prot · H30990 · 2016-04-12 00:00:00 — Det jag däremot konstaterade var att om vi ska ha en fossilfri fordonsflotta kräver det vägar. Det kräver en ökad elbilsförsäljning och en ren energiproduktion. Det är komponenter som krävs om vi ska få en fossilfri fordonsflotta. Man kan klä det, vilket både och ministern gör, i att man egentligen inte vill ha bilar och vägar och att man inte, som vi moderater, borde stå upp för att vi ska ha låga kostnader för bensinen, det vill säga att inte straffbeskatta landsbygden och dem som har långa avstånd. Men det är två helt olika saker. Jag menar att laddhybrider, elbilar och i förlängningen elektrifierade vägar är framtiden. Det kommer att skapa såväl svenska exportframgångar som nya jobb och en bättre miljö. Men elbilsförsäljningen ökar alldeles för långsamt för att den ska kunna ta den plats den behöver. Elbilar är för dyra i inköp. Jag har ingenting emot ett bonus–malus-system, som ministern berättar att man nu har tillsatt en utredning av. Det bidrar i den riktningen, och rätt utformat kan det givetvis vara bra. Fel utformat straffar det dem som inte har några alternativ, och då är det inte bra. Jag får be om ursäkt för att jag råkade berömma regeringen, herr talman. Det var tydligen alldeles fel av mig. Jag trodde av ministerns inlägg att döma att en höjning av supermiljöbilspremien var på gång, men det var uppenbarligen en missuppfattning från min sida. Jag får ta tillbaka det beröm jag råkade ge till regeringen. Jag ställer ändå frågan till ministern: att den fördyrande kostnaden ligger i storleksordningen 100 000–150 000 för att köpa ett elfordon eller en laddhybrid – skulle ministern kunna tänka sig att, precis som alliansregeringen aviserade att man skulle ha gjort om man hade haft kvar regeringsmakten, höja nivån på supermiljöbilspremien? Då skulle det bli mindre kostsamt om privatbilister vill köpa miljöbil. 108 (S): säger att han inte riktigt förstår varifrån vi fick att han ställer järnvägar mot vägar eller mot bilismen. I interpellation står: Det går således inte att öka antalet elbilar i genom att lägga mer pengar på järnvägen. Min poäng är att det intressanta i sammanhanget är transporten. Min poäng är att är lite fixerad vid just bilen. Om vi ska ställa om samhället till mer av miljövänliga transporter måste vi också fundera över på vilket sätt vi transporterar oss. Då är de kollektiva färdmedlen som järnvägen, tågen och kollektivtrafiken ett bra sätt att ställa om på. Men för fungerar inte den flexibiliteten i tankesättet, utan för honom är en bil en bil och ett tåg ett tåg. För mig är både bilen och tåget transportsätt. Det är det jag tror att vi måste ha med oss om vi ska lyckas ställa om våra transporter till mer miljövänliga transportslag. säger att beskattningen av fossila bränslen – även om han beskrev det på ett annat sätt – är någonting annat. Nej, beskattningen av fossila bränslen är inte någonting annat. Beskattningen av fossila bränslen är också ett sätt att hålla ett omställningstryck på transportsektorn så att vi kan gå från det som är skadligt för miljön till det som är bra för miljön. Det är också ett sätt att få till en omställning till elbilar i stället för dieseldrivna eller bensindrivna fordon. 109 Statsrådet (S): Som sagt tror jag att man behöver fundera på vilken ingång man har i frågan. Det har betydelse om man talar om att man ska öka antalet elbilar alldeles oavsett vad som händer i transportsystemet i övrigt eller om man ser detta som en helhet. Då ser man att vi behöver transportera både oss själva och varor på ett mer hållbart sätt än vad vi gör . Om man har det anslaget behöver man angripa problemen från betydligt fler håll än att enbart göra det billigare att köpa elbilar. Jag ska fortsätta där jag slutade i mitt tidigare inlägg. I det perspektivet vågar jag nog påstå att det inte enbart är priset som avskräcker. Om man tittar på den totala livskostnaden för en elbil ser man att den är betydligt lägre än för en konventionell bil eftersom själva bränslet, det vill säga elen, är mycket billigare. Därmed får man en fördelaktig driftskostnad för en elbil. Men så länge elbilarna inte har kunnat uppvisa tillräckligt god prestanda och så länge man inte har kunnat vara säker på att man kan ladda sin bil har det naturligtvis hållit tillbaka utvecklingen. När vi nu med hjälp av Klimatklivet fattar beslut om att bygga ut 1 650 laddpunkter i kommer det självklart att öka tryggheten i att man också kan ladda sin bil när man kör den. I takt med den tekniska utvecklingen med alltmer effektiva batterier, allt längre livslängder och allt längre körsträckor och dessutom bilar som inte uppfattas som halvnördiga entusiastbilar utan faktiskt bilar med hög prestanda, där också premiummärken tar fram elbilar, är jag helt övertygad om att utvecklingen kommer att gå ganska kvickt framöver. Utöver det som jag redan har nämnt har regeringen också gett ett uppdrag att samordna arbetet med att öka elbilsandelen i . De har då fokus på framför allt tre områden. Det handlar om att se till att man får en energiomställning i transportsektorn. Det handlar om att hålla koll på laddinfrastrukturutvecklingen, det vill säga i vilken takt man bygger ut och var det går att ladda. Det handlar också om något som vi inte har berört men som jag tror är ganska väsentligt i sammanhanget, och det är att också sprida information om var laddinfrastrukturen finns någonstans. Det har att göra med tryggheten att man som bilägare och bilförare vet att och var man kan ladda så att man kan planera sin dag eller sin resa på ett sätt så att man kan försäkra sig om att man kommer tillbaka eller kommer dit man ska. Alla de här tre delarna har så sent som fått i uppdrag att samordna. Tillsammans med de andra åtgärder som regeringen har genomfört eller planerar att genomföra och förbereder för tror jag att det finns starka incitament för människor att framöver välja elbilar i högre utsträckning. Eventuella kommande nya regler för miljözoner kan vara ytterligare ett sätt, det vill säga att man undantar områden i städer där man faktiskt inte får köra med bilar som släpper ut partiklar och koldioxid, kanske inte främst av klimatskäl utan av hälsoskäl. Med många olika åtgärder på många olika områden tar vi ganska stora kliv mot en fossiloberoende fordonsflotta. 110 (M): Jag vill tacka ministern för den här debatten också men säga att järnvägen självfallet är viktig – det påpekar ministerns kollega och ministern, och det finns nog ingen som säger emot – men den kommer inte att kunna ersätta bilen i alla delar av vårt land och för alla människor. Jag tror att de som lyssnar på den här debatten förstår att järnvägen kan vara bra på många ställen i många situationer, men vi kommer att behöva bilen . Det är på det sättet. Sedan kan vi önska att alla människor kunde bo längs en järnväg, men så kommer det inte att se ut. Hur mycket vi än debatterar det här kommer det aldrig att se ut på det sättet. Vi vill ha en fossilfri fordonsflotta, och då kräver det vägar, som jag sa. De här bilarna måste gå på någonting, och det är vägar. Alltså måste vi satsa på vägar. Det kräver också att vi har en ökad elbilsförsäljning. Det här blir nästan semantik, därför att vi har så låg försäljning av elbilar och laddhybrider att jag tycker att det är betydligt bättre att mäta antalet än andelen av fordonsflottan i det läge vi befinner oss i. Vi menar ju precis samma sak, men det här blir mer en lek med ord. Vad vi behöver är fler elbilar än vad vi har om vi ska kunna möta framtidens utmaningar. Då kan vi hjälpa till genom att underlätta på försäljningssidan. Vi behöver ren energiproduktion, det vill säga se till att inte lägga ned kärnkraft som ersätts av smutsig energi. Då har vi inte nått någonting vad gäller klimatutmaningarna. Det är självfallet precis som ministern säger att prestanda och tillförlitlighet också är hinder för konsumenterna. Det är kanske industrins uppgift att lösa det. Vi kan påverka med prislappen, och där kommer supermiljöbilspremien in. Jag skulle vilja avsluta den här debatten med att säga att jag önskar att regeringen tar den här utmaningen på allvar, och då behöver vi höja supermiljöbilspremien. Det blir mitt sista medskick till ministern. 111 Statsrådet (S): Jag välkomnar nyvaknade intresse för klimatfrågan och konstaterar att det är tråkigt att man inte ser att de utmaningar vi har också är enorma möjligheter. Det är en ganska defensiv hållning från i den här frågan där man konstaterar att vi behöver ha fler bilar och ha kvar kärnkraften. Alla prognoser visar att med energieffektiviseringar, smartare lösningar och ny och bättre teknik kan vi både fasa ut kärnkraften och öka andelen förnybar energi – den ställer inte till en faslig miljöoreda i andra delar av världen, vilket kärnkraften faktiskt gör och dessutom innebär stora risker – och ställa om trafiksystemet både genom att tillföra mer av kollektivtrafiklösningar och se till att den bilflotta som finns är mindre klimatpåverkande. Jag ser egentligen mycket positivt , och jag hade önskat att även orkade kliva ur bil- och kärnkraftsgarderoben och välkomna en fossil- och kärnkraftsfri framtid med förnybara energikällor och ett hållbart transportsystem. Det ligger inom räckhåll. Vi ser att andelen fordon som använder alternativa drivmedel är . Målet var att ligga på vid den här tidpunkten. Utvecklingen går snabbt framåt. Det finns egentligen all anledning att se oerhört positivt på den här utvecklingen framöver. Överläggningen var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellation 2015/16:520 om Stångådalsbanan 112 Statsrådet (S): har frågat mig om jag delar bedömning om behovet av en väl utbyggd och fungerande transportinfrastruktur för ett förverkligande av en regionförstoring samt om den så kallade landsbygdssatsningen, som utgör en del av anslaget till transportinfrastruktur statsbudget, anses vara öronmärkt för underhålls- och upprustningsåtgärder utanför stambanenätet. Regeringens övergripande mål för transportpolitiken är att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgare och näringsliv i hela landet. En förutsättning för att uppnå detta är givetvis att det finns en fungerande transportinfrastruktur som kan möta upp de behov och den efterfrågan som finns på transporter och resor. Genom ökad tillgänglighet skapas regionintegrering och regionförstoring, vilket har stor positiv påverkan på tillväxten, arbetslösheten och arbetsmarknaden. Regeringen har i budgeten genomfört en satsning på förbättrat väg- och järnvägsunderhåll i landsbygd. Satsningen uppgår totalt till –2019. har fått regeringens uppdrag att redogöra för underhållsåtgärder i järnvägssystemet som i närtid kan öka funktionaliteten utanför de stora och mest trafikerade banorna med syfte att främja den regionala tillväxten och landsbygdens förutsättningar. har genomfört detta uppdrag i samråd med regionala företrädare vilka har bidragit med synpunkter och förslag på åtgärder som har beaktats av . I sin återrapportering redogör för ett flertal underhållsåtgärder som planeras att utföras. Åtgärderna är koncentrerade till mindre banor eller banor där åtgärderna bidrar till att främja landsbygdens förutsättningar, det vill säga helt i linje med de intentioner som regeringen har med denna satsning. 113 (C): Tack, , för svaret! Bakgrunden till min fråga var att nämnda järnvägssystem i sydöstra rustades , och därefter har det varit klent med både underhåll och uppgraderingar. Det finns ett mycket stort regionalt engagemang för att det här bansystemet ska fungera mycket bättre och kunna ta en större del av transportarbetet. Det betyder både person- och godstrafik. Därför, herr talman, sattes det ett visst hopp till den landsbygdssatsning som regeringen har i innevarande års budget. Jag vill minnas att det är innevarande år, och sedan är det ytterligare pengar som fördelas framöver. Jag har i en tidigare debatt med statsrådet lyft upp problematiken kring behovet av reinvesteringar och ett ökat underhåll i det finmaskiga länsjärnvägsnätet, som det förr kallades, som går vid sidan av stambanorna. Då fick jag lugnande besked att det skulle lösa sig. Jag och många med mig tolkade det svaret som att en del av lösningen var den landsbygdssatsning som vi kunde se i innevarande års budget. Enligt uppgifter som jag har tagit del av och som jag tänkte överlämna till statsrådet har förvisso många små och viktiga åtgärder vidtagits. Det finns en lång lista, ett helt Excelark. Men det finns också exempel på åtgärder med mycket stora insatser i stambanesystemet i . Jag ifrågasätter inte behovet av insatser i . Både statsrådet och jag vet att det är en väldigt sliten del av det svenska järnvägssystemet. Men det som var öronmärkt för landsbygdssatsning har lagts på växelbyten i , Mosselund eller . Det är visserligen landsorter, men det är fortfarande vi talar om. Det handlar om belopp som mångfaldigt överstiger de investeringar och viktiga punktinsatser som görs inom ramen för landsbygdssatsning, och det var utifrån detta, herr talman, som jag ställde min fråga. De små insatserna är insatser i miljon- eller halvmiljonklassen. Det är hållplatser och bättre tillgänglighet i det finmaskiga kollektiva systemet. Men när det gäller växelbyten på talar vi om nivån 20−30 . Det var inte detta som var tänkt, och det är precis de resurser som jag uppfattar att jag och statsrådet var överens om skulle gå till det finmaskiga järnvägssystemet vid sidan av stambanorna. är oerhört mycket pengar, men det är en rännil i jämförelse med den totala underhållspeng som vi lägger, helt i enlighet med vad vi var överens om, på det svenska järnvägssystemet. Det var därför, herr talman, jag ställde frågan: Kan den landsbygdssatsning som regeringen aviserade budget anses vara öronmärkt för underhåll och upprustningsåtgärder utanför stambanesystemet? På det har jag fått ett väldigt bra svar, men jag har dessvärre uppgifter som tyder på att stora resurser av de öronmärkta rinner iväg fel. Jag vet att statsrådet inte kan kommentera enskilda saker i en riksdagsdebatt, men jag ber henne att ta med kunskapen och kanske ställa frågan på nytt till så att vi får pengarna att gå dit vi vill. 114 (S): Jag vill börja med att tacka för att han har ställt denna interpellation och tacka statsrådet för svaret. Att jag nu vill använda av statsrådets tid till att försöka ge ytterligare en bild av hur vi har det och hur vi upplever det i län hoppas jag att statsrådet förlåter mig. har i första hand berört Stångådalsbanan, som jag uppfattade det, men han har ändå nämnt Tjustbanan. Det var den jag tänkte komplettera med lite grann. Precis som statsrådet själv säger fyller infrastruktur en funktion, inte minst när den får regioner att hänga ihop. I det här fallet vill jag prata om arbetsmarknadsregion. är kanske den enda kommunen förutom som är en arbetsmarknadsregion i en kommun söder om , vilket är väldigt ovanligt. Vår förbindelse går i första hand mot , som är den närmaste storstaden rent kommunikationsmässigt. Den väg som går dit kan inte ersätta järnvägen därför att den är för dålig. Även om den skulle förbättras kommer inte de lagar som vi har här i att tillåta att man åker så fort man skulle behöva för att komma ned i den tid som krävs för att göra det attraktivt och möjligt att ha en kombinerad arbetsmarknadsregion. I motsats till andra banor och bansträckor gjordes den senaste upprustningen på Tjustbanan . Det är ett tag sedan, som statsrådet säkert känner till. Jag var med , för en tio , och påverkade dåvarande statsrådet , som i sin plan lade in 200 miljoner för en uppgradering av Tjustbanan norr om mot . Tyvärr försvann de pengarna när vi fick ett nytt statsråd, som var och kanske är – jag vet inte – med i samma parti som . De pengarna försvann. har det gjorts en delupprustning, men det har gjorts med hjälp av underhållspengar från både och . Det räcker inte till på långa vägar. Vad jag skulle vilja se är precis de saker som vi skriver om i olika planer: att man tittar på det finmaskiga nätet när det gäller järnvägar och dess stora betydelse för att kunna få fungerande regioner, men att man i det läget också tänker på hur det ser ut i sydöstra . Vi har inte stora vägar, flygplatser eller järnvägar. Samtliga dessa tre komponenter saknas. är det enda som rent miljömässigt och transportmässigt skulle kunna hjälpa oss att få en större arbetsmarknadsregion och få en bättre situation än vad vi har . Jag ser fram emot att vi ska kunna få del av detta. 115 Statsrådet (S): Vi kan konstatera att det svenska järnvägsnätet lider av av försyndelser. Till det är många regeringar bakåt i tiden skyldiga. I interpellationsdebatten alldeles talades om behovet av fler bilar. Jag tror att det var en tydlig inriktning hos transportpolitiken . Det var privatbilismen som skulle lösa tillgängligheten, och den innebar en ökad frihet. Man uppfattade nog järnvägen som lite föråldrad. ser vi annorlunda på detta. Vi ser att trafiken på järnvägen har ökat, framför allt den regionala persontrafiken. Det ger både ytterligare slitage och ett ökat behov av kapacitet hos järnvägen för att kunna tillgodose de behov av transporter som finns när det gäller såväl gods som människor. Man kan konstatera att de 1,24 plus 100 miljarder plus 100 miljoner som regeringen har avsatt för järnvägsunderhåll är nödvändiga, men de kommer naturligtvis inte att räcka för att återställa eller öka kvaliteten i den svenska järnvägsanläggningen på ett sådant sätt att alla banor i hela landet kommer att uppnå en tillräckligt god kvalitet i närtid. Jag kan också konstatera att om man har en bana som inte är upprustad kommer nog de 100 miljoner som är avsatta för underhåll i landsbygd inte att kunna täcka behoven av upprustning. Men den satsning som regeringen har gjort och som innebär en 20-procentig ökning av underhållsanslaget jämfört med tidigare nivå är en god bit på vägen mot en förbättrad järnväg. Det finns inget förbud i uppdraget till mot att använda de 100 miljoner som är avsedda att förbättra landsbygdens tillgänglighet i stambanenätet. I de fall man anser att den typen av åtgärder är viktiga för att öka tillgängligheten är det självklart där man ska lägga pengarna. Det är inte alla delar av stambanenätet som tillhör de mest trafikerade eller som försörjer storstäderna med trafik, utan stambanenätet har också en viktig funktion för att tillse att landsbygden är försörjd med goda järnvägsförbindelser. Som jag nämnde i mitt svar på interpellation har gjort dessa prioriteringar i samråd med regioner och lokala företrädare för att se till att pengarna hamnar där de gör allra störst nytta. Jag har stor förståelse för att man kan hitta många ställen där man också skulle behöva lägga mer pengar, men vi får göra det vi kan med det vi har. Det är så det brukar vara, och så är det nu också. Men det vi har är i alla fall betydligt mer nu än vad det var när parti var med och styrde. 116 (C): Vi kan givetvis ägna en interpellationsdebatt åt att diskutera vilket statsråd och vilken regering som har gjort vad. Jag tycker att vi ska enas om att det, oavsett färg på regeringen, har gjorts för lite för att underhålla den svenska transportinfrastrukturen under de senaste 20–30 åren. Det finns de som menar att den samlade skulden uppgår till 200–. Det är helt riktigt som statsrådet beskriver det, att inriktningen att järnvägen är nyttig och att den fyller en funktion inte alltid har varit så tydlig som , oavsett regeringsfärg. Det är en tydlig inriktning som har hängt samman med avregleringen. Vi gav länstrafikbolagen en möjlighet att utveckla den regionala järnvägstrafiken. Då ökade trafiken och trycket på systemet. Det är i det perspektivet som man ska se interpellationen. Med ökad regional persontrafik och med ökad insikt hos företag som nyttjar järnvägen för godstransporter har också efterfrågan på det finmaskiga järnvägsnätet ökat. tog jag upp ett småländskt exempel eftersom jag kommer därifrån och har blivit uppmärksammad på det. Människor i min omgivning har uttryckt en förhoppning till den landsbygdssatsning som regeringen aviserade till 2016. uttrycker de en besvikelse över att systemet inte fungerar därför att man upplever det som att pengarna går till fel saker. Så hade man i alla fall uppfattat det, men det kan vara en missuppfattning. Vi måste ta till oss att om helheten ska fungera, om ska fungera – oavsett färg på regering – och om människor ska kunna resa mer och utvidga sina arbetsmarknadsregioner och företag kunna ta emot och leverera gods och varor på ett miljösmart sätt måste både vägar och järnvägar fungera. I synnerhet järnvägen har stor räckvidd, precis som uttryckte. Visst, det satsas mer pengar nu på underhåll. Jag vill kontra med att säga att under alliansregeringen ökade också underhållsanslaget. Men totalt sett förfogar statsrådet över en budget på 50 miljarder, varav hälften går till väg och hälften till järnväg. Sedan går det också lite småpengar till något annat. Hälften av järnvägspengarna går till nyinvestering och resten till drift och underhåll. Det innebär att i runda slängar 10–hanteras för att underhålla det svenska järnvägsnätet. Av dessa pengar öronmärktes några . Som jag och många har uppfattat det gav statsrådet i en interpellationsdebatt besked om att dessa pengar skulle öronmärkas till det finmaskiga systemet vid sidan av stambanesystemet. Det fanns en kritik, och det fanns det även när vi hade förtroende att leda regeringsarbetet, att det i synnerhet var det stora systemet, noderna och stambanan som underhölls, medan sidosystemen fick förfalla. Det är mot bakgrund av detta som jag lyfte fram exemplet med pengarna som inte kom dit där de borde komma, oavsett om det heter Stångådalsbanan, Tjustbanan eller om det är en bana någonstans i eller på . Jag vill bara vädja till statsrådet att än en gång trycka på och förvissa sig om att pengarna går dit där de gör nytta i hela systemet. är ju ett system. Utan helheten fungerar den inte. 117 (S): Jag har haft förmånen att vara riksdagsledamot så länge att jag inte hyser några förhoppningar om att man kan argumentera och äska pengar för att lösa ett problem i dess helhet. Däremot lever jag fortfarande med den förhoppningen att problem kan lösas med hjälp av information om de behov som finns och inte minst genom de beslut som vi gemensamt fattar om inriktningar. Med detta som bakgrund ser man på helheten. Jag tog upp exemplet med banan från till . Sedan har den naturligtvis underhållits, för annars skulle den inte ha funnits kvar över huvud taget. Vad jag är orolig för är att vi i ett skede beslutar om någonting men i nästa skede inte levererar de förutsättningar som är nödvändiga för att det första beslutet ska fungera. Oavsett regering är det skillnad. Vi fattade ett beslut för som innebar att man skulle titta på hela behov. Då skulle man också kunna sprida resurserna på ett sådant sätt att man såg till olika trafikslag för att täcka olika behov. På det viset skulle inte alla satsningar riskera att hamna på samma ställe. Vi börjar att komma tillbaka till att det nu går mer och mer av de samlade resurserna till samma platser medan andra inte får några resurser. Jag hoppas att ministern ska hjälpa till så att det inte fortsätter på det sättet utan att hela får leva. 118 Statsrådet (S): Att hela ska leva och att det ska vara möjligt att bo, arbeta, studera och ha ett rikt liv i alla delar av är ett tydligt uttalat mål för regeringen. När vi pratar om ett som håller ihop gäller det naturligtvis geografiskt, mellan människor med olika ekonomiska förutsättningar och mellan människor med olika bakgrund, det vill säga att det är en helhetssyn på i alla dess olika delar. Där är transportsektorn ett viktigt instrument för att nå målen om arbetstillfällen och goda liv för alla invånare i . Med detta sagt innebär det tyvärr inte att vi har oändliga resurser för dessa mål.