prot · H30994 · 2016-04-19 00:00:00 — För att alla elever ska ges goda möjligheter att uppnå grundläggande behörighet till högskolan, oavsett vilket program de väljer i gymnasieskolan, kan det behövas olika former av stödåtgärder. Utredaren har därför att se över bestämmelserna om stödåtgärder i gymnasieskolan och, om det finns behov, föreslå förändringar inom just detta område. Det är viktigt för samhället att det finns elever som väljer gymnasieskolans yrkesprogram, dels för att det finns delar av arbetslivet som efterfrågar just denna arbetskraft, dels för att yrkesprogram kan vara ett val som ökar elevernas motivation att fullfölja ett gymnasieprogram. Regeringen kommer att avisera en rad insatser för att höja yrkesutbildningarnas kvalitet. Vi har utnämnt till just yrkesutbildningarnas år. Det kan i sammanhanget nämnas att inom sektorerna vård och omsorg uppger varannan arbetsgivare att det finns rekryteringsproblem, vilket är den högsta nivån sedan mätningarna inleddes . som arbetsgivarna efterfrågar arbetskraft med relativt sett höga kvalifikationer har antalet arbetssökande med en svag förankring på arbetsmarknaden, i synnerhet sökande med kort utbildning, ökat. Det förklaras framför allt av att fler av de arbetslösa är födda utanför och saknar en fullföljd gymnasieutbildning. Jag vill att högskolebehörigheten ska bli en del av yrkesprogrammen igen, men jag vill invänta utredningens förslag innan jag överväger vilka åtgärder som behöver vidtas för att förbättra gymnasieskolans genomströmning. Min ambition är att även elever från gymnasieskolans yrkesprogram ska ha den bästa tänkbara möjligheten att uppnå behörighet till högskolan. 34 (V): Tack till statsrådet för svaret! Som statsrådet har berättat pågår just nu en utredning om denna fråga. Det är också lite grann anledningen till att jag ställer frågan. Jag sitter själv i den politiska referensgrupp som får information om arbete. Jag vet från tidigare att vi har varit överens, och att vi är överens, mellan och socialdemokratin om att högskolebehörigheten ska finnas på alla program på gymnasieskolan. gick ungefär hälften av eleverna i gymnasieskolan på ett yrkesförberedande program. Sedan den nya gymnasiereformen infördes ser vi att det är , en tredjedel, av eleverna som går ett yrkesprogram. När man talar med elever som gå i nionde klass och ska välja hör man att det handlar mycket om det faktum att de är rädda för att de ska behöva lägga extra på att behöva plugga upp sina betyg för att därefter, om de vill, söka vidare till högskola eller universitet. Vi vet att utbildningsbakgrund är tätt kopplad till den socioekonomiska bakgrunden – vilken socioekonomisk bakgrund och utbildningsnivå ens föräldrar har. Det kommer att påverka en för resten av livet. vill att alla elever ska mötas av höga förväntningar när de börjar i gymnasieskolan. Historien visar just att höga förväntningar är en viktig faktor för goda resultat. Det är inte den enda faktorn, men en viktig faktor. Den ålderdomliga föreställning som har motiverat skillnader mellan teoretiska och praktiska yrken gäller inte i dagens och framtidens samhälle. Att ha en god språkförmåga och språkförståelse är viktigt för alla medborgare som samhällsmedborgare och i arbetslivet. Det finns ännu en anledning, förutom att pågår, till att jag ställer frågan. Jag förstår att statsrådet vill invänta utredningens resultat innan man tar ställning fullt ut, men jag skulle ändå vilja försäkra mig om att regeringen i det läge där det kanske finns en majoritet för en annan linje i frågan trots det står på sig och inte gör kompromisser. För vad skulle en kompromiss i en sådan här fråga bli? Den skulle innebära att vi ändå inte når det mål som vi än så länge är överens om mellan Socialdemokraterna och . Jag skulle därför vilja höra hur gymnasieministern ser på ett läge där det finns en majoritet för en annan linje i . Vi vet i slutändan att oavsett vad utredaren lägger fram för förslag blir det majoriteten som kommer att fatta beslut i frågan. Jag vill helt enkelt ha ett svar på detta. 35 Statsrådet (S): För mig är det viktigt att vi bygger jämlik utbildning. En del av den jämlika utbildningen är att alla elever ska få tillgodogöra sig bra och ordentliga kunskaper och att de ska ha möjlighet att utbilda sig livet igenom. Vi vet att det livslånga lärandet är enormt viktigt både för den enskilda individen och för en arbetsmarknad som är i ständig omställning. Då måste man som enskild individ kunna omkvalificera sig livet igenom. Då är det enormt viktigt att våra yrkesprogram på gymnasiet inte blir återvändsgränder och därmed mindre attraktiva för elever, föräldrar, lärare med flera. Då är högskolebehörigheten en viktig komponent i att öka attraktiviteten, även om det finns mycket annat som behöver göras för att se till att statusen för yrkesprogrammen höjs. Jag vidhåller att regeringens linje är att alla elever ska få ta del av högskolebehörigheten på såväl de teoretiska programmen på gymnasiet som yrkesprogrammen. Men vi har en parlamentarisk situation som är komplicerad. Det finns ingen naturlig majoritet i . Den majoritet som vi tillsammans representerar är den största majoriteten. Jag tror att den svenska skolan skulle må bra av långsiktiga och stabila förutsättningar. Om vi på något sätt över blockgränserna skulle lyckas samla oss kring hur högskolebehörigheten kan bli en del av yrkesprogrammen på ett klokt och kompromissinriktat vis som är bra både för de enskilda individerna och för skolan skulle jag förespråka en sådan linje. Jag tror ändå att det viktiga är att skolan har stabilitet och långsiktighet och att vi alltid, alltid har elevernas bästa för ögonen. 36 (V): Återigen: Tack till statsrådet! Jag instämmer i statsrådets vision om att bygga upp en skola och en skolpolitik där det råder så stor samstämmighet som möjligt i det svenska parlamentet och de politiska organen. Så kan man helt enkelt skapa arbetsro för skolan, eleverna och professionen utan att det blir för många förändringar för snabbt och för ofta. ser läget ut som det gör i den svenska . Vi har varit överens om olika frågor, men sedan har det blivit andra överenskommelser med exempelvis allianspartierna. Antingen har man då kompromissat bort sin vision eller utifrån det parlamentariska läge som råder helt enkelt inte längre stått fast vid sin åsikt. Jag tänker att det är viktigt vilken signal vi sänder ut. Det handlar inte bara om vilket beslut som kommer att fattas. Det är självklart det viktigaste, men det är också viktigt vilken signal vi sänder ut. Det är då viktigt att statsrådet sänder ut signalen att socialdemokratin står fast vid linjen att alla elever ska få högskolebehörighet oavsett vilket gymnasieprogram de går i. behöver det svenska folket veta när Socialdemokraterna kan tänka sig att inte längre stå fast vid denna åsikt på grund av hur det parlamentariska läget ser ut. Jag menar att man ibland till och med kan ta vissa förluster men behålla sin vision i stället för att få till en halvtaskig lösning och sälja ut halva sin ideologi. I detta fall är det en mycket ideologisk fråga för mig. Jag vet att det i grund och botten också har varit det för socialdemokratin. Vilka elever handlar det här om? Jo, det handlar främst om arbetarklassungdomar. Det handlar om ungdomar som inte alltid har de socioekonomiska förutsättningarna hemifrån att snabbt plugga upp detta och kunna ta sig vidare. Det handlar om elever som kommer att befinna sig inom yrkesprogram och kanske inom byggnadssektorn eller andra sektorer. Därför är det extra viktigt att vi från arbetarrörelsens partier – om båda våra partier fortfarande innefattas där – sänder en signal om hur mycket vi kan tänka oss att kompromissa. Jag kan meddela här och att inte kommer att kompromissa om högskolebehörighet på yrkesprogrammen oavsett hur det parlamentariska läget ser ut. Kan statsrådet också göra det? 37 Statsrådet (S): Återigen vill jag verkligen understryka att regeringens och Socialdemokraternas ingång i denna fråga är att alla elever, även de som läser yrkesprogram, ska ta del av en högskolebehörighet så att de kan omkvalificera sig livet igenom. Det är mycket viktigt. har vi en sådan situation i då jag tror att det är mycket klokt att vi kan samlas i fråga om skolpolitiska reformer för att ge skolan stabila och långsiktiga förutsättningar. Vi vet nämligen att den ryckighet som har varit i skolan har varit rent destruktiv. Det säger rektorerna, det säger lärarna, det säger föräldrarna och det säger eleverna. Inte minst ser vi det även i skolresultaten. En sådan politik eller sådana förslag vill jag inte medverka till. Jag är av den uppfattningen att det är viktigt att politik och politiska reformer ska vara på riktigt. Jag är inte den som tycker om plakatpolitik utan tycker att det är viktigt med reella och meningsfulla reformer som för en god kvalitet i skolan. Jag kommer att hålla fast vid ingången att alla elever ska få ta del av högskolebehörigheten. Men om det är så att vi både i och sedan i förhandlingarna mellan regeringen och oppositionspartierna behöver tala med varandra och föra en dialog om vad vi kan ge och vad vi kan ta är jag absolut med på att ingå i sådana förhandlingar, eftersom jag tror att det är viktigt för den svenska skolan. Jag tror att vi här har en chans att gå fram med förslag som gör att alla elever får högskolebehörighet. Men det måste föras en dialog om det med alla partier. Detta är min ingång. 38 (V): Som jag uppfattar det har regeringen en korrekt och bra ingång i frågan. Jag hoppas att utgången också blir lika bra och att vi står här när förslaget kommer och kan vara överens även då, inte enbart för att det i sig är viktigt att vi är överens utan främst för eleverna som kommer att bli påverkade av detta. Jag hoppas verkligen att man tänker till och att statsrådet och den nuvarande regeringen håller fast vid sin linje. 39 Statsrådet (S): Jag tackar , som har lyft fram en viktig fråga. Återigen tror jag att vi är helt överens om att högskolebehörigheten behöver bli en del av yrkesprogrammen. Vi tror på det livslånga lärandet och på jämlikhet genom hela utbildningskedjan. Det tänker jag naturligtvis hålla fast vid. Jag hoppas att regeringen tillsammans med och tillsammans med oppositionspartierna ska kunna hitta en hållbar och långsiktig lösning på den här frågan, eftersom jag tror att det är det som den svenska skolan behöver och som inte minst den svenska arbetsmarknaden behöver med tanke på att det är många branscher där ute som verkligen skriker efter att anställa elever som är yrkesutbildade inom industrin, inom vården, inom omsorgen, inom byggbranschen, inom handeln med mera. Här har vi verkligen en viktig fråga att hantera för bästa utifrån ett välfärdsperspektiv och utifrån ett ekonomiskt perspektiv. Det är så vi bygger vidare på den svenska modellen. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2015/16:538 om unga med intellektuell funktionsnedsättning 40 Statsrådet (S): har frågat utbildningsministern vad han gör för att unga med intellektuell funktionsnedsättning ska få ökad möjlighet till eftergymnasial utbildning och hur de uppmärksammas inom ramen för arbetet med unga som varken arbetar eller studerar. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Låt mig börja med att betona att jag håller med om att det är viktigt att unga med intellektuell funktionsnedsättning ska ha möjlighet till jämlik utbildning och arbete för att kunna göra goda val i livet. beslutade regeringen om en strategi för unga som varken arbetar eller studerar och utsåg också en samordnare (dir. 2015:70) för att stärka etableringen i samhället och arbetslivet för unga kvinnor och män som varken arbetar eller studerar eller som löper risk att hamna i en sådan situation. Då mycket arbete för unga med olika former av funktionsnedsättning sker inom ramen för samordningsförbundens verksamhet kan exempelvis just dessa söka statsbidraget, vilket också avser att möjliggöra samverkan mellan bland annat kommuner, lokalt näringsliv och civilsamhälle. Det finns ett bra system i för personer med funktionsnedsättning som studerar på yrkeshögskola, högskola eller universitet. Exempelvis kan studerande i få särskilt pedagogiskt stöd om de behöver det för att kunna genomföra utbildningen, och vid alla universitet och högskolor finns särskilda kontaktpersoner och samordnare av pedagogiskt stöd för studenter som möter eller upplever funktionshinder i studiesituationen. När det gäller högre studier för gruppen personer med intellektuell funktionsnedsättning finns det däremot ingen särskild yrkes- eller högskoleutbildning. Endast några enstaka initiativ har förekommit. Den fria och frivilliga folkbildningen har varit ett gott exempel genom att arbeta med målgruppens bildning och utbildning. Folkbildningen har gjort och fortsätter att göra viktiga insatser för att ge människor möjlighet att tillsammans med andra öka sin kunskap och bildning, för personlig utveckling och delaktighet i samhället. redovisar att personer med olika typer av funktionsnedsättning är en viktig målgrupp och deltar i verksamhet som anordnas av både studieförbund och folkhögskolor. Statsbidrag kan sökas för kostnader för särskilt utbildningsstöd för studerande med funktionsnedsättningar. Inom folkhögskolans allmänna kurs kan deltagare läsa in grundläggande behörighet till högre studier. Staten stöder folkbildningen bland annat med syfte att göra det möjligt för människor att påverka sin livssituation och att utjämna utbildningsklyftor i samhället. 41 (L): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag saknar delvis svar på frågorna vad statsrådet gör för att unga med intellektuell funktionsnedsättning ska få ökade möjligheter till eftergymnasial utbildning och vad statsrådet gör för att unga med intellektuell funktionsnedsättning ska uppmärksammas inom ramen för arbetet med unga som varken arbetar eller studerar. Svaret handlar lite mer om vad som finns, inte hur man tänker framåt. När det gäller arbetet med unga som varken arbetar eller studerar är samordningspengar svaret. Statsrådet återkommer till att det finns pengar att söka för exempelvis studieförbund; och det gör det. Det finns ungefär 3 miljoner för hela landet. Dessa pengar ska gå till att samordna och till att kartlägga. Men var finns pengarna för verksamhet? Dessutom är det ganska korta pengar. De tar slut . Var finns långsiktigheten? Att starta en verksamhet för den här målgruppen och veta att den inte kan fortsätta är nämligen ingen bra idé. Här närmar vi oss också pudelns kärna. Det är projekt på projekt – och det för en grupp som absolut inte ska ha tillfälliga lösningar. Det finns ett antal projekt som är riktade till målgruppen intellektuellt funktionshindrade, men det finns i princip ingenting permanent. I teorin finns det utbildningar inom såväl folkhögskolan som och yrkesvux, men i praktiken är det väldigt få som vänder sig till målgruppen. Eller, rättare sagt: Det finns många folkhögskoleutbildningar för personer med intellektuell funktionsnedsättning men få utpräglade yrkesutbildningar – och få som de facto går att söka. Det var tidigare en debatt med utbildningsutskottet om vuxenutbildningen där man beskrev just de formella möjligheter till vidare studier som finns, men egentligen inte vad som finns i praktiken. Det är det vi någonstans måste titta på. Det finns inga specifika yrkesutbildningar för dem med intellektuell funktionsnedsättning. Det finns inga anpassade utbildningar, utan var och en måste hålla koll på varje enskild skola. Dessutom behöver du i princip bo på rätt ställe; det finns inte speciellt mycket norr om , och du förväntas flytta på dig om du vill gå på skola. ser vi på dessa personer med intellektuell funktionsnedsättning som några vi kan flytta och sätta i en grupp, och där ska de bo och studera, i stället för att se dem som individer med samma rätt till utbildning som alla andra. Vi skrev 2009 under FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och att alla ska ha rätt till högre studier på lika villkor och till ett livslångt lärande – utan diskriminering. Inget av programmen i gymnasiesärskolan leder till grundläggande högskolebehörighet. Vill man studera vidare är det folkbildningen, eller någonting åt det hållet. Gymnasiesärskolan låser in. En annan del av problemet är att utbildningarna inte är anpassade efter studenternas förutsättningar. De är utformade efter studenter som har gått i den vanliga gymnasieskolan. Det finns ett intressant projekt – eller rättare sagt, det fanns ett intressant projekt – på , där man hade en utbildning till hälsoinspiratör. Där erbjöds elever som hade gått just särgymnasiet att söka en ordinarie, vanlig högskoleutbildning. Det man gjorde var att anpassa och låta utbildningen löpa i stället för tre. Vissa moment anpassades också, men i övrigt var kraven desamma. I svaret från statsrådet hänvisas det just till folkbildningen och till folkhögskolorna. Jag undrar varför just den här gruppen ska hänvisas dit och varför staten inte tar samma ansvar där för vidareutbildning som den gör när det gäller andra och högre utbildning. Min fråga är fortfarande vad statsrådet gör för att säkerställa att uppfyller FN:s konvention om tillgång till högre allmän utbildning och ett livslångt lärande på samma villkor som andra. Vad gör statsrådet för att goda exempel som har drivits i projektform inte ska avslutas när projektet är slut utan i stället permanentas? 42 Statsrådet (S): Först och främst vill jag säga att jag och mina kollegor när vi började jobba på inledde hela arbetet med att se över vilka strategier som fanns, vilka projekt som var igång och vilka reformer som var igång. Vi kunde konstatera att det saknades en kartläggning av hur unga som varken jobbar eller studerar har det. Vad är det som gör att de hamnar i den situationen? Vad är det som gör att vissa unga har mindre framtidstro än andra? Det saknades framför allt både en strategi och reformer för att komma fram i det arbetet. Detta föranledde att vi fick börja om från början, och det är därför vi nu har tillsatt en samordnare som ska ta fram en strategi för hur unga som varken jobbar eller studerar ska få bättre livschanser. Vi har också börjat med en kartläggning för att se hur situationen egentligen är där ute, för en sådan kartläggning har inte funnits tidigare. Jag vill hävda att och utbyggnaden av såväl vuxenutbildningen och som, naturligtvis, folkbildningen är helt centralt för att vi ska bygga en jämlik utbildning och för att alla elever och unga människor ska få en framtidstro. har vi ju sett att en borgerlig politik har förts där man har skurit ned på vuxenutbildningen. Folkbildningen har inte fått de resurser den har behövt för att kunna erbjuda alla unga människor, och egentligen alla individer livet igenom, en chans till utbildning. Det vill den här regeringen ändra på. Vi tror nämligen att utbildning är vägen framåt för att lyfta den enskilde, men det är också enormt viktigt för vårt samhälle och den svenska modellen. Det är därför vi bygger ut vuxenutbildningen. Vi bygger ut folkbildningen och , där den elev som vill yrkesutbildas kan gå för att bli anställbar. Vi gör det också för att alla individer oavsett deras förutsättningar ska få möjlighet till både bildning och utbildning och kunna ha en meningsfull ansats i livet. Jag tror att detta är väldigt viktigt även för individer och unga med intellektuell funktionsnedsättning. 43 (L): Kartläggning och samordning är jättebra. Det är superbra att man tittar på den biten. Risken är dock att man tappar bort den här gruppen i alla fall, för många av dem går de facto i gymnasiesärskolan, och det är framför allt steget efter det vi efterlyser. Det gäller den inlåsning gymnasiesärskolan innebär. De facto ser det ju ut så : Går du i gymnasiesärskolan kommer du inte vidare sedan, om du inte går genom folkbildningen. Då är det som sagt deras ansvar. Vi tar inte samma ansvar för alla ungdomar. Vi säger att vissa inte behöver ha en statlig eller utbildning. Sedan kommunerna tog över ansvaret för särskolan har elevantalet i princip fördubblats. Vad orsakerna till den ökningen är kan vi säkert dividera om någon annan gång, men det ser ut så. Vi har aldrig haft så många barn inom gymnasiesärskolan eller grundsärskolan. Vad vi ibland tenderar att glömma bort är att detta inte är en homogen grupp. Det är individer med en intellektuell funktionsnedsättning, och allihop är olika och har olika behov. I svaret nämner statsrådet folkbildningens viktiga roll, vilken jag fullständigt håller med om, och att det går att söka bidrag – ”statsbidrag kan sökas för kostnader för särskilt utbildningsstöd för studerande med funktionsnedsättningar”. Men återigen: Var finns pengar för verksamheten? Jag tar ett exempel som jag också har med i interpellationen, nämligen SV Kulturcollege i som har haft en verksamhet där unga har fått förberedas för studier och för arbete. Det har fungerat väldigt bra. Alla tycker att projektet är väldigt bra, men finns det ingen finansiering och man måste lägga ned. Varför inte i stället permanenta och utöka när vi ser att någonting fungerar? Samma sak gäller det projekt som fanns på . Varför inte permanenta i stället för att låta dessa goda exempel försvinna? Folkhögskolor med arbetsmarknadsfokus för den här målgruppen är mer eller mindre obefintliga. Det finns några enstaka som har en praktik någon vecka här och där. Dessutom är de geografiskt sett ganska olyckligt placerade; de flesta ligger i den södra delen, och norr om är det som sagt ganska svårt. De har också svårt att få plats på allmän utbildning som kan erbjuda stöd, för de slåss med alla andra som också ska in på de platserna. Det här med allmän ingång innebär inte per automatik att de får behörighet med den bakgrund de har. Dessutom är det alltså inte anpassad pedagogik. Jag skulle kunna rabbla upp allting Alliansen gjorde vi satt i regering. Det hände väldigt mycket för den här gruppen. Vi reformerade hela gymnasiesärskolan – jag tycker för övrigt att vi kan byta namn på den – och det är lite för tidigt att utvärdera den, för det drog igång . Det ska alltså bli väldigt spännande att följa. Vi satte upp tydligare mål för gymnasiesärskolan – den ska förbereda för vidare studier och inte bara som tidigare för fortsatt lärande. Det blev större flexibilitet – om man ville läsa vissa gymnasiekurser kunde man göra det. Vi uppdrog också till Myndigheten för att öka tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning, inklusive intellektuell. Där har det diffat någonstans, för det stämmer inte – det finns inte riktigt. Det infördes en kvot till som gör att man kan validera kunskaper i stället för att bara gå in på formell behörighet från gymnasiet, det vill säga även ta in dem från gymnasiesärskolan. Vi införde en möjlighet till ökat statsbidrag för särskilt pedagogiskt stöd, vilket statsrådet tar upp. Yrkesvux öppnade upp för gymnasiesärskolan. Kontentan som jag ser den är att vi i alliansregeringen såg till att öppna för en hel del formella möjligheter. när de har funnits ser vi att det inte räcker med formella möjligheter. Det räcker inte att ge rätt att öppna sina utbildningar, utan det behövs konkreta beställningar. Detsamma gäller då kanske folkhögskolan, och varför inte studieförbunden. Min fråga kvarstår alltså. Vad kommer statsrådet och den här regeringen att göra för att unga med intellektuell funktionsnedsättning ska få samma möjligheter och livschanser som alla andra? 44 Statsrådet (S): Jag håller för det första med om att namnet kanske bör ändras, och tro mig att jag tittar på det just . Jag har fått den synpunkten och har reflekterat över det själv ganska ofta. För det andra håller jag med om att vårt utbildningssystem är fullt av återvändsgränder. Under en tidigare interpellationsdebatt här pratade vi om att yrkesprogrammen dessvärre har blivit en återvändsgränd.