsvis säga att jag är medveten om att det finns för- och nackdelar med allting. När det gäller just regionförstoringen tycker vi moderater att den enbart är en nackdel. Vi är övertygade om att ett Stornorrland är för stort. Det är för svårt att hantera framför allt geografiskt. Hur ska vi få i att engagera sig för någonting och hjälpa till med något som till exempel händer i i ? Det går inte. Det fungerar inte så. Framför allt tror jag att en sådan stor förändring måste komma underifrån. Jag och många med mig tycker att har haft ett ovanifrånperspektiv där man inte har diskuterat med medborgarna. Det är viktigt. En sådan stor förändring måste komma underifrån. Det måste finnas en lokal förankring.