prot · H30999 · 2016-04-27 00:00:00 — Detta för mig in på min andra reflektion, det vill säga penningpolitiken. Som utskottet har uttryckt och som sa tidigare anser utskottet att har fört en extremt expansiv penningpolitik. Vi kommer att återkomma i utskottet till frågan om penningpolitiken och hur den har bedrivits, dels genom den årliga penningpolitiska utvärderingen, dels genom den externa utvärdering som har gjorts av och . Men till dess vill jag belysa att räntan har sänkts. Även nämnde detta. Den har sänkts från , och vi har alltså negativ ränta. Den har sänkts från 0 till −0,35. Därtill har man köpt statsobligationer till ett värde av 135 miljarder och aviserat ytterligare köp. Den prognostiserade tidpunkten för när räntan ska höjas har flyttats fram. Man ska ha med sig att detta sker i en omvärldsmiljö där massiva stimulanser har skett från många dominerande centralbanker. Jag tror att många skulle kalla detta ett penningpolitiskt experiment, särskilt med tanke på att centralbankerna faktiskt har vidtagit åtgärder som normalt sett inte ingår i deras löpande verksamhet. I detta sammanhang måste man därför fråga: Hur självständig är ? Kan den agera självständigt i relation till vad som händer i dess omvärld, det vill säga hur beroende är den av vilken penningpolitik som förs internationellt? själv säger att de penningpolitiska stimulanserna syftar till att stimulera och understödja svensk tillväxt samt få fart på inflationen. Vi befinner oss i en unik situation, inte minst för svenskt vidkommande. Vi har en tillväxt på i storleksordningen , och vi har högt kapacitetsutnyttjande, sjunkande arbetslöshet och minusräntor. Trots det är inflationen väldigt låg. Man får säga att det är en unik situation, minst sagt. De massiva penningpolitiska stimulanser som sker har inneburit att vi har bibehållit en stabil och till och med något sjunkande växelkurs, och detta har i sin tur inneburit att vi har stärkt exportindustrins möjligheter att exportera. Vi har också sett resultatet av detta. Det är en del i att vi har så hög tillväxt som vi har, så i den bemärkelsen har penningpolitiken fungerat. Därtill har stimulanserna stärkt konsumtionen, vilket vi också ser ger resultat. Utöver detta har vi haft massiva stimulanser från , det vill säga den massiva invandring och migration vi har haft i landet har kostat rätt mycket pengar. Men de pengarna går ju rakt ut i ekonomin, då de människor som kommer hit också har behov av konsumtion. har vi alltså stimulanser på i storleksordningen 50 miljarder finanspolitiskt, utöver den penningpolitiska stimulansen, som går rakt ut i ekonomin. Detta är naturligtvis inget problem, under förutsättning att vi klarar av integrationen . Jag menar att har gynnats och gynnas av att växa i alla bemärkelser, även när det gäller antalet medborgare. Jag tror att en del i att svensk ekonomi har gått så bra är att vi har blivit fler. Men detta förutsätter som sagt att man klarar av reformarbetet. Allt jag säger är egentligen att detta är ytterligare stimulanser utöver de penningpolitiska stimulanserna. Min första fråga går till Socialdemokraterna och . har lämnat kammaren och kan kanske inte svara, men jag måste ändå ställa frågan: Anser man att det är rätt att stimulera med ytterligare 10 miljarder i denna miljö, utöver de stimulanser som redan sker, särskilt med tanke på den oförmåga som finns när det gäller att genomföra nödvändiga reformer? Vi har hög tillit till våra institutioner i . Vi har så att säga en hög teknokratisk tillit. Det gäller förresten inte bara på den nationella arenan utan även utomstående bedömare, till exempel IMF och . De har pekat på de nödvändiga reformer måste genomföra för att undvika framtida problem och att svensk ekonomi drabbas. Detta för mig in på min andra fråga till Socialdemokraterna: ni ett behov av ett bättre fungerande samspel mellan finanspolitiken och penningpolitiken? Jag undrar vad Socialdemokraterna anser i det sammanhanget. Jag har inga svar själv, men jag vill gärna få en diskussion om dessa frågor. På vilket sätt skulle vi från sida bättre kunna granska samspelet mellan finanspolitiken och penningpolitiken och få det att fungera bättre? Vi kan inte ha en ordning där det ena hanterar saker självständigt utan att ta ansvar för och hänsyn till det andra. Det är min bestämda uppfattning. Jag skulle gärna vilja få igång en diskussion runt den frågan. Jag har en kort kommentar till den fråga som lyfte upp och som rör översyn av riksbankslagen. Det var faktiskt vi som initierade att en sådan skulle komma till stånd. Anledningen till att vi ska göra det ser vi i och externa utvärdering, men vi hade kunnat komma fram till det ändå med tanke på det exceptionella läge vi befinner oss i. I det sammanhanget finns Ukrainalånet med. Jag vill bara säga att jag inte vill ifrågasätta engagemang när det gäller dess deltagande och arbete tillsammans med IMF. Jag tycker att det är bra och något som gynnar ekonomi och exportmöjligheter men också tillväxten och möjligheterna att fördela välstånd i ett globalt perspektiv. Däremot finns det kanske anledning att se över möjligheten för ur ett konstitutionellt perspektiv, det vill säga vilka möjligheter och rättigheter ska ha att själv bestämma det engagemanget. Det finns säkert anledning att se över det. Därför ser jag fram emot att vi senare får diskutera riksbankslagen, men till dess hoppas jag att vi ska kunna ha en diskussion om de frågor som jag lyfte tillsammans med Socialdemokraterna. 7 (S) replik: Det gläder mig, , att vi i princip är överens om allt i betänkandet. Men jag tycker att det är lite underligt att du försöker dra igång en budgetpolitisk debatt i anslutning till kanske ett av de mest formella ärenden vi har att hantera, även om frågorna är intressanta. För att svara på dina två konkreta frågor: Du undrar till att börja med ifall vi tycker att det är riktigt att stimulera den kommunala ekonomin med ytterligare . Svaret på den frågan är mycket enkel: Ja, det tycker vi. Det är nämligen otroligt mycket som behöver göras i den svenska välfärden, inte minst i ett läge där kommunerna på många håll runt om i landet under har haft det mycket bekymmersamt att få sina ekonomier att gå ihop. Då är det oerhört viktigt att nu se till att kommunerna får möjligheter att göra ytterligare personalförstärkningar som gör att vi kan se till att få en bättre äldreomsorg, kan förstärka satsningarna i skolan och kan vidta ytterligare åtgärder för att få fler i vuxenutbildning eller vilka åtgärder det nu kan handla om. Vi tror nämligen att det i sin tur bidrar till att öka sysselsättningen ganska rejält med flera tiotusentals personer . Det är bra för svensk ekonomi och svenska skatteintäkter. Svaret är alltså otvivelaktigt: Ja, det är helt rätt också i den här ekonomiska miljön att ge möjligheter till kommunerna att bedriva en aktiv välfärdspolitik. När det handlar om frågan om samspelet mellan finanspolitiken och penningpolitiken: Vi lär återkomma till det. Det hör väl också till god ton att säga att vi är för ett kontinuerligt samtal om detta, och jag, inom ramen för en arbetsgrupp i finansutskottet. 8 (M) replik: Ledamoten ser inte samspelet mellan penningpolitiken och finanspolitiken, och det bekymrar mig mycket. Även om orden säger att man gärna vill utveckla granskningen och verkligen få samspelet att fungera ser man ändå inte problemen. Jag vill påstå att det är större praktiska problem. Även om förespråkar stimulanser till kommunerna kommer hon inte att få tag i de behov som finns. Det finns inte lärare att få tag i. Det finns inte socialsekreterare. Det finns inte människor på Arbetsförmedlingen. Det finns inte människor att få tag i på . Det finns inga sjuksystrar, och det finns inga undersköterskor. Problemet är att man skickar 10 miljarder ut i tomma intet utan att ha reformerna. Man måste ha reformerna för att kunna ordna de kompetensutbildningar och kompetenshöjande åtgärder som krävs för att man ska få den försörjning som behövs. Risken finns att pengarna hamnar i ett tomt hål där de inte alls gör den nytta som efterfrågar, så att man får välfärdssystemet att fungera bättre. Min kritik riktar sig inte bara mot att man stimulerar kommunerna utan att man stimulerar kommunerna utan att tänka på att pengarna gör nytta på rätt ställe. Reformerna måste ju till för att du ska få någon nytta av dina stimulanser. Bara för att avsluta med din inledande kommentar: Jag tycker att det är trevligt att vi kan ha en liten budgetpolitisk debatt om vi inte kan hitta några konflikter någon annanstans. 9 (S) replik: Tack, , för att du erkänner att det var en konstruerad budgetdebatt! Men inte desto mindre ska jag väl ge dig en replik så här på slutet. Om man inte tror på att kommunerna ser sina egna behov och har kunskaper om hur de skulle kunna lösa komplicerade situationer när det brister i välfärden med hjälp av de här extra pengarna, då har man liksom gett upp. Men det har väl aldrig varit starka gren att tro att de kommunala företrädarna kan lösa bekymmer som de ser i den egna kommunen. Vi har en helt annan syn. Vi har levererat hundratals förslag inom välfärdsområden med kompetensutveckling, kompetenslyft, ytterligare satsningar inom vuxenutbildning och satsningar på skolan. Med de ytterligare 10 miljarderna finns det naturligtvis oerhört mycket större möjligheter för kommunerna att klara välfärdsuppdraget än om de inte hade fått 10 miljarder. Det måste väl ändå kunna erkänna. När det handlar om ifall det är bra eller dåligt med de här 10 miljarderna tror jag faktiskt att och jag får vänta och se hur verkligheten faller ut när det kommer fler lärare, när det kommer fler undersköterskor och när det blir tätare med personal i . Då får väl verkligheten avgöra ifall eller jag har rätt. När det handlar om den mer övergripande frågan om samspelet mellan penningpolitiken och finanspolitiken är naturligtvis inte sista ordet sagt. Vi har all anledning att fundera över detta och kommer också att göra det under de kommande månaderna. Jag är också helt säker på att det i den utredning som vi är överens om att vi bör göra om riksbankslagen kommer att vara en frågeställning av central betydelse. 10 (M) replik: Jag tycker att det är lite symtomatiskt att helt och hållet fastnar i sin satsning på 10 miljarder till kommunerna. Jag är helt övertygad om att kommunerna ser sina behov – helt övertygad. Dessutom har många kommuner vittnat och sagt: Vi vet precis vad vi behöver, men vi kommer inte att bli hjälpta av att få en massa pengar, för vi behöver andra saker – behöver tillgång till sjuksystrar, lärare och så vidare. Men för att lämna den debatten lite – det är ju bara en spinoff på det vi egentligen borde diskutera: Jag är bekymrad över att över huvud taget inte bekymrar sig över de extrema och massiva stimulanser som vi har i svensk ekonomi . Vi har finanspolitiska stimulanser som inte tar hänsyn till de redan massiva penningpolitiska stimulanserna. Ser inte Socialdemokraterna över huvud taget några problem med att obalanser byggs upp i svensk ekonomi? Ser man inga bekymmer med att vi överstimulerar tillgångsvärden så att vi får risk för bubblor i vår ekonomi? Hur ska vi hantera detta när vi kommer till en lågkonjunktur. Om vi har så höga stimulanser , hur ska det hanteras sedan? Vi bygger upp underskott i svensk ekonomi genom att fortsätta att stimulera i budgeten, utan att ta in något som helst långsiktigt och hållbart ekonomiskt tänkande genom att spara i ladorna när vi har en god ekonomi för att klara oss när vi får en sämre ekonomi. Jag tycker att det är bekymmersamt. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 18.) betänkande 2015/16:FiU27 årsredovisning (redog. 2015/16:RR1) vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 18.) § 10 Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar betänkande 2015/16:FiU29 Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar (prop. 2015/16:129) 11 (M): ska vi debattera propositionen om interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar. Det är ett knepigt namn. Vad det handlar om är möjligheterna för domstol att stoppa ett upphandlingsbeslut när någon har begärt rättslig prövning av det. Bakgrunden till propositionen är den situation som hamnade i , då man på behövde ett stort antal platser för tillfälliga asylboenden. Platserna direktupphandlades men stod tomma eftersom domstolarna förordnade om inhibition, det vill säga att upphandlingen skulle stoppas i väntan på en rättslig prövning. fick då mycket svårt att tillhandahålla både husrum och mat till asylsökande som kom till . Vi delar regeringens oro över att man hamnade i denna situation, och de stoppade upphandlingarna försvårade väsentligen för i deras redan hårt pressade arbete. Där får vi inte hamna igen. Flyktingar som kommer hit ska kunna få tak över huvudet. Inte minst gäller det när taken bara står och väntar på dem. Med anledning av denna mycket speciella situation ställer vi oss bakom propositionen, men vi föreslår i en reservation att lagstiftningen ska utvärderas senast . Det finns nämligen en rad frågor som inte besvaras i regeringens proposition. Det som regeringen avser att göra med lagändringen är att förtydliga ett rättsläge som redan gäller. Man menar att allmänhetens intresse ska vägas in i beslutet om en upphandling ska stoppas. Man menar att detta egentligen redan gäller men att det inte framgår tillräckligt tydligt av den svenska lagstiftningen om man jämför med de direktiv som lagstiftningen bygger på. Förhoppningen med förtydligandet är att myndigheterna ska bli bättre på att argumentera även för allmänintresset, så att domstolarna får ett bättre underlag. Man hoppas att detta i sin tur ska leda till färre upphandlingar som stoppas. Lagändringen tar alltså i grunden inte sikte på att förändra rättsläget utan utgör snarare en instruktion till upphandlande myndigheter när det gäller deras sätt att argumentera inför domstolen. Det är minst sagt speciellt. Tunga instanser på upphandlingsområdet, som Lagrådet, och , har mot denna bakgrund också ifrågasatt behovet av lagändringen. Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar Remissinstanser som , , , Kammarkollegiet och Företagarna – för att nämna några – har starkt kritiserat regeringens konsekvensanalys. De frågar sig exempelvis hur ändringarna kan påverka företags möjligheter att få en rättslig prövning även på andra områden. Risken är att man får större och mer principiella förändringar än vad man egentligen hade tänkt sig. Det här borde ha belysts på ett bättre sätt. Vi vill inte skapa fler problem än vi löser, och rättssäkerheten måste bestå. Det är av dessa skäl som vi tycker att det är mycket viktigt att lagen utvärderas inom . Det är också någonting som exempelvis efterfrågar. I vår reservation lyfter vi även fram möjligheten för myndigheterna att åberopa synnerlig brådska och sluta avtal direkt. I den situation som vi befann oss i skulle nog ingen ifrågasätta ett påstående om att synnerligen snabbt behövde få tillgång till asylboenden. Detta hade alltså varit en möjlighet som stod till buds även inom befintligt regelverk. På upphandlingens område tycker jag mig nästan kunna skönja en ny trend som är lite bekymmersam. Man konstaterar att det finns ett problem som i allt väsentligt beror på att upphandlande myndigheter inte tillräckligt utnyttjar det regelverk som redan finns. Men i stället för att då åtgärda detta och arbeta med att höja kompetensen hos myndigheterna ändrar man på lagen. I värsta fall får vi då ett regelverk som blir ännu svårare att tillämpa. Detta måste man vara mycket uppmärksam på. Vi ser sådana tendenser i den proposition som vi diskuterar , och vi ser dem alldeles tydligt i regeringens arbete med krav enligt kollektavtal vid upphandling. I stället för att konstatera att myndigheterna måste bli bättre på att nyttja de långtgående möjligheter som finns att ställa sociala krav vill man definiera kraven åt dem, och man tar då sin utgångspunkt i kollektivavtalen. Detta gör bara regelverket ännu svårare, och det blir bara svårare för de kommuner, landsting och myndigheter som sitter runt om i landet och ska tillämpa regelverket. Och för att inte tala om hur svårt det blir för företagarna – stora som små – som ska lämna anbud. Det vore mer arbetskrävande, men betydligt mer långsiktigt, att jobba med kompetenshöjningar i stället för att stifta detaljerad lag. Alltför detaljerad lagstiftning riskerar dessutom att låsa in oss för mycket och att inte lämna något utrymme kvar för rättstillämpningen. Vi behöver en regering som inte bara ber om ny lagstiftning så fort den stöter på ett problem utan som faktiskt mäktar med att jobba med ledning och styrning i offentlig sektor. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 1. 12 (SD): Hela den här propositionen är på ett skrämmande sätt symtomatisk för den här regeringen och dess agerande. Man konstaterar ett faktum, nämligen att hela asylmottagandet totalt har kollapsat och att ansvarig myndighet – – på intet sätt är kapabel att lösa sina uppgifter. Man uttrycker sig givetvis inte så tydligt, men alla som lever ute i verkligheten vet likväl om att så är fallet. Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar Vad är då svaret? Är det att minska volyminflödet till normala europeiska nivåer och att kalla på ett moratorium för att hitta en lösning på den situation som man själv genom medvetna politiska beslut, genom västvärldens mest kravlösa regelverk för invandring och asylmottagande, har drivit på för och själv har skapat? Nej, det gör man inte. Problemet som man har identifierat, och som alltså har uppstått som ett resultat av västvärldens mest ansvarslösa politik, är att det är fel på lagen om offentlig upphandling. Man menar nämligen att när just gör en upphandling, för att få till stånd ännu ett i raden av nyöppnade asylboenden, uppstår ett problem eftersom en myndighet som gör en offentlig upphandling har ett antal regelverk att följa. Man menar att just egentligen borde slippa följa reglerna, eftersom man så snabbt som möjligt måste öppna så många nya boenden som möjligt. En viktig grundpelare i lagen om offentlig upphandling, den så kallade överprövningen, vill man i princip ta bort. Men i grunden finns överprövningen till för såväl leverantören som för myndigheten. Det finns därför rimligen också stora risker med att avskaffa den. Detta är man dock villig att acceptera – for the greater good, det vill säga fortsatt massinvandring till , kosta vad det kosta vill. Det är både intressant och skrämmande på samma gång hur just har utvecklats till något slags övermyndighet som dikterar villkoren för oss andra. Vad står det egentligen i regeringsformens 1 kap. 1 §? Står det: All offentlig makt i utgår från , eller? Nej, det gör det inte. Men när begär resurstillskott i 10-miljardersklassen eller till och med i 100-miljardersklassen, som senast, finns det helt plötsligt pengar. Eller när man som i detta fall begär att lagen ska ändras, då står ansvarigt statsråd där mer redo än en scout. Låt gå för att flertalet remissinstanser ifrågasätter eller kritiserar lagförslagen i propositionen – , , , , , , och till och med Lagrådet. De pekar bland annat på svåröverblickbara konsekvenser, att förslaget är riskabelt och alltför långtgående samt att det riskerar att leda till betydande principiella och praktiska förändringar för överprövningsprocessen och därigenom tillämpningen av . Givetvis borde regeringen i stället vidta kraftfulla åtgärder för att påtagligt minska volyminflödet till . Inte ens om man skulle lyckas uppnå lägsta scenario skulle man vara ens i närheten av tillräckligt låga volymer. Och med tillräckligt låga menar jag härvidlag att vi kan börja lösa problem i stället för år spä på dem ytterligare. I grund och botten bör dessutom hela mottagandesystemet vara helt och hållet statligt. Staten bör ha en egen krisberedskap i egen regi om ett större antal människor plötsligt kommer till , egentligen alldeles oavsett varifrån de kommer. Krig och liknande elände har förvisso inte drabbat vårt eget närområde , men naturkatastrofer, skogsbränder och dylikt kan inträffa även här. Om inte annat borde vi ha en krisberedskap för sådant som vi inte kan överblicka. Det medför i sådana fall ett totalt stopp för kommunaliseringen och privatiseringen av hela den miljardnäring som har växt fram i ljuset av mottagandet av nyanlända. Inte minst ska det privata vinstintresset – eller det privata ockret, som jag hellre kallar det – bort. Det är varken anständigt eller värdigt. Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar Slutligen tycker jag att det är symtomatiskt för den här regeringen att man vill påskynda öppnandet av nya asylboenden genom att hänvisa till det så kallade allmänintresset. Det tyder på en närmast grotesk uppfattning av var allmänhetens intresse i själva sakfrågan ligger. Jag yrkar bifall till reservation. Jag vill också informera och uppmärksamma talmannen och kammaren på att vi för den händelse att reservation faller avser att lägga våra röster på reservation 1. 13 (S): Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkande 29. I betänkandet finns ”förslag till lagändringar för att underlätta genomförandet av skyndsamma upphandlingar. Förslaget har väckts med anledning av den rådande flyktingsituationen. Tanken är att tydliggöra bestämmelserna om interimistiska beslut vid överprövning av en upphandling och av ett avtals giltighet genom att lyfta fram att användarnas intresse, allmänintresset och övriga berörda intressen ska beaktas vid den skadeavvägning som ska göras av domstolen.” kunde 3 000 boendeplatser för nyanlända inte användas på grund av ständiga överklaganden. Det är slöseri, inhumant och korkat. Domstolarna har fattat de interimistiska besluten utan att först ge tillfälle att yttra sig. Sammantaget har det lett till hundratals processer. Utöver migrationsområdet finns samma problematik även på andra områden, till exempel när det gäller upphandling av mat till äldre och på hälso- och sjukvårdsområdet. Överklaganden för att försena och förhala har blivit ett dyrt och väldigt onödigt samhällsproblem. Det finns stora behov av att förtydliga att allmänintresset ska beaktas i den skadeavvägning som ska ske vid interimistiska prövningar, oavsett vilken typ av upphandling eller förfarande det är fråga om. Dessa förändringar kommer alltså att underlätta även för kommuner. De förbättrade reglerna ska även ses i ett större sammanhang där offentlig upphandling ska användas på ett effektivare, tryggare och bättre sätt framöver. Vi ska se till att oseriösa företag som utnyttjar arbetare och som bara har kortsiktiga vinstintressen inte ska vinna anbud. Skattemedel ska inte användas till att dumpa löner. Även här ska vi slå vakt om den svenska modellen. Regeringen arbetar nu med att ta fram en nationell upphandlingsstrategi. Vi sätter upp mål för den offentliga upphandlingen. Vi måste förbättra uppföljningen så att de krav som ställs också följs av leverantörerna. Här ska , som är en fristående myndighet som endast har i uppdrag att ge stöd till upphandlande myndigheter, kommuner, landsting, regioner och leverantörer, stödja och kompetenshöja. Då kan vi tillsammans förbättra kvaliteten i de offentliga upphandlingarna och förbättra metoderna för uppföljning. Här ser vi mycket bra samverkan mellan många kommuner. går staten in och ger stöd till dessa kommuner. Jag är säker på att det kommer att ge effekt vid upphandlingar framöver. Interimistiska beslut vid överprövning av upphandlingar Den här debatten och det här betänkandet handlar som sagt om förhalningarna och slöseriet med tomma boenden som inte kunde användas på grund av alla överklaganden och interimistiska beslut. Betänkandet handlar om förändrade regler för överprövning av offentliga upphandlingar. Vi effektiviserar överprövning av offentlig upphandling.