prot · H40928 · 2016-11-15 00:00:00 — Som så ofta är den svenska lagstiftningen mer långtgående än nödvändigt, och som så ofta får denna särregleringsiver negativa konsekvenser för berörd bransch. Enligt det EU-direktiv som den aktuella paragrafen baseras på ska besättningen kunna tala det eller de språk som talas av majoriteten av passagerarna som reser på en särskild rutt. Med dagens resemönster är det långt ifrån säkert att det är skandinaviska som majoriteten av passagerarna på ett fartyg talar. Rederier vittnar om att majoriteten av passagerarna på färjorna mellan och är tyskar, mellan och polacker, mellan och ester och ryssar och så vidare. Det är uppenbart att lagens krav på att all personal ska tala både engelska och ett skandinaviskt språk är otidsenligt och påverkar svenska rederiers konkurrenskraft negativt. I , som är ett föregångsland inom sjöfart, har myndigheterna tolkat språkdirektivet annorlunda. Där berör språkkravet bara den personal som vägleder passagerarna vid evakuering. Det finns många yrken som är representerade på ett fartyg, och många besättningsmän kommer inte alls i kontakt med passagerarna. Varför ska vi kräva att kocken och övrig kökspersonal talar skandinaviska utöver engelska? Och är det säkert att skandinaviska passagerare föredrar skandinaviska framför engelska? Ministern kan säkert erinra sig otaliga konferenser i där danskar blivit ombedda av svenska deltagare att helst prata engelska för att de ska förstå dem. 63 Statsrådet (S): Jag skulle vilja försöka reda ut detta lite grann. Till att börja med är ursprunget till den här regleringen , en internationell konvention som handlar om sjömäns utbildningsnivå. Det står i den konventionen att all besättning som kommer i kontakt med passagerare vid en nödsituation ska kunna kommunicera på det eller de språk som talas av en majoritet av de nationaliteter av passagerare som finns på den specifika rutten samt ha ett elementärt engelskt ordförråd. Den här internationella konventionen har sedan införlivats i genom direktiv /106/EG, som handlar om minimikrav på utbildning för sjöfolk. Det har tyvärr inträffat olyckor i sjöfarten där räddningsarbetet har försvårats dels av språkförbistringen mellan ombordpersonal och passagerare, dels av språkproblem inom besättningspersonalen. Det finns dokumenterat att det har kunnat få ganska katastrofala följder. När det gäller vilka delar av personalen som ska ha den här språkkompetensen pågår ett beredningsarbete inom , som jag sa i mitt svar. Man ska titta på vilka fördelarna är med att behålla språkkravet för personal ombord på passagerarfartyg så som det är . Man ska också titta på det förslag som finns från Svensk Sjöfart: att språkkravet enbart ska omfatta den personal som bistår passagerarna vid en nödsituation. Då kan man nog inte riktigt göra det så enkelt för sig som att ifrågasätta varför kocken ska kunna engelska eller skandinaviska. I en nödsituation är det nämligen förmodligen fler personalkategorier som är involverade än de som arbetar direkt med passagerare under normala omständigheter. Då får man väl i så fall titta på vilka personalkategorier som skulle omfattas. Man behöver också ställa sig frågan vilka positiva effekter och vilka eventuella negativa konsekvenser en sådan här förändring skulle kunna få. Den frågan tittar man just nu på i . Vad gäller kravet på att kunna åtminstone något skandinaviskt språk ska jag också säga att har en något vidare tolkning i och med att vi pratar om ”ett skandinaviskt språk”, medan våra grannländer ställer krav på att just det landets språk ska talas av ombordpersonal. Man kan säga att vi har ett något snävare krav på så sätt att det gäller hela besättningen, men å andra sidan ett något öppnare krav i och med formuleringen om ”ett skandinaviskt språk”. Även om passagerarsammansättningen självklart kan variera kan man utgå från att åtminstone en betydande andel av passagerarna på de passagerarfartyg som trafikerar skandinaviska länder har något skandinaviskt språk som sitt modersmål. 64 BORIANA (M): Statsrådet och jag är helt eniga om att säkerheten ska komma först. Jag instämmer också i att det är internationella regler som man implementerar i svensk lagstiftning. Men just här väljer man att gå ett steg längre. I , som statsrådet hänvisar till, talas om dem i besättningen som kommer i kontakt med passagerarna. Det handlar inte om språket som talas i det landet. Det talas om ett gemensamt språk för alla i besättningen, och i de flesta fall är det engelska. I en nödsituation är det inte alla i besättningen som kastar sig fram och ska hjälpa passagerare. Det finns väldigt strikta regler för vem som gör vad. Vid en eventuell nödsituation finns det personal som har klart definierade arbetsuppgifter, dokumenterad utbildning och kunskaper som ansvarar för evakuering och annan hjälp för passagerare i nödsituationen. Det finns en så kallad säkerhetsorganisation på varje fartyg där det framgår vilka uppgifter var och en i besättningen har i en nödsituation. Denna säkerhetsorganisation övas med jämna mellanrum. Den kontrolleras också av myndigheterna. Vi kan jämföra det med brandövningar på . Alla får springa ut när brandlarmet låter. Jag hoppas att den hemställan som ministern nämner hanteras på ett positivt sätt. Tanken bakom denna hemställan är inte att på något sätt äventyra säkerheten utan att förändra en regel som är relevant och som hindrar bland annat rekrytering av personal med invandrarbakgrund som inte har lärt sig svenska i tillräcklig omfattning men som behärskar engelska. Jag tror att ministern håller med mig om att behöver alla arbetstillfällen. Det är särskilt viktigt att människor med utländsk bakgrund snabbt kommer in på arbetsmarknaden och blir självförsörjande. Sjöfarten erbjuder sådana arbetstillfällen. Kockar, cateringpersonal och annan servicepersonal är exempel på sådana jobb där det inte krävs en perfekt svenska eller skandinaviska för den delen. För den sistnämnda kategorin krävs det inte heller någon speciell yrkesrelaterad behörighet. Det är en väldigt tacksam bransch när det gäller att slussa in alla dessa människor som har kommit hit och som måste försörja sig. Det vore mycket angeläget att förändra 31 §. 65 Statsrådet (S): Det låter som att vi är väldigt överens i den här frågan. Vi måste se till att vi säkerställer att säkerheten kommer först. Den personal som ska vara passagerarbehjälplig vid en nödsituation ska behärska engelska men också ett språk som merparten av passagerarna ombord förstår. Det jag försökte säga var att det inte är säkert att det bara är de i besättningen som har direktkontakt passagerarna under normala omständigheter som har en direktkontakt med passagerare i en nödsituation. Då träder, precis som ledamoten beskriver, en nödorganisation in där olika besättningsmedlemmar har olika funktioner. Då behöver man säkerställa att de som omfattas av ett krav att ha kontakt med passagerare i en sådan situation också omfattas av samma språkkrav. Det är på något sätt ett minimikrav för att säkerställa att alla får den information de behöver för att kunna genomföra exempelvis en evakuering på ett säkert sätt. Huruvida det fortsatt ska gälla all personal på passagerarfartyg är en fråga som man just nu tittar över på . Där behöver man ställa de eventuella fördelar som finns mot eventuella nackdelar. Det är rimligt att man alltid när man får förslag eller idéer också tittar på vilka negativa konsekvenser det kan få. Där hoppas jag att vi kommer att få ett svar, och vi hör synpunkter från olika intressenter i sammanhanget. 66 BORIANA (M): Jag tvivlar inte en sekund på att Föreningen bara har det bästa för både sina medlemmar, alla passagerare och alla andra för ögonen. Ingen vill utsättas för säkerhetsrisker. Deras hemställan uttrycker det som även finns i den utredning som trafikutskottet gjorde om sjöfarten och dess konkurrenskraft. Där uttrycktes att den typen av särregler som man från myndigheternas sida har kreerat med goda intentioner ibland leder till felaktiga resultat. Jag uppfattar ministerns öppenhet att titta på frågan som ett positivt tecken på att denna regel förhoppningsvis kommer att ändras och att det förhoppningsvis kommer att ske snabbt. Det är orimligt att har särregler för en bransch som är så konkurrensutsatt som sjöfartsnäringen. Vad kan vara bättre för en minister med rötterna i än att göra något för underlätta för denna bransch? 67 Statsrådet (S): Det handlar också om att se vilka eventuella negativa konsekvenser en regelförändring skulle kunna få. Just nu pågår ett ganska omfattande arbete med att se över regelverket på sjöfartsområdet med syftet att förbättra och förenkla. Det handlar om att göra det mer ändamålsenligt och lättare att följa och förstå och att ta bort överlappande regelverk. Det pågår ett omfattande arbete. Detta kan man se som ett led i det jobbet för att helt enkelt åstadkomma en konkurrenskraftig men också trygg och säker sjöfart som erbjuder goda anställningsvillkor, bidrar till rena hav, fler jobb och tillväxt men också andra värden i samhället. Jag känner mig tämligen säker på att det fortsatta arbetet kommer att visa om det är så att förändringen skulle vara lämplig och kommer att genomföras. Finns det delar i detta som Svensk Sjöfart kanske inte har tänkt på kommer vi nog också upptäcka det. Det viktiga är att vi har ambitionen att ha ett regelverk som är ändamålsenligt och inte åsidosätter säkerheten. Överläggningen var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2016/17:96 om storregionernas effekter på sjukvården 68 Statsrådet (S): har frågat mig om jag, mot bakgrund av de krav på folkomröstningar som förts fram i och , fortfarande drar slutsatsen att det finns ett stort stöd för de föreslagna regionerna i allmänhet och Stornorrland i synnerhet. Jag vill inledningsvis poängtera att svarstiden för att komma in med synpunkter på delbetänkande gick ut och att svaren bereds inom . Jag har också bjudit in till blocköverskridande samtal i frågan för att diskutera den fortsatta processen. Regeringen kommer därför senare att återkomma i frågan. Vad som däremot nu kan sägas är följande. En mycket stor andel av remissinstanserna ser behovet av en ändrad läns- och landstingsindelning, även om åsikterna om just de föreslagna indelningarna och tidpunkten för ikraftträdandet till viss del går isär. 69 (M): Tack, civilministern, för svaret. Vi har debatterat regionfrågan vid ett flertal tillfällen. Det har varit i P1 Morgon, på frågestunderna här och också i interpellationsdebatterna. Jag har vid alla tillfällen frågat samma sak. Vad är motivet till regionreformen? Vad finns det för för- och nackdelar? Varför har inte konsekvensanalyser presenterats? Har underifrånperspektivet betydelse eller inte för regeringen? Hur blir sjukvården bättre om man som jag bor i om man slår ihop fyra landsting till en region med stora underskott och regeringen inte tillför mer pengar? Är en ökad administration som följer med de stora regionerna önskvärd för regeringen? Är det så? Det följer ofta på stora omdaningar. Är Stornorrland den bästa lösningen när regionen täcker av landets yta? Beaktar inte regeringen de stora avstånden och vad detta innebär för oss som bor och verkar i regionen? Frågorna är många, och självklart upplever vi en stor frustration över att vi inte får svar på de frågor som jag och andra ställer om och om igen. Jag hoppas nu att civilministern till slut förstår och tar människors frågeställningar på allvar och svarar på mina frågor. Jag är folkvald i , och jag har många länsinvånare bakom mig när jag debatterar här i kammaren. Jag hoppas och tror att civilministern har kännedom om hur just mitt län har agerat i regionfrågan. Ett folkinitiativ för en folkomröstning om Stornorrland startade . Drygt 10 000 personer behövde skriva under listorna för att detta skulle kunna behandlas i Region . Jag önskar att civilministern hade kunnat se och följa hur detta helt fantastiska arbete fortlöpte. Människor har samlats och arbetat med inspiration och glädje för något som man tycker är viktigt och angeläget. Unga, gamla, stadsbor och landsbygdsbor har alla bidragit till att visa att det finns en acceptans för mycket, men hade regeringen gått över gränsen. Att genomföra en sådan här stor reform som påverkar våra länsbor i så stor omfattning utan att människor får tycka till tände en urkraft och ett mod i vårt län. hade många av oss lyckats samla ihop 20 740 namnunderskrifter. Jag är stolt och glad över de fantastiska insatser som alla har utfört i mitt län och i andra län som också gör de här insatserna. Det gör mig illa – riktigt illa – när regeringen väljer att inte hörsamma människors vilja. Jag känner inte heller någon större entusiasm eller glädje över ett obekräftat rykte som säger att ska undantas från ett Stornorrland. Det handlar dessutom i så fall om en kort respit, då intentionen enligt uppgift är att alla län ska inordnas i en regionreform . Jag vet också att man i minst sju län arbetar på samma sätt som vi gör i och har samma motstånd mot regionreformen som har. Ingen ska behöva tvingas in i en regionbildning om det inte finns stöd för det. Mina frågor är: Kan civilministern bekräfta ryktet som medierna presenterade i går och som säger att ska undantas i en eventuell regionreform? Vad är motivet för det? Vad säger civilministern till de sju övriga län som också reser sig på samma starka sätt som ? Ska de tvingas in i en regionreform mot sin vilja? Vad är skillnaden mellan och övriga län? 70 Statsrådet (S): Tack, , för interpellationen och för den diskussion som vi nu har haft ! Jag uppskattar engagemanget och att vi har en öppen dialog om dessa viktiga frågor som handlar om hur vi säkerställer likvärdighet i svensk välfärd i hela vårt land och hur vi håller ihop vårt samhälle. Den regionala ojämlikheten i vårt land håller på att klyva isär . Vi har en mycket allvarlig utveckling där de regionala klyftorna har tillåtits att växa under och där vi har allvarliga effekter av urbaniseringen som påverkar förutsättningarna för och landstingskommunal verksamhet, inte minst välfärden. Vi har också olika förutsättningar för regional utveckling och tillväxt. Vi ser i flera utredningar att arbetsmarknadsregionerna har kunnat förstoras i delar av landet, medan andra delar av landet inte alls har samma integration vad gäller arbetsmarknadsregionerna. Det skapar sämre förutsättningar för tillväxt och utveckling och hög sysselsättning. Det finns två förhållningssätt till detta. Vi kan acceptera, vi kan se urbaniseringen som en norm och tolerera bristande likvärdighet i välfärden och att vissa delar av landet som har fått bilda regioner runt storstäderna drar ifrån medan andra delar av landet har helt andra förutsättningar. Vi kan bara notera det faktum att över hälften av befolkning bor i storstadsregionerna, som har fått genomdriva en regionreform. Det skedde i och i och . Sedan har vi resten av befolkningen, den resterande halvan, som är uppdelad i 18 olika mindre landsting. Det är klart att vi bara kan notera detta och acceptera en utveckling där klyvs isär, eller så kan vi bestämma oss för att vidta åtgärder. Idén om en regionreform är inte en generallösning på alla utmaningar vi har. Men den är ett sätt att förhålla sig till hur vi kan jobba med likvärdighet inom sjukvården, inom kollektivtrafiken och inom den regionala utvecklingen. Reformen kommer inte att genomföras om det inte finns stöd i riksdag. Vi har precis den ordning som vi har haft i övriga lagstiftningsärenden: Vi har en remissbehandling, vi tar in synpunkterna och har vi samtal med de borgerliga partierna och med . Om det inte finns ett stöd för reformen kommer den inte att genomdrivas. Vi har bjudit in alla borgerliga partier och till samtal just för att se om vi kan hitta gemensamma lösningar som handlar om att minska den regionala klyftan och säkerställa likvärdigheten i sjukvården. Även om jag uppskattar engagemang i frågan och tycker att det är bra att vi för de här debatterna tror jag att det är viktigt att de aktörer som motsätter sig en regionreform nu presenterar en alternativ modell. Hur ska vi klara av utmaningarna inom sjukvården i ? Hur ska vi hålla ihop ett som glider isär? Hur ska vi se till att försvara likvärdigheten i välfärden? Hur gör vi när vi ser att de stora starka regionerna har mycket bättre förutsättningar att jobba med tillväxt och utveckling och även tar en större del av de resurser som finns för detta? Vad är det moderata alternativet? Jag är öppen för att diskutera. Jag kan inte med hundra procents säkerhet säga: Det här är generallösningen! Det vet vi inte. Men vi kan bara hitta rätt lösningar om vi får en dialog där alternativen presenteras också för medborgarna. Oavsett vad vi tycker i denna fråga är både jag och skyldiga medborgarna i svaret på frågan: Hur ska vi säkerställa en likvärdig utveckling och välfärd i hela och inte bara i storstäderna? 71 (M): Jämtlandsmoderaternas – och jag poängterar att det är Jämtlandsmoderaternas – förslag till en bättre och mer jämlik sjukvård är att förstatliga specialistsjukvården. Civilministern svarar att en mycket stor del av remissinstanserna ser ett behov av en ändrad läns- och landstingsindelning. Hur stor då? Är det folkets röst? Vi har sju folkinitiativ och många starka åsikter mot en regionreform ute i landet. Beaktar inte ministern detta? måste jag få ett svar. Återigen: Varför har regeringen så bråttom med att genomföra en reform att man inte kan ta sig att vänta in de folkomröstningsinitiativ som pågår i landet? Vi får aldrig glömma att vi företräder våra väljare, och det är deras talan vi för. Elitpolitikerprojekt, har förslaget kallats . Jag känner en frustration, eller jag blir rättare sagt bestört, när jag hör detta ord. Vad känner civilministern för detta? Är det så här regeringen ska fortsätta att arbeta? Ska partiet gå före folkets vilja? Tror regeringen att människor vill att politiken ska fungera så här? I har vi många kommuner och landsting som styrs av Socialdemokraterna, alltså där Socialdemokraterna sitter i majoritet. Självklart färgar det remissvaren till från dessa områden när vi vet att Socialdemokraterna är ensidigt för en regionreform. Orsaken till reformivern är också presenterad: Fem av sex regioner får rödgröna styren. Så säkrar man framtiden för dessa partier. Källan till detta är Dagens Samhälle, och beräkningen är gjord utifrån val. Man kan ha olika åsikter i sakfrågor. Det kan vara sunt, och så fungerar demokratin. En demokrati innebär dock att människor ska ha inflytande, bli lyssnade på och vara delaktiga i beslut. Regeringen går inte i den riktningen i den här frågan. Om man inte vill erkänna eller till och med motarbetar människors möjligheter att bli lyssnade på, som i det här exemplet där man inte väntar in folkomröstningar ute i landet, känner jag en stor oro för hur regeringen arbetar i demokratihänseende. Jag har en fråga till ministern. Civilministern svarar att åsikterna om just de föreslagna indelningarna och tidpunkten för ikraftträdande till viss del går isär. Till viss del? Med de starka reaktioner vi ser i landet mot en regionreform önskar jag att ministern är mer precis än så. Jag önskar att ministern vidareutvecklar detta. 72 Statsrådet (S): Det är första gången i den här kammaren som jag debatterar regionfrågan och motståndaren till en regionreform presenterar ett alternativ. Det har faktiskt inte hänt i den här debatten, så jag vill verkligen tacka dig. Förstatliga den avancerade sjukvården, är förslaget från i . Det har jag respekt för. Det är precis så vi måste presentera alternativen för medborgarna. Jag har många invändningar mot förstatligande. Som ansvarig minister för kommunala och landstingskommunala frågor utgår jag från att den kommunala självstyrelsen och den decentraliserade välfärdsmodellen har tjänat väl. Däremot har vi, till skillnad från med primärkommunerna, inte skapat de strukturella förändringar i landstingssektorn som krävs för att vi ska klara av de utmaningar som vi har inom sjukvården som blir alltmer avancerad. Då kan en lösning vara att säga att när den decentraliserade välfärdsmodellen inte fungerar inom sjukvården ska man förstatliga sjukvården och flytta besluten till . Det har jag respekt för. Men då faller en hel del av de argument som lyfts fram i debatten om regionalisering. Att besluten fattas längre bort från människorna har använts som ett argument mot regionalisering. ska ju besluten fattas i i stället. Är vi säkra på att en förstatligad sjukvård med beslutsmakten i tar vara på de intressen som medborgarna i har på bästa möjliga sätt? Det kan vi inte vara säkra på. Men det är väldigt bra att vi nu kanske kan få igång en riktig debatt om vad alternativen är. I debatten har det låtit från en del moderata debattörer som om vi kan fortsätta med den nuvarande landstingsindelningen. Men vi har ju kunskap. Vi vet att de strukturer som vi har inom sjukvården inte är ändamålsenliga om vi ska klara av allt svårare utmaningar vad gäller både avancerad och primär sjukvård. När det gäller den här processen kan jag lugna . Regeringen kommer inte att göra någonting om vi inte har stöd i riksdag. Det är därför vi för samtal också med parti. Vi vill ha breda samtal. Vi har bjudit in till samtal. Vi har lagt alla frågorna på bordet. Vi jobbar med att sammanställa remissvaren så att vi kan ha en klar och tydlig bild av hur de olika remissinstanserna ställer sig. Där är vi naturligtvis öppna också för att diskutera alternativa sätt att se på de här utmaningarna. Regeringen kommer inte att driva igenom en process, utan det är som har frågan på sitt bord om det ska ske en förändring av den administrativa indelningen i vårt land. Men frågorna återstår, fru talman. Är det okej, är det bra, är det ändamålsenligt att staten har en organisation där varje myndighet har sin unika regionala indelning? Är det ändamålsenligt att det endast är länsstyrelserna som följer länsindelningen och de övriga statliga myndigheterna, som ska koordineras av länsstyrelserna och som ska förankra den statliga verksamheten lokalt och regionalt, har en helt annan indelning än den som har? Är det en effektiv stat? Är det en stat som har en regional förankring? Har vi strukturer på plats som håller ihop vårt land, eller är det inte så att vi behöver vidta åtgärder och genomdriva förändringar? Förändringarna kan säkerligen se olika ut, och det kan också finnas olika vägar. har vi fått ett förslag: Förstatliga sjukvården i stället och flytta besluten till . Jag välkomnar den debatten. Det är jättebra att vi kan ha den diskussionen. Men jag tror att den decentraliserade välfärdsmodellen har tjänat väl och att det är bra att fortsätta med den modellen. 73 (M): Jag vill ytterligare förtydliga att det är Jämtlandsmoderaterna som har åsikten att vi vill undersöka förutsättningarna för ett förstatligande av specialistsjukvården. Jag kan konstatera att jag fortfarande inte har fått svar på de frågor jag vill ha svar på och har ställt här om varför ministern inte vill lyssna på medborgarna där ute. Varför denna brådska för att få igenom den här reformen? Varför kan inte ett val få passera först? Jag kan också konstatera att sakliga och bra motiv till en regionreform saknas. Medborgardialogen och underifrånperspektivet saknas. Förståelse för de långa avstånden och vad detta innebär för oss som bor i norr saknas. Stödet från länsstyrelserna, alltså regeringens förlängda arm, saknas. Näringslivets stöd saknas. Förståelsen för att den bästa vården i inte finns i våra storregioner saknas. Förståelsen för att man inte kan finna samband mellan regional folkmängd och tillväxttakt saknas. Jag är stolt över ställningstagande i regionfrågan där underifrånperspektivet är centralt. Det blir ett nej om man inte som medborgare får yttra sig i den här frågan. Jag vill även uppmana alla län som är motståndare till regionreformen att fortsätta visa sin åsikt.