prot · H40916 · 2016-10-18 00:00:00 — Det betyder att alla våra ambassader runt om i världen tittar på hur vi kan göra för att till exempel sprida kunskap om den kampanj som vi har haft om barnmorskor och tillgång till barnmorskehjälp. Vi har dessutom ett nätverk av kvinnliga utrikesministrar där vi talar om just sådana här saker: Hur får man ned födelsetal i de länder där man behöver det? Hur bevakar man att kvinnor och flickor inte gifts bort ? Vi fortsätter att arbeta mycket aktivt med dessa frågor, och jag vill särskilt uppmärksamma vad Amineh sa: I flyktingsituationerna är det särskilt viktigt att bevaka detta. 10 AMINEH KAKABAVEH (V): Tack än en gång, utrikesminister , för insatserna och insikten att man i maktens korridorer och regeringar särskilt vill lyfta fram kvinnor och flickor! Jag vet själv om att gör detta. Jag var i i . Ambassadören och alla diplomater där var engagerade och ville tala om de här sakerna, särskilt om kvinnor. Jag fick då en tankeställare: Jag önskar att vi i skulle vara exakt likadana och inte göra ett tillbakadragande på grund av religionen i många delar av världen. Religionen och kulturen spelar en stor roll i många länder, och man borde där precis som i andra europeiska och latinamerikanska länder lyfta fram kvinnors och flickors frågor och rättigheter. Jag håller med om det som och de andra vännerna var inne på: Fattigdom spelar stor roll för flickors och kvinnors roll och för alla människors påverkan på demokratiutveckling. Det är helt sant, men det finns också en annan aspekt av det hela: När religionen blir landets lagar och när regimer medvetet använder religionen och kulturen för att behålla och upprätthålla förtryck, då har vi ett problem. I och många andra länder råder inte direkt någon ekonomisk brist. Det råder brist på insikt och demokrati. Därför är det viktigt att lyfta fram detta, särskilt eftersom lagarna i en del länder gör att människor systematiskt förtrycks. är ett av dessa länder. Därför är det angeläget att poängtera att 1325 är väldigt viktig, inte bara i utan också i och i många andra länder. Jag hoppas att vi följer upp effekterna. 11 Utrikesminister (S): Tack så mycket, Amineh Kakabaveh för interpellationen! Tack också till alla som har deltagit i debatten! Den är fortsatt mycket viktig. Vi kan se i rapporterna hur krigets fasa drabbar civilbefolkningen. Kvinnor och barn är kanske de som drabbas hårdare än några andra. Oskyldiga och obeväpnade hamnar de på krigets frontlinjer, där det på många håll i världen ständigt råder förtryck av kvinnor och flickor. De åtnjuter inte samma rättigheter som pojkar och män. Vi måste göra mycket mer för att se till att kunna skydda också de mest utsatta. Det är spännande att se att till exempel har bett att få ta del av våra erfarenheter. Jag skulle inte bli förvånad om de också snart deklarerar att de vill föra en feministisk utrikespolitik. I de situationer som vi just nu diskuterar innebär en sådan politik till exempel att har varit det land som har sekonderat en kvinna till och hans team som FN:s sändebud. Vi har varit de som har utbildat kvinnor i den syriska oppositionen och sett till att de har kunnat träffas, resa till och få en röst i det som var förhandlingar till för sedan. Detta kommer fortsatt att vara en viktig kraft. kan vara det land som inspirerar andra länder, och med hjälp av vårt bistånd och vårt utvecklingsstöd till många länder kan vi bli ett exempel på hur vi tänker när det gäller att världen består till hälften av kvinnor. I vissa länder består en majoritet av befolkningen av kvinnor. Då måste man se till att de har samma rättigheter och samma representation och får del av samma resurser som männen. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2016/17:8 om samhällets stöd vid problematiskt dataspelande 12 Statsrådet (S): har frågat mig dels hur jag ser på att resurser helt saknas för att stötta personer med ett överdrivet dataspelande och deras anhöriga, dels hur jag kommer att agera för att dessa personer ska få ökat stöd. Dataspelande kan, vilket också lyfter fram, ha positiva effekter på exempelvis kognitiv förmåga och språkförståelse. Vissa dataspel bygger på att spelarna samarbetar och umgås i grupper, vilket stärker en social gemenskap även utanför den virtuella världen. Dataspelande sågs för inte så länge sedan som någonting världsfrånvänt och negativt. är dataspelandet för många en livsstil som är självklar och långt ifrån asocial. Utvecklingen inom området e-sport är ytterligare ett exempel på detta. Dock förekommer också att dataspelande sker i sådan omfattning och under sådana omständigheter att det påverkar de spelandes vardagsliv, sociala kontakter, skolgång eller arbete. Jag uppfattar att det är detta avser med problematiskt dataspelande. tar upp den senaste versionen av den amerikanska diagnosmanualen Disorders (DSM), som publicerades . Diagnosen spelberoende om pengar, hasardspelsyndrom, placerades då i samma kategori av diagnoser som beroende av beroendeframkallande substanser, det vill säga alkohol, tobak, narkotika och dopningsmedel. sågs diagnosen som en impulskontrollstörning och inte som ett beroendetillstånd. Även problematiskt dataspelande behandlades i översynen av tidigare DSM men togs inte upp som beroendediagnos. Den svenska översättningen hasardspelsyndrom syftar till att tydliggöra att det är spel om pengar som avses och inte annan spelproblematik, exempelvis dataspelande. Dataspelande är relativt nytt i samhället, och kunskapen om varför vissa hamnar i ett okontrollerat spelande är bristfällig. För vissa som spelar för mycket kan det nog vara som säger: Spelandet är ett symtom på andra saker i livet som inte fungerar. Det är därför inte självklart att denna problematik ska mötas med samma typ av behandling som hasardspelberoende. Hälso- och sjukvården har ansvar för att förebygga och behandla även problematiskt dataspelande om det bedöms finnas ett vårdbehov, precis som vid andra psykiatriska sjukdomstillstånd. Genom ett samarbete mellan kommuner och landsting kan varje individ få det stöd som just han eller hon behöver för att komma ur ett problematiskt dataspelande. Samarbetsformerna finns reglerade i sjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Regeringen avsätter ca –2019 för insatser inom psykiatri och psykisk hälsa. beslutade regeringen om en ny strategi för statens insatser inom området psykisk hälsa 2016–2020. Syftet med regeringens strategi är att skapa förutsättningar för ett långsiktigt och strategiskt arbete, med ett gemensamt ansvarstagande inom ordinarie strukturer. Målet är att främja psykisk hälsa, motverka psykisk ohälsa, förstärka tidiga insatser till personer som drabbas av psykisk ohälsa och förbättra vården och omsorgen för personer med omfattande behov av insatser. 13 (C): Tack för svaret, ministern! Jag är glad att höra att ministern och regeringen har förstått och uppfattar gamingens och e-sportens fördelar, som faktiskt är ganska stora. Jag tycker att det finns en positiv approach i inledningen till interpellationssvaret, och jag ser fram emot en positiv behandling av min e-sportmotion, som tar upp många av dessa saker, i vår. Som ministern refererade till hänvisar den ordinarie sjukvården på många håll i landet de facto till exempelvis när det kommer till dessa frågor. Det beror kanske framför allt på att vi i inte gör skillnad på gaming och gambling, som man gör i engelska, utan vi pratar om spel generellt sett. Detta har gjort att man på många platser har börjat bygga upp en kunskap, för man vill ju inte neka människor som har ett problem. Även om det inte är ett beroende i traditionell mening, för det är det inte, och behandlingen inte heller är likadan finns det ett problem och ett behov. Det finns exempelvis ett projekt inom Arvsfonden som snart tar slut. Det är egentligen de enda medel som finns i kommunerna för att hantera detta. Uppenbarligen hänvisar den ordinarie sjukvården till på olika platser i landet, och där finns inte möjligheter och resurser att ta emot dessa människor. Resurser saknas, och detta ligger inte i deras uppdrag just . Hur ser ministern på att den ordinarie sjukvården uppenbarligen inte har tillräcklig kunskap för att hantera problemen? Detta är ett stort problem bland dem som har psykisk ohälsa, och det här är ett tecken på det på många sätt. Finns det något ministern kan göra för att hjälpa till här, för att kunna adressera de problem och behov som uppenbarligen finns? 14 Statsrådet (S): Det som påpekar stämmer: Hälso- och sjukvården är inte alltid den bästa när det gäller att bemöta personer med spelproblematik eller, för den delen, psykisk ohälsa i allmänhet. Det beror till stor del på att strukturerna inte är tillräckligt väl utbyggda. De satsningar man har gjort under en lång rad år på arbetet för att främja psykisk hälsa och motverka psykisk ohälsa har ofta skett i projektform. Det har handlat om tillfälliga medel, och inte alltför sällan har det varit inriktat mot den specialiserade psykiatrin. Detta har gjort att vi inom svensk hälso- och sjukvård inte har haft så bra möjligheter att tidigt möta människor som lider av psykisk ohälsa eller en problematik som kan kopplas till spel eller andra beroenden. Vi har inte heller kunnat arbeta tillräckligt mycket förebyggande. Det som regeringens nya strategi på detta område syftar till är att prioritera insatser som handlar om att förebygga psykisk ohälsa i olika former men också tidiga insatser. är det primärvården som ska vara vägen in till hälso- och sjukvården, men många inom primärvården känner inte att de i första hand har ett ansvar för att behandla psykisk ohälsa och känner heller inte alltid att de har kunskapen. Då hamnar individer mellan stolarna, och det är ett stort problem. Med tanke på att utvecklingen när det gäller psykisk ohälsa visar på ett växande behov har regeringens inriktning och nya strategi tagit formen av att satsa på tidiga insatser och förebyggande arbete. 15 (C): Jag delar självfallet ministerns syn att vi ska satsa på det förebyggande och tidiga arbetet, men det finns de som behöver en annan hjälp. Jag håller med ministern om att detta inte fungerar . Ministern nämnde projektform och tillfälliga medel, och det är precis detta som är problemet just nu: När det gäller den kunskap som finns i om människor som har ett överdrivet dataspelande är det tillfälliga medel och projektform som gäller. Kunskapen riskerar att gå förlorad om man inte gör något och fångar upp kunskapen och möjligheterna. Vi vet att ungdomars psykiska ohälsa är ett av de största folkhälsoproblem vi har i . Här tar det sig ett nytt uttryck. Det har en ny form, och det behöver hanteras därefter. Jag vill ge ett tips till ministern: Det finns människor som är experter på detta. De har tvingats att bli det därför att folk söker sig till dem och de inte vill neka någon. Man behöver kunna fånga upp detta på ett bättre sätt. Det finns en enorm kunskap om detta ute i , men det behövs stöd och hjälp för att kunna ta till vara denna kunskap och möta fler människor. Detta kommer de olika spelberoendeföreningarna att behöva. Även om det inte är ett regelrätt beroende utan ett annat problem har kunskap byggts upp dels med tillfälliga medel, dels med ideellt engagemang. Här finns en möjlighet för regeringen att hjälpa till att permanenta saker och fånga upp den kunskap som finns. Jag är lite nyfiken: Ser ministern någon möjlighet att göra något och fånga upp kunskapen? Hur tänker sig ministern att man ska bygga vidare på de tillfälliga projekt som finns för att de inte ska rinna ut i sanden och kunskapen försvinna? 16 Statsrådet (S): Jag tror att det bästa sättet att ta till vara de goda exempel som har uppkommit i tillfälliga projekt eller genom ideella krafter är att bygga starkare strukturer för att möta den psykiska ohälsan. Det handlar om tidiga insatser. Dessa kan till exempel ta sig uttryck i att man etablerar barn- och ungdomshälsocentraler, som jag vet finns på sina håll i landet, eller att man stärker kompetensen inom primärvården när det gäller att hantera psykisk ohälsa av olika grad. Ett exempel som regeringen tittar på tillsammans med Kommuner och Landsting för att skapa bättre strukturer, men också för att sprida kunskap över landet, är att inrätta så kallade , som kan fungera som en väg mellan akademin, den specialiserade psykiatrin, primärvården och, naturligtvis, det ideella samfundet. Jag tror att det är just genom att stärka denna typ av strukturer och bygga ett långsiktigt arbete som vi kan ta till vara den kunskap som har uppkommit och som finns om olika typer av problematik. Om vi återigen börjar diskutera enskilda aspekter av psykisk ohälsa eller beroendeproblematik utan att göra det i ett sammanhang är risken stor att vi på nytt hamnar i en karusell av tillfälliga insatser, projektmedel och ideella krafter, som trots den kunskap och det engagemang man besitter tvingas ägna en stor del av tiden åt att söka projektpengar. Jag ser det därför som helt självklart för staten att satsa långsiktigt, satsa på strukturer och fokusera på ett antal områden. Annars kommer vi inte att komma framåt vare sig när det gäller den psykiska ohälsan i stort eller beroendeproblematik specifikt. 17 (C): Tack, ministern, för svaret! Jag tror att vi i grund och botten har ungefär samma syn på detta: Vi är måna om människors hälsa. Det finns mycket gott som vi kan ta med oss från gamingen och spelandet över huvud taget. Detta behöver vi använda för att skapa en bättre hälsa hos människor, både fysisk och psykisk. Jag ser fram emot att vi förhoppningsvis kan göra det tillsammans, inte minst genom min e-sportmotion. Om ministern vill ha lite informationsspridning tycker jag att det finns en bra potential i att fånga upp de människor som är kompetenta och som har funnits i de tillfälliga projekten, för att hjälpa dem att sprida dem vidare. Jag vill passa på att bjuda in ministern till . kommer det att hållas ett seminarium om detta, för att sprida informationen bättre och skapa möjligheter till nya strukturer så att vi får en bättre kunskap om dessa problem. För det är ett problem som tar sig nya uttryck. Det är ett gammalt problem som växer och som vi behöver hantera. Det hoppas jag att ministern och jag är överens om. 18 Statsrådet (S): Jag tackar för interpellationen. Precis som tror jag att vi i grund och botten är överens och att vi båda ser behoven av att bygga långsiktiga och hållbara strukturer för att möta bland annat spelproblematiken. Jag tackar också för inbjudan. Överläggningen var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2016/17:19 om akutsjukhus 19 Statsrådet (S): har frågat mig om jag har för avsikt att ta initiativ som grundar sig på hållningen att det finns ett samband mellan stora vårdenheter, kvalitet och köer. Vidare ställer hon frågan vilka andra åtgärder än stora regioner som jag anser måste vidtas för att komma till rätta med de stora utmaningar som vården har. Inledningsvis vill jag påpeka att det inte finns någon koppling mellan regionfrågan som sådan och antalet sjukhus i . Hur många och vilka sjukhus vi ska ha i är en fråga för landstingen och regionerna att besluta om, såväl som efter en regionreform. Studier visar dock att det finns ett tydligt samband mellan kvalitet och volym, det vill säga hur många operationer eller åtgärder av ett visst slag ett sjukhus gör. Utredningen om högspecialiserad vård bedömer att vi skulle rädda åtminstone 500 liv om sjukhus generellt gjorde ca 100 åtgärder av respektive typ. Många sjukhus gör betydligt färre. Många patienter skulle även slippa komplikationer och försämrad livskvalitet. Sambandet talar därför för ökad koncentration av olika åtgärder i vården. Detta innebär inte per automatik att de största sjukhusen i alla avseenden skulle vara bättre – stora sjukhus har inte alltid de bästa resultaten. Enligt Utredningen om högspecialiserad vård bidrar hög personalrörlighet, höga kostnader och andra effektivitetsproblem till att stora sjukhus inte alltid lyckas utnyttja fördelarna av höga volymer. Mindre sjukhus som är specialiserade kan också uppnå höga volymer av enskilda ingrepp, och därmed få väl tränade medarbetare. Utredningen om högspecialiserad vård överlämnade betänkandet Träning ger färdighet. Betänkandet har remissbehandlats och bereds fortsatt i . När det gäller frågan om tillgänglighet och köer är detta ett mångfasetterat område. Den nationella samordnaren för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården bedömer att primärvården behöver stärkas och få ett tydligare uppdrag, så att fler människor kan få sina huvudsakliga vårdbehov tillgodosedda på denna vårdnivå. Jag delar utredarens bedömning och menar att det skulle underlätta ett snabbt och nära omhändertagande och i flera fall leda till minskade behov av sjukhusvård. En stor utmaning som hälso- och sjukvården möter handlar om att tillgodose behovet av kompetenta medarbetare och att använda medarbetarnas kompetens på bästa sätt. Detta är en avgörande fråga för att förbättra vården, och inte minst för att förbättra tillgängligheten. Problem med kompetensförsörjningen minskar vårdens kapacitet och därmed tillgängligheten. Omvänt kan förbättringar också öka tillgängligheten. Regeringen har, förutom en särskild professionsmiljard och en till den kopplad överenskommelse med Kommuner och Landsting, gett flera myndigheter i uppdrag att se över och lämna förslag inom centrala områden såsom bättre data för planering av kompetensförsörjning, ledarskap och bred samverkan mellan viktiga aktörer. Regeringen genomför också ett flertal andra satsningar för att förbättra vården. De generella statsbidragen till landstingen höjs. Stora investeringar görs i kvinnors hälsa, insatser för att möta den psykiska ohälsan samt för att göra cancervården mer tillgänglig och jämlik. Vi vet att många patienter vårdas på sjukhus i onödan. Patienter som är färdiga att skrivas ut från sjukhus blir liggande i väntan på öppenvård och kommunala insatser. Utredningen om betalningsansvarslagen har lämnat förslag på åtgärder som kan förbättra situationen för patienterna och frigöra vårdplatser i sluten vård. Det finns flera utmaningar som är angelägna att hantera och där regeringen redan har tagit initiativ. Ett sådant handlar om behovet av att säkerställa att hälso- och sjukvården i alla delar av landet är kunskapsbaserad och jämlik. Här har regeringen tillsatt en utredare som ska överväga och lämna förslag till hur en ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården kan uppnås. Det är emellertid min uppfattning att färre och starkare regioner är en viktig förutsättning för att svensk hälso- och sjukvård ska utvecklas på ett positivt sätt. Det är av stor vikt för att kunna upprätthålla och utveckla hög kompetens i alla delar av landet, och det är nödvändigt för att alla ska ha likvärdig tillgång till vård oavsett var i landet de bor. 20 (M): Jag tackar ministern för svaret. Jag har åtskilliga gånger stått i den här kammaren och försökt få svar på ett antal frågor angående den föreslagna storregionen som för oss i benämns Svealandsregionen. Dessa frågor kommer inte sällan från människor i som är oroliga för vad som kommer att hända, och de vill ha svar på vissa frågor: Hur mycket kommer skatten att höjas? Kommer vårt hett efterlängtade kollektivtrafiksystem att komma på plats som planerat? Kommer pendlarkortet att bli dyrare? Kommer att få ha kvar sina tre akutsjukhus? Ger ett stort landsting högre kvalitet på vården än mindre landsting? På vilket sätt blir vårdköerna kortare och vårdplatserna fler? Kommer akutsjukhus att läggas ned? Det är dags för ministern att klart och tydligt svara på frågor om den oro och frustration som finns där ute. Att känna trygghet är en av de mest grundläggande hörnstenarna för oss människor. Det handlar om förutsägbarhet, att veta att polisen kommer när vi utsätts för fara, att äldreomsorgen är värdig och att vården är tillgänglig och har hög kvalitet när vi har behov av den. Men det är inte självklart så i dagens . I stället för att fokusera på vårdens kvalitet och tillgänglighet ägnar sig regeringen åt att rita om och expandera länsgränser under förevändning att stora regioner är en förutsättning för vårdens framtida utmaningar. Storskalighet är inte likvärdigt med hög kvalitet och tillgänglighet. Det skriver ministern också i sitt svar på ett mycket bra sätt. Av svenska landsting är det faktiskt de små och medelstora landstingen som levererar de bästa välfärdstjänsterna till de lägsta kostnaderna. I ministerns svar står också följande, som jag tycker är mycket klokt och riktigt: ”Mindre sjukhus som är specialiserade kan också uppnå höga volymer av enskilda ingrepp, och därmed få väl tränade medarbetare.” Träning ger färdighet, precis som utredningens betänkande heter. I är ett sådant exempel. Man är mycket bra på att göra höftledsoperationer och gör det ofta. Då visar man också att man ligger i topp när det handlar om kvalitet. menar att större regioner medför att landstingen blir mer resursstarka utan att kunna belägga detta påstående. Det skulle jag vilja att ministern vidareutvecklar. Sex fattiga landsting blir inte per automatik en rik region. Däremot är det riktigt att byråkratin sväller. Det ser vi mycket tydligt. Exempelvis kommer skatten att höjas i många av de landsting som ska ingå i stora regioner. har till exempel sedan sin tillkomst höjt skatten med . Ändå är den regionen till ytan bara en tredjedel så stor som Svealandsregionen ska bli. En ny region måste ha legitimitet hos invånarna. De måste känna trygghet och veta att de har en tillgänglighet till hälso- och sjukvården och att köerna blir kortare. I underlag, det som vi har tagit del av, finns det väldigt lite som svarar upp mot dessa frågeställningar. Förslaget om bildande av nya regioner är ett gigantiskt socialdemokratiskt prestigebygge utan folklig förankring. Varför är det så bråttom, ministern? Frågan om legitimitet i en folkvald församling är komplex och måste också utredas ytterligare. Anser till exempel invånarna att besluten om hälso- och sjukvården är legitima om deras del av regionen konsekvent och återkommande drabbas av de strukturella förändringar som delbetänkandet förutskickar? 21 (M): Sjukvårdsministern har i ett antal sammanhang sagt att vi har för många akutsjukhus i . Detta uttalande har upprört många som har långt till akutsjukvården. I mitt hemlän har vi långa avstånd, speciellt i den nordligaste delen av länet som är ett område där det finns många turister men även året runt. Hur långt är det rimligt att man som patient ska behöva åka när man behöver akut vård? Blir detta bättre när vi inför storregioner? Den nya regionen skulle omfatta hela 64 kommuner och geografiskt sträcka sig från till norska gränsen och från ned till . Det är en sträcka på som det tar närmare att köra. Vad kommer att finnas kvar i den regionen vad gäller sjukhusvård? Kan man anta att de stora sjukhusen kommer att ta alla resurser? har ett gott samarbete med länets kommuner. I ett storlän med 64 kommuner finns det anledning att anta att kommunerna, som har olika intressen och prioriteringar, skulle tappa inflytande. Erfarenhet från visar att förankring är oerhört svårt med 49 kommuner, till exempel i fråga om närvård. Vårdbarometern visar att stora landsting är sämre på att erbjuda likvärdig vård i praktiken. Ur den viktiga aspekten, förmågan att ge vård på lika villkor, ligger alla tre stora landsting i botten. En jämförelse av och öppna jämförelser ger också vid handen att det inte finns något samband mellan storleken på sjukvårdshuvudmännen och kvaliteten på sjukvården. Det hörde vi just tala om när det gäller sjukvården i . Bäst cancervård finns inte i de tre stora landstingen. Det gör inte heller lägst dödlighet vid hjärtinfarkt, kortast responstid för ambulans, lägst andel överbeläggningar eller lägst strukturerad kostnad per invånare. Inte i någon av alla tillgängliga jämförelser av svensk sjukvård kommer de tre stora landstingen bäst ut .