prot · H40932 · 2016-11-22 00:00:00 — har frågat justitie- och migrationsministern om han avser att ta några initiativ för att stärka polishundars och polishästars rättsskydd. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Det är inte ovanligt att polishundar och andra tjänstehundar utsätts för våld i tjänsten och får skador. Det förekommer även att våld riktas mot poliser till häst och därmed, i vart fall indirekt, också mot hästarna. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Tjänstehundar och polishästar är juridiskt att anse som egendom, och våld mot dessa betraktas i huvudsak som skadegörelse. I vissa fall kan det våld som riktas mot djuren även vara att bedöma som djurplågeri. Regeringen har redan tidigare aviserat en översyn av straffen för attacker mot blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner. I anslutning till det är det naturligt att också titta på om det behövs ett förstärkt skydd även för till exempel polisbilar, andra utryckningsfordon, tjänstehundar och polishästar. Regeringen har således redan tagit initiativ för att titta på det straffrättsliga skyddet för tjänstehundar och polishästar. Utredningen kommer att tillsättas . 20 (M): Tack, ministern, för svaret! Det är glädjande att ministern tar det svaga rättsliga skyddet för tjänstehundar och tjänstehästar på allvar. Däremot kan jag inte på regeringens hemsida läsa att översynen av strafflagstiftningen även gäller det svaga rättsskyddet för dessa tjänstedjur. Det är ju detta som ministern hänvisar till i svaret. Eftersom det inte står nämnt något om polishundar och polishästar i översynen kanske det finns ett tillägg i en underliggande bilaga som inte går att läsa sig till på . Det vore önskvärt om ministern kunde förtydliga direktiven till översynen. Jag tog ett citat från regeringens hemsida angående översynen av strafflagstiftningen: ”Skärpta straff för attacker mot blåljuspersonal: En översyn ska göras för att se över behovet av förändringar i strafflagstiftningen för att ytterligare öka skyddet för blåljuspersonal och andra viktiga samhällsaktörer.” Där kan det eventuellt ingå. ”Bland annat ska övervägas om angrepp på yrkesgrupper som har till uppgift att garantera säkerhet, liv och hälsa bör ses som särskilt allvarliga.” Jag hoppas alltså att detta verkligen kommer med i översynen. Anledningen till min interpellation är den svaga rättsstatus som tjänstehundar och tjänstehästar har i . Det finns alltför många fall där dessa, tjänstemannens fyrbenta kollegor och vänner, har blivit attackerade och svårt skadade av gärningsmän, inte sällan helt utan påföljd för gärningsmannen. Flera hundförare samt tull- och bevakningspersonal har uppmärksammat mig på problemet, och jag har skrivit två motioner i frågan. Tjänstehundar och tjänstehästar betraktas som egendom, precis som ministern säger i svaret. Det betyder att om en person medvetet skadar djuret anses det vara skadegörelse på egendom, ungefär som att klottra på en garagedörr eller sparka på ett staket. Gärningen ger väldigt sällan kraftiga påföljder utan ofta mycket blygsamma påföljder, om den alls föranleder någon påföljd. De flesta fall läggs ned eller konsumeras av andra brott. Noteras bör att en tjänstehunds utbildning tar , till en kostnad av 200 000–. Frågan handlar alltså inte bara om en känslomässig reaktion inför djurplågeri utan också om pengar. arbetar ungefär 400 polishundar och 60 polishästar i . Till detta ska man addera de hundar som arbetar för till exempel , Kriminalvården, Försvarsmakten eller i bevakningstjänst. Vid konfrontationer med gärningsmän händer det att hundarna utsätts för våld av varierande grad, till exempel hugg med skruvmejsel eller kniv, sparkar och slag med mera. Vid kravaller träffas ibland både hundar och hästar av stenar och flaskor och får knallskott kastade mot sig. Våld mot tjänsteman är brottsrubriceringen om man medvetet skadar en polis eller annan person som lyder under förstärkt rättsskydd. Men om någon däremot medvetet skadar en polishund blir brottsrubriceringen alltså bara skadegörelse, eftersom hundar räknas som egendom. Med andra ord: De djur som jobbar för att skydda oss eller söka efter oss är inte särskilt väl skyddade själva, och det tycks som om våld mot polishundar och polishästar blir vanligare och grövre. Överläggningen var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2016/17:67 om utredning av utredningsbara brott 21 Statsrådet (S): har frågat mig om jag delar uppfattningen att utredningsbara brott ska utredas av polisen och vilka åtgärder jag i så fall tänker vidta gentemot för att detta ska ske. Han har också frågat hur jag tänker agera för att återkopplingen till brottsoffer ska förbättras och för att polisen alltid ska redogöra för vilka åtgärder som har vidtagits i ett ärende och ge information om motiven till att ett ärende läggs ned. I 23 kapitel föreskrivs att förundersökning ska inledas om det finns skäl att anta att ett brott som lyder under allmänt åtal har begåtts. Det anges också att förundersökning inte behöver inledas om det är uppenbart att brottet inte går att utreda. Lagen säger alltså att utredningsbara brott ska utredas. Regeringen har inga planer på några ändringar i detta avseende. Utvecklingen i omvärlden, med en alltmer komplex och it-relaterad brottslighet, ökad migration och internationalisering samt ökad aktivitet hos den organiserade brottsligheten, ställer dock polisen inför stora resursmässiga och kompetensmässiga utmaningar. Det främsta syftet med ombildningen av polisen till en myndighet var att stärka polisens förmåga att bekämpa brott. har fattat ett stort antal nationella beslut som syftar till ett mer enhetligt och effektivt förundersökningsarbete och ökad lagföring. I samband med detta görs också en översyn av polisens rutiner för återkoppling till målsägande. Jag kommer att noga följa myndighetens arbete med att genomföra dessa beslut. Det är också viktigt att får möjlighet att öka sina personella resurser. Regeringen har därför i budgetpropositionen föreslagit ett tillskott till myndigheten på sammanlagt –2020. 22 (M): Jag ska pliktskyldigast tacka för svaret. Om inte kvaliteten på svaren på skriftliga frågor ökar kommer statsrådet att få ägna mycket tid här i kammaren åt uppföljande interpellationer. ”Du ska dö!” En ganska ung kille drar fram en pistol och pressar pipan mot en äldre man. Han känner sig förnedrad. Detta hände i . Mannen lyckas ta sig till sin bil med sin hustru. Han ringer 112, och polisen är snabbt på plats. Man hittar inte killarna, men får man ett spår och ska göra en fotokonfrontation . Dagen därpå ringer utredaren tillbaka. Man hinner inte med . Det är semester. Trots att brottsoffret försöker få tag på utredaren dröjer det polisen hör av sig igen. Till slut ringer utredaren upp och förklarar att han varit på semester. Dagen efter kommer brevet från polisen: Ärendet är nedlagt. Vidtagna åtgärder har inte lett till att någon kan misstänkas för brottet. Ytterligare utredning kan inte antas ändra på det. Det här är ett brev som brottsoffer väldigt ofta möts av. Kanske har det varit så . Det har ofta rört mängdbrott, som bostadsinbrott, men även förmögenhetsbrott. Många bensinstationsägare har frustrerat kunnat konstatera att fast man har bildupptagningar på dem som har smitit och regelmässigt smiter utreder polisen inte brotten. I stället får man brevet: Ärendet är nedlagt. Vidtagna åtgärder har inte lett till att någon kan misstänkas för brottet. Det som är slående med de här brotten är just att de är utredningsbara och borde utredas. Det går att gå vidare. Men möts vi alltför ofta av bilden att man faktiskt inte vidtar alla de åtgärder som man skulle kunna vidta. Man vidtar inte ens de enklaste åtgärderna. Det här är ett problem, naturligtvis också för brottsoffrets del. Vi borde se till att de som systematiskt ägnar sig åt brottslighet lagförs. Men gör polisen inte sitt jobb kommer de aldrig att lagföras. Det som verkar ha hänt , och som gör det hela än mer skrämmande, är att även våldsbrott – allvarliga brott som dödshotet jag nämnde eller en våldtäkt – inte lett till vidare åtgärd från polisen, även om man haft bevis och haft DNA. Det är en ohållbar situation, och den måste förändras. Det är anledningen till att jag har ställt den här interpellationen till statsrådet om huruvida utredningsbara brott ska utredas. Jag är fullt medveten om att polisen har haft en besvärlig situation under migrationskrisen. Men det är inte en förklaring till varför den utredande delen av polisen inte har vidtagit de här åtgärderna. Huvudsakligen är det ju ingripandesidan inom polisen som har fått sätta till resurser. Jag skulle återigen vilja ställa frågan till statsrådet: utredningsbara brott utredas? Om han delar den bild som jag har, nämligen att detta i alltför stor utsträckning inte görs, vad vill då statsrådet göra åt saken? 23 Statsrådet (S): Först till huvudfrågan: Utredningsbara brott ska utredas. Det är lagstiftningen som antagit kristallklar med. är lika klar, och jag är lika kristallklar. Det är inte acceptabelt att utredningar där det finns bevis som skulle kunna knyta en gärningsman till ett speciellt brott läggs ned. Jag vill inte kommentera enskilda fall, men det är väl tveksamt om det verkligen var så i det fall som tar upp, eller om det var så att man faktiskt inte hade hittat någon att göra fotokonfrontationen med, vilket är polisens version av det som hänt. ger uttryck för en annan version av det som hänt. Oavsett vad som har hänt i det här eller andra enskilda fall ska utredningsbara brott utredas. Det är upp till mig, och alla andra att se till att polisen har resurser att göra det, har kompetensen att göra det och har ett arbetssätt som gör att det sker. Sedan kan det alltid på marginalen ske misstag. Men grunden måste vara att utredningsbara brott ska utredas, så att de skyldiga kan sättas bakom lås och bom eller så att en misstänkt eventuellt kan frias från misstankar. 24 (M): Jag hade nästan förväntat mig att statsrådet skulle ta upp den pågående omorganisationen. Det hade varit ganska naturligt, för den har onekligen satt sina spår i polisens verksamhet, inte minst beroende på att de lokala ledningsresurserna under inte varit tillsatta. Uppenbarligen måste signalerna från regeringen till rikspolischefen om att se till att få det här klart ha varit otydliga. Jag delar statsrådets bedömning – det krävs mer resurser till polisen, både ekonomiskt och personellt. Det kommer att krävas en hel del personella resurser. Det är därför vi föreslår ungefär 1 miljard mer än vad regeringen gör. Jag är lite oroad över polisens förmåga att rent ekonomiskt klara av de förpliktelser som man nu har åtagit sig. I regeringens budgetunderlag räknas det ju med ett prognostiserat överskott på . Redan nu vet vi att det saknas ett par hundra miljoner för att täcka upp i den delen. Jag är alltså oroad när det gäller resurserna, och jag delar uppfattningen att det borde vara mer. Tillbaka till frågan om utredningsbara brott. Vi har från utskottet ganska noga försökt följa de olika polisregionerna under omorganisationen. Det kom ett tydligt budskap från en av regionerna när den tidigare justitieministern deltog. Det var: Ska du inte fråga om utredningsbara brott och hur det går med brottsuppklaringen , som du alltid gjorde tidigare? Det var bra. verkar ingen intressera sig längre. Jag tror att vi måste börja få tillbaka ett fokus på att ha tydliga mål för vad polisen ska klara av och försöka få till stånd uppföljning av huruvida man klarar av det. Vi har i haft en debatt och en diskussion där mål för polisen ganska nedlåtande har kallats för pinnjakt. Jag tror att det är viktigt för varje verksamhet att det finns klara mål och att det går att utvärdera om man har klarat av dem. Återkoppling till brottsoffer och utredning av utredningsbara brott är en tydlig del av detta. Min fråga till statsrådet är återigen: Vad vill statsrådet konkret göra för att se till att alla dessa utredningsbara brott utreds, vilket vi ju ändå är överens om ska ske? 25 Statsrådet (S): Politik är en spännande konst, och det har varit en spännande dag för mig. Precis innan jag gick till för att debattera med blev jag intervjuad i . Polisfacket i Region anklagar mig för att omorganisationen och chefstillsättningarna har gått för snabbt. Man har inte hunnit med. Så kommer jag hit till och blir anklagad av för att omorganisationen och chefstillsättningarna har gått för långsamt. Framtiden får väl utvisa om det är eller polisfacket som har rätt i det här avseendet, eller om det möjligtvis är så att chefstillsättningarna och omorganisationen har gjorts enligt den tidtabell som jag, och polisfacket har varit överens om. Det överlåter jag åt betraktaren och framtiden att avgöra. Jag tror att man ska vara varsam med att blanda ihop pinnjakt och målsättningar för polisen. Vi ska ha utvärderbara mål. Vi ska kunna jämföra hur en viss form av polisverksamhet bedrivs i olika delar av landet. Där är vi överens. Däremot tror jag inte att de kvantitativa mål som fanns under pinnjakten var produktiva. De ledde till det som på organisationsspråk kallas för suboptimeringar. Annorlunda uttryckt: Man gjorde fel saker. I stället för att utreda brott stod man och gjorde alkoblås där folk i väldigt liten omfattning var alkoholpåverkade, för att ta ett tydligt exempel. Målen för polisen ska på ett allmänt plan naturligtvis vara att brottsligheten ska minska och att medborgarna ska bli tryggare. Det är de viktigaste målen för polisen. Sedan kommer målen om att utreda brotten. Där tror jag att vi måste kunna jämföra ned på lokalpolisområdesnivå. Blir människor tryggare? Minskar eller ökar brottsligheten? Hur utreder man olika typer av brott? Hur väl lyckas man med det? Då kan vi också, förutom att skälla på dem som misslyckas på det sätt som redogör för, premiera det som fungerar och dem som ligger väsentligt över snittet. Hur kommer det sig att har fyra fem gånger bättre uppklaringsprocent än vissa delar av ? Hur kommer det sig att vissa delar av landet är väldigt bra på att utreda brott mot barn? Hur kommer det sig att vissa delar av Region upplever att de har fått fler poliser, medan andra upplever att de har fått färre poliser, trots att de har samma resurstilldelning? Det är frågor som jag tror att en bra mål- och resultatuppföljning kan ge svar på. Jag kommer att bidra till detta i det kommande arbetet med polisens mål- och resultatuppföljning. 26 (M): vill jag reda ut det hela. Det är inte jag som hävdar att det har tagit lite att se till att den lokala dagliga ledningen längst ned finns på plats, utan det är Statskontoret som har hävdat det. När vi senast pratades vid om detta i justitieutskottet delade ministern uppfattning, såvitt jag minns. Det är alltså inte min uppfattning; det är Statskontorets och statsrådets, om han inte har bytt. Det är naturligtvis konstigt och dåligt att vi har olika resultat i olika delar av landet, oberoende av resurser. Det var en anledning till att vi tog initiativ till att omorganisera polisen. Varför har , och alltid haft höga resultat med ganska små resurser per capita, och varför har alltid haft så dåliga resultat, trots den i särklass högsta polistätheten i landet? Man kunde konstatera att oavsett vilken polismyndighet man jämförde med stod inte resurserna i relation till resultaten. Jag är glad att statsrådet vill ha utvärderbara mål. Låt oss sluta med pinnjakt. Vi är helt överens om att dåliga mål är dåliga; dem ska vi inte ha. Vi ska ha bra mål. Men det måste gå att följa upp polisens resultat. Vi måste få en bättre återkoppling till brottsoffren, och vi måste få färre skrivelser där det står att ärendet är nedlagt, trots att det inte skulle behöva vara det. Det som kan göra mig orolig , fru talman, är möjligen att statsrådet verkar vara ganska nöjd med situationen och gärna vill fokusera på det som fungerar bra. Men politik fungerar ofta så att vi vill förbättra det som är dåligt; det som fungerar, det fungerar. 27 Statsrådet (S): Nej, jag är inte nöjd med hur situationen ser ut. Omorganisationen har inte i tillräcklig grad lett till de resultat som vi har rätt att förvänta oss. Vi måste ha fler poliser närmare medborgarna, där de behövs som mest: i de socialt utsatta områdena. Vi kommer sannolikt att se fortsatt fallande resultat, men sedan måste resultaten börja stiga. Precis som ger uttryck för finns det nämligen ingen rak relation mellan resurser och resultat, vilket tyder på att det finns stort utrymme för förbättringar även inom ramen för den budget man har haft. Jag och är överens om att brottsoffren förtjänar bättre återkoppling och att målet med omorganisationen, förutom fler poliser närmare medborgarna, är bättre resultat. Vi är också överens om att det, trots att man kan göra mycket inom ramen för nuvarande resurser, också måste tillföras mer resurser för polisen. Denna regering har tillskjutit . Det är dock inte så mycket värt om vi inte bevakar måluppfyllelsen på det sätt som ger uttryck för. Jag är övertygad om att detta varken är den första eller den sista debatt vi har om polisens måluppfyllelse. Jag hoppas kunna vara nöjdare vid framtida tillfällen, för nu är jag inte nöjd. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2016/17:71 om insatser för att hantera IS-återvändare 28 Statsrådet (S): har frågat mig om min bedömning av vår beredskap att hantera personer som återvänder från resor till konfliktområden i terrorismsyfte. undrar vidare om jag och regeringen delar uppfattningen att det behövs tydligare vägledning för avhopparverksamhet samt om jag och regeringen kommer att hörsamma Liberalernas krav att tidigarelägga arbetet med att lagstifta om att kriminalisera alla former av deltagande i en väpnad konflikt till stöd för sådana terrororganisationer. Det är fullständigt oacceptabelt att svenskar reser till konfliktområden och strider för terrororganisationer. Den som deltar i den brutala terrorn ska åtalas och straffas. På den här regeringens initiativ har ett särskilt ansvar för terrorismresor införts. Förslag har också lagts till en ny straffbestämmelse om deltagande i väpnad konflikt till stöd för en terroristorganisation. Samtliga remissvar har kommit in. Arbetet med förslagen har naturligtvis hög prioritet hos regeringen. I budgetpropositionen har regeringen föreslagit att Säkerhetspolisen tillförs för att ge myndigheten möjlighet att intensifiera sitt arbete mot terrorism och återvändare. Säkerhetspolisen vidareutvecklar också sitt arbete för att möta det hot som en del återvändare bedöms utgöra. De som begår brott ska lagföras, men det är också viktigt att vi kan hjälpa dem som vill lämna våldsbejakande extremistiska grupper. Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism har tagit fram en kunskapsöversikt om stöd till individer som vill lämna våldsbejakande extremism. Genom denna har både kommuner och myndigheter fått verktyg och riktlinjer att utveckla sin förmåga att hjälpa dessa individer. 29 (L): Tack, inrikesministern, för svaret! Liberalerna har återkommande ställt frågor här i kammaren om hur ska hantera det faktum att över 140 personer som uppenbart har deltagit i strid för bland annat Islamiska staten också har återvänt till . Så sent som gav regeringen ett uppdrag till Säkerhetspolisen gällande hur myndigheten ska intensifiera sitt arbete kring återvändare. Vi har också kompletterat vår interpellation med att det förs en debatt, nationellt och inte minst kommunalt, om hur , eller ska hantera så kallade IS-återvändare. Även en av de allra främsta experterna, vid , har gått ut och kommenterat debatten och sagt att det råder stor osäkerhet och otydlighet. Vi har också återigen konstaterat att det bara är två av dessa återvändare som har blivit dömda i för deltagande i IS barbariska terrorism. Detta är fullständigt oacceptabelt. Jag kom med stor tillförsikt till kammaren för att få ta del av statsrådets svar om vår beredskap. Det står i ungefär en mening att fått i uppdrag att intensifiera arbetet och att ett antal miljoner kommer att avsättas –2020, men i praktiken är det 80 miljoner i nästa års budget. Det är den kommer att fatta beslut om . Men jag vill fortfarande få besked, förhoppningsvis , fru talman. Hur ser Säpos beredskap ut? Är inrikesministern nöjd med Säkerhetspolisens arbete? De levererade ett material till regeringen – vad står det i de dokumenten, som faktiskt kan förmedlas till lagstiftaren? Vi kan inte sitta i ett rum och förhandla om att komma åt terrorister, åtala dem, lagföra dem och straffa dem när det är två stycken som har dömts av dem som har kommit tillbaka, . Hur kommer det sig att säkerhetspolis, som du är ansvarig för som minister i regeringen, säger att 146 har kommit tillbaka och det ändå inte lett till att fler har blivit både åtalade och dömda? Inrikesministern säger också att arbetet med att kriminalisera stöd för terroristorganisationer och samröre utomlands bereds. Jag har artiklar av det dåvarande oppositionspartiet , och jag har sett artiklar om att man ska kriminalisera samröre och strid utomlands. Men jag har också med mig regeringens propositionslista, och det finns inga förslag om att återkomma till denna vinter, trots allt som har hänt i vår omvärld. 30 Statsrådet (S): ton står inte i proportion till det som alliansregeringen och lyckades åstadkomma. Trots vid makten lyckades man inte kriminalisera terrorkrigsresor, än mindre samröre med terrororganisationer. När parti lämnade regeringen hade inte en enda kommun en samordnare mot våldsbejakande extremism. har samtliga kommuner en sådan samordnare. När parti lämnade regeringen hade inte en enda kommun en handlingsplan mot våldsbejakande extremism. har alla stora kommuner det. När parti lämnade regeringen var 176 000 giltiga svenska pass på vift i världen. då parti satt i regeringen ökade antalet förlorade giltiga pass. är terrorkrigsresor kriminaliserade. Det tonläge som ger uttryck för står inte i proportion till vad Liberalerna lyckades åstadkomma i regeringsställning. frågar om jag är nöjd med Säkerhetspolisens arbete. Svaret på frågan är entydigt ja. Jag tycker att Säkerhetspolisen gör ett bra arbete för att skydda oss och svenska folket. När det gäller lagföring av brott har vi ordningen att är en rättsstat. Det betyder att domstolar ska pröva om någon är skyldig eller oskyldig till brott och att varje svensk medborgare är oskyldig till dess att motsatsen har bevisats. Det är en princip som, såvitt jag har förstått det, Liberalerna hållit hög och som de fortfarande står bakom. Det är inte Säkerhetspolisen eller inrikesministern som avgör om någon är skyldig till brott eller inte, utan det gör domstolar. Trots att regeringen har skärpt lagstiftningen är terrorkrigsbrott svårbevisbart. Skälet är att brottet har skett tusentals mil från , där svensk eller annan polis inte finns på plats eftersom det är just en terrorkrigsplats. Det är svårt att säkra bevis mot eventuellt misstänkta gärningsmän. Och det är väldigt svårt att få bevis som kan prövas i svensk domstol. Trots detta lägger regeringen och Säkerhetspolisen stora resurser på att kunna leda detta slags brottslighet i bevis. I den mån man inte kan bevisa brott men tror att det fortfarande finns risk eller fara kommer personen i fråga att ställas under övervakning enligt i det fallet gällande lagstiftning. I den mån någon är beredd att lämna den kriminella och destruktiva miljön och inte kan misstänkas för brott eller har avtjänat straff för ett brott som man har dömts för är vi naturligtvis beredda att se till att människor kan få hjälp ur detta. Därför har regeringen satsat pengar på att få folk att hoppa av dessa kriminella miljöer. Trots tonläge tycker jag att Liberalerna har bidragit på ett konstruktivt sätt i arbetet med att bekämpa svensk terrorism, och jag hoppas att Liberalerna och även fortsättningsvis kommer att göra det. 31 (L):