prot · H40928 · 2016-11-15 00:00:00 — Myndigheten skulle alltså ges sämre möjligheter att bedriva detta viktiga tillsynsarbete och det viktiga förebyggande arbete som sker när verksamheten får en återkoppling om vad man skulle kunna göra mer och annorlunda. föreslår ju regeringen i sitt budgetförslag att får ökade resurser, inte bara till följd av flyktingkrisen utan också till följd av att har ett sådant viktigt grunduppdrag. Det här är en viktig åtgärd som tillsammans med de men också tillsammans med det arbete som sker bland annat inom ramen för kommer att leda till att vi kan pressa ned antalet allvarliga vårdskador än mer. Det är precis som säger inte värdigt en välfärdsstat som att så många patienter drabbas av någon form av vårdskada och till och med dör. 87 (M): Jag tackar så mycket för att regeringen och statsrådet tar det här på allvar. Det uppfattar jag och tydligt att ni gör. Men det gäller också att gå från ord till handling. Jag vill börja med att säga det måste vara så att statsrådet kommer att tycka att den moderata budgeten är bättre eftersom vi föreslår både mer till och mer i generella statsbidrag till både kommuner och landsting, där vi toppar regeringen med 20 miljarder . Jag tror inte att det här ytterst bara handlar om resurser. Det handlar ytterst om att man ska känna att man har metoder, redskap och möjligheter på plats för att på sin vårdavdelning kunna göra rätt saker från början. Det är inte tiden det handlar om, utan det handlar om att ha tydlig ledning lokalt men självklart också politiskt stöd i det man gör och politiskt ledarskap – att regeringen tydliggör att det är patientsäkerheten vi har fokus på och att vi är redo att ta nästa steg vad gäller åtgärder. När statsrådet stod här lovade han också att titta på och återkomma till med tydliga förslag därom. De förslagen efterfrågar vi. Vi undrar var de är. Jag uppfattar inte att statsrådet vill slå sig till ro, men han är lite tillbakalutad i sitt svar när han säger att trenden vad gäller vårdskador har förbättrats. Jag har tagit del av samma rapport som statsrådet har tagit del av, Skador i vården. Den pekar på de 100 000 patienter som fortfarande får vårdskador i onödan. Det finns en nedgång i andelen vårdskador, men trenden visar tydligt att de har börjat öka igen. Andelen vårdrelaterade infektioner och trycksår växer också igen, och i dessa sammanhang ska man nämna att inte minst vårdstädning och vårdhygien är livsviktigt. Även antalet anmälda vårdskador till patientförsäkringen har ökat . Man kan alltså inte slå sig till ro och vara tillbakalutad, utan det gäller att agera och presentera åtgärder och konkreta förslag för att få detta på plats. Jag har ställt frågan om . Jag vill gå vidare och ställa frågor om andra konkreta förslag. Jag tänker till exempel på detta: När man nu diskuterar att göra ännu mer för medarbetarna, är statsrådet beredd att se över utbildningen vad gäller till exempel lokalvårdare? Skulle exempelvis mikrobiologi kunna vara någonting som det är rimligt att få lära sig för att ha rätt kunskaper med sig in på jobbet och därmed kunna göra bättre ifrån sig i det arbete som pågår? Statsrådet säger att han åker ut och träffar personal runt om i landet. Det tror jag säkert. Jag är också klar över att statsrådet är ute och träffar många landstingsdirektörer och landstingsråd runt om i . Jag har passat på att fråga dem om regeringen och statsrådet lyfter upp de här frågorna i de samtalen. har det inte varit någon som hört av sig och sagt att det var en av de prioriterade frågorna som statsrådet och regeringen lyfte upp när de var ute och pratade med landstingen. Jag hoppas självklart att jag har fel på det området och att det är en av de prioriterade frågor som statsrådet har med sig ut i samtalen med huvudmännen för svensk hälso‑ och sjukvård. Det här var ytterligare ett antal konkreta frågor som jag gärna skulle vilja ha svar på av statsrådet. Det här är ju en diskussion som mycket väl kan landa i att det är någon annans ansvar. Men till syvende och sist är det så att regeringen styr landet, och patientsäkerhetslagen är ett av de viktiga instrument som regeringen har att hantera. Är regeringen tillräckligt nöjd med den utveckling man ser just , eller är man villig att ta några steg framåt och presentera konkreta åtgärder för att se till att inte bara påverka trenden utan faktiskt rädda fler liv? 88 Statsrådet (S): Tack än en gång, , för den här debatten! Jag vill börja med att säga att när jag åker runt på mina sjukvårdsdialoger och träffar alla landstings- och regionledningar är en av de viktigaste frågor vi diskuterar just hur vi ska kunna ställa om svensk hälso- och sjukvård så att vi får ett sjukvårdssystem som bättre kan möta de stora patientgrupper som dominerar. är det multisjuka äldre som lider av kroniska sjukdomar och som behöver en helt annan typ av vård och organisering av vården än många grupper behövde . En konsekvens av att vården inte riktigt har hängt med tror jag att vi ser just i vårdskadorna. Det är klart att en äldre människa som lider av flera olika sjukdomar och kanske behöver sängplats på sjukhus och mycket omsorg också är mer utsatt för olika typer av vårdskador, oavsett om det är trycksår eller infektioner. Om vården inte riktigt är anpassad för att möta den patientens behov, ja, då får vi också problem. Därför är denna fråga en av de viktigaste, och jag har lyft fram den vid alla mina möten. Den omställningen av vården är jag glad att kunna konstatera att de flesta landsting har inlett. Man har fullt fokus på detta. Man manifesterar det i att skapa mer teambaserad vård, där flera olika specialiteter och yrkesgrupper kan samsas runt en och samma patient för att ge den bästa vården, men också i bättre arbetsdelning. När man har en utbildning till sjuksköterska ska man kanske inte göra också undersköterskornas jobb eller det som var vårdbiträdenas jobb. Man kanske inte ska ansvara för hela kedjan runt patienten utan få göra just det man är bäst på när man är utbildad till sjuksköterska. Den här arbetsdelningen behöver komma till stånd. Vi behöver få in fler specialiteter och fler professioner i vården men också uppvärdera det arbete som utförs av inte minst lokalvårdarna. Här finns det ett viktigt arbete att göra – inte i första hand att producera ny kunskap, för kunskapen om hur man ska städa på bästa sätt och klara vårdhygienen finns där. Men den behöver spridas på ett mycket bättre sätt, och framför allt behöver den på ett bättre sätt tas till vara av dem som jobbar i vården. Man behöver för detta, och man behöver ha en situation där man inte springer så fort man kan för att hinna med det mest basala, det viktigaste i arbetet, utan faktiskt hinner med alla rutiner. Det är här jag tror att den resursförstärkning som regeringen har föreslagit kommer väl till pass. Men den måste gå hand i hand med förbättrade rutiner, med ett tydligt ledarskap och med att vi får den nödvändiga omställning av vården som våra patienter är så väl värda. 89 (M): Vårdskadorna i motsvarar två fullastade jumbojetplan som kraschar i landet . Det är inte acceptabelt. Det duger inte. Vi har en lagstiftning som vill motverka detta, och anledningen till att jag har den här interpellationsdebatten igen är att jag vill följa upp de svar som jag gavs , framför allt om vad som har skett under det här året. Då sa statsrådet : ”För min del är den närmaste tidens åtgärder inriktade på att ta fasta på den kritik som inte minst har haft.” framförde då kritik om tillsyn, stöd för vårdgivarna, långsiktig nationell styrning, fördjupade utredningar av viktiga vårdhändelser och att använda all kunskap och kraft. Hur mycket har skett ? Utgångspunkten för att kunna gå från ord till handling är att fylla detta med konkreta åtgärder och fylla på. Jag tycker att regeringen och statsrådet lite grann är svaret skyldiga. Det finns oerhört många positiva utvecklingsområden som fungerar fantastiskt i svensk hälso- och sjukvård. Men det var inte därför vi möttes för att ha den här diskussionen. Det var snarare för att säkerställa vad som ska ske . Jag är fortfarande djupt oroad. Jag har senast tagit emot ett antal samtal från människor som känner att de hade förväntat sig mer av svensk hälso- och sjukvård . Med en önskan från tidigare riksdagsdiskussioner om en uppföljning av de beslut som riksdag har fattat, försök att återkomma till med konkreta åtgärder och förslag! 90 Statsrådet (S): Jag kan börja där slutade, med propositionslistan till . Jag tror att det är få saker som gäller vårdhygien, städrutiner eller liknande inom hälso- och sjukvården som löses genom att man har en debatt i eller för den delen genom att fattar beslut om regeringens propositioner. Det finns några undantag. Exempelvis bereds fortfarande vid ; vi återkommer med den. Det kan finnas ytterligare några. Den stora poängen när vi stod här och debatterade exakt samma fråga, och den poäng som jag vill göra här , är dock att vi har ett bra lagstiftningsarbete på plats. Vad det handlar om nu är att se till att det tillämpas, och så sker i allt större utsträckning. frågade också om slutsatserna eller vilka åtgärder regeringen har vidtagit efter . Det är bland annat de förstärkta medlen och resurserna till . Det handlar om att förbättra tillsynen och ge bättre förutsättningar för en tillsyn som kan återkoppla till verksamheten och i den meningen fungera förebyggande. Det handlar, som tar upp, om problemet att kunskapsstödet inte alltid följs i verksamheten eller att det stöd som ges på nationell nivå inte alltid har varit det bästa. Det är just därför som tillsammans med SKL och en del andra statliga myndigheter har fått i uppdrag att förbättra stödet när det gäller vårdhygien och rutiner för det. Det är för att man i den dagliga verksamheten ska ha så bra förutsättningar som möjligt att göra ett gott jobb. Vi skulle kunna räkna upp ytterligare insatser och åtgärder, men jag nöjer mig med att konstatera att regeringen tillför resurser och ger uppdrag till myndigheter för att minska vårdskadorna och ge alla en trygg och säker vård. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2016/17:70 om postförsändelser till rättspsykiatriska regionkliniker 91 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att ytterligare säkerställa säkerheten på landets rättspsykiatriska regionkliniker. Jag har vid ett flertal tillfällen svarat på likartade frågor både från interpellanten och från övriga frågeställare. Jag ska gärna återigen redovisa min och regeringens uppfattning i denna fråga. De grundlagsskyddade fri- och rättigheterna har till syfte att skydda varje medborgare mot olika former av ingrepp från det allmänna. Bland annat innebär det att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Nämnda rättighet får dock i viss utsträckning begränsas genom lag. En begränsning får dock inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett den. Motsvarande rättighet och möjlighet till begränsning av den följer även av . I 8 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård anges att vid sluten rättspsykiatrisk vård gäller, om inte annat anges i 8 a §, i tillämpliga delar bestämmelserna i 18–24 §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Detta innebär att möjligheterna att använda tvångsåtgärder vid psykiatrisk tvångsvård i huvudsak inte skiljer sig åt mellan de två nämnda lagarna. Av 22 § lagen om psykiatrisk tvångsvård följer att chefsöverläkaren får besluta om att försändelser till patient får undersökas för kontroll av att det inte innehåller egendom som patienten enligt 21 § samma lag inte får inneha. Om en ankommande försändelse innehåller egendom som inte får innehas enligt 21 § får egendomen omhändertas. Vidare får chefsöverläkaren enligt 22 a § besluta att övervaka försändelser från en patient om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. För detta ändamål får chefsöverläkaren öppna, ta del av och kvarhålla försändelser till patienten. Detta innebär att det redan finns goda möjligheter att granska försändelser. Mot denna bakgrund kan jag inte se att det finns tillräckligt starka skäl att ytterligare inskränka medborgarnas fri- och rättigheter på det sätt som en utökad och regelmässig kontroll av försändelser inom rättspsykiatrisk vård skulle innebära. 92 (M): Tack för svaret, ministern! Jag noterar att statsrådet fått flera liknande frågor tidigare, och det kanske beror på att detta är en mycket viktig fråga för personal och övriga patienter på de rättspsykiatriska regionklinikerna. Det är ett stort och ständigt aktuellt problem. I min interpellation frågar jag varför det är en sådan skillnad om eller , som är intagen enligt lagen om rättspsykiatrisk vård, får permission och får röra sig lite ute i samhället. Ofta besöker man då en butik, och kanske får ett paket som han hämtar på posten; många butiker har ju postförsändelser. Min erfarenhet kommer från den rättspsykiatriska regionkliniken i , där jag har arbetat i . Om hämtar ut ett paket på , tar det under armen och går tillbaka till rättspsyk kan personalen kontrollera paketet. Men har naturligtvis lärt sig att det är mycket smartare att posta paketet till sig själv så att han får det en eller . Då har personalen inte rätt att kontrollera. Detta är ett stort problem, för handlar det om människor som är ganska farliga och har begått grova brott. Det är stor skillnad mellan att vara på en rättspsykiatrisk regionklinik enligt LRV, lagen om rättspsykiatrisk vård, och enligt LPT, som gäller psykiatrisk tvångsvård. Man har gjort något, ibland väldigt hemska saker. infördes ytterligare säkerhet. Man har en allmän inpasseringskontroll på alla rättspsykiatriska regionkliniker. Men den är i praktiken verkningslös när personalen inte har möjlighet att kontrollera till exempel post eller andra försändelser till de intagna. Jag förstår inte resonemanget om att detta skulle vara integritetskränkande. En vanlig inpassering är ju också integritetskränkande för patienten eftersom det görs en kroppslig visitering. Man går igenom och tittar på vad patienten har. Men om det kommer ett paket med posten får man inte öppna det. Personal är ju inte intresserad av att läsa brev eller titta vad det är, utan man är mest intresserad av att se om det finns farliga saker: droger, knivar eller annat. Detta handlar ju också om säkerheten för personal och övriga patienter. Det är inte så länge sedan en patient i svarade på en reklamkampanj och som tack för det fick ett brev tillbaka från ett känt företag. Av en händelse råkade en i personalen känna att det var något hårt i, och det var en kniv som han fick. Det var tur att personalen kände på brevet, för detta är ju farliga saker. De nya säkerhetsreglerna inom rättspsyk har inneburit stora kostnader för landstingen. Man har byggt nya entréer och infört inpasseringskontroll. Jag vet att personal tycker att denna rigorösa säkerhet haltar när det gäller postförsändelser och att det innebär en stor lucka i lagstiftningen. Det fungerar inte, och jag tycker att man borde ändra lagen så att det stämmer bättre överens. 93 Statsrådet (S): Tack, , för interpellationen! Jag förstår att detta är en fråga om engagerar. Det gör den, liksom andra liknande frågeställningar, delvis, tror jag, för att den inte är helt lätt att svara bu eller bä på. Det gäller nämligen å ena sidan den personliga integriteten, precis som berör, å andra sidan säkerheten för patienter, anställda vid de rättspsykiatriska klinikerna och medpatienter. I mitt svar och de frågesvar jag har skickat tidigare, bland annat till interpellanten, tar jag fasta på och försöker beskriva att det finns möjligheter inom lagens ram att öppna denna typ av försändelser om det finns misstanke om att de innehåller egendom som patienten inte ska ha. Jag är väl medveten om att det ibland kanske kan upplevas som byråkratiskt och inte helt lätt att göra detta, men vi ska komma ihåg att vi i den andra vågskålen har just patientens integritet att ta hänsyn till. Jag tror att det är viktigt att vi försöker hålla denna balans. En av de viktigaste principerna i en rättsstat som är just att enskilda individers rättigheter kan värnas. Det ska de också, men då finns den typ av ventiler jag har beskrivit, i form av att man faktiskt kan kontrollera försändelser och därmed stoppa till exempel införsel av knivar eller liknande. Precis som jag sa i interpellationssvaret anser jag inte att det finns någon anledning att ändra lagen, men det är klart att det även fortsättningsvis är väldigt viktigt att lyssna på dem som arbetar i dessa verksamheter och se om det finns anledning att se över till exempel rutiner, kunskapsstöd eller liknande. 94 (M): Jag hör vad ministern säger. Det är orimligt att begära att chefsöverläkarna ska ta beslut om varje brev eller paket som kommer in. Det är dessutom väldigt svårt att bedöma vilket brev eller paket som kan vara till förfång. Kollar man en, kollar man ingen. Detta handlar i stället om att införa rutinmässiga kontroller av allt som kommer in på de rättspsykiatriska klinikerna, inte av nyfikenhet utan av säkerhetsskäl. Jag kan inte se att detta skulle vara integritetskränkande för patienterna. De är ju omhändertagna. De är på rättspsykiatriska kliniker enligt LRV, alltså lagen om rättspsykiatrisk vård. De är ju frihetsberövade. Jag tycker att man måste se över lagstiftningen. Man måste lyssna på de anställda, för detta är ett stort problem. Det är ett stort problem inte bara i utan också på övriga rättspsykiatriska kliniker. Detta haltar betänkligt. Som någon uttryckte det: Vi har ju ingen som jobbar på kliniken. Jag tror inte att någon har det, men man skulle behöva någon som skulle kunna se vad som finns i brevet. Det är viktigt att man lyssnar på personalen, som jobbar med detta . är det väldigt farliga människor som de har att göra med. Det som jag nämnde tidigare, att man postar brev till sig själv för att slippa gå igenom inpasseringskontrollen, är något som alla är medvetna om. Det är så det fungerar . Den som inte har rent mjöl i påsen tar inte sitt paket under armen, för då kommer det ju att kollas, utan han eller hon – oftast är det en han – postar det. Man skulle kunna jämföra detta med den kontroll som finns på våra flygplatser: Det är säkerhetskontroll, röntgen, och ibland blir vi kroppsvisiterade när vi ska ut och flyga. Jag upplever inte det som integritetskränkande. Jag tycker att det känns tryggt och bra även om det ibland tar . Syftet är också att man inte ska ta in något i flygplanet som kan vara farligt för andra. Jag kan inte förstå att det skulle upplevas som integritetskränkande att brev eller paket öppnas när det kommer till en frihetsberövad person, som kanske är väldigt farlig och som sitter på en rättspsykiatrisk klinik. Vad är logiken i detta, om man jämför med flygplatser? Jag tycker inte att man kan ha det så här. Fungerar det inte måste man titta på lagstiftningen. Man måste lita på att de som arbetar med dessa frågor vet vad de talar om. Det handlar om hänsyn och omsorg om övriga patienter. Man vill inte vänta tills det händer något. Man vill inte ha ansvaret att det kanske kan hända något farligt och veta att man först då kan förändra detta. 95 Statsrådet (S): Det är som sagt ingen lätt fråga vi debatterar här . Som jag sa i mitt tidigare inlägg handlar det om avvägning mellan den personliga integriteten å ena sidan och att värna säkerheten för patienter och för dem som arbetar på klinikerna å andra sidan. Jag tror dock att jämförelsen med flygplatskontroller haltar lite. På en flygplats är man frivilligt för att genomföra någon form av resa. Därmed ställer man också upp på denna typ av kontroller frivilligt. Det är villkoret för att man ska kunna ta sig vidare i världen. De rättspsykiatriska patienterna, som ju befinner sig på kliniken av tvång, är människor som har väldigt få fria rättigheter kvar i sitt liv. Då blir det extra viktigt att värna de rättigheter som de ändå har. Det är bland annat därför lagen ser ut som den gör. Det finns möjligheter inom lagens ram att vid misstanke öppna postförsändelser och paket för att försäkra sig om att inte några otillåtna eller farliga ämnen, vapen eller liknande, tas in. Det är möjligt att man skulle behöva se över både rutiner och kunskapsstöd när det gäller när man får öppna paket och hur detta ska tillämpas i praktiken. Men jag vidhåller ändå att lagen som den ser ut ger möjlighet till denna typ av kontroller. Det finns också ett noga övervägt resonemang om å ena sidan den personliga integriteten och å andra sidan det säkerhetstänk som är så nödvändigt vid den här typen av anläggningar. 96 (M): Jag tror att ministern skulle göra klokt i att lita på vad de som arbetar i verksamheterna säger. Det är ju de som ser vad som fungerar bra och vad som fungerar mindre bra. Detta med rutinmässiga kontroller är något de känner starkt att de skulle behöva göra. Jag kan bjuda in ministern till rättspsyk i för att han ska se hur det fungerar i praktiken. Man har stor omsorg och känsla för de patienter som finns. Det är ju rehabilitering som man jobbar med. Målet är att de ska ut i samhället igen. Men innan man är färdigbehandlad – det är en process som kan ta – kan man som patient vara farlig både för sig själv och för andra. Därför tror jag att vi inte ska vara så rädda för att ändra lagstiftningen. Man får ett mycket bättre skydd på klinikerna. Vi har en rigorös lagstiftning på en sida, men när det gäller posthanteringen haltar det. Den är en gigantisk lucka, som någon sa. Detta fungerar illa med det övriga. Man behöver hitta bättre balans. Jag tror inte att man ska lägga ansvaret på chefsöverläkarna. Som jag sa tidigare: Kollar man en, kollar man ingen. Man måste ha rutinmässiga kontroller som all personal ska ha möjlighet att utföra. 97 Statsrådet (S): Återigen: Det vi talar om här är avvägningen mellan den personliga integriteten och säkerheten vid rättspsykiatriska kliniker. Jag tar fasta på något som sa i sitt avslutningsanförande, nämligen att man kan befinna sig på en sådan klinik . Beroende på vilken diagnos man har och vad som är bakgrunden till att man är där tar det också olika innan man skrivs ut, och processen ser olika ut. Jag tror att det är väldigt viktigt att man tar hänsyn till varje individuellt fall när man gör bedömningar av huruvida en patient anses vara benägen att ta in eller få tillgång till otillåten materiel eller inte. Det är också en anledning till att lagen ser ut som den gör och att så mycket ansvar ligger på chefsöverläkaren, som till syvende och sist måste göra bedömningen om det finns något att misstänka och om man ska gå vidare och öppna en postförsändelse. Jag tar naturligtvis intryck av debatten. Jag tror att det finns anledning att fundera på både rutiner och kunskapsstöd. Jag tackar än en gång för interpellationen och för de frågor som jag har fått i det här ämnet. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2016/17:86 om så kallade renovräkningar 98 Statsrådet (MP): Nooshi Dadgostar har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med problemet med så kallade renovräkningar och olämpliga fastighetsägare. Jag får tacka för interpellationen. Jag tycker att det är en väldigt viktig fråga som Nooshi tar upp. Renovräkningar är ett begrepp som används om en situation då hyrorna i en fastighet höjs efter en renovering med så mycket att människor ser sig tvingade att flytta därifrån. Vi kan börja med att konstatera att som vi har ett stort behov av nya bostäder står vi inför flera utmaningar som gäller vårt befintliga bestånd. Det gäller inte minst många av de flerfamiljshus som byggdes som en del av det så kallade miljonprogrammet. En stor del av dessa är i grunden bra och funktionella byggnader men i behov av renovering. behöver vi få ned energianvändningen i byggnadsbeståndet och underlätta omställningen av energisystemet.