prot · H40923 · 2016-10-28 00:00:00 — Låt mig också säga något om neddragningarna när det gäller så kallad egenvård, exempelvis assistans till sondmatning. Det är en fråga som har aktualiserats . Beslutet har fattats av och är en direkt följd av en dom i . gör efter domen bedömningen att en sjukvårdande insats aldrig kan vara ett grundläggande behov, oavsett om den sker som hälso- och sjukvård eller i form av egenvård, men att en sjukvårdande insats i form av egenvård kan ingå i bedömningen av andra personliga behov om det inte tillgodoses på annat sätt. Beslutet kan drabba många familjer hårt. Regeringen har gett Inspektionen för socialförsäkringen i uppdrag att utreda detta och komma med förslag till en lösning, vilket de gör . Förhoppningsvis har familjer kunnat få sina behov utredda enligt socialtjänstlagen i stället. Men vi har full förståelse för att man som förälder känner att det bara måste fungera. 29 PER LODENIUS (C): Aktuell debatt om personlig assistans Som vattendroppar som möts kind emot kind innan de flyter ihop och samtalar genom de olika unika kroppsspråk som signalerar mellan hjärtans slag och framkallar ett lika värdes flow av glädje. Detta är hämtat ur en dikt av . Hon vill med sin dikt visa på betydelsen av känslan av sammanhang och delaktighet, och det gäller också för den som inte själv kan sätta ord på detta. Detta kan bara uppnås om alla får vara och kan vara delaktiga och medverkande, precis som det står i artikel 30 i FN:s konvention om mänskliga rättigheter. har själv behov av assistans. är hon en aktiv deltagare i Share Musics verksamhet, där man med kultur och konstnärliga uttryck ger ord och rörelse åt personer med funktionsvariationer. Det handlar om ett samhälle där alla kan ta plats, synas och verka. Men deltagande är nu hotat. Hon har fått besked om att hennes assistanstimmar kraftigt ska minskas – detta trots att inget väsentligt har förändrats i hennes funktionsnedsättning. värnar individens valfrihet och ser att möjligheten till jobb och utbildning är viktiga delar för att kunna vara delaktig och aktivt delta i vårt samhälle. En förutsättning för valfrihet är att själv kunna styra över assistansen och fritt kunna välja utförare. Då måste de olika utförarna också ha rimliga förutsättningar för sitt arbete. Att vara delaktig är viktigt för individens utveckling, och det är viktigt för vårt samhälles utveckling. Vi har inte råd att ställa individer utanför. För att kunna vara delaktig behöver man ha förutsättningarna för det. Därför införde den borgerliga regeringen LSS-lagen. Assistans är enligt lagen personligt utformat stöd åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sådant som exempelvis sin personliga hygien, måltider, att klä sig och att kommunicera med andra. Det handlar om basala behov så att man i nästa steg kan vara delaktig och aktiv i samhället. När vi får rapporter om att assistans har dragits in för basala behov, till exempel andning, och att föräldrar och anhöriga i stället förväntas ta ett större ansvar är vi ganska långt från lagens intentioner att främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet med målet att den enskilde får möjlighet att leva som andra. En fungerande assistans är för många en förutsättning för att kunna vara delaktig i samhällslivet. Utan assistansen kan till exempel inte vara med i Share Musics network-team. Det är en förlust för som då inte längre får möjlighet att leva som andra. är det en ännu större förlust för vårt samhälle, som inte får möjlighet att utvecklas och berikas av och hennes kollegors kunskap, erfarenheter och idéer. I är vi övertygade om att ett steg mot full delaktighet är att kunna försörja sig genom eget arbete. Det ska därför vara enkelt att anställa en person med funktionsnedsättning. Vi vill också öka det sociala företagandet och göra det lättare för människor med funktionsnedsättning att starta företag. Det måste också bli enklare för personer med funktionsnedsättning att studera. Det är inte självklart att den som har gått i särskola får möjlighet att studera vidare efter gymnasiet. Högskola och universitet, liksom yrkeshögskola, är med några ytterst få undantag inget möjligt alternativ, och undantagen har ofta formen av projekt . Aktuell debatt om personlig assistans Därför har motionerat i om att det behöver skapas fler möjligheter till eftergymnasial utbildning för människor med intellektuell funktionsnedsättning. I är vi tydliga med att LSS-lagstiftningen ska fortsätta att vara en rättighetslagstiftning. Det är vi också öppna för att skriva in ännu tydligare i lagen, om det skulle behövas. Alla ska ha möjlighet att påverka sin egen situation. Om man har en funktionsnedsättning är det viktigt att den hjälp och det stöd man får är anpassat efter individens behov. Därför måste man få ökade möjligheter att bestämma över innehållet i stödet, hjälpen och servicen. utgångspunkt är att alla människor kan växa och vill försörja sig själva och vara fullt delaktiga i samhällslivet. Därför är det självklart för att värna assistansen och också valfriheten för den som har behov av assistans. De investeringar som samhället gör i assistansen ska användas där behoven finns. Assistansen är en investering både i humankapital och i samhället i stort. Det är inte fel att se över assistansen och LSS. Översyner behöver ständigt göras, precis som inom alla andra politikområden. Men regeringspartiernas utgångspunkt har varit att se över kostnaderna och inte hur assistansen kan förbättras och stärkas. Det anser är fel ingång. Syftet med utredningen borde i stället vara att titta på hur vi kan få assistansen att stämma ännu bättre överens med individens behov och hur valfriheten för individen kan värnas – allt för att nå målet att den enskilde ska kunna leva som andra och vara en del av samhället och samhällsutvecklingen. 30 MAJ (V): Det vi debatterar just nu handlar om dig och mig och om dina och mina grundläggande fri- och rättigheter. Det som vi talar om handlar om vilket samhälle vi vill ha och vilka möjligheter vi alla ska ha att leva våra liv och inte bara existera. Till synes berör LSS bara en liten del av befolkningen. De må vara få till antalet, men i grund och botten rör detta oss alla. LSS är en frihetsreform värd namnet och en oumbärlig del av vårt sociala skyddsnät. Det är en försäkring för alla dem som har fått sitt liv omkullkastat eller som kommer att få det . Ingen av oss går fri från livets nycker. Ingen av oss vet vad som kommer att hända . LSS är en garant för allas vår rätt att leva våra liv, vara medborgare, kunna delta i samhället på lika villkor oavsett vilken vändning livet tar och kunna få rätt hjälp när vi behöver den. LSS är ingen förmån utan en livsviktig försäkring – en försäkring som är under attack. Vi ska alla vara väl medvetna om att vart och ett av de tragiska livsöden vi har läst om, mött eller hört om här kunde ha varit ditt eller mitt. Det kan handla om mig. Varje gång en människa inte får det hon har rätt till är det allas vår trygghet som sätts i gungning. Aktuell debatt om personlig assistans När vi i ser att en sådan central del av samhället angrips kan vi inte bara stå och se på. För oss i är det en självklarhet att stå upp för LSS som den frihets- och rättighetslagstiftning den är. Vi vill på riktigt ha ett samhälle som fungerar för alla och inte bara för några få. Vi vill ha ett samhälle där alla kan känna sig trygga och där de medborgerliga rättigheterna är skyddade. Men det innebär också att vi är skyldiga att agera när lagstiftningen är hotad, och det är den . I regleringsbrevet uppmanade regeringen att bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen. När det gäller en rättighetslag där personers individuella behov ska vara styrande är denna uppmaning ett direkt hot mot lagstiftningen. Förutom att detta kan få fruktansvärda konsekvenser för de människor som drabbas är det en så långtgående inskränkning att det finns en överhängande risk att det är omöjligt att genomföra detta utan att det påverkar den enskildes individuella behovsprövning. Vi har alltså en regering som tar risken att förbigå lagstiftarens avsikt och därmed sätta sig över gällande lagstiftning – dessutom helt utan att det finns folkligt förankrade beslut om att så ska ske. Det är verkligen magstarkt. Därför valde vi att väcka ett utskottsinitiativ där vi gav socialutskottet möjlighet att uppdra till regeringen att stryka skrivningen i regleringsbrevet. Det var en möjlighet för alla partier att visa att de menar allvar när de säger att de värnar LSS. Det var en möjlighet att slå vakt om allas vår trygghet. I går hade vi chansen att bromsa den förödande utveckling vi nu bevittnar. Men vet vi att för och för regeringen var det inte viktigt, för de valde att rösta ned vårt initiativ. Ja, valde att rösta ned vårt initiativ. vet vi att bryr sig mer om funktionsnedsattas rättigheter än vad regeringen gör. Det här gör mig förbannad och får mig att kraftigt ifrågasätta om regeringen och verkligen värnar LSS. Det får mig att undra vad regeringen egentligen har för ögonen när de fattar sina beslut. Apropå regeringen: Från är det skrämmande tyst. Jag har läst någonstans att ni anser att LSS måste bli tydligare så att intentionen, det vill säga att alla ska ha möjlighet att delta fullt ut i samhället, inte dribblas bort. Men det är just precis det vi bevittnar . Därför undrar jag verkligen: Var står egentligen i denna fråga? 31 (L): Han har en svår hjärnskada. Han kan inte sitta. Han kan inte stå. Han kan inte hålla uppe sitt eget huvud. Han är utvecklingsstörd och har begränsad förståelse för sin omvärld. Som alla barn tycker om att sitta i famnen. Han gillar att lyssna på musik och att vara ute på promenader. Men motorik fungerar inte. Han sondmatas eftersom han inte kan äta själv. Han kan inte visa var han har ont, och han kan inte prata. Han har epilepsi och andningsproblem. Aktuell debatt om personlig assistans Han behöver tillsyn och hjälp. De vuxna – hans föräldrar – kan inte lämna honom ensam ens i några minuter. behöver assistans dygnets alla timmar. Detta har mamma berättat för oss. har fått beskedet från att runt ska timmarna dras ned till noll. Det är ett första besked. Hans föräldrar är såklart förtvivlade. Det som är på väg att hända är en katastrof. Mamman säger att den hjälp som har är livsavgörande både för honom och för dem som familj. Föräldrarna har ställt i kö till ett vårdboende, för om beslutet blir verklighet kommer inte att kunna bo kvar hemma. Att flytta till ett vårdboende är att flytta omsorgen om funktionshindrade . Så gjorde man förr – man tog barnen från föräldrarna och satte dem på vårdboenden. Det som då händer – och det är kanske en del av bakgrunden till regeringens beslut – är att kostnaden vältras över från till kommunerna. Det blir följden när man flyttar till vårdboende. Det är möjligt att regeringens direktiv till får just konsekvensen att fler hamnar på vårdboende och får sämre livsmöjligheter. sänker kostnaderna för staten, men kostnaderna uppstår ju någon annanstans. LSS-reformen, som ger människor med svåra funktionshinder rätt till personlig assistans, genomfördes på initiativ av mitt parti och min företrädare , som då hade roll som socialminister. LSS-reformen betyder delaktighet och självständighet för människor. Det är den största frihetsreform som någonsin har genomförts i vårt land för personer med funktionshinder. Den har gett samhällets allra mest utsatta – våra svårt sjuka barn – en frihet som de inte hade tidigare. är ett av dessa barn. I regleringsbrevet till skriver tydligt att ska ha en strängare prövning. Det låter på regeringen som att det är någon annans fel, men den kan inte avsvära sig ansvaret för beslutet. Det är regeringen som styr landet och ger direktiv till . Om viljan fanns skulle kunna sammanträda med regeringen och dra tillbaka regleringsbrevet, men det gör han inte för det vill inte regeringen. Jag blir förvånad när jag hör argumentation. Jag hör regeringen tala om att kostnaderna har ökat, och det har de. När reformen infördes såg man inte alla behov som fanns, utan de underskattades helt klart. Därför är det dyrare . Fler omfattas av LSS, också äldre personer, som inte omfattades från början. Det tycker vi är bra. Många människor har övergått från ett liv på institution till ett liv i en vardag som mer påminner om det liv som vi andra, som inte bor på institution, har. Det blev mer kostsamt än vad man förutsåg, men det var en mycket stor frihetsreform. Det talas om fusk i branschen. Jag är övertygad om att det i samhällets alla olika bidragssystem förekommer personer som försöker utnyttja systemen och fuska. Det förekommer här också, och ska man bestraffa fusket. Vi ska inte se mellan fingrarna med dem som vill sno åt sig skattepengar som de inte har rätt till. Men att straffa alla för att några fuskar är inte en rättvis hantering av människor med dessa behov. Liberalerna kommer att kämpa för den reform som vi en gång införde. Vi kommer att kämpa för de funktionshindrade som behöver hjälp och stöd, och vi kommer inte att ge oss förrän regeringen har backat. Låt den processen bli kort, , och berätta nu från talarstolen att ni drar tillbaka det direktiv till som innebär att de ska spara in på assistanstimmar för utsatta människor! Svik inte samhällets allra mest utsatta! Aktuell debatt om personlig assistans 32 (KD): Jag sa i min inledning att vi inte har begärt denna debatt för att tala om fusk och brottslighet. Ändå är det precis vad vi hör regeringens företrädare göra. Låt oss försöka reda ut några av de påståenden som har hörts här . Vi har även hört dem tidigare här i kammaren från bland andra statsministern och från regeringens företrädare i andra sammanhang. Regeringen väljer att måla upp en bild av assistansersättningen som en reform där kostnaderna drar iväg utan kontroll. Kostnaderna är höga; 30 miljarder är mycket pengar. Men är det för mycket? Ja, regeringen tycker uppenbarligen det, för man har tillsatt en utredning som har till uppgift att föreslå besparingar. Vi kristdemokrater är långt ifrån lika säkra på att det är så. Men det innebär inte att vi naivt och utan ansvar och kontroll låter utgifterna växa. Vi har följt kostnadsutvecklingen noga. Vi har hört statsrådet räkna upp ett antal utredningar. Vi har låtit myndigheter granska och har utrett i flera omgångar för att bena ut vad som är vad. Resultatet så här långt är att vi faktiskt vet en hel del, även om vi inte har kunnat klargöra allt. Vi vet till exempel att den lagstiftning som har syftat till att utöka gruppen av personer som har rätt till stöd förklarar en väldigt stor del av ökningen. Vi vet att befolkningsökningen i sig och demografin förklarar en del. Vi vet att lönerna för alla som arbetar som personlig assistent har ökat , och lönekostnaderna är en mycket stor andel av utgiften. Men medan regeringen helt låser fast sig i övertygelsen att det vi inte kan förklara i övrigt är kostnader som är oskäliga ställer vi kristdemokrater oss i stället frågan: Var behöver vi söka för att hitta förklaringarna? Det finns en hel del ledtrådar i de utredningar som redan har gjorts, senast i egen socialförsäkringsrapport . Där framgår att myndighetens egna experter – de som arbetar med att fatta beslut – bedömer att en del av ökningen av antalet beviljade timmar beror på ökad kunskap och mer korrekta beslut. Jag citerar ur rapporten: ”Handläggarna menar att om de sökande hade yrkat för lika mycket för 10 eller så hade de troligen fått lika många timmar även då.” I rapporten framkommer också vilken stor förändring som har skett vad gäller behoven hos dem som beviljas assistansersättning . Andelen som beviljas assistans all vaken tid eller mer har ökat. Det var runt en åttondel, och är det två av tre som bedöms ha ett så stort behov bland de vuxna. I nya beviljanden finns fler som ges rätt till dubbelassistans och assistans vid dygnsvila. Eftersom många som behöver assistans tyvärr inte blir friskare, utan tvärtom får ökade svårigheter och därmed ökade behov, borde det inte vara svårt att förstå att detta påverkar det genomsnittliga antalet timmar. Aktuell debatt om personlig assistans har antalet personer inte förändrats i någon större omfattning, i alla fall inte fram till . Men även om antalet är detsamma innebär inte det att behovet är , framför allt inte om de som blir av med sin rätt till assistans är de personer som har haft förhållandevis mindre stöd beviljat. Om jämförelsen ursäktas handlar det alltså inte bara om att förutsättningarna ändras i ortens lilla fotbollslag när man går från att spela på sjumannaplan till elvamannaplan. Då är det uppenbart att de är fler. Behoven ändras när man fortsätter att spela på elvamannaplan. Det brukar vara några som slutar och nya som tillkommer. De som börjar behöver större fotbollsskor redan när de kommer, och de som fortsätter att spela kommer att behöva mer utrustning och större skor. Jag hoppas att ingen tar illa vid sig av jämförelsen, även om den kan tyckas banal. Men principen är densamma. Regeringen verkar antingen inte inse eller också vill den inte erkänna att ökningen av antalet genomsnittliga timmar helt eller delvis kan förklaras av ökade behov och att det till och med kan vara så att behoven är ännu större men att vi misslyckas med att tillgodose dem. Jag vill avsluta mitt anförande med att ställa en mycket konkret fråga till statsrådet. Anser regeringen att det är rimligt att skära ned resurserna, även om det skulle vara så att behoven ökar? Detta är bara en fråga, och den kan besvaras med ja eller nej. Vilket är statsrådets svar? 33 Statsrådet (S): Jag och regeringen anser att lagens intentioner är oerhört viktiga, och de som har rätt till assistansersättning ska också få det. Bland annat av den anledningen vill vi se över effekter av domar, som flera av er har talat om här. Vi vill också utreda helheten och har därför redan tillsatt en utredning som ska se över mycket av det som ni har tipsat om här som nya förslag. Om man i en rättsstat har en rättighetslagstiftning måste man ha prejudicerande domar som anger hur lagen ska tolkas om tvister uppstår. Dessa domar måste följas. Varken jag eller andra politiker ska gå in och rätta till dem. Däremot kan vi se över effekterna av dem, och vi har begärt en översyn. Den enligt mig mest omdiskuterade domen kom . Varför gjorde Alliansen ingenting åt detta då? Varför begärde ni inte en översyn? Den diskuterades redan då. Det faktum att många som anser att de behöver personlig assistans tycker att det har blivit tuffare att få det är en debatt som har pågått . Vad gjorde ni åt det? Under en då Alliansen satt vid makten kom en mängd rapporter som visade på felanvändning av medel, och det är inga små summor. bedömer att det handlar om så mycket som , och av 30 miljarder är mycket medel. Jag vill till bland andra säga att den person som var minister för dessa frågor och hade mitt uppdrag, , skrev följande 2012: Aktuell debatt om personlig assistans Även den statliga utredningen om assistansersättningens kostnader har funnit att schablonersättningen ger möjligheter till stora vinster . Detta ger enligt utredningen starka ekonomiska drivkrafter att försöka öka antalet beviljade timmar. Utredningen menar också att detta i stor utsträckning kan förklara ökningen av antalet assistanstimmar som pågått ända sedan schablonersättningens införande 1997. Regeringen har mot denna bakgrund beslutat att nuvarande ersättning för personlig assistans bör ses över. En utredare ska analysera bland annat hur möjligheterna till överutnyttjande kan minska, hur möjligheterna till uppföljning och analys kan öka och hur de verkliga kostnaderna för assistansen bättre kan överensstämma med ersättningens storlek utan att de totala kostnaderna ökar. och alliansregeringen såg alltså också dessa problem, men man gjorde ingenting åt dem. Jag är angelägen om att komma åt felanvändning av dessa medel, därför att jag tror att det äventyrar legitimiteten för reformen på lång sikt. Jag tycker nämligen att människors rätt till insatserna enligt dessa lagstiftningar är viktig. Om vi inte säkerställer att medel används som det var tänkt i välfärden är det på lång sikt svårt att be skattebetalarna att fortsätta bidra. Då är vi verkligen ute på hal is. Jag tycker att assistansen är oerhört viktig, men jag tycker också att det är otroligt viktigt att ha kontroll över medlen. Därför har vi bett att bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen. Det ska de göra med god rättstillämpning och se till att rätt person får rätt ersättning. Så står det i regleringsbrevet. 34 (M): Det är regeringen som bär ansvaret, inte alliansregeringen och inte . Det är regeringen och dess ansvariga statsråd som på fullt allvar står här och menar att regeringens instruktion till är utan betydelse och att det inte har spelat någon roll vilka åtgärder som regeringen har vidtagit. Det är fullständigt felaktigt. Det kan lätt tolkas som ett försök att smita undan ansvar, vilket jag självklart inte förutsätter. Ta det ansvar som regeringen har och inse att de signaler som regeringen ger till statliga myndigheter har stor betydelse och inverkan på de beslut som fattas om enskilda människor! Regeringens ansvariga statsråd säger vidare att regeringen ska stärka både barnrättsperspektiv och jämställdhet inom assistansen. Men era fattade beslut har lett i motsatt riktning. Kvalitetsutvecklingen generellt i reformen ska öka och stärkas för varje brukare – inte tvärtom. Självklart ska också kostnadsutvecklingen utvecklas kontrollerat och rimligt för att ge människor ökad självständighet och stärka enskilda människors förmågor, detta med tanke på assistansreformens långsiktiga legitimitet och överlevnad. Vi ska se människan, inte systemen. är det helt avgörande att man har ett helhetstänkande och en helhetssyn på de olika delsystem som omfattar den enskilda människan, om det så är fråga om , kommun eller landsting. Aktuell debatt om personlig assistans Regeringen har inte gjort rätt från början. Gör om, och gå tillbaka till efter debatten och skriv ett nytt och tydligt uppdrag till med en helhetssyn på människan, de anhöriga och familjen. Det är dags för regeringen att börja agera, herr talman. förfäktar ett antal saker i detta sammanhang. För det första handlar det om nolltolerans mot brister. Bristande kvalitet ska inte accepteras. Dålig kvalitet i offentlig verksamhet är slöseri. Dålig kvalitet i alternativt driven verksamhet som går med vinst är att närmast betrakta som bedrägeri mot skattebetalarna. I båda fallen handlar det om svek mot omsorgstagare och brukare. För det andra handlar det om nolltolerans mot fusk, missbruk, bedrägeri och brottslighet. Valfrihet, konkurrens och tydliga kvalitetskrav ska leda till bättre välfärd. För det tredje handlar det om att med tillstånd kommer tillsyn. Ge resurser och möjlighet till tillsyn. Kvaliteten ska följas upp efter behov. För det fjärde handlar det om en effektiv användning av skattebetalarnas gemensamma resurser. Det ska vara ordning och reda i välfärden. För det femte handlar det om att man ska ha ordning på kostnadskontrollen. Men det ska ske på ett rättssäkert sätt med en helhetssyn på människan. För det sjätte handlar det om att en skärpt tillsyn också kräver uppföljning och att de kan gå hand i hand. Synen på helheten måste således vara tydligare än vad den har varit från den här regeringen när det gäller att värna, utveckla och stärka assistansreformen utifrån dess principer. Jag har ännu inte fått svar på mina två ganska enkla frågor. Den första är allra viktigast att få svar på: när – inte om – regeringen och statsrådet kommer att ge ett nytt och tydligt uppdrag till , där regeringen återigen sätter människan i centrum. 35 (SD): Att diskussionen om de grundläggande behoven har uppkommit beror på att det finns ett delat ansvar och mer än en huvudman.