prot · H309118 · 2016-06-13 00:00:00 — Vad som hände vid den regeringsombildning som ligger var att statsministern var tydligare och gav fullödig information om hur man löst förordnandefrågorna för den händelse att statsministern själv inte kan leda formella regeringssammanträden eller till exempel till följd av utländska resor inte kan hantera beredningen av frågor i regeringsarbetet. Vi anser att det var värdefullt att det här ärendet granskades, värdefullt att vi gjorde vårt ställningstagande och naturligtvis mycket värdefullt att statsministern genast klargjorde sin inriktning. tog upp decemberöverenskommelsen, som har ett särskilt yttrande om. Som många andra har jag fått en nyutkommen bok som jag nu håller upp, Förhandla eller DÖ – Decemberöverenskommelsen och svensk demokrati i förändring. Det är ett verk som är skrivet av två statsvetare och en journalist från . Det är ett väldigt lättläst verk, måste jag säga. Författarna är professor , på och vid . Jag vill ta upp det som framför allt knyter sig till vad professor skriver. Jag gör det därför att det av inlägg om det särskilda yttrandet kan förefalla som, vilket han inte sa, att det finns en ensad uppfattning i forskarkretsar om att decemberöverenskommelsen är i strid med grundlagen. Professor kapitel lägger tonvikten vid att både grundlagen och det faktiska parlamentariska arbetet i baseras på att vi vanligtvis har minoritetsregeringar. Han understryker att decemberöverenskommelsen som den lades fram inte är annorlunda än reglerna för hur en statsminister godkänns av och hur reglerna för misstroendeförklaringen är. Man kan säga att den absoluta majoriteten är det kriterium som gäller. Men under det kriteriet finns det en stor rörelsefrihet att i praxis tillämpa parlamentarismens principer. Parlamentarismen är också en styrelseform som har det bra med sig att den är mer förändringsbar. Man kan utgå från läget i ett parlament och finna lösningar på både regeringsbildningsfrågan och hur man sedan ska kunna fatta beslut. Det som låg i decemberöverenskommelsen är enligt professor i allt väsentligt baserat på tidigare praxis och med något undantag egentligen inga nyheter. Där ligger till exempel vissa överenskommelser om sakfrågor. Det gäller också den praxis som har tillämpats , lyfter han fram, om hur antar budgetförslag från regeringen. Det är en markering om att en regering så länge den sitter kan räkna med att få sina budgetförslag antagna. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) Det bör likaså inte förekomma att en opposition eller en konstellation partier bryter loss delar av en budget som en minoritetsregering har stått för. Hela överenskommelsen är ett utflöde för principer som enligt honom kan sägas närmast är nödvändiga när vi har det valsystem vi har med exakt proportionalitet över fyraprocentsspärren, har så många partier som vi numera har och där storleksordningen ser ut som den gör och som den har gjort sedan till exempel 2010 men även under situationen 1991–1994. Möjligen är jag lite påverkad av min tidigare roll som talman. Den enda punkt som inte uppmärksammas av professor är att decemberöverenskommelsen på sätt och vis uteslöt en självständig prövning och ett arbete av talmannen i regeringsfrågan. Det kunde man kanske fundera på. I grundarbetena när talmansposten inrättades med den inriktning den har i enkammarriksdagen låg ändå möjligheten – ja, närmast skyldigheten – för talmannen att kunna självständigt pröva regeringsbildningsfrågan. Jag kan rekommendera texten. Jag läste den och tyckte att det ställningstagande som vi i har gjort var bra. Det var bra att vi inte gick in mer i detaljer. Ställningstagandet som vi renodlade det till var att denna överenskommelse ligger utanför det grundlagsmässigt reglerade. Det var en bra ståndpunkt. Det är faktiskt ganska slående i professor argumentering att systemet som decemberöverenskommelsen stod för var i verkligheten inte en odemokratisk problematik. Jag läser på s. 297: Demokrati kan definieras på många sätt. Men om vi med odemokratisk menar att decemberöverenskommelsen avvek från svensk demokratisk tradition är svaret entydigt nej. 36 (M): Jag vill inledningsvis säga apropå ärendet om befattningen vice statsminister att där kommer min partikollega säga några ord om . I egenskap av riksdagsledamot företräder jag inte i dess helhet, och därför träffas jag formellt sett inte av det i grundlagen inskrivna förbudet för riksdag och regering att bestämma hur domstolar ska döma eller hur förvaltningsmyndigheter i särskilda fall ska besluta i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller mot kommun, eller i ärenden som rör tillämpning av lag. Jag är en enskild individ. Jag är inte när jag går här utanför. Som enskild riksdagsledamot finns det alltså inget i grundlagen som förbjuder mig att göra olämpliga uttalanden, till exempel kommentera domstolars domar innan domarna har vunnit laga kraft eller offentligt kommentera och lägga mig i hur viss lagstiftning ska tolkas av myndigheter. Däremot kan det förstås få andra och tråkiga konsekvenser för mig som riksdagsledamot liksom för andra riksdagsledamöter som ger sig i kast med att tolka domar innan de har vunnit laga kraft. Om vi på ett dumt eller oförsiktigt sätt gör detta kan vi straffas på olika sätt, och jag menar då av väljarna. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) Men skillnaden är att om ett statsråd i regeringen uttalar sig på samma olämpliga sätt anses det ske på regeringens vägnar, och då finns det risk för att statsrådets uttalande kommer i konflikt med regeringsformens förbud för regeringen att lägga sig i rättstillämpningen i enskilda fall. Domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas självständighet är en hörnsten i vårt konstitutionella och demokratiska statsskick. Utskottet har upprepade gånger sagt att statsråd precis som alla andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang men att de bör visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall, eftersom sådana uttalanden kan uppfattas som försök att påverka domstolars bedömning eller myndigheters beslutsfattande. I det aktuella granskningsärendet där statsrådet i ett Twittermeddelande tar tydlig ställning för tingsrätts icke lagakraftvunna dom i det så kallade barnmorskefallet anser därför ett enigt utskott att statsrådets uttalande kommer i konflikt med syftet i regeringsformens 11 kap. 3 §. Ett annat granskningsärende gäller statsministerns och inrikesministerns uttalanden med anledning av att dömde två män för terroristbrott till livstids fängelse. Det fanns självklart ett stort medieintresse att få regeringsföreträdare att kommentera domarna. Men statsrådet gick för långt när han gav sig på att kommentera domstolens bevisvärdering i det enskilda fallet. Statsrådet sa: ”till bevisning och brottets allvar är det väl inte orimligt.” Var är det då han kommenterar? Jo, bevisningen är videofilmen som visade och dokumenterade halshuggningarna. Det som inte var orimligt var alltså straffet livstids fängelse. Den värderande kommentaren hade statsrådet kunnat avstå från när domarna inte hade vunnit laga kraft. Dessutom skulle de sannolikt överklagas till högre instans, vilket också skedde. I den process som väntade fanns redan ett tydligt uttalande från statsrådet. Enligt utskottet kommer därför inrikesministerns uttalande också här i konflikt med syftet i 11 kap. 3 § regeringsformen. När det sedan gäller statsministerns uttalande utgår visserligen också det från livstidsdomarna, men statsministerns slutsats har en mer allmän innebörd. Han sa: ”Det är en viktig signal från rättssamhället: det är inte okej att åka ner och begå brott mot mänskligheten i andra länder.” Utskottet anser alltså att uttalandet inte kan uppfattas som att statsministern har velat påverka domstolarnas avgörande och att uttalandet inte heller på annat sätt strider mot syftet i regeringsformen. I ytterligare ett ärende anser utskottet att inrikesminister hade kunnat avstå från att yttra sig i det enskilda fallet. Det gäller åklagarens beslut att försätta en person på fri fot i stället för att begära personen häktad för att ha utsatt EU-migranter för hot och våld. I säger statsrådet att han tycker att polisen har gjort ett bra jobb men att han med hänvisning till återfallsfrekvensen ifrågasätter åklagarens beslut. Uttalandet om åklagarens beslut kommer enligt utskottet i konflikt med syftet i 12 kap. 2 § regeringsformen. vill jag säga något om före detta klimat- och miljöministerns uttalande om rättsläget vad gäller förbjuden båtbottenfärg. Man kan tycka att detta ärende är överspelat – statsrådet har lämnat regeringen, och historien om den giftiga bottenfärgen på miljöministerns familjebåt är genomtröskad i medierna. Men KU:s granskning har inte till yttersta syfte att sätta dit statsråd, utan syftet är att bidra till utvecklingen av regeringsarbetet och medverka till ett ännu mer väloljat och inte minst grundlagslydigt regeringsmaskineri. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) Även om utskottet alltså inte kan se att det dåvarande statsrådet skulle ha haft för avsikt att påverka myndigheters tillämpning av det aktuella regelverket för båtbottenfärg borde hon enligt utskottet ha avstått från att offentligt ge uttryck för hur reglerna inom hennes eget ansvarsområde skulle tillämpas av ansvariga myndigheter. En reflektion man sammanfattningsvis kan göra efter min genomgång av dessa granskningsärenden är att statsråd – både nya och gamla – gör klokt i att noga sätta sig in i grundlagens bestämmelser om domstolars och förvaltningsmyndigheters självständighet. 37 (C): Statsråden och uttalanden om domar som inte har vunnit laga kraft har jag redan kommenterat i min inledning, och flera har därefter också kommenterat dem. Det är olämpliga uttalanden eftersom de kan påverka den fortsatta domstolsprövningen. Därför har KU tydligt och enhälligt kritiserat statsrådens uttalanden. Jag vill beröra det tog upp i sin inledning av debatten om detta kapitel. Det handlar om decemberöverenskommelsen, och menar att vi i KU borde ha prövat dess rättsliga ställning. Det menar jag att vi i har gjort – därav de slutsatser vi har dragit. Decemberöverenskommelsen har ingen statsrättslig ställning; det var en politisk överenskommelse utan statsrättslig ställning, och därför kunde överenskommelsen också brytas utan att det fick några rättsliga konsekvenser. Visst kan det ha fått politiska konsekvenser, som naturligtvis är en viktig del , men det är inte rättsliga konsekvenser. Det är viktigt att skilja dessa åt. 38 (L): Jag tänkte säga några ord om ärendet om utrikesministern och uttalandena om utomrättsliga avrättningar. Bakgrunden till detta var ett stort antal knivattacker i , företrädesvis mot civila israeler, som skedde nästan . Det blev en interpellationsdebatt om detta där utrikesministern gjorde uttalandena om utomrättsliga avrättningar. Det skapade ytterligare en kris med på allra högsta politiska nivå; både premiärminister och statsminister blev inblandade i detta. har naturligtvis inte i uppgift att granska sakinnehållet i politiken. Däremot har vi i uppgift att titta på hur utrikesministern hanterar sitt ämbete. En utrikesminister och utrikespolitik skapas ganska mycket genom uttalanden, och även om det är viktigt för alla ministrar vad man säger är det naturligtvis extra viktigt för en utrikesminister. Och det är givetvis extra viktigt i väldigt känsliga frågor, vilket det mesta som gäller är. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) I det här fallet har vi konstaterat att utrikesministern har blandat en del i vad hon har sagt. Hon har tagit upp folkrättsliga principer rent generellt och blandat detta med ett konkret fall. Att blanda på det sättet har missförståtts och även skapat missförstånd – det är svårt att veta vad som gäller när. Vi skriver att utrikesministerns uttalanden ska vara formulerade så att de inte leder till missförstånd eller motstridiga tolkningar, men det har alltså skett i det här fallet. Därför får utrikesministern kritik av . 39 SKÅNBERG (KD): I diskussionen om kapitel 5 ska jag ta upp några olika ämnen som sticker ut mer än andra. Ett sådant ämne är statsministern och den information han gav om vem som var hans vice statsminister. I vanligt språkbruk innebär ”vice” att man också ersätter den man är vice för. Det var inte statsministerns avsikt när han sa att var hans vice statsminister. Vi har granskat detta och sett att han inte har begått något formellt fel. Den minister som var äldst i tjänst, , skulle gå in och ersätta honom för den händelse han var förhindrad att fullgöra sitt uppdrag. Detta visste dock inte många; när utskottet granskade ärendet visade det sig vara en mycket begränsad krets som visste. Jag vill inte gå in på hur många som visste om detta, men antalet var ytterligt begränsat. Så mycket kan man säga. Vid utfrågningen av statsministern svävade han på målet vid den direkta frågan om kungen, som är statschef i , visste om detta. Statsministern sa att han utgick från det. Inte heller vid den presskonferens som ägde rum direkt efteråt, där jag var närvarande, visste han om kungen var informerad. Sedan kunde dock meddela att man hade informerat kungen, dock efter att statsministern fällt uttalandet att var vice statsminister. Detta är inte nöjt med, och det var inte statsministern heller. Han svarade på en direkt fråga att informationen borde ha varit tydligare och bättre. Det anser också utskottet. Vi anser att informationen om vem som var hans ersättare borde ha varit tydligare. Det säger sig självt: Om någonting dramatiskt händer som föranleder att statsministern inte kan fullgöra sitt uppdrag får det inte finnas någon oklarhet om vem som går in i hans ställe. Vi har två fall – vi har redan berört dem – där statsråd kommenterat domar som inte har vunnit laga kraft. Sjukvårdsminister har uttalat sig om en dom som inte vann laga kraft, och vi har funnit att det står i konflikt med 11 kap. 3 § regeringsformen. Även inrikesminister har gjort uttalanden som står i konflikt med samma paragraf. Med detta försvinner ut ur våra papper. Det har varit tre anmälningar och tre kritiserande omdömen om honom. Detta är allvarligt. Man får inte gå in och kommentera en dom som inte har vunnit laga kraft. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) Sedan har vi och hennes båtfärg. Det är lätt att dra lite på smilbanden åt henne och tycka att det ju inte blev så bra. Nej, det blev inte bra, och uppgift är inte att flina lite och säga att hon inte gjorde sig så bra i medierna, utan den är att klarlägga att dåvarande klimat- och miljöministern i det aktuella fallet uttalade sig om tolkningen av gällande rätt när det handlade om en båtfärg. Uttalandet gjordes i samband med en tidningsintervju och avsåg svar på frågor om bottenfärg på hennes och hennes sambos båt och deras syn på det aktuella regelverket, som ju är ett regelverk som hon som statsråd har ansvar för. Det borde statsrådet ha avstått från att uttala sig om. Så har vi frågan om och hennes fyra uttalanden som spretar. Fyra gånger under en interpellationsdebatt och i tidningsintervjuer uttalade hon sig om regeringens hållning till utomrättsliga avrättningar. Uttalandena går inte att förena. Om man försöker förena dem gör man det genom att säga att de talar om olika saker – generella iakttagelser och en särskild iakttagelse. Man kan uppenbarligen missförstå det. Hela omvärlden, med de stora medieföretagen BBC, CNN och så vidare, förstod det som att kritiserades för att ha utfört utomrättsliga avrättningar, trots att förnekade att hon hade uttalat sig om detta. skapas utrikespolitiken inte minst, och framför allt, genom performativa uttalanden, det vill säga ”doing by saying”. Man uttalar något, och i den stund man uttalar det blir det svensk politik. Vid utfrågningen sa att hennes inlägg på Twitter, liksom hennes företrädares inlägg på Twitter, är performativa uttalanden. Utskottet säger att i uttalandena upptas folkrättsliga principer generellt och i ett konkret fall om vartannat. Uttalandena rör frågor som kan vara känsliga för bland annat utländsk stat, där omvärlden kan ha olika uppfattningar. De aktuella uttalandena har uppenbarligen missförståtts. Inte minst missförstods de av , som uppfattade det som att hon sa att hade begått utomrättsliga avrättningar fastän hon förnekade att hon hade sagt det – fast ännu sa hon att de hade begått utomrättsliga avrättningar. Uppenbarligen hade det missförståtts. Mot bakgrund av de särskilda krav som ställs på uttalanden av den minister som ansvarar för utrikespolitiken vill utskottet understryka vikten av att utrikesministerns uttalanden till sitt innehåll är så formulerade att de inte leder till missförstånd eller ger upphov till motstridiga tolkningar. 40 (S): Jag tänkte uppehålla mig vid samma sak som föregående talare tog upp mot slutet av sitt anförande, nämligen granskningen av utrikesministerns uttalande om utomrättsliga avrättningar. Vi konstaterar ju i granskningen att uttalandena ligger i en ganska traditionell, svensk utrikespolitisk linje och i sig inte utgör någon nyhet för den svenska politiska diskursen i frågan. Vi har bland annat tittat på hur föregående utrikesministrar har uttalat sig i samma typer av ärenden i förhållande till samma region på jorden. Det är tydligt att det som sagts i förhållande till folkrätten inte är något konstigt. Man kan också anta att utomrättsliga avrättningar ligger i farans riktning vid konflikter som dessa. Det är en konflikt som är infekterad och svår. Många människor har ett intresse av att missförstå och att skapa politik av sådant som inte är politik. Det gör självklart att man som minister med ansvar för dessa frågor har ett särskilt ansvar. Det konstaterar också utskottet i sin granskning. Utskottets ställningstagande handlar i huvudsak om ett konstaterande. Det finns inte så mycket av kritik eller av att man menar att det skulle vara illvilligt utfört av ett av våra statsråd. Det är mest detta jag skulle vilja påpeka. Vi ser dock att man måste vara varsam med orden. Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) 41 (M): Ett av de ärenden som var föremål för utfrågning med statsminister handlade om fördelningen av ansvar för horisontella EU-frågor inom regeringen. Anledningen till att en anmälan har kommit in är att ingen EU-minister utsågs vid regeringsbildningen. Vid pressträffen meddelades att EU-frågorna låg under och därmed under utrikesministern. framgick dock av regeringens hemsida att det var statsministern som var ansvarig för EU-frågor. Eftersom det var föremål för utfrågning tänker jag ändå säga några ord om det här ärendet. Det som framgick var att ansvaret för horisontella frågor var delat mellan å ena sidan , som hade ansvar för förvaltnings- och lagstiftningsfrågor av icke-horisontell karaktär, och å andra sidan Statsrådsberedningen, som ansvarade för förvaltnings- och lagstiftningsfrågor gällande integrationsfrågor av horisontell karaktär. På Statsrådsberedningens område fanns också ett förordnande till utrikesminister att i statsministerns ställe föredra lagstiftningsärenden om ändringar i . Problemet var att detta förordnande skilde sig från tidigare förordnanden, som uttryckligen hade exakt samma formulering som det övergripande ansvaret för Statsrådsberedningen i horisontella frågor. har granskat detta. Vi kommer fram till att det först och främst är upp till varje regering och ytterst statsministern att välja sin organisation och hur ansvaret ska fördelas mellan ministrarna. Däremot menar vi att det är viktigt att den valda arbetsordningen är tydlig och i linje med vad som sägs både i instruktionen för och i eventuella förordnanden. Vi uttryckte då också att det behövs en översyn och förändringar av detta. Med anledning av att statsministern nu har utsett en EU-minister kan vi väl bara från utskottet konstatera att det framöver förhoppningsvis kommer att vara mycket tydligare vem som ansvarar för just EU-frågorna. I så måtto är vi nöjda. 42 (M): Som min kollega sa ska jag uppehålla mig vid ett ärende. Benämningen vice statsminister har använts i olika sammanhang för den person som statsministern har utsett till ställföreträdare enligt 6 kap. 10 § första meningen regeringsformen, även om vice statsminister inte behandlas i regeringsformen. Även i Statsrådsberedningens, där statsministerns kansli ingår, egen promemoria 2014:1 står det att för statsministerns ställföreträdare används ibland termen "vice statsminister". Gransknings-betänkande Statsråds tjänsteutövning (kapitel 5) Vid regeringsbildningen anmälde tillträdande statsminister i kammare att var statsråd, vice statsminister och chef för . Något meddelande om att statsministern hade utsett en ställföreträdare enligt regeringsformen har dock inte lämnats till . Att det tidigare statsrådet kallades vice statsminister utan att vara statsministerns ställföreträdare blev känt för oss riksdagsledamöter och allmänheten via medier , när statsminister blev akut sjuk. Utskottet konstaterar att inga formella fel har begåtts, då statsministerns ställföreträdare, precis som Skånberg sa, är den av de tjänstgörande statsråden som har varit statsråd längst tid om inte något särskilt beslut har fattats. Har två eller flera statsråd samma tjänstetid avgörs företrädet mellan dem efter levnadsålder. Utskottet vill dock framhålla vikten av att det inte heller utanför regeringen bör råda något tvivel om vem som ersätter statsministern om han eller hon skulle ha förhinder. Den ordning i vilken andra statsråd träder in om statsministern har förhinder måste vara tydligt klarlagd, inte minst i en krissituation. Genom att man ger titeln vice statsminister en annan innebörd än vad den haft tidigare, till exempel under alliansregeringen , som därtill inte helt svarar mot den gängse betydelsen av ordet ”vice” finns det en risk för glapp mellan omgivningens förväntningar och den ordning som faktiskt gäller. I granskningen har det framkommit, precis som Skånberg sa, att bara en snäv krets explicit hade informerats om vem som egentligen var ställföreträdare. Det har uppenbarligen funnits skäl att efter regeringsbildningen åtminstone informera talmannen om hur det egentligen var. Statsministern har under vår utfrågning sagt att informationen kunde ha varit bättre. Även utskottet säger att informationen borde ha varit tydligare. En lämplig ordning kan vara att en statsminister i samband med regeringsbildningen ser till att informera om vem som ersätter statsministern om han eller hon har förhinder. Det är naturligt att dessa uppgifter också delges statschefen, det vill säga kungen. Även allmänheten bör enkelt kunna ta del av dessa uppgifter. Om förhållandena ändras bör självklart den informationen lämnas. Det är glädjande att det är tydligt att statsminister har tagit till sig av frågor och granskning. Redan under pressträffen om regeringsombildningen senast betonade han att statsrådet utsågs till vice statsminister men inte till ställföreträdande statsminister. Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) 43 (SD): Låt mig inledningsvis kort informera våra lyssnare om att detta anförande kommer att handla om nuvarande regerings och föregående regerings hantering av just invandringspolitiken. Det är få frågor i svensk politik som historiskt sett varit så kontroversiella som invandringen och det svenska flyktingmottagandet. Låt mig därför ge en kortfattad bakgrund till varför det enligt mig och oss har blivit så fel. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) hade ett stort behov av arbetskraftsinvandrare som tillsammans med oss bidrog till bättre välstånd och den fortsatta uppbyggnaden av det svenska folkhemmet, som då hade påbörjats. var invandringen på många sätt en framgångssaga för . Människor som kom hit fick arbete. De lärde sig språket och tog åt sig av kulturen.