prot · H309101 · 2016-04-29 00:00:00 — är det jätteviktigt, fru talman, att den totala översynen av socialtjänstlagen fokuserar på de många utmaningar, problem och brister som vi står inför och att den utgår från den situation som vi har i och de utmaningar som vi kommer att ha fortsatt och framgent. Jag blir lite bekymrad när jag hör att statsrådet liksom regeringen i stort tycks vara av uppfattningen att flyktingkrisen är över. ”återgår vi till ett normalläge. Det var en tillfällig utmaning . är allt snart frid och fröjd igen.” Jag tror inte att det är en korrekt beskrivning. hade ett helt exceptionellt flyktingmottagande. Vi har alltjämt ett stort mottagande, och kriget i är tyvärr inte över. Det är ett fruktansvärt krig som fortfarande pågår och kommer att driva enormt många miljoner människor på flykt, och det kommer att påverka och svensk socialtjänst. Jag vädjar till regeringen att se problemet i vitögat och genomföra de åtgärder som krävs för att säkerställa att människor kommer i jobb men också att vi får en väl fungerande socialtjänst. Tack för en bra debatt! 68 Statsrådet (S): Tack, , för intresset! Jag tror att ju fler som engagerar sig, desto bättre blir det. Vi behöver samarbeta om barns framtid, och vi behöver samarbeta om de ensamkommande barnen som kommer till . Faktum är att den forskning vi har – som har gjorts på betydligt färre individer, vilket var nödvändigt eftersom det har kommit så många på en gång – visar att många av dem är stabila individer som har stora ambitioner och bra resultat i studier och på arbetsmarknaden. Min ambition, mitt mål, är att de här barnen ska omfattas av det. Det ska gå bra för dem, och det har vi alla ett ansvar för. Då blir det bra för dem, och det blir bra för . Jag som också är äldreminister vet hur mycket vi behöver av arbetskraftsdeltagande, starka pensionssystem, människor som arbetar i äldreomsorgen och så vidare. Det har framkommit både här i debatten och tidigare att den sociala barn- och ungdomsvården var bräcklig när regeringen tog över och att det stora flyktingmottagandet gjorde situationen ännu mer ansträngd. Jag sa tidigare att läget inte är lugnt. Läget är fortfarande ansträngt. Dock gör det skillnad när man inte tar emot barn på stationen i samma omfattning som . Jag åker runt och pratar i ända eftersom jag vill att det här ska funka, och de säger till mig: har vi tid att göra utredningarna som vi borde ha gjort tidigare. Jag förutser att vi under det här året kommer att se behov som är större än vi har sett när det gäller sjukvård och tandvård. Skolorna kommer att komma mer i fokus eftersom man tar sig an utredningarna och barnens behov mer , helt enkelt därför för att man kan det. Jag vill avslutningsvis tacka alla som jobbar i och med de här frågorna – och även med andra barn, ska vi komma ihåg, för det är ett väldigt viktigt arbete. Överläggningen var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2015/16:564 om behörighet inom 69 Statsrådet (S): har frågat mig hur jag ser på SKL:s förslag om att kringgå behörighetskraven för myndighetsutövning. har också frågat mig om jag anser att fler eller färre kommer att vilja jobba som socionom, framför allt inom den sociala barn- och ungdomsvården, om behörighetskraven tas bort. Vidare har jag fått frågan om jag anser att det råder brist på socionomer samt om jag avser att värna behörighetsregleringen. Inledningsvis vill jag framhålla att kraven på behörighet för att utföra vissa arbetsuppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården infördes som ett led i att kvalitetssäkra stödet till utsatta barn. Det är också ett sätt att stärka socialsekreteraryrket. Jag anser att det är viktigt med höga kompetenskrav, både för att det är ett kvalificerat arbete och för att höja statusen på yrket och verksamheten. I enlighet med förarbetena till lagen vill regeringen vidare inte utestänga andra yrkesgrupper som kan tillföra den sociala barn- och ungdomsvården värdefull kompetens och utgöra ett komplement till socionomer. I Kommuner och Landstings skrivelse över behov av regelförenklingar med anledning av flyktingsituationen framförs att SKL är positiva till nuvarande lagstiftning. SKL önskar dock ett undantag genom tillfällig dispens från krav på socionomexamen eller annan likvärdig examen. SKL förespråkar inte en permanent förändring. har regeringens uppdrag att se över vilka konsekvenser behörighetsregleringen har medfört och vilka möjligheter som finns för icke behörig personal att bli behörig. analys blir ett viktigt underlag för att ta ställning till om eventuella initiativ behövs från regeringen. När det gäller frågan om det råder brist på socionomer har jag inga uppgifter om att så är fallet. Jag vet att socionomprogrammet är en eftertraktad generalistutbildning, och för en färdigutbildad socionom finns det många valmöjligheter. Kommuner har haft svårt att rekrytera men även att behålla kompetenta medarbetare. Kommunerna behöver därför säkerställa att de är attraktiva arbetsgivare. Jag vill i sammanhanget lyfta fram det arbete som görs lokalt och regionalt för att göra yrket mer attraktivt och därmed skapa bättre kvalitet för de barn och unga som behöver stöd från . För att stärka kommunerna i arbetet med att rekrytera och behålla socialsekreterare har regeringen vidtagit ett antal åtgärder, bland annat stöd till yrkesintroduktion och tillgång till vidareutbildning. Regeringen genomför även efter överenskommelse med en satsning på bemanning och kompetens i den sociala barn- och ungdomsvården med 250 miljoner –2019. 70 (L): Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till mina frågor är att det från flera håll har kommit förslag på sänkta behörighetskrav för den som jobbar inom den sociala barn- och ungdomsvården. SKL har till exempel fört fram förslag på att socionomexamen eller annan likvärdig utbildning ska slopas och att man i stället ska ha personal med lämplig kompetens och erfarenhet. Låt oss tänka oss att vi skulle sänka kraven på utbildning hos läkarna eftersom det är brist på just läkare. Den som ska operera ditt barn är visserligen inte legitimerad kirurg men är en bra allmänläkare, har varit med länge inom vården, har sett hur andra gjort och är trevlig. Skulle fru talmannen acceptera det? Skulle du låta personen, hur kompetent denne än är inom sitt eget område, sätta skalpellen i det absolut käraste du har? Jag tror inte det. Resonemanget låter helt galet. Självklart ska kirurger ha rätt kompetens. Men av någon anledning är det helt normalt att tänka så inom andra yrken. Lärarna, förskollärarna och fritidspedagogerna har redan fått uppleva att deras yrken har reducerats till något som i princip vem som helst klarar av. är det för den sociala barn- och ungdomsvården. Det fattas tusentals beslut inom som rör de allra mest utsatta. Det handlar om deras liv och framtid. När så många beslut fattas kommer självklart misstag att ske. Vår uppgift måste vara att ge förutsättningar att minimera misstagen. På många ställen saknas förutsättningarna. Det handlar om för hög arbetsbelastning. Det är hög personalomsättning. I en undersökning framkom att , om jag inte missminner mig, av dem som jobbar vill söka sig någon annanstans. Det kommer nya arbetsuppgifter utan förstärkning av personal. Det är ineffektiva it-system. Det känner vi å andra sidan igen från flera håll. Det är administrativa krav som tar tid från klientarbetet. Så lite tid som läggs på mötet med klient. Det råder en avsaknad av specialistutbildning, det ges för lite resurser till handledning och så vidare. Det finns också en tidigare undersökning som visar att var tredje handläggare är nyanställd, och sju av tio arbetsledare har varit anställda än . Det är inte ovanligt att nyutexaminerade socionomer helt utan arbetslivserfarenhet får ta ansvar för mycket komplicerade barnavårdsärenden. om du börjar läsa till socionom direkt efter gymnasiet sitter du studier utan arbetslivserfarenhet och fattar livsavgörande beslut för barn, unga och deras familjer. Dessutom har utbildningen förändrats till mindre praktik. var det praktik termin tre. Då gick man mest bredvid. Sedan hade man praktik termin sex. Då fick man ta mer ansvar. är det mindre än en termins praktik. Det har gått från ungefär en tredjedel praktik till . Det är oroligt bland socionomerna just . SKL:s med fleras rekommendation att slopa behörighetskraven skapar självklart oro bland dem som jobbar, dem som utbildar sig och dem som är berörda. De hörs dock inte på samma sätt eftersom de varken har utrymmet eller rösten. Behörighetskravet tillkom för att säkra kvalitet och rättssäkerhet i myndighetsutövningen. Det är absolut rätt tänkt att avlasta socialsekreterarna olika typer av uppgifter som inte kräver högskoleutbildning. Jag kan tänka mig någon form av assistenter. Vad vi kallar dem är mindre viktigt. Problemet med temporära åtgärder och tillfälliga åtgärder är att de har en tendens att bli permanenta, varför jag oroar mig för förslaget. Det är en sak att avvakta underlag, men jag undrar ändå hur statsrådet ställer sig till och om statsrådet kommer att värna behörighetsregleringen. 71 Statsrådet (S): Jag tackar för hennes engagemang i frågorna. Vi väntar på ett underlag. Vitsen med att beställa sådana är att få tid att tänka igenom och analysera frågor. Därför kan jag inte föregripa slutsatserna. Jag instämmer verkligen i analysen att detta är ytterligare ett kvinnodominerat yrke, i det här fallet ett akademiskt yrke med en lång utbildning. Men de villkor som oftast följer med mansdominerade akademiska yrken följer inte med här. Det är ofta en besvärlig arbetssituation. Det vet många unga socionomer. Det finns en fördel jämfört med andra yrken, nämligen att många fortfarande väljer socionomutbildningen. Det är en populär utbildning, och många går ut utbildningen . Men de väljer inte i första hand, eller nödvändigtvis, den sociala barn- och ungdomsvården eftersom de känner till att många slutar snabbt. Vi vet genom studier att de ofta får de tyngsta ärendena i de svåraste områdena fort. De har kanske inte tillgång till senior handledning. På många ställen har människor inte jobbat för att kunna ge en sådan handledning. I den här diskussionen är det viktigt att inte bara fokusera på ensamkommande utan se på det faktum att man har ansvar för alla barn som behöver vända sig till den sociala barn- och ungdomsvården. Låt oss titta på detta ur individernas synvinkel. De är intresserade av socialt arbete. Det är därför de väljer att bli socionomer. Staten investerar också i utbildningen. Därför finns en stor vits att göra arbetsplatserna attraktiva och att uppvärdera de ytterst viktiga arbetsuppgifterna på det sätt som samhället behöver och som barnen behöver. Regeringen har en nationell samordnare som åker runt i 50 kommuner och tittar på hur den sociala barn- och ungdomsvården arbetar. Hon kommer också med en mängd förslag på hur man kan förbättra arbetssätten och modernisera rutiner, och hon lyssnar på människor som arbetar där – företrädesvis kvinnor – och sätter barnet i fokus. Det vill många av dem som söker sig dit. Jag tror att ledamoten hör vartåt det lutar. Jag tycker att det är viktigt att ta till vara kompetensen som socionomer tar med sig. Exakt hur man hanterar den akuta situationen vill jag återkomma till, men jag tycker att det är viktigt att socionomer används till vad de är utbildade för av alla de skäl jag nämnde. Jag tror också att det av olika skäl är lämpligt och vettigt att underlätta med någon form av administrativt stöd så att det även här går att renodla vad socialsekreterarna och socionomerna gör när de jobbar i den sociala barn- och ungdomsvården. Vi har också vidtagit åtgärder för bemanning. Det är fråga om , förutom de 10 miljarder som går till kommunerna, som jag förutsätter också kommer att komma den sociala barn- och ungdomsvården till del. Vi har vidtagit åtgärder när det gäller introduktion. Jag vet att man på många arbetsplatser försöker organisera sig så att det finns bättre handledning och introduktion för nyanställda och därmed kan organisera så att de mer seniora socionomerna får intressantare jobb i den bemärkelsen att de får seniora arbetsuppgifter. Det finns olika exempel på hur man arbetar med dessa frågor. 72 (L): En av mina frågor var om man anser att det råder en brist på socionomer. Det låter så i debatten. Jag har hört flera – dock inte statsrådet – som lyfter fram att fler socionomer måste utbildas. Problemet är att de finns men inte vill jobba i kommunerna. Det är inte en attraktiv arbetsgivare. Jag tror inte att förslagen på att sänka behörighetskraven direkt gör arbetet mer attraktivt. När personalomsättningen är så hög som den är försvinner erfarenhet och kunskap. Problemet uppstår när man säger att det inte behövs utbildning för att jobba här. Det är inte en arbetsgivare som personalen vill ha. Vi liberaler har föreslagit forskarskolor för yrkesverksamma socionomer som ett led i utvecklingen. Det fanns –2015 en överenskommelse med SKL om att stärka evidensbaserad praktik. Det är något som verkligen skulle behöva fortsätta. Det är en liten del av yrkesverksamma socionomer som fortsätter inom någon typ av forskarutbildning. Offentlig sektor behöver verkligen mer av forskningsanknytning – inte mindre. Precis som har sagts här arbetar med de allra mest behövande. Jag kan inte minnas att jag nämnde just ensamkommande, utan det gäller alla. Det är även fråga om missbruksvård. Det är ett stort område. Det här är ett slags välfärdssamhällets sista utpost och en garanti för ett humant omhändertagande av samhällets mest sårbara. Vad händer då när inte klarar av sitt uppdrag? Vad händer när socialsekreterarna inte längre orkar eller inte kan, när de inte har kompetensen? De vittnar , precis som statsrådet sagt, om en ohållbar situation. Även hot och våld är ett problem. Man behöver känna sig trygg i sin yrkesutövning och känna: Jag har på fötterna och vet vad jag gör. Det beslut som jag har fattat har jag fattat på grund av evidens, och jag kan stå för det. I i mitt eget hemlän, där alla socialsekreterare utom de som jobbar med ensamkommande sa upp sig, är det just bristen på kompetensutveckling som vi ser. Många har uppmärksammat den här utvecklingen. Och regeringen har lagt fram förslag. Men det är långt ifrån tillräckligt, för vad är det för signaler som vi sänder till dem som utbildar sig när vi vill sänka kraven? Vi skulle inte göra det på poliser. Vi skulle inte sänka kraven på läkare, trots att det är brist på läkare. Min fråga blir hur statsrådet ser på det här. Tror statsrådet att det kommer att vara fler eller färre som söker sig till den sociala barn- och ungdomsvården när det går ut signaler om att vi tänker sänka kraven, att vi tycker att man inte behöver lika mycket utbildning här? 73 Statsrådet (S): Jag vill inte sända de signalerna. Jag tycker att det här är ett väldigt viktigt område. För mig som har ansvar för de här frågorna i regeringen är det ett absolut mål att jag ska bidra till att verkligen stärka den här verksamheten, både för dem som arbetar där och framför allt kanske för barnens rättigheter, eftersom det är dessa man ska ha i fokus. Att blir lag tror jag är ytterligare en faktor som gör att barn får mer uppmärksamhet. Vi vet från den nationella samordnarens studier att om ett ärende handlar om barn ägnar man av arbetsdagen åt att prata med själva barnet. Jag menar inte att det ska vara sex av , men det verkar väldigt lite för att verkligen ta reda på vad barnet självt tycker ska hända. Jag vill att det här ska vara attraktiva arbetsplatser. är ett intressant exempel. Det var jag som tog in frågan om ensamkommande i debatten, och vi hade en tidigare debatt här som handlade bara om dem. fokuserar man mycket på dem. Jag vill bara säga att den sociala barn- och ungdomsvården måste vara till för alla barn. Och de barn som finns i , oavsett om de har flyktingbakgrund eller inte, ska veta att om det händer någonting kan de vända sig dit. På samma sätt måste man kunna ta hand om ensamkommande flyktingbarn. I tyckte uppenbarligen de som jobbade med grunduppdraget, orosanmälningar, att det blev för tungt. Jag har hört att man på många ställen kanske tycker att det är mer intressant att jobba med ensamkommande, och det är lättare att rekrytera dit. Ingen skugga över det, men hur ser kunskapsutbytet ut? Vad är det för delar som gör att man tycker att här vill jag jobba, att det här tycker jag är spännande? Jag tror för övrigt att kommer att ha en nationell kompetens i mottagandet av ensamkommande som vi ska vara stolta över när vi har klarat av det här uppdraget. Jag vill inte sänka kompetenskraven – det tror jag hörs – men jag vill invänta rapporten. Och jag har ett ansvar för att man också klarar det akuta läget. När det över huvud taget gäller att stärka den sociala barn- och ungdomsvården tänker jag att de insatser vi gör på kort sikt för att klara av det akuta läget måste vara bra byggstenar för att på lång sikt ha en bättre social barn- och ungdomsvård än vad vi hade när vi kom in i den här situationen. Det tror jag att vi kan samarbeta om. I det bygget tror jag verkligen att byggstenarna kompetens, attraktiva arbetsplatser, uppvärdering av kvinnors arbete och uppvärdering av barns röst alla är viktiga för att nå det målet. 74 (L): Tack, statsrådet! Jag blir väldigt glad över att statsrådet så tydligt sänder signalen att hon inte vill sänka kraven på utbildning. Jag tror att det är viktigt att den kommer härifrån, för den som söker sig till eller blir uppsökt av är ofta i en otroligt utsatt situation, och då krävs det kompetens, erfarenhet och fingertoppskänsla. Det är inte ett jobb för vem som helst. Det är få yrken som är så otroligt komplexa och där man tar så stort ansvar och gör så stora ingrepp i människors liv som arbete med just myndighetsutövning i den sociala barn- och ungdomsvården. Besluten som fattas kan som sagt vara helt livsavgörande för barn och unga och deras familjer. Jag är uppriktigt orolig när jag hör från flera håll att man inte tycker att det är så viktigt med utbildningsbakgrund, så jag blir väldigt glad över de signaler som statsrådet sänder. Vi behöver både teoretiskt kunniga och praktiskt modiga socionomer. Det är ett tufft jobb. De måste känna sig trygga i sin kompetens och få möjlighet till utveckling för att de som söker sig till den sociala barn- och ungdomsvården ska känna att de får det bästa bemötandet och vara trygga i de åtgärder som vidtas. Jag skulle verkligen vilja att man, i stället för att signalera om att sänka kompetenskraven, sa att man vill utveckla kommunerna som arbetsgivare, vilket jag också hör här. Det tror jag säkert att man skulle kunna vara ännu tydligare med, för det behövs högre löner. Men det behövs mycket mer än så, nämligen utvecklingsmöjligheter, kompetensutveckling och en arbetsgivare som tror på och satsar på en. Sänkta kompetenskrav signalerar raka motsatsen. Lika självklart som att en utbildad kirurg tar hand om dina barn ska det vara att det är behörig personal i barn- och ungdomsvården. Med detta vill jag tacka för den här debatten. Jag tror säkert att vi får anledning att återkomma till den här frågan, om inte annat så när rapporten är färdig. 75 Statsrådet (S): Det har varit en bra debatt om de här frågorna som för oss framåt. Jag ser också fram emot rapporten och slutsatser av den. Jag tycker avslutningsvis att den sociala barn- och ungdomsvården är en av de viktigaste delarna i det välfärdssamhälle som jag vill bidra till att bygga upp och stå för. Precis som i den tidigare debatten vill jag verkligen rikta ett stort tack till dem som arbetar i den sociala barn- och ungdomsvården för att de gör ett så enormt arbete, ibland under väldigt svåra omständigheter. Jag vill bidra på mitt sätt med det som jag kan, utan att frånta kommunerna deras ansvar som kommuner och arbetsgivare, till att den sociala barn- och ungdomsvården blir en attraktiv plats att arbeta på, men framför allt ge barnen de rättigheter och det skydd som de behöver, oavsett bakgrund. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2015/16:567 om åtgärder för finanspolitikens långsiktiga hållbarhet 76 Finansminister (S): har frågat mig om jag med vårpropositionen vill inleda en debatt om omfattningen av det framtida offentliga åtagandet av välfärdstjänster och om möjligheten att i högre grad än finansiera dessa med alternativa källor än skatter. Hon har vidare frågat mig om värdet med scenarierna för utvecklingen på lång sikt i vårpropositionen, med i hennes tycke orealistiskt optimistiska antaganden, och om det inte hade varit både mer intressant och mer relevant att utgå från mer realistiska antaganden och i stället ägna mer utrymme åt att problematisera och analysera slutsatserna samt diskutera individens ansvar och vilka framtida problem vi med öppna ögon överlämnar till framtidens beslutsfattare. Slutligen frågar hon om jag har tankar och idéer om åtgärder för hur vi ska klara en långsiktigt hållbar finansiering av välfärden i , för det fall vi får en enligt henne mer sannolik ohållbar utveckling. Debatten om omfattningen och utformningen av den offentliga sektorn är ständigt pågående, och här är vårpropositionen tydlig med att vi till skillnad från tidigare regering prioriterar investeringar i utbildning, välfärd och arbetslöshetsbekämpning före stora ofinansierade skattesänkningar. De långsiktiga scenarierna i vårpropositionen är gjorda på samma sätt som under den tidigare regeringen. Syftet är att identifiera framtida utmaningar och bedöma om nuvarande inriktning på finanspolitiken kan väntas vara långsiktigt hållbar. Eftersom scenarierna bygger på antaganden för en mycket lång tidshorisont är de behäftade med stor osäkerhet. Scenariernas kanske främsta värde ligger i att ge en indikation på om finanspolitiken har blivit mer eller mindre hållbar jämfört med tidigare bedömningar. Jag konstaterar att resultatet i detta fall är att finanspolitikens hållbarhet är något bättre än vårproposition. Till skillnad från gör jag bedömningen att det går att finansiera en väl utbyggd offentlig välfärdssektor även . Med den svenska modellen som grund och moderniseringen som verktyg bygger vi ett hållbart samhälle där ingen lämnas efter och ingen hålls tillbaka. 77 (M): Till en början vill jag tacka finansministern för svaren. Det är onekligen intressant att ger intrycket av att jag på något sätt skulle vara ensam i mina farhågor gällande den långsiktiga finansieringen av välfärden. Det är väl snarare den inställning som de flesta som engagerar sig i dessa frågor har. har remissvaren från två tunga remissinstanser inkommit till gällande , Kommuner och Landstings respektive Svensk Försäkrings. Jag citerar ur SKL:s remissvar: ”Ett avgörande problem med utredningen är att man trots uttalanden om motsatsen väljer att i beräkningarna bortse från de ökade krav som stigande förväntningar kan medföra. Det finansieringsproblem som långtidsutredningen försöker lösa är därför väsentligt mindre än om utredningen i sina framskrivningar i stället hade utgått från en kostnadsutveckling som varit mer i samklang med den historiska.” Svensk Försäkring skriver: ”Vi ställer oss frågande till varför utredningen har valt att utgå från oförändrad ambitionsnivå på de offentligt finansierade välfärdstjänsterna i sina beräkningar. Att illustrera effekterna vid oförändrad ambitionsnivå kan tyckas märkligt med tanke på att det är väl känt att kostnadsökningen ligger på i genomsnitt utöver det som förklaras av den demografiska utvecklingen. Utredningen tenderar således att underskatta den kostnadspress som välfärdssystemen utsätts för framöver.” Vidare kan man ju påminna om att den nuvarande regeringen lägger fram budgetar som kommer att gå med underskott under hela mandatperioden – och detta under en högkonjunktur. Att lånefinansiera driften kan ju vem som helst förstå kommer att belasta kommande generationer ytterligare.