prot · H309127 · 2016-06-28 00:00:00 — Det vi i stället skulle behöva göra för att minska den kostnadsutveckling vi ser i sjukförsäkringen är att införa ytterligare en karensdag efter den i sjukförsäkringen och att på ett mycket tydligare sätt se till att lever upp till de regler som finns och tydligt prövar individens arbetsförmåga, något som vi från undersökningar vet inte sker . Det är den typen av politik vi skulle behöva för att bryta det ökade antalet sjukfall och ta ansvar för att skapa en arbetsmarknad där alla behövs, alla får plats och där det är möjligt för den som har en sjukdomshistoria och som har väldigt svårt att komma in på arbetsmarknaden att komma tillbaka in på densamma. Min fråga till socialförsäkringsministern är: Vad är det ministern ser som Kommuner och Landsting, och inte ser? Vad är det ministern ser som den samlade massiva kritiken inte ser? 24 Socialförsäkringsminister (S): Tack, , för den här interpellationen! tar upp många olika saker, och lite fundersam blir jag ju. Var har varit ? , när parti satt i regering, steg ju sjuktalen , om än från låga nivåer. Med den politik som den dåvarande regeringen förde lyckades man genomföra 100 000 utförsäkringar av människor som hade någon form av ohälsa. Detta ledde till att en mycket, mycket stor andel människor gång efter annan snurrade runt i sjukförsäkringssystemet som sjuktalen steg och, precis som väldigt tydligt påpekar, som prövningarna vid de tidiga tidsgränserna sjönk till . Detta innebär att individen tog hela risken. Man fick inte de prövningar som skulle göras av arbetsförmågan vid de tidiga tidsgränserna, och sedan drabbades man av en utförsäkring. Detta leder inte människor tillbaka till hälsa, vilket också de ökade sjuktalen tydligt visade oss. Det regeringen har gjort sedan vi tillträdde är att genomföra ett historiskt brett åtgärdspaket där vi riktar oss till arbetsgivare, till , till hälso- och sjukvården och faktiskt även till medborgare i stort genom att lyfta upp och sätta sjukskrivningsfrågan på agendan på ett helt annat sätt än vad ni lyckades med under era år. Vi kan också se att vi nu faktiskt håller på att vända utvecklingen. Med regeringens åtgärder har ökningstakten in i sjukförsäkringen halverats . Vi har en plan. Vi genomför åtgärder, och vi ser resultat, på riktigt, för människor. Det som dock är alarmerande och som jag som ansvarig minister har att ta hänsyn till i det här läget är att vi just , trots detta, fortfarande har 200 000 svenskar i vår sjukförsäkring och att vi alltjämt ser en ökning. Det är alltså inte tillräckligt. Vi har inte vänt utvecklingen. Prognosen just nu säger att vi 2020 riskerar att ha en kvarts miljon människor som inte är på arbetsmarknaden utan som sitter på bänken i vår sjukförsäkring. Det är en oacceptabel situation för en regering som tycker att det är viktigt att tillvarata människors arbetsförmåga och att ge människor möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden igen. Det som framför allt är problemet är just att det inte fungerar tillräckligt väl ute på arbetsplatserna när det gäller de tidiga insatserna. Regeringens förslag till hälsoväxling innebär ingen fördyring för arbetsgivarna. Det är ett kostnadsneutralt förslag, där arbetsgivarna kompenseras genom att vi också sänker arbetsgivaravgiften. Faktum är att det är de privata arbetsgivarna, de små företagen, dessutom med de lägsta sjuktalen, som kommer att vara vinnare på det här. Funktionsnedsattas möjligheter på arbetsmarknaden är ett problem. Det är jag den första att skriva under på. Där behöver vi göra många olika insatser, men det är inte förslaget till hälsoväxling som är problemet, utan problemet är att vi har en diskriminering på arbetsmarknaden, och det är där vi behöver fokusera på att bryta denna utveckling. Jag kommer tillbaka till det i mitt nästa inlägg. 25 (L): Tack för svaret, socialförsäkringsministern! Jag noterar i debatten att ministern har sagt att den massiva kritiken mot förslaget är överdriven och att man överdriver förslagets negativa konsekvenser. Kritiken är ju massiv, inte bara från de mindre företagen och de större företagen, utan även från Kommuner och Landsting, som är en offentlig arbetsgivare. Kritiken är massiv också från de organisationer som företräder människor som står långt från arbetsmarknaden eller som har en funktionsnedsättning. De känner oro över det förslag som regeringen och ministern nu har gått fram med. Vad innebär då detta förslag? Förslaget innebär att en arbetsgivare som har en långtidssjukskriven får en ökad kostnad på någonstans mellan och . Det är helt riktigt som ministern säger att förslaget också innebär att arbetsgivaren får en lägre kostnad, eftersom arbetsgivaravgiften ska sänkas. Den kostnaden motsvarar och anställd. Den som gör sin matematik inser att om man då har någon som är långtidssjukskriven ska man ha 25–30 andra anställda som går till jobbet för att kalkylen ska gå ihop för föreståndaren på förskolan eller småföretagaren som har ett plåtslageri. Oavsett om det är en privat eller offentlig arbetsgivare är det den risken som de här organisationerna nu känner kommer att göra det svårare att bli anställd för den som har en funktionsnedsättning eller en sjukdomshistoria eller för den som har varit sjukskriven tidigare. Arbetsgivaren kommer att välja någon annan i stället för den som har den erfarenheten eller bakgrunden. Den kritiken tycker jag att vi ska ta på allvar. Den kritiken pekar på att förslaget riskerar att skapa en arbetsmarknad med ännu högre trösklar, att arbetsmarknaden fungerar ännu sämre och inte sänker antalet sjukskrivningar. har arbetsgivaren, offentlig eller privat, starka ekonomiska drivkrafter att ha friska medarbetare. Det är inte så att enhetschefen på förskolan eller småföretagaren inte märker av om någon anställd inte kommer till jobbet eller om någon anställd är sjukskriven. Det märks i verksamheten, och det finns ett sjuklöneansvar som innebär kostnader för arbetsgivaren. Förslaget innebär med klinisk precision att det blir svårare för den som har en funktionsnedsättning, som har en sjukdomshistoria eller som har varit sjukskriven att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det står i skarp kontrast till den arbetsmarknad vi behöver skapa, där alla människor behövs, där alla har en roll att fylla, där trösklarna måste bli lägre, inte högre. Jag ställde tidigare en fråga som jag inte fick svar på. Jag upprepar min fråga. Vad är det ministern ser som Kommuner och Landsting, och inte ser? Vad är det i deras kritik som ministern inte vill lyssna till? Vad är det i deras kritik som ministern menar inte håller eftersom regeringen avser att lägga fram och driva igenom detta förslag? 26 Socialförsäkringsminister (S): har inte råd att kasta sig med generella floskler. Jag tror inte att har råd att kasta sig med generella floskler om vilken arbetsmarknad som vi önskar. Vi måste jobba med konkreta åtgärder för att hantera en situation där gång efter annan har varit nästan världsledande när det gäller sjuktal. Det drabbar företag, arbetsgivare och enskilda individer som slås ut från arbetsmarknaden. Vi måste vidta alla åtgärder vi kan för att vända utvecklingen. Jag skulle vilja peka på några mycket viktiga saker som försöker ge i sin bild av regeringens förslag till hälsoväxling. Han kallar den dessutom lite föraktfullt för sjukskatt. Det handlar om en mer rättvis fördelning av kostnaderna för sjukskrivningarna över arbetsmarknaden, inte ökade kostnader för arbetsgivarna. Det är tråkigt att bidrar till en missvisande bild. Det här handlar om att de arbetsgivare på den svenska arbetsmarknaden som de facto har låga sjuktal, har haft låga sjuktal, också kommer att bli vinnare på regeringens förslag. Men de arbetsgivare som har dragits med höga sjuktal, till exempel kommuner och landsting, framför allt i kontaktyrken som toppar sjuktalen, kommer att få en högre kostnad. De kommer att få möjlighet att påverka kostnaden själva genom att arbeta bättre förebyggande, genom att arbeta bättre med den arbetsplatsnära rehabiliteringen samt genom att skapa förutsättningar för människor att komma tillbaka till arbete och hälsa igen efter en sjukdom. Det är oerhört viktigt att påpeka att detta har varit den ena grundbulten i regeringens förslag. Den andra grundbulten har varit att skydda de grupper på arbetsmarknaden som har en svag ställning. Därför är de undantagna i regeringens förslag. De omfattas inte av regeringens förslag. Arbetsgivarna kommer inte att ha några ökade kostnader för de personer som har en tidigare sjukdomshistorik eller har någon form av anställningsstöd på grund av antingen en svag ställning på arbetsmarknaden eller en funktionsnedsättning. Det är viktigt att påpeka detta eftersom dessa bilder bidrar till en missvisande debatt. Det som också är oerhört viktigt att säga när talar om massiv kritik är att, ja, det finns kritik, framför allt från arbetsgivarorganisationerna. Det finns en oro från handikapporganisationerna. Jag för också en dialog med dem. Vi tar naturligtvis in handikapporganisationernas synpunkter när vi tittar på remissvaren för att se vad som kan förbättras ytterligare för att skapa trygghet. Men vi löser inte problemen med selektion på arbetsmarknaden genom att lägga ned ett förslag som vi tror kan bidra till att få tillbaka fler av de 200 000 svenskar som har slagits ut från arbetsmarknaden på grund av sjukskrivning. Jag måste avsluta det här inlägget med att påpeka att vi har öppnat en möjlighet för parterna på arbetsmarknaden, fack och arbetsgivare, att om de är kritiska mot förslaget lägga fram en egen lösning. Regeringen kommer i så fall inte att gå fram med förslaget till hälsoväxling. Det har vi varit tydliga med från dag ett. Jag träffade så sent som i går arbetsgivarna på den landstingskommunala sidan och facken. 27 (L): Det är tråkigt att ministern tycker att jag sysslar med floskler när jag tar upp den kritik som flera remissinstanser har fört fram i debatten. Förslaget leder till att trösklarna in på arbetsmarknaden blir högre. Förslaget leder till att arbetsmarknaden fungerar sämre. Det är inte mina floskler. Det är vad som står svart på vitt i de remissvar som har kommit in på regeringens förslag. På vilket sätt blir det enklare att komma tillbaka till arbetsmarknaden när kostnaden ökar för arbetsgivaren att anställa och när risken för arbetsgivaren ökar? På vilket sätt blir det enklare att komma tillbaka till arbetsmarknaden ? Det är svårt att förstå hur det är tänkt att fungera. Ministern har varit tydlig . Regeringen kommer att gå fram med förslaget. Det var många som hade en förhoppning om att regeringen skulle dra tillbaka förslaget eftersom kritiken har varit så massiv. blir jag lite förundrad. Ministern säger att om det mot förmodan skulle vara så att arbetsmarknadens parter kommer fram med något annat förslag är regeringen beredd att dra tillbaka förslaget. Det har varit uppenbart utifrån reaktionerna att arbetsmarknadens parter inte kommer att lägga fram något annat förslag. Men viktigast av allt: Jag undrar om regeringen tror på sin egen politik. Vem har egentligen ansvar för politiken i ? Vem har ansvar för hur arbetsmarknaden och sjukförsäkringen fungerar? Jag trodde att det var regeringen, men regeringen säger att om någon annan lägger fram ett förslag kan regeringen tänka sig att dra tillbaka förslaget. Det är otroligt märkligt agerat. Jag konstaterar, herr talman, att svaret har varit tydligt. Regeringen kommer att gå fram med förslaget, och min definitiva bedömning och den massiva kritiken från remissinstanserna visar att förslaget kommer att göra att arbetsmarknaden kommer att fungera sämre. Det är mycket olyckligt. 28 Socialförsäkringsminister (S): pratade tidigare om att lyssna. Jag konstaterar att han inte lyssnar på vad jag säger i den här interpellationsdebatten. Han har en förberedd agenda och förberedda inlägg som han håller sig till. Ja, det finns kritik från arbetsgivarorganisationerna och handikapporganisationerna. Regeringen tittar på vad vi kan förbättra i förslaget till hälsoväxling. Expertmyndigheter i form av Inspektionen för socialförsäkringen, IFAU, TCO, , till stora delar LO, arbetstagarorganisationerna, vilka tillsammans företräder ungefär 3 miljoner arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden, talar om för mig att förslaget behövs. Det behövs starkare ekonomiska drivkrafter för arbetsgivarna när det gäller framför allt de långa sjukskrivningarna. har arbetsgivare i inget ekonomiskt ansvar. Det innebär att för en undersköterska inom i en kommun som blir sjukskriven på grund av utmattning, vilket ofta leder till långa sjukskrivningar, har arbetsgivaren ett kostnadsansvar . Lagom till dag 90, när en vikarie finns på plats, finns inte drivkrafterna för arbetsgivaren på samma sätt. Den personen riskerar att bli permanent utslagen från arbetsmarknaden. Det är dyrt för , dåligt för arbetstagarna, företagen och verksamheterna. vet uppenbarligen mer än jag i fråga om att arbetsmarknadens parter kan komma överens. Jag träffade de landstingskommunala arbetsgivarna i går, och jag träffar de statliga arbetsgivarna . De arbetar på bra med egna initiativ för att möta oron inför de ökande sjukskrivningarna. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2015/16:721 om regionindelningens bevekelsegrunder 29 Statsrådet (S): har frågat mig vad som framkom i analysen inför kartritning, om sex landsting med svag ekonomi per automatik blir en rik storregion och hur det ekonomiska underlaget för den så kallade Svealandsregionen ser ut. Det kan inledningsvis påpekas att ännu inte har lämnat något förslag till ny läns- och landstingsindelning, att något ekonomiskt underlag ännu inte redovisats och att regeringen därmed inte heller har tagit ställning till något förslag. Om kommittén finner att det är möjligt att genomföra en eller flera indelningsändringar som kan träda i kraft kommer kommittén att lämna ett delbetänkande . Kommitténs arbete fortgår alltså, och jag avser därför inte att föregå kommitténs arbete i dessa eller andra frågor. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger. Det är bland annat utifrån dessa utredningar tydligt att den nuvarande läns- och landstingsindelningen till stora delar är ändamålsenlig. Flera av landstingen och länsstyrelserna är enligt dessa utredningar för små för att klara av sina uppgifter både på kort och på lång sikt. En viktig utgångspunkt är att alla delar av landet ska ges möjligheter att växa och utvecklas. En del i denna reform är att skapa en god grund för regional utveckling och tillväxt i hela landet och inte bara i storstadsregionerna. kan man med visst fog hävda att vissa regioner, i kraft av sin befolkningsstorlek, är starkare än andra. När det gäller sjukvården förespråkas färre sjukvårdshuvudmän i det presenterade betänkandet av Utredningen om högspecialiserad vård. Utredningen ser ett tydligt samband mellan volym och kvalitet. Utredningen konstaterar vidare att förslag kan underlätta nivåstruktureringen i hälso- och sjukvården och ge huvudmännen möjlighet att klara den regionala högspecialiserade vården på egen hand. Den nationella samordnaren för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården har i sitt slutbetänkande Effektiv vård lyft behovet av en förbättrad nationell koordinering och styrning av hälso- och sjukvården. I betänkandet lämnas förslag som syftar till att få landstingen att agera mer gemensamt och stärka gemensamma strukturer. Dessutom föreslås ett mer strukturerat samrådsförfarande mellan regeringen och landstingen. Utredningarna visar på svårigheterna att klara av uppgifterna inom den nuvarande strukturen. Det är viktigt att har en väl fungerande samhällsorganisation som också i ett längre perspektiv kan tillförsäkra medborgarna en god samhällsservice. 30 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Regeringen vill hastigt driva igenom en storregional reform utan folklig förankring. Frågorna är många, liksom de sörmlänningar som följer denna debatt. Varför vill regeringen driva igenom bland annat den så kallade Svealandsregionen redan till ? Varför så bråttom? Det har många av oss undrat, inte minst i denna kammare. Frågan har besvarats med oskarpt snömos. Därför är jag och inte minst många sörmlänningar angelägna om de svar som statsrådet kommer att ge i dagens interpellationsdebatt. , som ritar kartor innehållande sex storregioner, kommer att lämna sitt delbetänkande , det vill säga . En sådan regionreform skulle innebära stora förändringar, bland annat av hur demokrati och medborgarinflytande fungerar på regional nivå. Alliansen vill därför att det ska införas bestämmelser som säkerställer att medborgarnas önskemål och synpunkter blir beaktade i beslutsprocessen om en regionreform. ställde sig bakom detta – mot de rödgröna partiernas vilja. Regeringspartierna och är uppenbarligen inte intresserade av befolkningens önskemål och synpunkter. I en reservation säger de att ”det inte bör införas särskilda bestämmelser om att beakta befolkningens önskemål och synpunkter vid ändringar i landstingsindelningen”. Regeringspartierna och har i stället ett ovanifrånperspektiv och betonar statens och politikernas rätt att ensamma avgöra denna viktiga fråga. Medborgarna i till exempel har rätt att bli hörda när det gäller framtidens läns- och landstingsindelning. genomförde Novus på uppdrag av i en opinionsundersökning. av de tillfrågade sörmlänningarna anser att förslaget om storregioner är ett dåligt förslag. Det vill säga att varannan sörmlänning säger nej till storregioner – mycket beroende på att man inte vet vad det innebär. På frågan om man tycker att en folkomröstning om storregioner ska genomföras svarade sju av tio intervjuade att det är en bra idé. Anser statsrådet att folkviljan är viktig? Varför är regeringen beredd att köra över befolkningen i en avgörande fråga? Varför är det så bråttom? Det är viktigt att ha ett underifrånperspektiv när man överväger förändringar som påverkar vardagsnära verksamheter som sjukvård och kollektivtrafik och formerna för medborgarnas inflytande över politiska beslut. Det kan få stor betydelse för enskilda vilken region de tillhör. Det handlar om hur man som medborgare ska representeras och möjligheterna till politisk delaktighet. Jag har tagit del av en rapport från , där docenten i offentlig förvaltning har granskat stödet för storregioner bland politiker och medborgare. Han jämför med förankring och engagemang inför bildandet av . Den frågan drevs både underifrån och uppifrån genom lokala och regionala aktörer. ”Det var partierna i som initierade och ägde frågan, inte statsmakten eller partierna på nationell nivå”, skriver . Han menar att denna storregionreform inte är en demokratireform. Vad anser statsrådet avseende den demokratiska aspekten i en storregion? Är det viktigt med folkviljan? 31 Statsrådet (S): I den här frågan tror jag att det är viktigt att backa lite och se vad som har hänt för att utgå från fakta. lades den andra utredningen av länsindelningen fram. I den utredningen konstaterades det att landstingen inte hade tillräckligt stor volym på verksamheten eller tillräckligt stort underlag i befolkningen för att kunna bedriva en effektiv verksamhet som motsvarar behoven och kraven i det moderna samhället. Detta satte igång förändringsarbetet, och bildades runt . Debatten tog fart under 80- och 90‑talen och ledde till att vi fick stora regioner runt och – och . Dessa positiva förändringar ledde till att den dåvarande regeringen tillsatte , som fick i uppdrag att titta på regionaliseringen av hela . Det var en parlamentarisk utredning som 2007 föreslog en regionalisering av hela , inte bara runt storstäderna. Flera av allianspartierna som då satt i regeringen drev regionaliseringen av , men ett av partierna – jag säger inte vilket – blockerade förändringen. Man blockerade inte bara bildandet av storregioner utan faktiskt också regionalisering av det regionala utvecklingsansvaret. Den decentraliseringsreform som landstingen ville ha blockerades i flera län. Efter maktskiftet 2014, herr talman, uppvaktades denna regering av en enig styrelse i Kommuner och Landsting som bad oss att inleda en process och leda processen i samråd med de berörda landstingen och kommunerna. En enig styrelse i Kommuner och Landsting gjorde detta för att den såg att den nuvarande strukturen i landstingen inte motsvarar de behov vi kommer att ha . Svaret på utmaningarna är inte bara skattehöjningar, herr talman. Staten, landstingen och kommunerna har ett ansvar att ständigt effektivisera och modernisera. Vi har inte oändligt med resurser. Och tittar vi på utvecklingen inom sjukvården ser vi att gör vi ingenting kommer vi inte att klara av att ge medborgarna den sjukvård som de har rätt till. Då återstår frågan om strukturförändringar, och denna regering har hörsammat den uppmaning vi fick av Kommuner och Landsting. Utöver detta, herr talman, har vi haft en stor och omfattande reform i den statliga sektorn. Medborgarna i och i län har aldrig fått ge sina synpunkter på strukturförändringarna i staten, där samtliga statliga myndigheter har sina egna unika regionala indelningar. Arbetsförmedlingen har en regional indelning, polisen en annan, en tredje och en fjärde. Dessa myndigheter ska då samordnas med kommuner och landsting i decentraliserade förvaltningsmodell. Staten har blockerat förändringar. Därmed har vi fått den asymmetri som vi nu har i den statliga organisationen. Om vi menar allvar med att koordinera den offentliga sektorn i syfte att effektivisera resursanvändningen och i syfte att skapa god tillväxtmöjlighet i hela landet, inte bara i storstadsregionerna, måste vi ta tag i denna fråga. Sedan är det massor av svåra frågor som måste hanteras. Det är därför vi har förhandlingspersoner och en utredning. Det handlar om den allmänna opinionen och om de synpunkter som finns hos de berörda landstingen och kommunerna. Men regionaliseringen är inte ett hot mot demokratin i . Det är snarare tvärtom. Regionalisering och decentralisering av vår välfärdsmodell är styrkan i det svenska välfärdssamhället. Den bör bejakas, och jag är glad över att det finns fler partier som utgår från en regionalisering. 32 (M): Jag instämmer helt med statsrådet i att det är många svåra frågor som måste hanteras. Därför är det väldigt förvånande att man redan till valet ska ha detta på plats – eller rättare sagt , men det är i princip detsamma som valet . Statsrådet tar själv upp myndigheternas indelningar och regionaliseringar. Ska man förändra till exempel det som polisen nu går igenom? Det är ju ett svårt dilemma för många i polisorganisationen. Ska man för-ändra detta när det lagom har kommit på plats? Jag vill återkomma till demokratiaspekten. Den är säkert också något som regeringen bör titta på. Om vi tittar på den mandatfördelning som finns i i kan vi se att det finns partier och kommuner som inte kommer att få någon representation i . Jag skulle gärna vilja att statsrådet nämnde något om hur han ser på detta. har inte sagt ja till någon ny storregion . Det finns däremot ett stöd för att försöka få till en förändring till 2023. Hur tänker statsrådet när det gäller detta? Ska man liksom köra över regionerna, eller hur ska det gå till? Vilka analyser har föregått kartritandet? Vilka blir vinsterna för befolkningen i respektive län i de storregioner som föreslås till 2019? Är öppenhet och transparens viktigt för regeringen, och hur ska det gå till, enligt statsrådet? I statsrådets svar står att läsa att en del i denna reform är att skapa en god grund för regional utveckling och tillväxt i hela landet och inte bara i storstadsregionerna. Jag delar helt statsrådets åsikt i detta avseende, och därför är det mycket märkligt att den karta som presenteras enbart handlar om att slå ihop sjukvårdsregioner. utredningar har utgått från funktionella samband. Det har också ingått i direktiven att man ska titta på arbetsmarknad, regional tillväxt och infrastruktur. Men här är fokus enbart på hälso- och sjukvård.