prot · H30959 · 2016-01-27 00:00:00 — Givetvis kan man bygga lite runt om i landet. Det finns bostadsbrist på sina håll, och det finns alldeles för många bostäder på annat håll. Men åtminstone i min värld är det en förutsättning att bostäderna ska finnas där när personerna flyttar till kommunen. De ska inte trängas, bo på gatorna, i tält eller i baracker fram till dess att man har kommit i kapp och hunnit bygga. Jag vill uppehålla mig vid , för det är en av de kommuner som jag nämnde som hastigast – de 20 som har tagit emot minst antal tidigare. Detta är siffror , men om skulle ha tagit emot lika många som snittet i hade det blivit plats för ytterligare 154. Vi vet egentligen inte om de skulle ha fått plats eftersom uppenbarligen inte anser sig ha plats, men 154 till skulle ha blivit placerade i kommunen. Det är inte särskilt många. Om vi, som sagt, ser till snittet i hela och ser till hur många platser det skulle bli om alla tog emot lika många skulle det inte bli så mycket mer – ett par tusen platser. Det räcker inte på långa vägar för det behov vi har . Faktum är att detta inte handlar om en jämnare fördelning; det handlar om ett ökat mottagande i varenda kommun i med den mottagning som vi har . Det handlar om att våra system, som redan är på bristningsgränsen, ska tvingas till ytterligare överbelastning. I sammanhanget tycker jag att det också kan vara värt att fundera på varför situationen ser så olika ut i de olika kommunerna. Det kanske är så att de kommuner som har en bra arbetsmarknad har det för att de upprätthåller en balans och ser till att deras kommuninvånare har goda förutsättningar oavsett om de är nyanlända eller har bott där . 8 (S) replik: Det är en intressant jämförelse. tar emot 4 nyanlända, och om de hade tagit emot snittet hade de tagit emot 154. Med matematik spelar inte den siffran så stor roll. Jag tror att det spelar ganska stor roll om varje kommun som inte tar emot någon tar emot 150 till. Det hade spelat roll för , till exempel, som har haft ganska svårt att se till att placera alla som de har tagit emot. När vi talar om rättvisa, solidaritet och förutsättningar för att skapa ett bra liv för människor förstår jag att det inte är argument och diskussioner som förs så tydligt inom . När vi talar om att vi ska ha ett värdigt mottagande och att människor ska ha en arbetsmarknad med sjysta villkor och en lön att leva på är inte det frågor som ligger så högt upp på dagordningen hos . resonemang går alltid ut på detta: De borde inte vara här. De är för många. De kommer att stjäla vår välfärd, och de kommer att ta våra bostäder. Det resonemanget kan man fortsätta att föra i ert parti, men vi andra som sitter här i kammaren har ett intresse av att solidariskt ta emot människor som behöver hjälp och stöd. Vi vill se till att de får en bostad, och vi vill se till att de kommer in på arbetsmarknaden så att de kan försörja sig och vara en del av vårt svenska samhälle. Det är till och med så att vi behöver dem i svensk välfärd. Det kommer att rekryteras en halv miljon välfärdsarbetare . Vi har en hel del av dem i etableringen . Vi välkomnar dem, och vi ska se till att de blir en del av det svenska samhället. Det är den resan vi börjar nu när alla kommuner tar sitt ansvar. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända 9 (M): Vi ska diskutera ämnet en jämnare fördelning av nyanlända. Det är ingen hemlighet att mitt parti har haft synpunkter på denna lagstiftning, men i den sexpartiöverenskommelse som finns var detta en del av kompromissen för att se till att få ett bättre mottagande och ett lägre tryck på svenskt asylsystem. Det fanns en majoritet i riksdag för detta även före överenskommelsen. Detta är en del av den politiska verkligheten. Låt mig trots detta måla upp några farhågor som finns kring lagstiftningen. Om vi tittar på de kommuner som tar emot under snittet ser vi att de utmärker sig på två olika sätt. Den ena sorten är villakommuner. Det är kommuner som har ren villakaraktär och där man har få flerfamiljsbostäder och få hyresrätter. De har en kraftig underrepresentation jämfört med rikssnittet. Det är både socialdemokratiskt styrda och moderatstyrda kommuner. Det handlar nämligen om att bostadsdemografin påverkar detta mer än hur öppet hjärta politikerna allmänt har i kommunen. Det är en viktigare faktor. Den andra sortens kommuner och den andra viktiga faktorn, om vi tittar på vilka som rent kvantitativt är bovarna i det ojämna mottagandet, är främst pendlingskommuner till storstäder och även storstäderna själva. Den stora utmaningen finns kanske i Stockholmskommunerna; ungefär en tredjedel av feldisponeringen finns i och i kommuner. Orsaken till detta är självklart inte att man har någon form av främlingsfientlig syn eller att man inte vill ta ansvar. Faktum är att dessa regioner oftast är överrepresenterade när det gäller hur stor andel utrikes födda man har. Problemet är ett annat i de här kommunerna, till exempel i min hemkommun som har en stor andel utrikes födda – den sjunde största i riket. Problemet är att det inte finns några bostäder. Problemet med regeringens ganska ensidiga bild av detta är att man inte har några åtgärder på bostadssidan. Detta kommer att skapa motsättningar. kommun har haft ett flyktingmottagande . har det inte varit något stort problem. Alla förstår att flyktingar som kommer inte har . Vi kan knappast be dem att tälta vid Råsundastadion för att tjäna in ködagar och komma in. Vi har tidigare kunnat låta dem gå före i kön och placera dem i boenden, men det var då vi inte hade en sådan stor bostadsbrist. har vi en extrem bostadsbrist. Det finns människor som har betalat skatt i det här landet och inte har råd eller möjlighet att låta sina barn flytta hemifrån utan har dem boende hemma. När de ser andra människor komma med noll ködagar och tränga sig före i kön, förmodligen av behjärtansvärda skäl enligt politikerna, skapas såklart motsättningar. När 13 asylsökande skulle få lägenheter i skapades det enorma motsättningar i kommunen. Det här är ingenting man ska underskatta. Det här är ingenting man kan vifta bort med fina tal om solidaritet. Det här är riktiga motsättningar och målkonflikter. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända Faktum är att vi inte kommer att lösa den här problematiken om vi inte förbättrar bostadsmarknaden generellt i . Min farhåga är att man gör det lätt för sig genom att kommunalisera ett nationellt problem. Man kommunaliserar ett problem som handlar om att vi har en dysfunktionell bostadsmarknad i . Det problemet försöker man lösa genom att tilldela kommuner flyktingkvoter, och så säger man till kommunerna: Lös det! Det märkliga är att kommun är den kommun i som har byggt mest per capita, och trots det har vi de här motsättningarna. Det handlar inte om en brist på vilja att bygga. Det handlar inte om en brist på vilja att ta emot utrikesfödda. Det handlar inte om rasism, och det handlar inte om att man inte vill vara solidarisk. Det handlar om att vi inte har en tillräckligt bra bostadsmarknad i det här landet, och det är den här kammarens ansvar att lösa det. Ingen kommun ute i kan ändra svensk bygglagstiftning. Ingen kommun ute i kan röra svensk hyreslagstiftning. Det är ingen kommun som kan göra det. Varför ger vi dem då ansvaret att lösa det? Varför ger vi dem plikten och skyldigheten att lösa det? Vi måste ta ett ansvar i den här kammaren och se till att få fram lösningar på bostadsbristen. Därefter kan man diskutera ett jämnt mottagande. var diskussionen tvärtom, nämligen att man ansåg att det fanns överskott på bostäder lite överallt och att de nyanlända i stället valde att koncentrera sig till vissa orter. Då pratade man snarare om tvångslagstiftning åt andra hållet, alltså att man ville välja bostadsort åt de nyanlända. Jag vågar påstå att nyanlända som skulle få tillgång till ett förstahandskontrakt i vilken kommun som helst med låg andel nyanlända inte skulle tacka nej. Ingen nyanländ skulle säga: Nej, jag vill hellre bo ihopträngd med två andra familjer i en tvåa i i stället för att ta emot ett förstahandskontrakt i . Ingen vettig person kan anta det. Problemet är bostadstillgången. Tyvärr löser den här lagstiftningen ingenting av det. Självklart är det bra med ett jämnt mottagande, och självklart är det bra att vi får en jämn spridning och inte segregering så att vissa orter får en hög koncentration utrikesfödda och en hög koncentration nyanlända som skapar stora utmaningar för välfärden. Men det går inte att komma ifrån att detta är ett nationellt problem där regeringen tyvärr står svarslös när det gäller bostadsförsörjningen. Det är min brasklapp när det gäller den här lagstiftningen. Jag hoppas att vi här i kammaren kan lösa de här problemen. 10 (SD) replik: Den här mandatperioden kommer nog att gå till historien som en av de mest förvirrande för väljarna. Parti efter parti säger en sak utåt om vad de vill, och sedan tvingas de efter kompromisser stå och föra fram och försvara en helt annan politik. Så är fallet. Det är ändå hedervärt att man försöker förhandla på riktigt, och jag önskar givetvis att man kunde se till hela den kompetens och den åsiktsbredd som finns i kammaren när man gör detta för att faktiskt se till att representera hela landet. Jag tänkte ta upp en annan fråga här. Precis som själv har sagt är det tydligt att åtminstone utåt har sagt sig vara emot det här. går man lite längre än under decemberöverenskommelsen och lägger inte ens egna motioner som man kan yrka bifall till, utan man nöjer sig med att föra fram det här i medierna. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända En fundering jag har haft, som jag även tog upp i min följdmotion, är detta att anhöriginvandrare omfattas. är ett av de partier som har tryckt på hårdast för att det ska vara rimliga försörjningskrav och rimliga förutsättningar för att man ska få ta hit sin familj. Hur ser ni på det faktum att anhöriginvandrare i så fall ska omfattas av en reform som går ut på att man placerar dem och ser till olika förutsättningar för försörjning och var det finns möjlighet att ta emot? Borde inte åtminstone bostadsorten redan vara ordnad om försörjningskraven är uppfyllda, eftersom man rimligtvis bosätter sig med den man är anhörig till när man flyttar hit? 11 (M) replik: Det finns det i den lagstiftning som gäller anhöriginvandring. Det här var ju också en del av sexpartiöverenskommelsen, nämligen att man ska ha försörjningsskyldighet. Däri ingår också att man ska ha en tillräckligt stor bostad. Man kan inte bara låta hela sin familj anhöriginvandra och bosätta sig i en etta och sedan dyka upp på dagen efter och säga: Jag vill ha en större bostad . Man måste helt enkelt planera. De som täcks av försörjningsskyldigheten, vilket var en viktig förhandlingspunkt i den här sexpartiöverenskommelsen, har skyldigheten att på egen hand ordna en större bostad innan man väljer att låta sin familj anhöriginvandra till . Det här är alltså någonting som är hanterat i den sexpartiöverenskommelse som finns. Jag kan förstå att det är förvirrande för att man gör kompromisser. Det är kanske inte vanligt hos dem, och jag förstår därför att man inte har den erfarenheten. Men i grund och botten handlar svensk politik om att föra fram den bästa möjliga politiken. Jag tror att är fullt kapabla att räkna mandat och att de förstod att det fanns en mandatfördelning som gjorde det omöjligt att stoppa den här lagstiftningen. Men vi behövde också mandat för att genomföra till exempel försörjningsskyldigheten och många andra viktiga regler, till exempel den om tillfälliga uppehållstillstånd, som vi lyckades få på plats med den här överenskommelsen. 12 (SD) replik: Nej, jag har inte alls svårt att förstå att man behöver kompromissa. Tvärtom sa jag att jag att det var bra och att det är synd att man inte är villig att förhandla med hela den parlamentariska församling som svenska folket har valt. Jag tycker att det är fullt rimligt att de beslut som fattas här faktiskt ska ha tagit hänsyn till alla perspektiv och alla åsikter som svenska folket har valt att ha representerade i kammaren. Jag tror att du missförstod min fråga, . Jag är fullt medveten om att man har fått igenom vissa försörjningskrav. Det jag är tveksam till är: Hur tror man att de här kraven kommer att uppfyllas om man ändå har lämnat utrymme i lagstiftningen för att även anhöriginvandrare ska kommunplaceras enligt fördelningsnycklar? Om vi har vettiga och välfungerande försörjningskrav som innebär att man behöver ha en bostad stor nog för att ta hit sina anhöriga borde de anhöriga inte slussas tillbaka in i ett kommunplaceringssystem. Då borde de rimligtvis bosättas med den de flyttar hit till som anhöriga. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända Uppenbart har man inte, från åtminstone endera sidan, förtroende för att de här försörjningskraven kommer att ha särskilt stor effekt eller omfatta särskilt många, precis som de försörjningskrav som infördes under alliansregeringen inte heller gjorde i slutändan. Jag kan avsluta med att säga att eftersom det är mandaträkning som är viktigt ser jag fram emot att det här blir en kortlivad lag. Oavsett om det blir nyval eller ordinarie val ser mandatfördelningen ut att förändras ganska tydligt, och då bör det bli en helt annan majoritet i kammaren. 13 (M) replik: Om du har synpunkter på hur förhandlingarna har skett, , är det rimligt att du riktar den kritiken till dem som bjöd in till förhandlingarna. Men jag ser det inte som en alltför stor förlust att inte var med, i alla fall när överenskommelsen slöts. När det gäller anhöriginvandringen kommer det inte – utifrån vad jag kan utröna av lagstiftningen, men också i kombination med andra lagar – att leda till att någon blir kommunplacerad och sedan kan välja att anhöriginvandra efter det. Det kommer inte att gå till riktigt på det sättet. Om anhöriginvandringen sker efter att man har blivit kommunplacerad kommer man inte att kunna gå tillbaka in i omsorg för att senare utplaceras till en annan kommun via utjämningssystemet. Anhöriginvandring är däremot viktig att ha med som en nyckel. Många kommuner, till exempel som jag tog upp tidigare, har stor anhöriginvandring eftersom det i kommunen redan finns en stor population av utrikes födda, som har högre benägenhet att ta hit anhöriginvandrare. Då blir det orimligt att, som Socialdemokraterna gör, bara räkna antalet nyanlända. Även antalet anhöriginvandrare måste finnas med i den totala beräkningsgrunden. Annars blir det en ganska orättvis fördelning av nyanlända. 14 (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. enades sex partier om en rad åtgärder för ett hållbart mottagande och snabbare etablering av nyanlända flyktingar. Att låta kommunerna ta lika stort ansvar är inte i första hand en rättvisefråga utan en etableringsfråga, eller varför inte integrationsfråga. Att ansvarstagandet är så olika påverkar inte bara vilka chanser den nyanlände har på arbetsmarknaden. Det påverkar också vilka hon eller han möter på eller vilka möjligheter hon eller han har att lära sig språket och liknande. har vi politiker diskuterat hur vi ska hantera att vissa kommuner tar ett väldigt stort ansvar för flyktingmottagningen medan andra knappt tar emot någon enda flykting. År har vissa hävdat att tvång inte är nödvändigt och att detta är en obalans som vi kan komma till rätta med på frivillig väg. Ändå har obalansen inte försvunnit. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända För att förstå hur olika det har sett ut kan man titta på statistiken som visar att för migrationsöverenskommelsen tog i län emot 134 nyanlända per 1 000 invånare medan , utanför , bara tog emot en person per 1 000 invånare. Till försvar ska sägas att sju kommuner tog emot ännu färre flyktingar. Att regeringen tillsammans med oppositionen nu kan genomdriva denna förändring är därför inte bara positivt utan också nödvändigt för att det ska bli en jämnare fördelning mellan kommunerna. tycker att det är särskilt bra att besluten om anvisning inte ska kunna överklagas av kommunerna. Det skulle kunna leda till att mottagandet fördröjs och att etableringsprocessen för individen försenas, vilket motverkar syftet med förslaget. Antalet anvisningsbara platser med nuvarande system blir långt ifrån tillräckligt , vilket konstateras i betänkandet. De långa väntetiderna, konsekvensen av den nuvarande ordningen, leder till att etableringen på arbetsmarknaden och i samhället fördröjs. Jag själv kom till från . I , kommunen som tog emot mig, fick jag möjlighet till både utbildning och jobb tidigt efter ankomsten och fick en bra start i . Kommunerna har en central och viktig roll i etableringen av nyanlända invandrare. Bland deras viktiga uppgifter finner vi bostadsförsörjning, svenska för invandrare, annan vuxenutbildning, skola, förskoleverksamhet och samhällsorientering. Syftet med lagförslaget är att förbättra och påskynda etableringen i samhället, och bosättningen är ett av de viktigaste inslagen i processen. Ju fler kommuner som delar på ansvaret, desto bättre resultat får vi i landet som helhet. Om detta sker proportionerligt, i förhållande till arbetsmarknadsförutsättningar och befolkningsstorlek, blir det ännu bättre. lanserade Socialdemokraterna parollen Alla ska med. Jag tycker att den passar särskilt bra när man talar om nyanlända. Ingen förlorar på en bättre etablering, men många förlorar på att människor inte kommer in i samhället. Där är ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet avgörande. 15 (C): I många kommuner runt om i landet är situationen ansträngd efter höstens kraftiga ökning av antalet människor som sökt asyl i . Att i ett sådant läge öka kraven ytterligare på kommunerna när det gäller att ta emot nyanlända kan verka ganska motsägelsefullt. Men saken är den att det hänger ihop. Många av de kommuner som har det allra svårast är kommuner med ett oproportionerligt stort antal asylsökande. Det kan handla dels om kommuner med flera stora asylboenden, dels om kommuner där många asylsökande och nyanlända själva har valt att bosätta sig, ofta hos släkt eller vänner. I de fallen har kommunerna väldigt lite att säga till om. Det är på sätt och vis redan ett tvång. finns det fortfarande, vilket flera redan har påpekat, en rad kommuner som knappt tar något ansvar alls. Det gäller även många mellanstora kommuner, som visserligen tar emot några men absolut inte i närheten av det antal som de borde ta emot. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända I den flyktinguppgörelse som vi i Alliansen gjorde med regeringen ingick den anvisningslag som vi nu debatterar. Visst hade det varit bättre om kommunerna hade ökat sitt mottagande frivilligt, men trots försök med både morötter och moraliska påtryckningar har det inte skett i tillräcklig omfattning. Vi i har, liksom många andra här i kammaren och utanför, påpekat att vi måste få till ett jämnare mottagande i landet. Det är absolut nödvändigt. Vi föreslog att tydliga ekonomiska incitament skulle införas. Det var vårt förslag och den väg som vi ville se. Det var också det jag skrev om i den debattartikel som tog upp tidigare. som vi föreslog de ekonomiska incitamenten pekade vi på en rad åtgärder som måste till för att göra det lättare för kommunerna att ta emot. Det handlar bland annat om full ekonomisk kompensation för mottagandet. Det handlar också om att man vid fördelningen av nyanlända måste räkna in anhöriga asylsökande, ensamkommande och så vidare, vilket talade om . Nyckeltalen måste vara mer rättvisa – om man vill kalla det så – för att det ska verka rimligt för kommunerna att öka sitt mottagande. Det handlade också om att vi behöver ha flexibilitet för att få till ett jämnare mottagande eftersom kommuner på många olika sätt har olika förutsättningar. De här faktorerna finns nu till viss del med i den anvisningslag som vi ska fatta beslut om. Det tycker vi såklart är bra. Det finns en flexibilitet – man kan ha regional samverkan för att försöka komma överens inom regioner och mellan kommuner. De nästan 10 miljarderna extra som ska delas ut till kommunerna vet vi har betytt väldigt mycket för många kommuner för att klara av det här. Dessutom ska alla typer av mottagande nu räknas in i nyckeltalen. Det här är bra, men det räcker inte. Vi måste fortsätta lyssna på kommunerna. Bostadssituationen och den akuta bostadsbristen i många kommuner är det absolut största hindret för att kunna öka mottagandet. Det enda jag kan säga i det här läget, när regeringen har bjudit in till blocköverskridande samtal om just bostadspolitiken, är att jag håller tummarna allt jag kan för att man kommer fram till saker som gör verklig skillnad. Just nu sitter över 10 000 personer som redan har fått permanent uppehållstillstånd i överfulla anläggningsboenden. Det här är personer som borde vara i full gång med att etablera sig i samhället men som i stället får sitta och vänta, ofta sysslolösa och med en växande frustration. är på jakt efter 20 000 nya boendeplatser – dels för att säsongsboenden och vissa evakueringsboenden behöver stänga, dels för att råda bot på den överbeläggning som råder och som leder till motsättningar på många asylboenden. Vi i har lagt fram en mängd förslag för att förändra hela mottagningssystemet. Stora reformer måste till för att förbättra både det initiala mottagandet och integrationen på lite . Vi har bland annat föreslagit att kommunerna ska få både makt över och resurser till större delar av mottagandet och boendesituationen, framför allt för utsatta grupper. Det är också för att man ska få en bättre kedja i mottagandet så att de asylsökande redan från början vet var de ska hamna, kan sätta igång med sin etablering och då blir kvar på samma plats för att barnen inte ska ryckas upp från skolan och så vidare. Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända talar vi om anvisningslagen. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Men vi behöver fortsätta tala om det här, och vi i kommer att fortsätta lägga fram en mängd förslag på det här området. 16 (SD) replik: Vi ska lyssna mer på kommunerna, säger – samma kommuner som trots både morötter och moraliska påtryckningar inte har ökat sitt mottagande, i alla fall inte i tillräckligt hög grad för att det ska passa . Min fråga till är helt enkelt vilken syn hon har på kommuner. Varför tror hon att så många kommuner enligt hennes egen uppfattning inte lyssnar på dessa moraliska påtryckningar? Är en majoritet eller alldeles för många av kommuner och politiker runt om i landet helt enkelt omoraliska? 17 (C) replik: Nej, jag anser inte att kommuner är omoraliska. Jag vet inte om jag gjorde citattecken eller inte runt ”moraliska påtryckningar” – det var något jag hade tagit från en debattartikel jag läste , nämligen. Vad är min syn på kommuner och att de inte har ökat sitt mottagande? Ja, själv reste jag runt jättemycket . Jag var i ungefär 50 kommuner. De har väldigt olika anledningar till att de inte har ökat sitt mottagande. I vissa större städer som jag besökte visste inte ens de ledande politikerna som har ansvar för de här frågorna hur stort mottagande man hade. När jag påpekade att de inte tog emot så många som fördelningstalet sa blev de förvånade. Det var verkligen så det såg ut. Det förvånar många att det har varit på det sättet, men jag tror att man i många kommuner helt enkelt inte har pratat om det. Jag jobbade själv tidigare med de här frågorna i , och där var det ofta ett tjänstemannabeslut. Det lades fram ett papper som sa ungefär hur det borde se ut, och sedan klubbade man igenom det utan diskussioner. Jag tror att den här frågan har lyfts upp på agendan och att man i många kommuner har börjat arbeta politiskt med frågan efter det. Bostadsfrågan är absolut avgörande, som jag sa, och den måste få större utrymme om det här över huvud taget ska gå. tog själv upp bostadssituationen och varför den inte finns med i lagstiftningen. Det ska ju också till en förordning om hur länstalen ska fördelas nere på kommunnivå.