prot · H309106 · 2016-05-17 00:00:00 — Det betyder att det är väldigt många personer som inte blir testade ute på vägarna längre. Anser ministern att situationen är tillfredsställande? Anser ministern att antalet trafikpoliser och kontroller räcker? Eller är ambitionsnivån att återgå till fler trafikpoliser och kontroller på våra vägar? Vad har ministern gjort för att försöka öka antalet trafikpoliser? Vad planerar ministern att göra framöver för att öka antalet trafikpoliser? Det handlar bland annat om utbildning. Finns det något sådant i bagaget? Så till den allvarligaste frågan. I ministerns svar läggs mycket av skulden på polisledningen. Den har ansvaret och ska sköta detta medan ministern väntar och tittar på. Vad är ministerns ansvar för att trafikpolisen inte fungerar fullt ut på våra vägar? 63 Statsrådet (S): Jag ber om ursäkt för att jag som statsråd följer logikens lagar. Om ställer samma fråga kommer att få samma svar. Detta kommer även att gälla framgent. Vilket är ministerns ansvar, frågar . Det är att vi satsar mer pengar på polisen än och att har fler poliser än det någonsin hade när parti styrde landet. ser lastbilar i våra vägkanter som har vält på grund av rattfylleri. Vad har för belägg för det? I den officiella statistiken kan vi nämligen se att antalet skadade och dödade i trafiken sjunker. Har inte tagit del av dessa siffror? frågar vidare vilken ambitionsnivå jag och regeringen har. Det är att fortsätta den positiva utvecklingen med färre dödade och färre skadade och bättre kontroll på våra vägar genom klampning, genom regelförbättringar och genom de alkobommar som tyvärr stängdes ned under partis tid i regeringen. 64 (M): Jag börjar med alkobommarna. Vi gjorde ett test och satte upp dem i hamnarna. Regeringen har sedan gjort ett antal utredningar. Man håller på med en utredning som jag tror ska vara färdig , och man har planerat att sätta upp alkobommar i tre till fem hamnar. meddelade i ett tillkännagivande att vi ville att de ska sättas upp i samtliga hamnar och gränsstationer. Men ambitionsnivån har sänkts till tre till fem hamnar. Vi hade en utrustning här i landet som har testats och körts, men från och med i övermorgon är den i för att de ska testa den. Utrustningen finns alltså inte ens kvar i , om jag är rätt underrättad. Det är allvarligt med tanke på att vi skulle kunna använda den för att kontrollera en del yrkesförare och andra förare som sätter sig i bilen utan att vara helt nyktra. Självklart ligger det inte lastbilar i diket . Jag uttryckte mig fel. Men vi får rapporter om förare som drar iväg med alkohol i kroppen. De har druckit på fester och båtar innan de sätter sig i lastbilen eller bilen och kör ut på våra svenska vägar utan kontroller. Risken för olyckor ökar eftersom de vet att antalet nykterhetskontroller ute på våra vägar är nere på nästan en fjärdedel av antalet kontroller vi hade tidigare. Detta sänder helt fel signaler vad gäller den säkerhet och trygghet vi behöver ha på vägarna. Jag är förvånad över ministerns svar. Ministern säger också att jag kommer att få samma svar . Det är möjligt, herr talman. Men jag är inte nöjd med svaret, för har vi för få trafikpoliser och nykterhetskontroller på våra vägar. Det enda ministern svarar är att det kommer att fortsätta att vara så. Vi har aldrig haft så många poliser tidigare, men vi har dem inte på vägarna längre utan någon annanstans. Min ambition med interpellationen var att få reda på om ministern har någon vilja att öka antalet trafikpoliser. Har ministern planerat att öka antalet utbildningar och se till att det blir fler trafikpoliser ute på våra vägar? Vilket ansvar har ministern för att detta verkligen genomförs och att vi får ut fler poliser på våra vägar? Om det är så att ministern inte har högre ambitionsnivå än så får jag tacka för svaret, men jag tycker att det verkar vara en lite väl låg ambitionsnivå med tanke på det låga antalet utandningsprov och att det fortfarande inte finns alkobommar uppsatta vid våra gränsstationer. Sedan har vi nästa steg, och det är missnöjet inom polisen. Det är också en allvarlig sak. Om trafikpoliser och andra slutar sin tjänst måste polisledningen självklart ta sitt ansvar i det läget. Men ministern borde också vara orolig om yrkeskunnigt folk lämnar sina positioner därför att de är nöjda i det arbete där de kanske har jobbat i 30–. Det borde vara intressant för ministern att titta över den biten. Så här kan vi inte ha det. Vi borde göra något både för att poliser ska stanna kvar och för att få fram fler trafikpoliser på våra vägar. 65 Statsrådet (S): Om man tjänst väljer att lämna polisen, som säger, går man sannolikt i pension. Det tycker jag är väl unt efter att man har jobbat inom polisen och utbildat sig för ett yrke. Ambitionsnivån är att utvecklingen ska fortsätta: färre skadade och dödade på våra vägar och bättre kontroll genom att man gör kontrollerna på rätt ställe och har bättre och tuffare verktyg än man hade när parti styrde . När styrde plockades alkobommarna i våra hamnar ned. I hamn – största hamn – hamnade de i en låda i en container, och befinner de sig i . När samarbetsregeringen styr byggs alkobommar upp, och de kommer att stanna där, i hamnarna, och inte som under tid hamna i ett magasin efter ett litet tag därför att den statliga finansieringen saknas. Jag måste återigen fråga , för han hittar på gång på gång – nu fanns det inga kontroller på våra vägar när man åkte ut. Är det något fel i den officiella statistiken? Sjunker inte antalet skadade på våra vägar? Sjunker inte antalet dödade på våra vägar? Det skulle jag vilja fråga , för det låter som motsatsen. När det gäller personalomsättningen inom polisen har vi en omsättning på inom . Vi har 28 000 anställda, fler än det någonsin var när ansvarade för . Kanske till kammarens protokoll skulle kunna läsa in personalomsättningen på det moderata riksdagskansliet så att vi kan jämföra den med polisens och se hur stort problemet är inom polisen respektive det moderata riksdagskansliet? 66 (M): Tack, ministern! Uppenbarligen är det så att ministern inte är orolig över att det slutar så pass många poliser som det gör och att det finns en oro i det hela. Bara det skrämmer mig, med tanke på att det inte är bra när poliser slutar av den anledningen att de inte längre trivs i verksamheten. Detta drar säkert ned hela stämningen runt omkring och sänker arbetsnivån för många övriga i verksamheten. Jag tycker att ministern borde ta detta på lite större allvar än att försöka jämföra det med hur många som slutar inom ett politiskt parti. Om det är några som slutar inom ett politiskt parti kommer det inte att påverka trafiksäkerheten ute på våra vägar, men att man slutar inom polisen kommer att göra det. Det är just där ute som människor dör av den anledningen att de kör ihjäl sig eller något annat på grund av alkohol. Det är de siffrorna jag är ute efter när jag tar upp denna interpellation. Vi har fortfarande 60–70 personer som dör på grund av alkoholrelaterade olyckor, och vi har över 1 000 personer som skadas. Detta anser ministern tydligen att vi ska tåla. Jag vill att vi ska sänka den delen. Vi måste minska alkoholen på våra vägar. Det är därför vi har lagt fram förslag om alkobommar och annat. För att rätta ministern när det gäller alkobommarna är det faktiskt så att vi hade dem uppsatta i för en testperiod. Sedan flyttade vi dem till i för en ny testperiod. När den var klar plockade regeringen – Socialdemokraterna – ned dem, och är de i . Det är rätt bra att veta om det, så att vi får det rätt i protokollet om vart alkobommarna har tagit vägen och vem det är som har skickat dem till . Jag skulle gärna vilja ha svar på frågan: Är ministern nöjd med situationen på våra vägar, och vill ministern få ut fler trafikpoliser för att få fler kontroller och få bättre ordning när det gäller onykterheten på våra vägar? 67 Statsrådet (S): ambition är lovvärd, men det är polisen som ska vara polis. Det är polischeferna som ska besluta om omfattningen och metoderna för uppdraget, inte och inte jag. Det är slut på detaljstyrning från och pinnjakt som gör att poliserna inte går efter vad som är effektivast för att minska trafikdödligheten eller alkoholen på vägarna utan efter vad som ser bäst ut i statistiken – statistik som sedan kan vifta med här i kammaren. När vi ändå är inne på statistiken: Om det är fem gånger fler som slutar på än inom polisen, är då krisen och missnöjet fem gånger större på än inom polisen? Hur stor är krisen och katastrofen inom på grund av den hemska personalomsättning som talar om? Kan vi inte få veta det? Hur ser han på personalomsättningen på det egna kansliet? Är den katastrofal om den är högre än inom polisen, eller går det kanske att leva med den personalomsättning som har på sitt riksdagskansli? Det skulle vara bra att veta. Vi vill att resultatet ska styra. Därför är det viktigt att antalet dödade och skadade på våra vägar minskar, att vi har ett aktivt arbete mot alkohol, att vi stoppar alkoholen i våra hamnar och att vi i historia kommer att få permanenta alkobommar i de största hamnarna. Det borde glädjas åt och applådera över. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2015/16:531 om statliga bankgarantier 68 Statsrådet (MP): har frågat finansminister vilka implicita garantier som staten utfäster till bankerna och hur stor andel av de offentliga finanserna dessa garantier utgör. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Implicita garantier till bankerna är knappast sådant som staten utfäster utan snarare konsekvensen av marknadsaktörernas förväntan om att staten inte skulle tillåta att systemviktiga banker fallerar. Staten förväntas garantera bankens överlevnad och därigenom implicit garantera värdet på långivarnas fordringar på banken, vilket i sin tur leder till lägre finansieringskostnader för banken. Marknadsaktörernas förväntningar borde rimligtvis ha förändrats efter att EU:s krishanteringsdirektiv genomförts i svensk rätt genom bland annat lagen om resolution, som trädde i kraft . Resolution innebär att staten tar kontrollen över till exempel en fallerande bank för att rekonstruera eller avveckla den under ordnade former. Lagstiftningen är utformad så att det i första hand är bankens ägare och långivare – inte skattebetalarna – som ska bära de förluster som banken ådragit sig. Det kommer att minska incitamenten för aktörer på finansmarknaden att ta överdriven risk. är det viktigt att komma ihåg att det nya regelverket för krishantering av banker tillåter statliga stödåtgärder, även om möjligheterna att vidta sådana åtgärder är begränsade. Det kan exempelvis handla om statligt stöd i förebyggande syfte eller kapitaltillskott och tillfälligt statligt ägande inom ramen för resolution. goda erfarenheter av statliga stödåtgärder och den tidigare regeringens ansträngningar i förhandlingarna om krishanteringsdirektivet för att möjliggöra sådana åtgärder kan dessutom förstärka marknadsaktörernas förväntningar om att staten ska rädda en fallerande storbank med hjälp av offentliga medel. Det nya regelverket kommer att bidra till att både förebygga stabilitetsrisker och förbättra handlingsberedskapen för det fall det skulle uppstå stora problem i det finansiella systemet. Bättre reglering och ett stabilare läge på de finansiella marknaderna har minskat, men sannolikt inte helt eliminerat, värdet av en implicit statlig garanti. Härom råder självfallet full enighet mellan mig och . 69 (M): Tack så mycket, Per , för svaret! Jag vill också tacka Per för redighet och tydlighet i hans sätt att svara på interpellationer. Det är välkommet och viktigt för sakfrågan som diskuteras, och det är givetvis viktigt för det demokratiska samspelet överlag. Per har att hantera en för mycket viktig fråga – det är en mycket viktig fråga för alla länder – i form av den finansiella stabiliteten. Det är kanske inte vad som står på banderollerna i första maj-tågen eller det som det ställs mest frågor om i valstugorna. Det är kanske till och med någonting som aldrig får det största utrymmet i våra tidningar. Om det däremot inte fungerar blir problemen desto större i termer av till syvende och sist mänskligt lidande, men på vägen dit en oförmåga att finansiera välfärden, en oförmåga att skapa tillväxt i samhället och en oförmåga att upprätthålla sysselsättning och skapa nya arbetstillfällen. är exponerat, som Per vet, eftersom har en traditionellt och historiskt sett stor finansiell sektor. Det är en av de större finansiella sektorerna i relation till bnp bland de utvecklade länderna. Det ställer givetvis stora krav på att vi med nit och redlighet ser till att vi har ordning och reda i dessa system och att vi kan hantera de risker som finns men också att vi kan hantera de problem som uppstår. När internationella aktörer har bedömt och utvärderat var just den disciplin som alliansregeringen inskärpte mot bankerna en viktig förklaring till att kunde stå emot krisens effekter bra. Det finns inbyggt i dessa system, som de flesta bedömare är eniga om, en överdriven girighet, jakt på vinster eller emellanåt fartblindhet som kan riskera stabiliteten och grunden för jobbtillväxt, sysselsättningstillväxt och ekonomisk tillväxt i hela landet. Det är därför bra, och något som jag välkomnar, att ministern fortsätter det arbete som alliansregeringen påbörjade på detta område. Med detta sagt handlar det just om detta med ordning och reda. Och, herr talman, det känns kanske lite orättvist att ställa Per till ansvar för vad skriver i debattartiklar. Den här interpellationen ställdes ursprungligen till . Men regeringen bedömde att regeringen är så fördelat att det är Per som ändå som ska svara på denna interpellation. Därför får jag ställa denna fråga till Per . Mot bakgrund av den förhoppningsvis breda samsyn som finns kring ordning och reda i fråga om den finansiella stabiliteten är det oroväckande när det i protokoll från stabilitetsråd och från finansmarknadsministern anges att det med de nya regler som finns på plats indirekt inte längre finns denna form av implicita garantier, utan nu bär bankerna och deras ägare själva det fulla ansvaret för den finansiella risk som finns. Det regleras med tariffer och procentenheter. Man ska betala pengar, man ska fondera likvida medel som man ska ha tillgång till och så vidare. Därtill denna mekanism som innebär att ägarna, vilket är det centrala, och inte skattebetalarna bär det yttersta ansvaret. Ändå argumenterar finansministern kraftfullt för nya skatter på banker. Det kan absolut vara rimligt att beskatta den finansiella sektorn på ett sätt som vi ännu inte gör. Det är inte det som jag vänder mig mot, däremot att motivet för detta är de implicita garantierna. Om motivet för en ny skatt är de implicita garantierna är det oroväckande att regeringen tycks ha olika uppfattningar om huruvida dessa implicita garantier existerar. Och om dessa implicita garantier motiverar en skatt bör också regeringen ha en uppfattning om omfattningen och storleken på dessa implicita garantier. Hur mycket pengar har skattebetalarna riskerat i svenska banker, enligt finansmarknadsministern? 70 Statsrådet (MP): Jag tackar för interpellationen och för att han också inskärper vikten av att vi ska ha en bra finansmarknadsreglering och se till att vi bygger upp en stor trygghet i det svenska finansiella systemet. Precis som poängterar är den svenska finansmarknaden mycket stor i relation till vår bnp. Därför är det extra viktigt att vi har tydliga och skarpa regler för finansmarknaden som ser till att man också tar sitt ansvar och att man inte drar på sig risker som faktiskt kan drabba hela den svenska ekonomin och därmed många viktiga samhällsfunktioner. Jag vill börja med att rätta bilden som försöker ge av den argumentation som finansminister har haft. Om hade läst och refererat till hela debattartikeln skulle han ha sett att det finns en rad goda skäl att ta bort avdragsrätten för ränta på efterställda lån. lyfter i artikeln fram flera skäl, bland annat att sektorn är skattegynnad – detta tycks hon dela med den förre finansministern, som beskrev det ganska många i regeringen – men också att man ökar motståndskraften för de svenska bankerna och finansinstituten genom att minska denna möjlighet att göra avdrag för efterställda skulder. Anledningen till att detta är ett relevant förslag är att vissa efterställda skulder får räknas till institutens kapitalbas enligt EU:s tillsynsförordning och enligt solvens II-direktivet. Sådana efterställda skulder bör rimligtvis behandlas som eget kapital också vid beskattningen. Därför bör inte heller ränteutgifter på skulderna kunna dras av. Förslaget ökar därför också den skattemässiga neutraliteten mellan finansiering med eget kapital å ena sidan och finansiering med efterställda skuldförbindelser i finanssektorn å andra sidan. Därmed får också företag i finanssektorn starkare incitament att öka soliditeten i sin verksamhet. Därmed får de också större motståndskraft. Det är viktigt att se att en av anledningarna till att vi nu gör denna stora förändring av hur vi ser på hur man ska rädda banker som hamnar i stora problem och kris är att vi såklart ser stora risker med att skattebetalarna ska ta den sista risken och att vara de som alltid i slutändan är beredda att gå in och täcka upp om det går fel i banksystemet. Därför gör vi stora insatser. Jag är mycket stolt över att vi nu ägnar mycket tid och kraft åt att minska risken för skattebetalarna, det vill säga att se till att bankerna i första hand ska vända sig till sina aktieägare och sina långivare för att se till att täcka upp genom dem som faktiskt har tagit riskerna i verksamheten. Det tycker jag är en mycket viktig och rimlig princip. En av anledningarna till att man dock inte kan säga att den implicita bankgarantin är helt avvecklad är den förra regeringens ingång i förhandlingarna inom EU när dessa direktiv togs fram och där de lade ned ganska mycket tid och kraft och kämpade för att det skulle finnas en möjlighet trots de nya regelverken att gå in från staten och ta det sista ansvaret om det skulle gå fel hela vägen. låter det lite grann på som att han tycker att det är problematiskt om staten ska ta en sådan implicit garanti. Då kanske man kan ifrågasätta varför den förra regeringen agerade på det sättet och så kraftfullt agerade för att denna möjlighet skulle vara kvar i det nya direktivet. Jag är mycket glad över att vi genom det direktiv som införs väldigt mycket ökar kraven på bankerna och deras ägare, så att det är där som den stora insatsen görs för att ta ansvar för att ha en fungerande verksamhet och att de ska ta ansvar när bankerna går dåligt. Det gör att vi nu kraftigt minskar den implicita bankgarantin. Det är någonting som jag tycker är en mycket positiv utveckling och som jag hoppas att vi har en bred samsyn om i riksdag. 71 (M): Det hände mycket på detta område – stabilitetsråd med mera. Mycket hände på EU-nivå – III och så vidare. Nya regelverk kom på plats – till exempel en resolutionsfond och insättningsgarantins finansiering. Det blir dock lite förvirrat här när finansmarknadsministern lägger en skuld för det som han säger är en implicit garanti på alliansregeringen och den position som vi hade i förhandlingarna med EU. Om finansmarknadsministern tror på det han själv säger undrar jag om han ens har förstått hur regelverket är utformat och fungerar, och det oroar. Anledningen till att drev denna position var just för att skattebetalarnas pengar inte skulle riskeras genom att man skulle hamna i en situation där man skulle riskera att behöva rädda bankernas aktieägare utan att man i stället skulle kunna ha kvar möjligheten att gå in från statens sida, ta över banken och säkerställa att tillgångarna för aktieägarna blir värdelösa och på så sätt säkra upp det finansiella systemet utan att rädda dem som har investerat pengar i banken. Ambitionen var givetvis – där nådde vi i mål – att se till att skattebetalarnas pengar inte skulle riskeras, det vill säga att det inte skulle finnas en implicit garanti för aktieägarna i bankerna, utan att garantin skulle vara att det finansiella systemets funktionalitet skulle upprätthållas även under en kristid och att man skulle säkerställa spararnas intressen. Detta är regelverket. Den andra delen av detta är finansieringen, där avgifter för banker, resolutionsfonder med mera har kalibrerats för att det ska säkerställas att man bär den risk som man tar. Om finansmarknadsministern menar att det finns kvar en implicit garanti från statens sida i detta, då betyder det att dessa avgifter av olika slag är för låga och inte lever upp till den riskbild som bankerna tar. I sådana fall borde finansmarknadsministern vilja höja dem kanske snarare än att riskera skattebetalarnas pengar om finansmarknadsministern i likhet med finansministern på ett ärligt och uppriktigt sätt anser att dessa garantier finns. Om garantierna, som finansmarknadsministern säger, existerar på riktigt har ju staten ställt ut en risk till skattebetalarna. Man har sagt: Så här mycket pengar riskerar ni ifall en eller flera av de svenska bankerna drabbas av allvarliga problem. Därför är det inte orimligt, herr talman, att också efterfråga en uppskattning eller bedömning av hur stor den risken är – hur mycket pengar den i sådana fall omfattar. Att i ett så allvarligt ämne lite löst säga att det finns en implicit garanti och sedan inte kvantifiera den garantin på något sätt skapar en stor osäkerhet. Det gäller inte bara bland marknadsaktörer, banker med mera utan givetvis även dem som enligt finansmarknadsministern bär risken. Det är de som går till jobbet och betalar sin skatt – som enligt finansmarknadsministern fortfarande, trots de regler som har kommit på plats, uppenbarligen ska bära ett ansvar för banker som inte sköter sig. 72 Statsrådet (MP): Jag måste säga att det blir lite märkligt att höra på , som ändå är företrädare för det parti som ledde under förra mandatperioden och förde dialogen med och förhandlingarna inom EU om just krishanteringsdirektivet och hur man ska hantera banker i kris. Vi ägnar oss nu med full kraft åt att minska riskerna för skattebetalarna och staten. Hela regelverket går ut på att i största möjliga mån minska riskerna. Det låter som att den förra regeringen försökte minska riskerna, men vi vet att den i verkligheten försökte förhandla in just möjligheten för staten att gå in och ta över banker i kris. Det säger också. Det är väl uppenbart för alla bedömare att den som är beredd att gå in och ta över en bank också tar en risk. Man tar ju över skulder och liknande för att just få det finansiella systemet att fungera. Vi ägnar oss som sagt väldigt mycket åt att försöka minska risken för att skattebetalarna ska gå in. Det är vårt huvudfokus. Jag kan konstatera att det, genom att vi har infört direktivet och gjort till resolutionsmyndighet, är skuldnedskrivningar som är det huvudsakliga verktyget om ett kreditinstitut eller värdepappersbolag inte längre klarar sina verksamheter och är bärkraftigt. Det nya regelverket gör därför att finansmarknadens aktörer har all anledning att göra väldigt noggranna riskbedömningar när de gör sina placeringar. På grund av hur den förra regeringen förde förhandlingarna kan dock även statliga stödåtgärder komma i fråga. Anledningen till det är ju att bland annat förhandlade till sig en viss flexibilitet i EU:s krishanteringsdirektiv. Det kan väl knappast komma som en överraskning för att den flexibiliteten finns, eftersom han är medlem i ett parti som ingick i den regering som faktiskt drev igenom detta. Den överraskning och nästan indignation jag noterar hos känner jag alltså kanske inte är riktigt rätt placerad i det här fallet. Jag tycker att det väldigt bra att vi nu har ett krishanteringsdirektiv på plats och att vi har resolutionsprinciper för bankerna.