prot · H309114 · 2016-06-07 00:00:00 — Det bygger å andra sidan upp stora förväntningar på den propositionen när den väl presenteras, och det ser jag mycket fram emot. Jag ställde i min interpellation fyra tydliga frågor till ministern, alla med samma grund: Vad vill regeringen göra för att möta det pågående och i delar akuta hotet mot många av landets kulturmiljöer? För egen del – men också för Kultursveriges del – får vi inga besked. Vi vet alla vad som görs, hur våra nationella kulturmiljömål ser ut, vilka myndigheter som är ansvariga för frågorna och vilken storlek de statliga anslagen ligger på. Konstateranden som dessa redogörs det för på bekostnad av viktiga svar. Ett tacksamt konstaterande av ministern är dock att hon är medveten om att kulturmiljövärden hotas. Där är vi överens, och då har vi i så fall samsyn om ett problem. Frågan är då: Om nu även regeringen är medveten om problematiken och till och med beskriver den som frekvent, vad vill man då göra? Kulturmiljösverige har larmat särskilt högt . Vår fysiska omgivning och referenspunkter engagerar, alltifrån civilsamhället till intresseorganisationer och myndigheter, och har uttryckt stor oro . har föreslagit en rad reformer och anslagshöjningar för tryggande av nationens kulturmiljöer av skilda slag. Dem har regeringspartierna avvisat konsekvent, men de skulle göra stor skillnad. Jag frågar i min interpellation om ministern är beredd att stärka skyddet och höja anslagen för kulturmiljövård. Är hon beredd att vidta några åtgärder för att hindra förstörelsen av kulturmiljöer runt om i landet? Regeringen kan tillsätta en nationell samordnare, utarbeta en strategi och opinionsbilda i medierna. Det gör man i andra landsomfattande frågor, men här är man överlag mycket tyst. Det är ett intryck som inte bara jag utan också verksamma inom kulturmiljövården delar. Kan kulturministern ta tillfället i akt och ge besked i denna fråga? Vill man stärka skyddet och i så fall hur? Är man till exempel beredd att höja anslagen, som i praktiken har sjunkit ? Ett exempel som är direkt relaterat till det är , som övertog ett sjuttiotal fastigheter från . Medvetna om att medföljande anslag om var för lågt bedömde man ändå att det skulle gå att hantera inom myndighetens totala ram. Man kunde sedan konstatera att det inte går och att en anslagshöjning är nödvändig – men möts av beskedet att anslaget ska minskas med . Om anslagsnivån blir bestående får vi acceptera att de skyddsbestämmelser som finns för våra statliga byggnadsminnen inte kan följas med konsekvensen successivt sämre underhåll, vilket långsiktigt leder till skador och förstörelse och i slutändan hotar miljöernas existens och det kollektiva minnet. Det är utöver viktiga värden som besöksnäring och andra ekonomiska värden. Det skulle vara bra med ett klarläggande här från ministern: hon beredd att agera, och i så fall hur? 91 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag är väldigt glad för engagemang i kulturarvsfrågorna. På frågan om jag är beredd att agera kan jag svara att det inte finns något som jag är mer beredd på. Jag har just nu ett helt departement som arbetar hårt med att bereda den kulturarvsproposition jag ämnar lämna till innan detta år är slut. Den kommer att ge svar på många fler frågor än dem som ställer i interpellationen. Vi har det gedigna arbetet. Det kommer att bli första kulturarvsproposition. Du må tro att jag är stolt över att få vara den som lägger fram den för riksdag. Jag är övertygad om att alla vi som månar om och det svenska kulturarvet kommer att bli tillfredsställda av den. Det kommer att vara den mest upphetsande bunt med ord som vi har läst på väldigt . Den handlar om hur vi ska skydda våra miljöer, utveckla vårt land och bevara men också använda kulturarvet. Jag ser verkligen fram mot att ha många och långa diskussioner när vi har lagt fram förslaget först till utskottet. Du ställer en rad frågor i din interpellation. En av dem gäller om jag vill vidta lagstiftningsåtgärder. Jag är inte en vän av lagar bara för lagarnas skull. Jag tror mycket mer på människor, individer, och att vi själva kan och bör ordna vårt samhälle, respektera varandra och vår historia och utifrån en god vilja utveckla vårt land och de människor som bor här. Det finns dessutom lagstiftning, mängder med lagstiftning, som kan användas. Jag är därför mycket mer mån om att vi ser på de lagstiftningar som finns. Det kanske passar att jag nämner några av de lagar som finns. Det är en omfattande lagstiftning som skyddar just dessa miljöer. Det är framför allt kulturmiljölagen. Den är central, och det är länsstyrelserna som har det praktiska ansvaret för tillämpningen av den lagen. Vi har som enligt kulturmiljölagen också har ett särskilt ansvar i detta. Det är en annan viktig lag för skyddet av våra kulturmiljöer. Bland annat skyddas de ca 1 700 områden som är av riksintresse för kulturmiljövården av . När det gäller har både länsstyrelserna och centrala roller. Sedan har vi kommunerna. De har ett alldeles särskilt ansvar när det kommer till kulturmiljöfrågor utifrån bestämmelserna i . Förutom kommunerna har också en viktig roll. Min bedömning när det gäller lagstiftning, som trånar efter, är att vi inte behöver fler lagar, men däremot behöver vi tillämpa de lagar som finns. Just därför blir den kulturarvsproposition som jag kommer att lägga fram så viktig. Där kommer vi att arbeta med tillämpningen och bryta ned kulturarvet i dess olika delar för att se vad vi behöver göra utifrån befintlig lagstiftning för att kunna både bevara och utveckla våra kulturmiljöer och vårt kulturarv i stort. 92 (SD): Det gläder mig att kulturministern är engagerad i frågorna. Men det är också mycket som är upp till bevis. Vi ser stora brister och stor eftersatthet inom Kulturmiljösverige. Det är något som branschen själv vittnar om både i lokalsamhällen och från ansvariga myndigheter. Utöver vilka åtgärder och anslag man vill se i närtid rör mina övriga frågor efterlevnad av nationella mål och regelverk och långsiktigt tryggande av kulturmiljöer genom kompetensförstärkning. har konstaterat att av kommunerna saknade antikvarisk kompetens , det vill säga nästan hälften av landets kommuner. Det är väldigt allvarligt just mot bakgrund av det ministern själv nämner att de har en nyckelroll i och med sitt planmonopol. De har att hantera kulturmiljöförståelse både enligt men också enligt kulturmiljölagen. Länsstyrelsernas allmänna rådgivning är naturligtvis väldigt bra. Men den är långt ifrån tillräcklig. Det vittnar också många kommuner om. SD har till exempel föreslagit ett nationellt stimulansbidrag för antikvarisk kompetens i kommunerna. Frågan är: Vad vill regeringen här? Det är ett konkret förslag som man har sagt nej till som inte rör ny lagstiftning utan stimulanser. Läget är allvarligt. Man har kunnat visa på att bebyggelsemiljöer hotas och rivs på grund av okunskap. Det handlar inte bara om äldre miljöer utan också om ny bebyggelse som förvanskar unika miljöer. Till exempel har det planerade Nobelhuset på här i varit mycket omdiskuterat. Till och med Hans majestät Konungen uttalade sig, och det hotar riksintressen av olika slag. Men reger-ingen är väldigt tyst i den frågan. har överklagat planerna. Det uttrycker för övrigt att anpassningskraven på kulturmiljöer generellt sett blir allt fler. Bevisbördan för att bevisa att det finns ett kulturhistoriskt värde blir allt tuffare gentemot näringsliv och annat. Ett annat dagsaktuellt exempel på hotade kulturmiljöer är landets fä-bodmiljöer och inte minst Karl-Tövåsens i . Den har blivit en medial symbol för mötet mellan två olika världar. Å ena sidan är det de sista aktiva fäbodarna som bär biologisk mångfald, kulturhistoriska byggnader, småskaligt mathantverk, hotade lantraser, besöksnäring och nedärvd kunskap om hållbar matproduktion. Det är värden i tiden och värden vi värdesätter. Å andra sidan är det stelbent och fastlåst regelverk och byråkrati som inte kan tumma på paragraferna när kulturmiljöer inte passar in i regelboken. Följden är att kunskap och arv sakta men säkert kan raderas ut. Jag besökte på Karl-Tövåsens . Det är uppenbart att regeringen måste ta ett ansvar för att myndigheterna får reviderade direktiv, kan samordna sig bättre och förstår vad de handlägger för typ av ärenden när det gäller kulturmiljöer. Bakgrunden i det här fallet är kassaregisterlagen som kräver att verksamheter över en viss omsättning har elektroniskt kassaregister. Men i särskilda miljöer kan det beviljas undantag. Här möts hon i stället av inte förstår eller vet vad en fäbodmiljö är. har kulturmiljödirektiv med vilka förslag till lösningar är fullständigt inkompatibla. Frågan är hur man ska hantera det. Det behövs helt enkelt en översyn av myndigheternas samverkan i kulturmiljöfrågor. Fäbodbrukare som gör en enormt uppskattad kulturgärning. Men de möts av ett tjänstemannastyre som övertolkar lagstiftning, mål och intentioner som vi satt från politiskt håll. Hon vittnar också om att många fäbodbrukare och andra i otroligt värdefulla kulturmiljöer drar sig för att utveckla sin verksamhet inför risken att hamna i samma situation där de blir fastlåsta mellan olika typer av myndigheter. Karl-Tövåsens har brukats . Det är en symbol för riktigt gamla svenska kulturmiljöer av vilka det återstår en spillra. 93 Kultur- och demokratiminister (MP): Tänk, det måste glädja oerhört att just jag är den kulturminister som äntligen lägger fram första kulturarvsproposition inför riksdag. Det måste kännas härligt med tanke på det engagemang som du har för kulturarvsfrågorna och den komplexa bild som riksdagsledamoten så väl beskriver. Jag är beredd att hålla med om mycket av det som alldeles beskrev. Vi har enorma utmaningar när det gäller vårt kulturarv. Det är hög tid att ta tag i det och göra det med kraft. Framför allt är det hög tid att lägga en ordentligt grund för det svenska kulturarvet baserad på vetenskap och forskning om vad som faktiskt formar ett kulturarv. Vad formar en kultur, ett land, en nation, ett folk, en del av och världen? På vilket sätt ska vi säkerställa att våra institutioner och alla de som på olika sätt bär olika delar av kulturarvet gör det utifrån vetenskapliga grunder och hur ett kulturarv utvecklas? Det finns mörkerkrafter här i och runt om i . Vi behöver inte åka långt över för att se hur man just nu gör begränsningar i kulturarvet. Man klipper om filmer, skär bort delar av museer och gör begränsningar i yttrandefriheten och tryckfriheten. Det är något som är centrala element om man ska forma och utveckla ett kulturarv. Det känns väldigt hoppfullt att sverigedemokraten brinner för kulturarvet och verkar lägga ut texten om hur han och förhoppningsvis hela partiet ska vara med och utveckla detta. Som jag tidigare sa finns det och med många mått mätt enorma summor pengar som på olika sätt satsas på kulturarvsmiljöerna. Vi har i ett anslag, 460 miljoner i den kyrkoantikvariska ersättningen och så vidare – och vi har flera myndigheter som i sina regleringsbrev, utifrån sina instruktioner och med sina årliga anslag på olika sätt arbetar med kulturarvet och med kulturmiljövården. Men precis som beskriver och som många av de myndigheter i branschen som riksdagsledamoten verkar ha så goda kontakter med beskriver är problemet kompetens, som ofta saknas, och inte illvilja. I stort sett alla människor jag möter, berättar för och eldar upp i kulturarvsfrågorna brinner också för kulturarvet eftersom de förstår vikten av det. Om man inte kan sin historia riskerar man väldigt mycket. Om man inte vet hur har utvecklats och årtusenden står mycket på spel, och mycket kan gå fel. Därför är det så viktigt med kompetens och kompetensutveckling och med det som branschen beskriver för mig: samverkan mellan samhällets olika aktörer. Det finns oerhörd expertis, framför allt i vissa myndigheter, och många kommuner vill ta till sig expertisen för att kunna ta det ansvar som de har enligt lag. Men hela kedjan behövs för att det här ska fungera. 94 (SD): För att börja med att kommentera de i sammanhanget ”enorma summor pengar” som verkar finnas för kulturmiljövården: Det är inte längre några enorma summor pengar. Statens fastighetsverks anslag på totalt 340 miljoner har man skurit ned med 150 miljoner . Kulturmiljövårdsanslaget har de facto blivit lägre på grund av inflation och annat och inte räknats upp . Den kyrkoantikvariska ersättningen styr en del av de kyrkohistoriska miljöerna, men i stora delar är det fortfarande församlingarna som bär de största kostnaderna. Detta har inte heller räknats upp på . kulturmiljöer är jätteviktiga. De gestaltar vårt lands historia och utveckling, precis som kulturministern nämner. De berättar också om det kollektiva minnet och bildar referenspunkter som inte sällan ger varje ort och ställe dess unicitet. Samhällsbyggnad av högt kulturhistoriskt värde – det kan vara stationshus, skolor, kyrkor eller äldre landskapsmiljöer – uppbådar lokalt ideellt engagemang värt att värna men lockar också turister från hela världen. Ett sammanhållet samhälle vårdar de fysiska rum som förmedlar vår mentala historia genom bebyggelsehistoria eller landskapsvård. Jag uppmanar regeringen att ta detta på allvar – om inte för oss nu levande så för våra kommande generationer. Värt att nämna i sammanhanget är att var bland de första länderna att skydda sitt kulturarv. utfärdades den första fornminneslagen, det så kallade plakatet. Det var den första lagen i sitt slag som utfärdats i något land. har en del byggnadsskydd tillkommit, men svenska kulturhistoriska miljöer har rivits och förvanskats – inte minst av socialdemokratin , vilket kulturministern säkert känner till. vittnar om svunna tider, om arbete och slit, om svett och tårar men också om gemenskap, samhörighet och glädje som har format de här fysiska rummen. Det är ett arv väl värt att vårda, och jag ser fram emot den proposition som regeringen kommer att presentera. 95 Kultur- och demokratiminister (MP): Det finns inte enorma summor pengar, men jag vill påstå att det finns en större utmaning. Den sammanlagda summan av alla olika instanser och myndigheter och de rena statliga anslagen för kulturarvsarbetet är ett mindre problem än bristen på kompetens och samverkan. Det betyder inte att vi behöver se på båda de här bitarna när vi nu utvecklar kulturarvspolitiken i vårt land – vilket det är oerhört angeläget att vi gör, för precis som jag sa tidigare är det fem i tolv. Det finns många mörka krafter som rör på sig i våra grannländer, i vårt land och runt om i och i världen. Om man månar om det svenska kulturarvet är det att kavla upp ärmarna och kämpa hårt, vilket jag gör och kommer att göra in i det sista. Men jag vill tacka för den här debatten. Jag ser fram emot många samtal om just kulturarvet, om den svenska kulturen, om våra traditioner och om hur vi ska bevara och utveckla dem. Vår kulturmiljö finns ju runt omkring oss alla. Alla ska också ha möjlighet att påverka den eftersom den är del av oss och det vi gör och är i de rum där vi befinner oss. Precis som riksdagsledamoten sa handlar det inte alls enbart om oss här just , utan det handlar om framtiden – om de människor som ännu inte finns här men kanske kommer att leva här om 50, 100, 500 och 1 . Jag vill avsluta med att återigen tacka för engagemanget. Jag ser fram emot många diskussioner i det här ämnet. Överläggningen var härmed avslutad. § 23 Svar på interpellation 2015/16:628 om evenemangslista 96 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig om jag är beredd att agera skyndsamt för att det av Myndigheten för press, radio och tv lämnade förslaget om utformning av evenemangslista ska genomföras. En evenemangslista är en förteckning över evenemang som bedöms vara av sådan särskild vikt för samhället att det vid behov måste vara möjligt att vidta åtgärder som skyddar rätten till information och säkerställer bred tillgänglighet för allmänheten till tv-sändningarna. Uttryckt med andra ord innebär en evenemangslista en möjlighet för staten att inskränka rättighetshavares rättigheter till förmån för medborgarnas behov av information. Noga överväganden krävs för att finna rätt balans mellan å ena sidan näringsfriheten, rätten till immateriell egendom och vikten av effektiv konkurrens och å andra sidan medborgarnas grundläggande rättighet att ta emot information. De bestämmelser i radio- och tv-lagen som anger att regeringen kan meddela föreskrifter om vilka evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället har funnits och har sitt ursprung i det så kallade tv-direktivet, numera AV-direktivet. Enligt AV-direktivet ska medlemsstaterna anmäla alla åtgärder som vidtas eller kommer att vidtas till för godkännande, vilket innebär att kommissionen gör en kontroll av om åtgärderna är förenliga med kraven i AV-direktivet, och kravet på proportionalitet. Myndigheten för press, radio och tv har föreslagit att inskränkningen i möjligheten att utnyttja exklusiva sändningsrättigheter till evenemangen ska gälla för sådana rättigheter som har förvärvats tidigast det datum då publicerar ett beslut om att godkänna en svensk evenemangslista. Myndigheten för radio och tv:s förslag till evenemangslista har remitterats till myndigheter och företag för synpunkter . Regeringen kommer därefter att ta ställning till myndighetens förslag i ljuset av remissinstansernas svar och med beaktande av . 97 (SD): Jag vill återigen börja med att tacka kulturministern för svaret och understryka vikten av att vi har den här debatten – liksom den förra. Frågan om evenemangslista engagerar såväl radio och tv i allmänhetens tjänst som själva allmänheten. Jag skulle vilja påstå att införandet av en evenemangslista är en av få kulturpolitiska frågor som många svenskar till sin glädje skulle märka direkt skillnad av i hus och hem från norr till söder och från väst till öst. Att kunna se våra största idrotts- och kulturevenemang, oavsett om man har vad som i folkmun ibland kallas skogs-tv eller alla tänkbara kabelkanaler, är också en demokratifråga och en fråga om likvärdighet och nationell solidaritet. Den borde därför engagera ministern även i det avseendet. Frågan är hur man nu tänker agera. Frågan om att upprätta en evenemangslista med ett antal stora idrottsevenemang som anses vara av allmänintresse för svenska folket har som vi kunnat konstatera diskuterats . gav den förra regeringen ett tillkännagivande om att låta ta fram ett förslag till hur en evenemangslista kunde utformas. har fler tillkännagivanden presenterats. gav regeringen för press, radio och tv ett förnyat uppdrag för att gå vidare med frågan, vilket naturligtvis var rätt och riktigt. verkar regeringen ännu inte ha satt ned foten i frågan och uttalat ett konkret ställningstagande för eller emot en evenemangslista. har motionerat i frågan , och även public service-bolagen och andra aktörer på tv-marknaden väntar ett ställningstagande. Det är, som vi vet, inte ovanligt att man skickar rapporter från myndigheter på en ytterligare remissrunda, men det är också fullt möjligt att lägga fram en proposition om man anser att man har tillräckligt underlag. Med tanke på att nästan samtliga remissinstanser redan uttalat sig i rapporten är frågan vad regeringen väntar sig kommer att tillföras. I slutändan är detta en åsiktsfråga där regeringen måste ta ställning. Fortsatta utredningar kommer inte att föra sakfrågan framåt, utan regeringen måste själv sätta ned foten. Ansvarig myndighet har inhämtat synpunkter från berörda aktörer, genomfört konsekvensanalyser och lämnat förslag på utformning av en evenemangslista som bättre motsvarar den viljeinriktning riksdag och regering har framställt. Man bedömer också att förslaget står i överensstämmelse med AV-direktivet, och de kriterier har satt upp. Vad är nu regeringens utgångspunkt och ställningstagande inför fortsättningen? 98 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag är övertygad om att har rätt i att detta är en fråga som engagerar många människor. Vi vill ha tillgång till evenemang, speciellt evenemang av den karaktär som det handlar om när det gäller evenemangslistan. Det är evenemang som binder oss samman, som får oss att känna tillhörighet och som vi vill ta del av för att vi är engasgerade i dessa stora aktiviteter, inte minst när vårt land är representerat i idrottstävlingar eller andra typer av event. har, precis som riksdagsledamoten säger, gjort ett tillkännagivande. Vi har reagerat på tillkännagivandena, och har myndigheten lämnat sin rapport. Vi har en ordning som är en god ordning, som jag menar att vi både ska vara stolta över och använda, att vi har möjlighet att sända ut underlag på remissrundor. Det finns ofta svar som kan komma i remissrundor som inte fanns med i grundunderlaget. Det kan komma ytterligare perspektiv, också för att tiderna, tekniken och möjligheterna förändras. Den grannlaga uppgiften när det gäller evenemangslistan är just att vi vill ha en fungerande balans mellan å ena sidan allmänhetens rätt till information och å andra sidan äganderätt och en fungerande och fri konkurrens. Det sistnämnda är inte minst viktigt. Vi kommer att återkomma. Det är några månader kvar tills remissrundan avslutas. Därefter kommer regeringen att behöva sätta ned foten och lämna besked. 99 (SD): Man hänvisar förstås till att remissrundan nu pågår. får vi komma ihåg att det inte är länge sedan myndigheten genom sitt eget remissförfarande inhämtade konsekvensanalyser och svar på relevanta frågor. Men regeringen har egentligen inte uttalat något mål. I jämförelse med andra större kulturpolitiska frågor som har utretts och behandlats hos myndigheter och intresseorganisationer har man här haft ett mycket tillbakadraget sätt. Jämför man med hur man har agerat när det gäller filmpolitiken, som vi kommer att debattera , och det skyndsamma förfarandet där med en väldigt illa förankrad ny politik, är man här väldigt tillbakadragen och otydlig. Några frågor som infinner sig är: Tror kulturministern att den nya remissrundan kommer att ge tillräckligt underlag för en proposition? Om inte, vad har då kulturministern gjort för att säkra att man får in nödvändigt underlag ? Det är många frågor som är viktiga här, och naturligtvis har man många överväganden. Myndigheten för radio och tv har konstaterat att listan överensstämmer med AV-direktivet, och andra EU-kriterier, så frågan är om det är det svenska försiktighetssyndromet som gör att man vill låta det ligga i långbänk ett tag till. Kommer det att leda till något nytt i sakfrågan? Som socialkonservativ är jag egentligen vän av försiktigt framåtskridande, konsekvensanalyser och grundligt beredande – vilket är gott och klokt – men det är ju ändå bra om det rör på sig. Att och en del kommersiella tv-bolag har synpunkter är självklart, för detta kommer ju, som ministern också nämnde i interpellationssvaret, att medföra en viss snedvridning av konkurrensen. Det är en naturlig följd av införandet av en evenemangslista som är till gagn för medborgarna och det offentliga. Detta måste vi förtroendevalda ändå bemöta och förklara: Medborgarnas tillgång är viktigare i det här fallet. Det handlar om den demokratiska tillgången till större idrottsevenemang som svetsar samman medborgarna och ger oss olika former av kulturell bildning. Frågan är hur regeringen vill gå vidare. Har man någon egen inställning än eller inte? 100 Kultur- och demokratiminister (MP): Som socialliberal är jag mån om att man för en ansvarsfull politik som ser till både individens och samhällets bästa. har vi en process och en ordning med remissrunda. Jag ämnar inte förekomma remissrundans resultat innan jag återkommer med hur vi går vidare. Det vi nu har gjort är att vi har tagit hand om tillkännagivandet. Vi har respekterat den ordning vi har i riksdag. Vi återkommer när vi har något mer att säga i den här frågan. 101 (SD): Då avrundar jag med att meddela att jag och många av oss kommer att bevaka denna fråga noga.