prot · H30988 · 2016-04-07 00:00:00 — Min fråga är därför till : Är regeringen beredd att något flytta makten över fortbildningen för individen till individen själv genom att till exempel införa någon form av avdragsrätt eller någon form av kompetenskonto som den enskilde själv kan bygga upp tillsammans med sin arbetsgivare och facket? Det handlar om en möjlighet att själv forma sin framtid. 136 (S) replik: Tack för frågan, och tack för de uppskattande orden om att jag skulle vara en gammaldags socialdemokrat! För mig handlar socialdemokrati väldigt mycket om frihet, också om individens frihet. Det är jag stolt över att stå för. sitter inte i regeringen och kan väl inte helt tala för regeringen i alla frågor som diskuteras. Men jag tror inte att det bereds något förslag eller förs någon diskussion om att införa något slags vuxenpeng inom den kommunala vuxenutbildningen. Utgångspunkten för den kommunala vuxenutbildningen och till exempel för den förändring som beslutade om när det gäller en ökad individanpassning av vuxenutbildningen är nämligen att den ska utformas efter individens önskemål och vilja att tillägna sig nya kunskaper. Det ingår, så att säga, i själva tanken med vuxenutbildning. Det är så den ska vara utformad. Sedan kan det kombineras på olika sätt. En del kommuner har valt andra saker. Men jag tror att själva grundtanken med vuxenutbildningen är att man ska se: Vad behöver den här individen för kunskap för att kunna skaffa sig den utbildning som den individen önskar? Då är studie- och yrkesvägledning inom vuxenutbildning och vuxnas lärande oerhört mycket viktigare, tror jag, än att införa en systemförändring med något slags vuxenpeng. 137 (L) replik: talade så vackert de första att jag hoppades att han skulle stanna där. Det var så vackert att lyfta fram individen, behovet av att individens frihet ska öka och att individen ska få större chanser. Men sedan landade han trots allt i det socialdemokratiska tänkandet att individens frihet gärna får finnas så länge kommunen får definiera vad hon behöver lära sig för någonting. Det var precis det som sa. Vi ska inte ha någon vuxenpeng, vilket inte var det jag frågade efter. Jag frågade inte efter vuxenpeng, utan jag frågade efter kompetenskonto som skulle ge individen ytterligare en möjlighet att hitta en finansiering för sådant som hon tycker är centralt för att hon själv ska kunna växa och skapa sig nya möjligheter på arbetsmarknaden. Men landade i detta: Det får gärna vara mer frihet för individen så länge det sker i kontrollerade former som kommunen och staten fastställer. Jag tycker att det är trist. Jag tycker att vi skulle ha mer möjligheter för individen att växa och utvecklas, lite grann så som sa i sina egna berättelser. 138 (S) replik: Jag tyckte nog inte att jag sa det. Jag sa att vi måste ha en vuxenutbildning i som utgår från individens behov av kunskap och individens önskemål om att få den kompetens man känner sig sakna. Det måste vara vuxenutbildningens uppgift. Kursutbud och möjligheter till utbildning måste utformas på ett sådant sätt. Det tycker jag är rätt tydligt i det regelverk som gäller för vuxenutbildningen. Sedan tror jag att det alltid förs diskussioner inom alla partier om möjligheter till kompetensfonder eller kompetensavsättningar och så vidare. Det är också en diskussion som förs mellan olika parter på arbetsmarknaden. Jag trodde att pratade om vuxenpeng. Då kan man fundera. Vi har haft med alliansregeringen. Jag såg inget förslag om en sådan vuxenpeng och hörde inget om några sådana tankar från er när ni satt i regeringsställning. Jag måste säga att jag inte heller kände något särskilt stort engagemang i de här frågorna från Liberalernas partiledare, , som då var utbildningsminister. Jag låter bollen gå över till Liberalerna igen. 139 (M) replik: måste jag å vägnar påpeka att det faktiskt var alliansregeringen som tillsatte den utredning som har föreslagit det här med vuxenpeng, så nog händer det saker på området även om vi inte blev omvalda och hade möjlighet att dra igenom allting och få det i land. ska jag gå över till det jag skulle vilja fokusera på. Jag hör väldigt mycket fint och väldigt mycket bra. Men varför vill man inte argumentera mot de förslag som vi har, om det är så man tycker? Det är så man röstar i alla fall. Varför prata stort och fint om vuxenutbildning i stället för att bemöta i sak? Är det för att man inte har svar? Det kan jag undra. Jag ska ta upp två konkreta frågor. Den ena gäller utbildningsplikten. Vi har kommit överens om att den ska utredas. Det har gått . Varför tar det så att bereda en utredning? Det är min första fråga. Är det så att man inte vill göra detta? Är det därför? Min andra fråga handlar om särskoleelevernas möjlighet att läsa vidare efter gymnasiet. Jag undrar, herr talman, vad det är som gör att och hans kollegor i regeringen inte kan tänka sig att bifalla detta och gå vidare med ett sådant förslag. 140 (S) replik: Jag valde att koncentrera mig på att presentera vår uppfattning om och vår syn på vuxenutbildning i mitt anförande. Jag var rätt säker på att det skulle bli repliker. Jag har därför möjlighet att svara . Frågan om utbildningsplikt var en fråga som kom upp i den överenskommelse som regeringen gjorde med övriga partier. Den frågan ska ses över. Hur det exakt ligger till i fråga om beredning känner jag inte till. Det kan jag inte ge ett konkret svar på. Men det ingår i en överenskommelse som regeringen har slutit. Då förutsätter jag – och jag tror att alla ska göra det – att det kommer igång ett arbete där man tittar på den frågan. Det kan finnas problem med det, men det får väl en sådan översyn eller utredning, eller i vilken form det nu sker, visa. Sedan får diskussionen fortsätta kring det. Frågan om särskoleelever är en fråga som vi också diskuterar. Vad finns det för möjligheter för särskoleelever att gå vidare i annan form av utbildning? Vi har sådana exempel. Det nämndes mycket framgångsrika exempel. Vi har i vår partigrupp – det ska jag villigt erkänna – både ett stort engagemang och diskussioner kring det här. har vi sagt i betänkandet att vi vill fortsätta att följa frågan. Det kan man göra bara genom att titta på vad som händer, men man kan också ha en mer aktiv hållning och fortsätta diskussionerna med de andra partierna i utbildningsutskottet om vad vi kan göra. 141 (M) replik: Då tar jag det med mig och hoppas innerligt att vi kommer att kunna diskutera sådana frågor framöver och att vi kan få se ett förslag som ökar möjligheterna för särskoleelever att få eftergymnasial utbildning. Angående beredningen förstår jag, herr talman, varför inte just kan veta vad som har hänt i detalj kring förslaget. Men jag förutsätter också, precis som själv, att regeringen ska leverera det som vi har kommit överens om. Men , så sent som , gick man ifrån delar av den överenskommelse vi gjorde. Man minskar antalet kvotflyktingar till förmån för andra flyktingar. Man har alltså börjat göra en del ändringar i överenskommelserna som man ännu inte ger besked om vad som händer med de förslag om bland annat utbildningsplikt som vi tog in i förhandlingarna och var väldigt måna om. Just alliansförslagen har inte kommit någonvart. Det som helhet gör att jag börjar fundera på vad regeringen gör på detta område. Därför vill jag passa på att ställa frågan här nu när vi debatterar den och ännu har möjlighet att rösta för förslaget i . Om regeringen fortfarande står bakom att utreda detta kan man yrka bifall till vår motion och visa att vi står fast vid överenskommelsen och håller vad vi lovar i alla fall på detta område. 142 (S) replik: Jag sitter som sagt inte i regeringen, men en sak är säker: Om regeringen gör avsteg från överenskommelser som gjorts med de andra partierna kommer den att tala om det för dem. Det vågar jag stå för, och talar jag för mitt eget parti: Så har socialdemokratin hanterat överenskommelser tidigare, och det gäller nog här också. Man kan argumentera som , men hon och sitter i opposition. Vi har en situation där regeringen skarpt ska hantera att 160 000 flyktingar kom till . Det innebär stora utmaningar och påfrestningar för såväl utbildningssystemet som arbetsmarknadspolitiken och integrationspolitiken. Diskussioner måste föras med myndigheter, kommuner och regioner, och det måste till samordning. Det är en enorm arbetsansträngning för och regeringen därför att en lång rad åtgärder måste vidtas. Då får de också prioritera. Jag tror att denna fråga kommer till beredning och att den kommer att tas upp igen med de andra partierna, men jag kan inte säga exakt var den ligger . Men jag kan säga att socialdemokratin står för sina överenskommelser. Jag hoppas att också gör det. Denna diskussion skulle tjäna på att vi tittar på vilka utmaningar vi står inför när det gäller att ta emot många människor och se till att de kommer in i såväl utbildning och arbete som en god etablering. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2015/16:UbU17 143 (M): satsade staten drygt 32 miljarder på forskning. Det är för viktiga och väl investerade pengar som skapar ny kunskap, innovationer och affärsmöjligheter för framtiden. Att så stora investeringar kunnat ske beror på att alliansregeringen hade ordning och reda i ekonomin, trots av ekonomisk oro i omvärlden. Men med så mycket resurser gäller det också att man förvaltar kronorna på ett klokt sätt. Det är därför förvånansvärt att sittande regering, trots allt fagert tal, tycks sakna en strategi för området, även om det med all önskvärd tydlighet framgår att hög kvalitet inte längre ska premieras i vare sig högre utbildning eller forskning. Jag tänker till exempel på de som bokstavligt talat försvann i årets budget. Det var medel som alliansregeringen hade avsatt för att premiera utbildningar med hög kvalitet. På samma sätt hanterar regeringen kvalitet i forskningen. har medel omfördelats till de lärosäten som har haft den högsta kvaliteten på forskningen sett till indikatorerna citeringar, publiceringar och graden av externa anslag. Men i årets budget har regeringen delvis frångått det. De medel som enligt forskningsstrategin skulle omfördelas till lärosäten som har haft den högst rankade forskningen delades i stället ut så att alla lärosäten fick minst 5 miljoner var, och resterande medel grupperades till något som riskerar att liknas vid att man gör A-, B- och C-lag av lärosäten. Som exempel kan nämnas att detta har gjort att , , som förvisso är jätteduktiga på många forskningsområden, har fått lika mycket pengar som , , som rankas som nr 28 i Times Higher Educations lista över världens främsta universitet. Det blir litet märkligt, och det stämmer heller inte med den forskningsstrategi som har beslutat ska gälla . Av den senast lagda budgeten framgår också att vi har att vänta en tioårig proposition för forskning, innovation och högre utbildning. Varför det handlar om just förklaras bara med ett argument, och det är att forskning behöver långsiktiga villkor. Så är det förvisso, men det är å andra sidan något som klingar falskt eftersom regeringen sedan den tillträdde har visat att den regeln bara tycks gälla om det är de själva som har beslutat om politiken. Det är därför inte särskilt trovärdigt. lämnades ett sådant märkligt besked, som bekräftar bilden av att forskningens kvalitet inte längre står i fokus. Alliansregeringen gjorde nämligen en särskild långsiktig satsning på svenska styrkeområden inom bland annat medicin, teknik och miljö. Dessa så kallade strategiska forskningsområden, SFO:er, är drygt tjugo stycken till antalet och bedrivs vid dubbelt så många miljöer. I samband med att de inrättades beslutades att de fortlöpande skulle utvärderas. Så har skett, och , , presenterades ett samlat delresultat. Den expertpanel som ansvarade för utvärderingen uttalade då att alliansregeringens satsning hade varit ett utmärkt och nyskapande initiativ och menade att flera av SFO-miljöerna håller högsta internationella nivå, dock inte alla. Med anledning av utvärderingen rekommenderade sedan flera tunga forskningsfinansiärer regeringen att omfördela anslag för att belöna de forskningsmiljöer som höll toppklass. De ansåg dessutom att regeringen skulle vidta åtgärder för att nyttan av forskningen för samhälle och näringsliv skulle förbättras. Men ministern slog dövörat till. I stället meddelade ministern att någon omfördelning inte skulle ske nu utan att detta skulle tas upp inför arbetet med nästa proposition . Men vilka signaler skickar det? Ödesdigra skulle jag vilja hävda. Och så är det. Just nu finns nämligen tydliga tecken på att en osäkerhet har spritt sig inom de nämnda SFO-miljöerna. Det är en situation som framför allt bottnar i en oro för vad som kommer att ske med satsningarna och huruvida de kommer att finnas kvar då den nya forskningspropositionen läggs på bord. fick jag ytterligare ett besked: Regeringen kommer inte att kommentera något av detta, utan det kommer att behandlas i nästa forskningsproposition. Regeringen står alltså fast vid just den uppfattningen. Detta påverkar självklart kvaliteten och förutsättningarna för verksamheten och därmed också möjligheterna till rekrytering av viktig forskningskompetens och utveckling av forskningsområdena. Vill det sig illa körs denna utmärkta och kraftfulla investering av långsiktig och risktagande forskning därför i diket. Det vore ytterst olyckligt och ett stort slöseri med såväl forsknings- som humankapital – rent ut sagt någon form av brain drain. Forskning kräver långsiktighet. Det är därför viktigt att en lagd strategi ligger, så att lärosäten och forskningsfinansiärer vet vilka planeringsförutsättningar de har, som vi måste följa resultatet av forskningen och också våga styra om resurserna, om tunga vetenskapliga utvärderingar visar att det är rätt väg att gå. tror på den filosofin. Men för att kunna optimera och ha möjlighet att avpassa forskningsstrategi med EU:s tycker vi moderater att programmens löptid bör gå mer omlott. Det skulle också ge möjlighet att revidera vissa satsningar, så att inte alla europeiska forskningsprogram satsar på samma forskningsfält och samma samhällsutmaningar. Vi vill därför se över möjligheterna för att nästa forskningspolitiska proposition ska gälla . Kvalitet i forskningen handlar också om frågor som goda villkor för forskare, likvärdiga villkor för kvinnliga och manliga forskare och tillgång till modern forskningsinfrastruktur. Utbildning och forskning inom det humanistiska och samhällsvetenskapliga området är ofta förfördelad när det gäller forskningsinfrastruktur. I dagens samhälle ställs stora krav på användandet av modern teknik. Därför är det viktigt att lärosätena har möjligheter att använda ny teknik i forskning och utbildning. Vi moderater tycker att detta är ett förbisett område och att vi därför i högre grad måste investera och se till att de infrastrukturella behoven och förutsättningarna för humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning tillgodoses. Det är inte minst viktigt på lärarprogrammen, där forskning om pedagogik måste vara utvecklad på området IKT. Avslutningsvis vill jag framhålla vikten av att forskningspolitik berör inte bara utbildningsutskottets ansvarsområden. Tvärtom är det många frågeområden som ryms i andra utskott. Jag tänker på life science, livsmedelsforskning, skattesystemets struktur, förekomsten av innovationsupphandlingar och att företag fortsättningsvis ska kunna göra avdrag för forskning som ligger vid sidan av kärnverksamheten med mera. Det behövs en långsiktig strategi och helhetssyn för att ska fortsätta att vara en framgångsrik forskningsnation och så att företag väljer att stanna kvar och behålla sin forskning i . Självklart är därför att framgångsrik forskning av hög kvalitet och forskning i samverkan ska löna sig. Så bygger vi starkt för framtiden. Vi moderater står självklart bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 2 och 4. 144 (SD): Jag yrkar bifall till reservationerna 13 och 8 men står förstås bakom våra övriga reservationer. Jag tänkte hålla ett litet linjetal om vår forskningspolitik. välstånd vilar i stor utsträckning på innovationer i det förflutna. Sålunda beror vårt välstånd på om vi kan upprätthålla vår förmåga att tänka nytt och tänka bättre. Läget ska varken svartmålas eller skönmålas. har fortfarande innovativa företag som konkurrerar på den internationella marknaden, och ligger, vad jag kan se, relativt väl till i ett internationellt perspektiv vad gäller statlig forskningsfinansiering. Vi investerar i forskning och utveckling, även om det förvisso är en minskning från . Av dessa står näringslivet för . Vi anser att ett bra riktmärke för forskningsmedel är fyraprocentsmålet. Ett problem är dock att företag i allt högre grad satsar på att bedriva sin forskning utomlands. Vi borde utreda eller åtminstone fundera på vad vi kan göra, skattemässigt och på annat sätt, för att behålla en större del av forskningen inom landet. Det kan röra sig om förhållandevis enkla åtgärder som i bästa fall har stor effekt. Vi vill betona att framgångsrik forskning i grunden är beroende av att hela utbildningskedjan fungerar, från förskolan upp till högskolans forskarutbildning. Flera här kanske kommer att påtala det, men jag menar att det är vår största utmaning . Det är allvar. Vi har en utbildningskedja som inte presterar som vi skulle önska, och till slut drabbar det naturligtvis också spetsforskningen. Vi har självständiga högskolor i , något som ibland hyllas i olika tal och i skrifter. Men vi menar att det måste finnas en balans mellan högskolornas självständighet och statens styrning, i alla fall när det gäller samhällets behov. Det handlar ju om skattepengar här. Statens styrning kan till exempel ske genom satsningar på strategiska forskningsområden eller genom kontrakt mellan högskolorna och staten, vilket sker i en hel del andra länder. Det finns också områden där rösterna från högskolornas egna experter ska väga tyngre, på bekostnad av statens företrädare. Det gäller självklart områden som kräver insidekunskaper, som vissa ämnesspecifika kvalitetsfrågor. Vi avser att återkomma med ett förslag i den viktiga frågan till forskningspropositionen . När det gäller det tjugotal strategiska forskningsområden som i huvudsak beslutades i förrförra forskningspropositionen och utökades i förra propositionen tycker vi att områdena är tämligen väl avvägda och rimliga. Det var väl Alliansen som lade fram den förrförra propositionen. Det är områden som i huvudsak kan tänkas ge stor samhällsnytta . Vi anser att vi måste ha ett program för forskning kring nästa generations kärnkraftverk. Vindkraftverk och solceller i alla ära, men ska vi kunna förse vår tunga industri med kraft måste vi ha någon energikälla som levererar stora mängder el kontinuerligt, säkert och stabilt. Kärnkraften släpper ut mycket lite koldioxid och är miljövänlig. Det finns inget annat långsiktigt svar än kärnkraft, om vi vill behålla vårt välstånd på nuvarande nivå. Ska vi vara med i matchen måste vi självklart forska på säker och effektiv teknik. Det handlar om fjärde generationens kärnkraftverk. Därför satsar vi innevarande budgetår, för att sedan satsa på en forskningsreaktor. I betänkandet står det att utskottet ser ”ingen anledning att ställa sig bakom motionsyrkanden om att utreda eller på andra sätt verka för byggandet av en forskningsreaktor i ”. Jag kan nämna att vi redan nu finansierar en termonukleär forskningsreaktor i , en tokamakreaktor, med genom EU-budgeten. Projektet heter – det går att googla på. Detta projekt kommer sannolikt aldrig att producera någon kommersiell energi. Vi lägger alltså inga pengar på det som kommer att fungera, inte ens i samarbete med andra nationer, men massvis av skattebetalarnas pengar strösslar vi över ett projekt som förmodligen aldrig kommer till direkt nytta. Herr ålderspresident, mina damer och herrar! Här har jag en glasklar åsikt: Det är vansinne. I övrigt anser vi att lämpliga strategiska forskningsområden är det som vår ekonomi till stor del vilar på, nämligen stålindustri, verkstad, telekom och cellulosa. är en del av detta strategiska satsningar. De här områdena bör vi fortsätta att satsa på, långsiktigt och uthålligt. Det kommer garanterat att betala sig . I vår budget satsar vi i ett forskningsinitiativ som i huvudsak berör de områdena. har en förhållandevis liten del av forskningsresurserna i form av basanslag. Vi borde som strategisk utgångspunkt öka basanslagen, så att de långsiktigt närmar sig av våra samlade forskningsresurser. Internationella undersökningar – som åtminstone jag har kollat på – visar att satsningar på basanslag förräntar sig väl . Det skulle, vad jag erfarit, också ge tryggare karriärvägar för forskare, som då slipper ägna en massa tid åt att söka forskningsanslag. En stor del av en forskares tid går åt bara till att söka forskningsanslag i olika instanser. Det är också viktigt att vi satsar på kvalitet i stället för kvantitet. När vi alla besökte sa : Vi behöver inte fler forskare i . Det skulle kanske ingen politiker ha vågat säga. Men vi behöver långsiktiga anställningar för de duktiga forskare som vi får fram. Det är snarare så ett utökat basanslag ska användas. Fram till nu tror jag att de flesta av oss är ganska överens, med undantag av kärnkraften. ska jag ta upp det som vi kanske inte är så överens om. Det gäller kvaliteten på vissa forskningsområden. Vi måste ställa samma krav på klimatforskningen som på all annan forskning. Jag anser att vi ska bedriva en avancerad vetenskaplig klimatforskning, precis som vi forskar inom alla andra områden. Men det ska ställas samma krav på kvalitet på denna forskning som på till exempel partikelforskning. Dessutom ska man helst ta ett samlat grepp om forskningen så att den inte fragmenteras i det oändliga. Vi har en ganska skarpt formulerad motion angående konstnärlig forskning. Vi ska faktiskt backa ett steg. Det kanske inte går att utvärdera konstnärlig forskning på samma sätt som övrig forskning på grund av ämnets särart. Men vi borde åtminstone utvärdera och diskutera vad vi lägger en hel del skattepengar på. Vilka krav ska vi ställa? Eller är det så att de konstnärliga disciplinerna är utforskande och kreativa i sig själva? Kan vi lägga hela summan på konstnärlig utbildning i stället? Då drar vi alltså inte ned på några pengar. När jag som politisk sekreterare tittade på konstnärlig forskning verkade en del saker mycket krystade, och då uttrycker jag mig diplomatiskt. All genusforskning håller inte heller måttet, och det är märkligt att vissa avhandlingar har blivit godkända. Det är faktiskt avhandlingar på ren Macchiarininivå. Här tycker vi att kraven borde stramas upp ordentligt. Det finns bra och relevant genusforskning också. Det tycker vi är bra, och det har vi ingenting emot. Det verkar som att kraven sätts lägre på vissa omhuldade forskningsområden, och det tycker vi är fel. Jag ska kortfattat säga något om forskning om psykisk ohälsa. Det förekommer en hel del forskning om psykisk ohälsa har jag förstått när jag har kollat runt. Men vi borde nog ta ett mer samlat och målinriktat grepp om denna forskning. Framför allt måste resultaten komma till nytta och implementeras. Jag ställer en fråga till utskottets ledamöter: vi i utbildningsutskottet fått någon information om speciellt unga skolflickors ökande psykiska ohälsa, eller tycker vi att det är en oviktig fråga? Vi vill också utreda möjligheterna att slå ihop olika myndigheter som fördelar forskningspengar för att få ett mer samlat och målinriktat grepp om de strategiska satsningarna samt för att om möjligt minska förvaltningskostnaderna. Det kanske går att både spara resurser och få en mer samlad satsning genom att slå ihop vissa institut. Detta borde vi åtminstone utreda. Slutligen vill vi se över möjligheterna att koncentrera olika typer av forskning till olika högskolor, alltså mer än . Alla högskolor behöver inte syssla med all forskning.