prot · H309118 · 2016-06-13 00:00:00 — KU noterar att händelseförloppet kommer att granskas av både och regeringen. Som riksdagsledamot från och för har jag tagit del av den mycket omfattande kritiken av gränskontrollerna på tågen över när det gäller både hur de organiseras och hur de genomförs. Gränskontrollerna har haft och har fortfarande mycket stor och negativ påverkan för det stora antalet pendlare mellan och och för näringslivet i . Som jag ser det borde det gå att göra dessa kontroller mindre tidskrävande. Det är angeläget att de nu dubbla gränskontrollerna förändras, och jag menar att regeringen måste ta den här kritiken på allvar och göra något åt problemen som funnits och fortfarande finns. Men detta är min politiska bedömning och min åsikt. Jag måste medge att regeringen har haft och har stöd i för gränskontrollerna i den form de sker. Därför har jag inte grund för att i konstitutionell mening kritisera regeringen för dess åtgärder i fråga om gränskontrollerna. 48 (V): Som flera här har påpekat har vi inte granskat om de åtgärder som vidtagits var rätt eller fel åtgärder eller om de var bra eller dålig politik. Flera av partierna har olika syn på flyktingpolitiken och de åtgärder som vidtagits i samband med den. Jag hör till dem som precis som ifrågasätter gränskontrollerna. Men, som sagt, det är inte innehållet i politiken vi har granskat här utan hur detta har hanterats. Vad gäller det har vi inte någon kritik. När vi pratar om det här tycker jag att det är lite problematiskt att vi pratar om ”flyktingkrisen”. Den stora krisen är ju egentligen inte för oss. Vi behöver hantera det här på ett samordnat sätt, precis som vid annan krishantering, men den stora krisen är ju för de människor som har tvingats fly. Det är också uppenbart att hela samhället behöver agera tillsammans för att det ska fungera. Regeringen har ett samordningsansvar för myndigheter, men det behövs också att man agerar på alla nivåer och att vi samarbetar. När det kom väldigt många till var det i väldigt stor utsträckning frivilliga krafter som agerade och som fick det att fungera. Kommunerna var ganska söliga. Det var svårt att få till det med bostäder. Det var väldigt många på ett ställe som skulle hitta någonstans att bo. skulle hitta bostäder som det på andra håll fanns lokaler som stod tomma. Den samordningen fungerade inte fullt ut. Det behövs också bostäder . Sju partier har ändå kunnat enas i det här, trots att vi har olika ingångar, eftersom vi har valt att titta på hur man har skött beslutsgång, kommunikation med myndigheter och så vidare. Det parti som väljer att inte stå bakom kritiserar politiken som sådan. Man kan ju tänka sig att ni i det partiet verkligen skulle vara måna om att få det att funka eftersom ni inte tycker att det har funkat tillräckligt väl. Ni skriver bland annat i er reservation att man har misslyckats med att ”hantera inflödet av migranter”. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Då kan man tänka sig att ni skulle vara positiva till de åtgärder som sedan vidtas, till exempel att man tittar på möjligheter med modulhus. Det borde vara bra om ni vill att saker ska funka. Men, nej då har ni en riksdagsledamot, tillika nyvalde ordförande i , som säger att partiet ska bistå stockholmare att överklaga alla bygglov som gäller tillfälliga bostäder för nyanlända. Det handlar om att ni politiskt inte vill att det ska fungera. Ni kritiserar regeringen för att det inte blir som ni har tyckt att det ska bli. När det gäller åtgärder för att få fram bostäder, skolplatser och så vidare går ni ständigt emot. Det kallar jag dålig populism, och det hör inte hemma i KU-granskning. 49 (SD) replik: Det stämmer, som säger, att vi har olika ingångar och olika åsikter om hur flyktingpolitiken och invandringspolitiken ska administreras och hanteras. Jag tror inte att någon form av integrationspolitik, modulbostäder, bullerkrav eller andra former av åtgärder kommer att se till att vi fullt ut kommer till rätta med problemet. Det är någonting som har försökt driva. Jag talade om vad detta ärende handlade om och dess bakgrund just för att illustrera hur man faktiskt har hanterat den förda invandringspolitiken och varför det har gått så fel. Jag är ändå intresserad av att höra vad ingång i det hela är. Jag får uppfattningen att ni säger att allt har gått rätt till, att ni inte ser några problem med detta och att ni tycker att det har fungerat fantastiskt. Finns det verkligen ingenting som här kan säga faktiskt har hanterats fel även utifrån ett konstitutionellt perspektiv? 50 (V) replik: Vi har konstitutionellt granskat hanteringen av de stora flyktingströmmar som kom till . Vi har skrivit ett ganska långt ställningstagande från utskottsmajoriteten, där vi konstaterar att beredningen har sett olika ut i dessa ärenden. Vi konstaterar att man har tagit flera beslut. Vi har också konstaterat att vi saknar dokumentation om en del av kontakterna mellan myndighet och minister. Det finns alltså synpunkter där på hur detta ska hanteras. Det som vi har tittat på är hur regeringen har agerat och hur man har samarbetat med sina myndigheter utifrån situationen att det kom väldigt många fler till vårt land då väldigt många människor var tvungna att fly på grund av krig och förföljelse. 51 (SD) replik: Jag tror att många som sitter och lyssnar på denna debatt blir mycket fundersamma. Många har upplevt att just den här hösten har varit en av de mest dramatiska i på kanske decennier. Den kritik som det kokar ned till, såvitt jag förstår, handlar om att man har glömt att fylla i rätt blanketter eller rätt papper någonstans. Detta är inte seriöst. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Vi har i vår reservation lyft fram en rad olika konstitutionella problem som vi menar har funnits, och vi underbygger dem mycket tydligt. Det har hänt att man från talarstol har uttalat vidriga saker till politiska motståndare som man över huvud taget inte har belägg för. Då borde man rimligtvis stå under konstitutionellt ansvar enligt regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. Jag ska ta upp ett exempel, men det finns en rad till som jag inte tänker upprepa. I fråga om detta får man vissa vibbar. Ni kanske kommer ihåg när den numera ökände under kriget i stod på barrikaderna och talade och sa: Just nu faller amerikanerna vid murar. Ungefär den trovärdigheten upplever jag att regeringen, och även den föregående regeringen, har i denna fråga. Jag tycker inte att det är sakligt och korrekt. Ni borde åtminstone ha någon form av mer saklighet och opartiskhet än att, med en åsnas envishet, hävda att det handlar om att man har fyllt i fel papper. 52 (V) replik: När det gäller ärendet finns det i granskningsbetänkandet, under rubriken ”Utskottets ställningstagande”, fyra sidor där utskottet för ett resonemang om hur denna situation och samarbetet med myndigheterna och fram till ungefär nyår hanterades av regeringen. Regeringens ansvar för samordning diskuteras. Frågor om krishantering, beslut, beredningar och dokumentation tas upp. Jag utgår från att de som är intresserade av att titta på detta ur konstitutionell synpunkt är kapabla att läsa fyra sidor text med uttalanden från utskottet. 53 SKÅNBERG (KD): Det replikskifte som vi just lyssnade till åskådliggör att vi i utskottet som helhet inte helt och hållet har lyckats skilja politik och konstitutionell granskning från varandra. Det är politiska spänningar i granskningen, och vi hörde det i detta replikskifte. Men vi har inte i uppgift att granska om politiken var god eller ond, om den var effektiv eller inte i fråga om detta samhällsproblem och hjälpte dessa människor. Det som vi skulle kontrollera var om regeringen har fullgjort sina uppgifter inom den konstitutionella grund som finns. Vi har inte funnit något konstitutionellt att anmärka på vare sig när det gäller nu sittande eller föregående regering. Då får man hålla dörren öppen för att och även regeringen ska granska. Det kan komma fram saker som vi inte vet. Det som vi har lyckats vaska fram är följande. Dokumentationen mellan generaldirektör och statssekreterare kunde ha varit bättre. Och vi skriver: återinfördes inre gränskontroller. Det fanns uppgifter om att rekvisiten var uppfyllda . Det går därmed att ifrågasätta om inte beslutet borde ha skett tidigare. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Det skulle alltså ha kunnat fattas ett snabbare beslut – tidigare. Det är på den nivån som den konstitutionella grunden för kritik finns. Det kan fela eller däromkring. För de människor som drabbades av problem är naturligtvis mycket. Att ligga utomhus i – låt vara att det inte var under värsta vintern – var förfärligt för de tusentals människor som råkade ut för det. Men det handlade om någon natt. Med hänsyn tagen till den mycket stora del av vår granskning som vi har lagt på detta har utfallet inte varit särskilt stort och inte till regeringens nackdel. Men kvar står och regeringens egen granskning. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets anmälan lades till handlingarna. § 3 Indelning i utgiftsområden betänkande 2015/16:KU23 Indelning i utgiftsområden (prop. 2015/16:100 delvis) Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) § 4 Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning betänkande 2015/16:KU25 Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning (prop. 2015/16:121) 54 HANS (S): Till att börja med vill jag yrka bifall till reservationen från Socialdemokraterna, och . Självklart är befolkningens inställning när man ska göra gränsdragningar för landsting eller regioner viktig. Självklart måste man väga in den i beslutet. Men det finns en mycket viktig skillnad jämfört med när det gäller gränsdragningar för kommuner, och det är att det finns andra intressen som är mycket starkare beträffande landstingsindelning. Till exempel hör landstingsindelningen väldigt tätt samman lagstiftningsmässigt med statens indelning av sina regioner. Därför måste också statens intresse av hela landets indelning väga mycket tungt. Staten har ett ansvar för att hela landets organisation ska fungera. När man skapar landsting ska de framöver också vara ekonomiskt bärkraftiga. Det finns en sjukhusstruktur att ta hänsyn till, och det finns en kollektivtrafikstruktur att ta hänsyn till. Jag skulle nästan kunna säga att det blir att lura befolkningen på dess inflytande om man går väldigt långt med att säga att befolkningens inflytande ska vara nästan avgörande i frågan – som det bör vara vad gäller kommunindelningsfrågor. Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning Jag kan ta ett exempel från min hembygd . Här har vi ett stort och med över 2 miljoner invånare. Det verkar inte som att övriga landet, eller regeringar vill att regionen ska bli större, men det finns en naturlig arbetsmarknadsregion och ekonomisk region som är betydligt större än nuvarande län. Det finns en stark uppfattning i väldigt många kommuner runt att man gärna vill tillhöra en större . Om vi ska vara realister kan vi konstatera att ingen regering, eller övriga landet, kommer att släppa fram ett sådant förslag. Att då överbetona befolkningens inflytande över en sådan sak blir lite konstigt, för statens helhetsansvar vad gäller den regionala indelningen väger väldigt tungt. Jag yrkar bifall till reservationen. 55 (MP): Regionfrågan är någonting som har utretts hur länge som helst, och det vi ska ta ställning till är en liten pusselbit i hur man ska komma vidare i den surdeg som har jäst när det gäller regionfrågan. Bakgrunden till att man vill gå vidare med regionfrågan är det demokratiska underskott som finns på regional nivå och det som kallas den regionala röran. Jag bor själv i en gränstrakt, och jag måste säga att jag brinner för den här frågan. När jag började med politik fanns fortfarande telefonkatalogen, och sådant – ni vet. Då var det på det sättet att två statliga myndigheter, och , inte kunde samarbeta så mycket att vi i kunde få ha telefonnumret till vår egen länsstyrelse i telefonkatalogen. Det är en sådan typisk, fånig del i den totala regionala röra som finns. drabbas vi av en helt annan sak. Bara för ett litet tag sedan drogs en busshållplats in. Ja, sådant händer ju överallt i landet – det är väl ingenting att oroa sig för, tänker ni. Men i min hemkommun har vi ett samarbete med om vår busstrafik, och sedan betalar vi och får inflytande över Hallandstrafiken. När man nu ska ta reda på varför vår busslinje har dragits in visar det sig att ingen vet var beslutets har tagits. Ingen vet, trots att alla som borde vara inblandade är inblandade. Det är ett totalt demokratiskt underskott, och det är hög tid att vi kommer vidare med regionfrågan. Det vi debatterar , betänkande KU25 Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning, innehåller en viktig pusselbit. Här talas det nämligen om vad som ska hända i själva övergångsstyret. Man ska utse indelningsdelegerade och underlätta genomförandet av beslut om bildande av nya landsting och omfattande ändringar i landstingsindelningen. Regeringen ska i dessa fall bestämma att ett särskilt organ, så kallade indelningsdelegerade, ska kunna utöva den beslutande rätten . Detta är jätteviktigt. Dels finns propositionen från regeringen, dels finns det en motion från Alliansen som föredömligt har redovisat. I motionen skriver man att man gärna ser att regeringen går vidare och hör landstingen tydligare och att den ska återkomma i detta. Det tycker vi inte riktigt behövs; så får man väl säga. Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning 56 (M): Relationen mellan centralmakten och lokala eller regionala intressen har varit ett centralt tema i historia . Från början var centralmakten – kungamakten – svag, och den verkliga makten låg hos landskapen och deras makthavare. Detta ändrades gradvis, och kom allmänna landslag, det första lagverket som gällde i hela . inrättades länen, och infördes landshövdingeämbetet för att det skulle finnas en konungens befallningshavande på plats i varje del av riket. I de nyvunna områdena inom rikets gränser skedde detta successivt. Genom kommunalförfattningar infördes ett regionalt folkvalt organ som fick den historiskt väl förankrade benämningen ”landsting”. är landstingens viktigaste uppgift som bekant hälso- och sjukvården, men landstingen har också en viktig roll att spela när det gäller till exempel kollektivtrafik och infrastrukturfrågor. har diskussionen om regionala indelning åter väckts till liv, och röster har höjts för att skapa storregioner och storlän. och bildades , och 2007 föreslog en genomgripande regionreform. Under förra mandatperioden pågick processer på många håll i landet för att se om det gick att hitta landstingssammanslagningar som politikerna i olika landsting kunde enas om. Det visade sig inte gå att hitta kombinationer som samtliga berörda landsting ville vara med i. Efter valet tillsatte regeringen den så kallade , som ska utarbeta förslag till väsentligt färre län och landsting än . Utredningen ska lämna ett delbetänkande och då lämna förslag på sådana sammanslagningar som utredningen menar kan genomföras . ska utredningen lämna sitt slutbetänkande och då lägga fram ytterligare förslag till sammanslagningar. Sedan är det naturligtvis en politisk bedömning av regeringen och om det ska genomföras några landstingssammanslagningar alls, och i så fall vilka samt hur de ska se ut. Den proposition vi nu diskuterar syftar till att lägga fast regler för hur processen vid landstingssammanslagningar ska gå till. När och bildades stiftade särskilda lagar för att reglera processen. Regeringen vill med dagens proposition skapa ett generellt regelverk för landstingssammanslagningar. I propositionen föreslås att det när en landstingssammanslagning ska genomföras ska bildas ett nytt beslutsorgan, indelningsdelegerade, som ska fatta beslut å det nya storlandstingets eller – om man vill kalla det så – storregionens vägnar till dess allmänna val i den nya storregionen har kunnat hållas. Det föreslås också regler om ekonomisk utjämning mellan olika delar av den nya regionen. Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning De här förslagen har inte varit kontroversiella i . Om man ska slå ihop landsting är det rimligt att det finns på förhand utarbetade regler för hur sådana sammanslagningar ska gå till. Jag vill dock uppmärksamma en fråga som jag har fått kommentarer om från landstingspolitiker som deltar i diskussionerna med . Det har förts fram från vissa håll, bland annat från Kommuner och Landsting, att de landsting som inte ingår 2019 kommer att styras av indelningsdelegerade , alltså hela mandatperioden –2023. Jag har uppfattat det som att detta argument har använts som påtryckning mot de landsting som tvekar om att gå in i den här processen . Man säger: Ja, ni kan försöka fördröja och vänta, men då riskerar ni att bli styrda av indelningsdelegerade . För egen del vill jag framhålla att jag ser det som orimligt att landsting skulle styras av indelningsdelegerade , alltså en hel mandatperiod. Ett sådant påstående bygger ju på förutsättningen att beslut om alla sammanslagningar fattas men att en del verkställs 2019 och en del 2023. Som jag ser det är det faktum att man ser framför sig att utredningen inte kommer att föreslå genomförande av alla sammanslagningar 2019 ett uttryck för att beredningen inte är klar, det vill säga att man inte kan säga hur de förslag som bör genomföras 2023 egentligen ska se ut. Det måste finnas ett utrymme för rådrum. Annars vore det poänglöst att ha den här tvåstegsraketen som varit förutsatt . Jag vill alltså mena att den typ av uttalanden som görs från en del håll om hot om indelningsdelegerade är ganska signifikativa för hur den här processen verkar gå till. Man har från utredningens och en del andra intressenters sida ett högt tempo och använder allehanda påtryckningsmedel, i form av både morötter och piskor, för att få ihop landstingen och få sin vilja igenom. Jag tycker att det är en otillfredsställande process. Det som i utskottet har varit kontroversiellt är det förslag som allianspartierna har lagt fram i en följdmotion. Där konstaterar vi från Alliansen att det i indelningslagen är särskilt föreskrivet att man vid kommunsammanslagningar ska ta särskild hänsyn till befolkningens önskemål och synpunkter. När det finns skäl till det ska en undersökning göras om befolkningens inställning genom omröstning, opinionsundersökning eller liknande förfarande. Någon motsvarande reglering finns inte vid ändringar i landstingsindelningen. Men om landsting slås ihop till storregioner påverkas människors vardag väl så mycket som vid förändringar i kommunindelningen. Till detta kommer att en ombildning av dagens landsting till sex storregioner, i enlighet med det förslag som arbetar med, skulle innebära en mycket stor samhällsförändring. Det skulle vara den största förändringen av regionala indelning och därmed också en stor förändring av hur vårt land styrs. Det finns mot bakgrund av detta all anledning att ge medborgarna chans att yttra sig i någon form även när det gäller landstingssammanslagningar. Det är svårt att se något logiskt skäl till att medborgarperspektivet, underifrånperspektivet, skulle vara mindre viktigt när man slår ihop landsting än när man slår ihop kommuner. Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning På vissa håll i , till exempel i , och , finns redan starka åsikter om de tilltänkta storregionerna. Det är en god illustration av varför det är viktigt att befolkningens önskemål och synpunkter förs in i processen på ett organiserat sätt och att det finns lagstöd för det. Vårt förslag har dock mötts av betydande motstånd, särskilt från politiker som hårt driver att en regionreform ska genomföras och, vill jag påstå, i synnerhet från politiker i ledningen för organisationen och Landsting. Det har anförts att förslaget lagts fram för att försvåra en regionreform och att det är svårt för medborgarna att sätta sig in i en komplicerad fråga av detta slag. Det sägs också att en kommande regionreform kommer att bygga på en helhetsanalys och att man då inte bara kan plocka bort ett landsting, även om befolkningen där skulle vara emot. Ur mitt perspektiv är det ett märkligt påstående att säga att landstingssammanslagningar är för svåra för medborgarna att förstå och därför bör överlåtas till politikerna. Landstingssammanslagningar handlar ju inte om tekniska, praktiska och formella frågor om till exempel samverkan på verksamhetsnivå mellan sjukhus i olika landsting eller samverkan om länsöverskridande kollektivtrafik eller något sådant. Landstingssammanslagningar berör grunderna för det demokratiska beslutsfattandet. Om man slår ihop fyra eller fem landsting till en storregion uppkommer mycket viktiga demokratiska frågor som direkt påverkar hur medborgarna kan verka politiskt i en region, hur deras ansvarsutkrävande kan gå till och vilken legitimitet som beslut som fattas får. Man kan ställa frågor som till exempel: Hur påverkas avståndet mellan väljare och valda? Hur kan man säkerställa att hela den stora regionen får representation i de politiska organen? Vilka möjligheter finns det att verka som fritidspolitiker i en storregion som sträcker sig från till ? Hur blir det med legitimiteten i besluten? Ett mig närliggande förslag är det om den östsvenska storregionen med och de tre Smålandslänen. Om förslaget väcks i en sådan sammanslagning att rationalisera sjukhusorganisationen och lägga ned något av sjukhusen i eller , som båda är ganska små – ligger som bekant i län och i – hur ska då befolkningen i låt oss säga eller gamla känna att beslutet är legitimt om det fattas av en majoritet som består av politiker från de andra landstingen som ingår i den nya storregionen? Upplever man då att det har den legitimitet som demokratiska beslut bör få, eller ser man sig som överkörd av politiker från andra delar av den nya storregionen? Jag har inget bestämt svar på det. Det går kanske att hantera, men jag vill ändå peka på att det här väcker viktiga demokratiska frågor och att det därför är mycket viktigt att befolkningen engageras i denna diskussion och får möjlighet att kommentera dessa viktiga frågor. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande. I detta anförande instämde (M). 57 (SD): Övergångsstyre och utjämning vid ändrad kommun- och landstingsindelning Innan jag kom in i fick jag ofta höra från politiker, framför allt politiker som inte var sverigedemokrater, men också från statsvetare och andra att en röst på var en röst som kastades i sjön och att vi inte kunde påverka. Men det kan vi. Det är uppenbart, och det är därför jag med glädje kan meddela att vi kommer att rösta på bifall till utskottsmajoritetens förslag, vilket kommer att bidra till att det faktiskt inte kommer att bli så lätt som regeringen nu vill att det ska vara att bilda dessa storregioner utan att först ha lyssnat på folket. har vi i debatterat mycket här i kammaren. Det finns ju som alla vet ingenting som väcker mer spänning än ett rykande färskt utskottsbetänkande. Inte ens dagens EM-match mellan kan väl konkurrera med oss? Nåväl, jag förstår att ni helst vill hem och titta på matchen, så jag ska fatta mig mycket kort. Senast ska en utredning presentera sina förslag till ny länsindelning. Med anledning av det har regeringen valt att lägga fram en proposition om att föreskriva hur en länsindelning ska gå till i lag. har i och för sig ingenting emot att det går lika till i alla delar av . Men om nyttan och lämpligheten att slå sönder över länsindelningar har vi dock en hel del synpunkter, och vi kommer med all säkerhet att återkomma i frågan när det blir aktuellt att diskutera den. värnar de lokala identiteterna och den nära kontakten med folket.