prot · H30971 · 2016-02-26 00:00:00 — Arbetet har bidragit till att kraftigt minska antalet anlagda bränder och angrepp mot räddningspersonal i samband med räddningsinsatser. Vilka åtgärder som behöver vidtas ska nu beredas inom . 9 (): Jag börjar med att tacka för svaret på min interpellation. Att personal som rycker ut för att hjälpa människor i akuta och svåra situationer utsätts för angrepp är naturligtvis helt förfärligt. För de flesta människor är det helt obegripligt att det sker. Det är givetvis avskyvärt och oacceptabelt – polis, ambulans och räddningstjänst finns ju där för alla medborgare. De ska mötas med respekt och kunna utföra de livsviktiga insatser som de är satta att sköta utan att bli hindrade, störda eller till och med angripna. Ministern resonerar i sitt svar om orsaker till att det över huvud taget finns områden med stor utsatthet. Det har vi hållit på med rätt länge, och den debatten kan vi ägna oss åt någon annan gång. Det bästa vore som jag sa i den förra debatten om alla sociala problem kunde avskaffas, men här och måste vi ändå hantera en situation där utryckningspersonal utsätts när de ska hjälpa människor och hindras från att rädda liv. Frågan är vad man kan göra för att komma till rätta med det här. Jag vet inte hur många som hann titta på morgon-tv. Ministern kanske gjorde det. Det var ett litet inslag i de regionala nyheterna om ett möte man hade i går på eftersom man har haft problem där. Där resonerade man med varandra om vad man skulle kunna göra. Det händer alltså ett och annat, men likväl finns det mer som behöver göras. Regeringen pekar på arbetet mot organiserad kriminalitet och att polisen och andra myndigheter ska komma på hur de ska samarbeta med varandra mot organiserad brottslighet. Det är bra i sig. Men är stenkastning och ligistfasoner inte uttryck för organiserad kriminalitet. Det handlar också om ungdomar i ett tidigt skede av en kriminell livsstil. Det är ungdomar i riskzonen som är sysslolösa och inte riktigt vet hur de ska bete sig och som därför ägnar sig åt detta – och som naturligtvis gärna rekryteras av andra, tyngre belastade personer som tycker att det är bra att ge sig på polisen. Man bygger en attityd av vi och de och att leka polis på ett sätt som är fullständigt oacceptabelt. Det är ju också av detta skäl som det är bra med åtgärder som dem man har haft i . hade ganska stora problem. Där satte man igång ett arbete med de här ungdomarna, och det har gett resultat. Jag är positiv till sådana initiativ. Frågan för oss här i är dock: Finns det något som regeringen och statsmakterna kan göra? Detta är ett problem som vi har haft förut och som finns , och det kommer dessvärre säkert också att dyka upp igen. Ministern nämner det rundabordssamtal som företrädare för utryckningspersonal inbjöds till . Där diskuterade man hur man ska säkra ett bra straffrättsligt skydd för blåljuspersonal som blir utsatt för hot och våld. Det finns många som tycker att straffen för dem som angriper ambulanspersonal, personal från räddningstjänsten eller polisen borde skärpas. Är regeringen beredd att göra en översyn av påföljderna för den här typen av brott? En annan fråga är utsattheten och problematiken för blåljuspersonal med eller utan skyddad identitet. Man utsätts ju inte bara för hot och angrepp i det akuta läget, utan det händer också att man trakasseras . Det gör att personal kan vara oroad. Jag undrar vilka konkreta insatser regeringen kan tänka sig att göra och vilka slutsatser regeringen drar av de synpunkter som framfördes vid mötet. 10 Statsrådet (S): Jag ska börja med att vara ödmjuk och säga att vi håller på att dra slutsatser av mötet. Vi har precis sammanställt mötesanteckningar och skickat ut dem till de deltagande. Det framfördes en rad kloka synpunkter, men jag blir nog svaret skyldig i det att vi får återkomma om vilka åtgärder vi bedömer vara verkningsfulla och vill gå vidare med. Jag kan nämna ytterligare några frågor som diskuterades. För ambulanssjukvårdarnas del nämndes problemet med psykiskt sjuka patienter som har en tidigare våldshistorik. Dagens lagstiftning tillåter inte att information om våldshistoriken ges vidare till den ambulanssjukvårdare som ska rycka ut. Patientdatalagen sätter hinder i vägen. Detta är ett problemområde. Psykiskt sjuka patienter med våldstendenser är det största problemet för ambulanssjukvårdare. Det är inte de utsatta områdena eller den organiserade brottsligheten som är det största problemet. Mot den gruppen torde också, tyvärr, en straffskärpning vara av mindre betydelse. När det gäller räddningstjänsten finns det, som sa, ett antal goda exempel på förebyggande åtgärder. Man kan också fundera över om straffen och straffutmätningen är optimala med tanke på hur situationen ser ut. Jag utesluter inte att vi går vidare och tittar på den frågan, men det är lite för tidigt att säga . Vid mötet framfördes också lite motstridiga uppfattningar om hur en sådan lagstiftning eller lagskärpning skulle vara utformad. Polisen, räddningstjänsten och delvis också ambulanssjukvården har också arbetat ihop olika former av insatskoncept för att trygga personalen i den konkreta situationen. Det efterfrågades också olika former av informationsinsatser vid mötet, bland annat från det moderata landstingsrådet i . Det är också en fråga som vi borde titta närmare på för att se om det finns effektiva informationsinsatser som skulle kunna vara lämpliga. Också problemet med skyddad identitet och hot, som tar upp, var uppe på mötet. Jag uppfattade det som att huvudkravet var att man skulle kunna ha vad som lite vanvördigt kan kallas för ”skyddad identitet light”, alltså ett skydd som inte är lika ingripande som skyddad identitet, för det får en mängd andra negativa följdverkningar för den som har det. Men det skulle innebära att man inte kan söka fram på internet vem ens barn eller fru är och vilken skola barnen går i. Det är ett lite mindre omfattande skydd, helt enkelt. Den frågan får vi också överväga vidare i det kommande arbetet. Jag kan ge det löftet till att vi tar detta på största allvar. Det var skälet till att vi kallade till rundabordssamtalet. Vår tanke är att det utifrån det ska presenteras ett dokument med de förslag på åtgärder som vi ska jobba vidare med från statens sida. Sedan krävs det också att de olika aktörerna jobbar vidare från sin sida. Huvudmannaskapet för räddningstjänsten är ju kommunalt. Då krävs det att kommunerna tar de här frågorna på allvar. Det är arbetsmiljöfrågor. Huvudmannaskapet för ambulanssjukvården ligger på landsting och regioner. Då är det viktigt att de tar sitt ansvar och jobbar vidare med de här frågorna. Min tanke är att vi ska kunna få ett handslag om att jobba vidare på alla dessa fronter och att vi sedan återigen ska kunna träffas i gruppen och bocka av vad vi har gjort för att trygga arbetssituationen för vår blåljuspersonal. För jag instämmer naturligtvis i det som inledde med, nämligen att detta är helt oacceptabelt. Vi måste göra varje insats som krävs för att skydda blåljuspersonalens arbetssituation. 11 (): Jag förstår att man måste sammanställa minnesanteckningarna. Det tar ju lite tid innan man kan ge svar. Så kan det vara. Men det är viktigt att det händer något någorlunda snabbt. Jag tror att räddningstjänsten och andra väntar sig att regeringen sätter ned foten när man nu har lyft upp detta till diskussion. Min första fråga är därför: När har regeringen tänkt färdigt? När kan vi få minnesanteckningarna och en lista på åtgärder som man är beredd att arbeta vidare med? Detta med sekretessregler och information mellan olika myndigheter när det gäller transporter av psykiskt sjuka är naturligtvis viktigt, men det finns problem med det. Ett problem är förstås att om någon är akut sjuk hinner man inte alltid med denna rutin. Det kan också vara ett bekymmer, men man måste ändå rycka ut. Det stora problemet är dock när man angrips utifrån av gäng och andra som kastar sten och bär sig åt. Eller som , att man kommer och ska transportera iväg en patient och finner att någon har slagit sönder ambulansen. Det är fullständigt befängt att vi ens kan ha en sådan situation! Vad kan man då göra? Jag tror att påföljder är viktiga. Det är samhällets sätt att markera hur man ser på den här typen av brott. Dessa brott är allvarliga, för det undergräver samhällets funktion om inte utryckningspersonal kan få arbeta fredade i akuta lägen. Påföljderna löser inte alla problem, men det är centralt, och det är också en signal till personalen om hur man ser på frågan. Jag har inte sett någon statistik eller uppföljning när det gäller hur man har använt befintlig lagstiftning här. Tar man i med hårdhandskarna och markerar allvarligt när sådana här angrepp har skett? Jag tror att det är viktigt, inte minst om man får tag i ungdomar som har ägnat sig åt detta. Det borde givetvis vara obligatoriska föräldrasamtal och resoluta tag om man kommer på ungdomar med den här typen av aktiviteter. Det är inte bara polisen som ska hantera detta. Jag tror också att man måste diskutera detta med övervakningskameror, dels generellt, dels att utryckningspersonal och utryckningsfordon kan ha kameror för att dokumentera vad som händer. Det är ju något som kan lugna ned det hela. Det finns åtgärder som behöver vidtas. Jag tror att det är viktigt att vi någorlunda snabbt får svar om vilka åtgärder som man kan jobba med. Sedan har vi detta med sekretessen för denna typ av personal. Det är väldigt svårt att leva med skyddad identitet. Det är svårt för en människa att ha särskilda regler för sitt privatliv, men det kan finnas situationer där detta är nödvändigt. Då måste vi ha bra regler, så att det också fungerar för personalen. Man ska inte vara rädd för att utöva sitt yrke när man har dessa viktiga funktioner. Min huvudfråga är naturligtvis: När har regeringen tänkt färdigt? När kommer anden ur flaskan, så att vi får veta om det blir några konkreta resultat av de propåer som kom fram vid regeringens rundabordssamtal med anledning av attacker mot utryckningspersonal i olika delar av landet? 12 Statsrådet (S): När har regeringen tänkt färdigt? Det kan man göra sig lustig över oavsett färg på regeringen. Minnesanteckningarna från samtalet kom såvitt jag förstår . ska vi försöka presentera ett handlingsdokument om hur vi ska gå vidare med förslagen. Som jag sa tidigare landar förslagen lite olika hos olika huvudmän. Det var ambulanspersonalen själva som förde fram att det var de psykiskt sjuka som var huvudproblemet för dem och inte social oro och stenkastning. Låt mig kommentera straffskalan . När det gäller grov skadegörelse, som det oftast är frågan om när man kastar sten mot räddningspersonal, är det upp till i straffskalan. Sedan är det, som vet, alltid en fråga om hur straffutmätning i den straffskalan sker. Men så ser bilden ut . Det finns ett speciellt skydd för tjänstemän. Det finns för polis men inte för ambulanssjukvårdare. Ambulanssjukvårdarna var väldigt noga med att de inte ville ha det skyddet, av andra skäl. Jag tror egentligen att det var svar på de frågor som ställde. Vi delar problembilden. Vi är beredda att göra någonting åt detta tillsammans med oppositionen men framför allt tillsammans med dem som arbetar i den här miljön. Vi tar deras oro och deras synpunkter på största allvar, för det är viktigt att vi genomför åtgärder som de faktiskt tror är verkningsfulla ute på fältet och som kan bidra till en bättre arbetsmiljö. 13 (): Det är utmärkt. Jag ser fram emot att få de konkreta förslag som man kan förvänta sig kommer. Jag tror också att ambulanspersonalen har en speciell situation. Men när man pratar om uttryckningspersonal generellt tror jag att det i vissa lägen kan vara bra med kameror, inte bara generell kameraövervakning utan också annat. Polisen använder i vissa situationer kamera. Det gör man för att säkerställa att man kan visa att man själv har agerat på ett rimligt sätt men också för att det ibland har en lugnande inverkan på andra aktörer. Det är alltså lite olika typer av verksamheter och olika situationer vi har att hantera. Men jag tror att man måste ta olika typer av problem på allvar och se vad man gör för respektive grupp. Sedan gäller det påföljderna. Ja, vi har generella regler. Det finns också regler som handlar om angrepp mot myndigheter eller myndighetsutövning. Jag funderar ändå över något. Det kommer en hel del kritik om att det inte används eller kommer till uttryck. För skadegörelse brukar det inte bli särskilt tunga påföljder. Det kan tyckas vara extra allvarligt om man angriper en ambulans, en bil från räddningstjänsten eller en polisbil, för då ger man sig dessutom på möjligheten för människor att få livsviktig hjälp. Det är den problematiken som jag tror att vi behöver diskutera. Borde det vara en försvårande omständighet som får ett bättre genomslag i domstolarnas bedömning? Och tar man intryck av det allvar som det här handlar om när det gäller just den här typen av verksamheter? Det är en fråga jag har. Jag är inte helt klar över var vi står . Det tror jag att vi behöver följa upp framöver. 14 Statsrådet (S): Jag ska säga att vi har en någorlunda bild, men vi behöver en djupare bild av hur domstolarna dömer i de här fallen och var det i så fall är effektivt att gå in med en eventuell straffskärpning. När vi har det materialet färdigt har jag inget emot att delge det. Då kan vi diskutera tillsammans vilka åtgärder som skulle kunna vara effektivast. Jag ska också säga att jag delar positiva syn på kroppsburna kameror på räddningspersonal. Till stor del har polisen i det . Det vore kanske intressant att gå vidare och göra jämförande studier av effekten av sådana kameror i några olika stadsdelar. Man skulle då låta poliser, ambulans och brandkår ha kameror i några områden och jämföra med utvecklingen i områden där de inte har det. Då kan man mäta effektiviteten och se vad som är effektivast. Men jag har också en i grunden positiv syn på den typen av åtgärder. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2015/16:385 om rekrytering av deltidsbrandmän 15 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder som har vidtagits i syfte att underlätta rekryteringen av deltidsbrandmän. Den kommunala verksamheten med räddningstjänst är av stor vikt för människors säkerhet och trygghet. organiserad med deltidsanställda brandmän är en viktig grund för den verksamheten. Det är kommunen som ansvarar för att räddningstjänsten planeras och organiseras så att räddningsinsatser kan påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt inom kommunen. Många kommuner har svårt att rekrytera deltidsanställda brandmän. Det har enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap lett till att flera kommuner inte kan upprätthålla sin planerade beredskap för räddningstjänst. Jag ser allvarligt på detta och följer noga utvecklingen på området. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har lämnat stöd till kommunerna i arbetet att organisera räddningstjänsten med deltidsanställda brandmän. Utöver befintlig utbildningsverksamhet har myndigheten utvecklat ett internetbaserat stöd till kommunerna för sitt genomförande av förberedande utbildning. Dessutom inrättade myndigheten tillsammans med Kommuner och Landsting en arbetsgrupp som ska fokusera på rekrytering av deltidsanställda brandmän. Inom pågår ett arbete som är inriktat på att ytterligare åtgärder kan vara nödvändiga att vidta för att generellt sett kunna förbättra kommunernas möjligheter att organisera sin räddningstjänst med deltidsanställda brandmän. kommer jag att lämna besked om resultatet av dessa överväganden. 16 (M): Förutsättningen för en levande landsbygd är givetvis att de samhällsviktiga strukturerna finns på plats. En av de första och kanske viktigaste samhällsviktiga strukturerna är skydd mot olyckor. Där är räddningstjänsten med deltidsbrandkåren otroligt viktig. Det här är inget nytt problem, men det är ett växande problem. Det är ett allt större problem. Ungefär som Ygeman blev statsråd blev jag invald i försvarsutskottet, som bereder de här frågorna. Jag har besökt ett antal brandstationer. På alla brandstationer jag har besökt har jag mötts av samma problematik. De säger: Det är inget nytt problem. Vissa åtgärder har vidtagits, men har andra åtgärder vidtagits som har försvårat möjligheten för att rekrytera deltidsbrandmän. Nya pålagor, nya regleringar och nya utbildningar gör att det blir svårare och svårare. Sedan finns det givetvis en samhällsstruktur som omvandlas, vilket har gjort att färre jobbar på landsbygden och att fler kanske handlar och får sin service i städer i stället för på landsbygden. Det har givetvis försvårat detta. Det kan man inte beskylla vare sig mig eller statsrådet för, men så ser det ut. Jag ställde en fråga till statsrådet för ganska exakt . Jag frågade honom vilka åtgärder han hade vidtagit. Jag ställer nu en liknande fråga. I det svar som Ygeman ger säger han att det inleddes ett samarbete mellan Kommuner och Landsting och en arbetsgrupp som ska fokusera på rekrytering av deltidsbrandmän. Det stämmer faktiskt inte riktigt, för det arbetet har inte inletts. Det kanske finns en ambition att göra det, men något sådant arbete har inte inletts. Det finns också, som statsrådet pratar om, en internetbaserad utbildningsplattform. Jag kan väl i det sammanhanget konstatera att den plattformen fanns på plats 2013 eller 2014. Det är alltså inte heller någonting som Ygeman som statsråd har bidragit till. Det som jag tycker är problematiskt är att de frågor som ska upp till diskussion med olika intresserade och SKL tillsammans med MSB inte kommer att få en egen plats, utan de kommer att bakas in i andra frågor. Det gör att de här frågorna inte helt och hållet kommer att få den prioritet som man hade kunnat önska. Jag kan ändå glädja statsrådet med att det pågår ett arbete med att titta på frågorna vad gäller rekryteringen av deltidsbrandmän. Det leds av och . Det är så att säga ett resultat av den konflikt som fanns . Ett stort problem i denna konflikt var att frågan om rekrytering var så svår att det var svårt att komma överens om de andra delarna. Det resulterade i att de här två parterna inledde ett arbete för att komma fram till hur fler deltidsbrandmän skulle kunna rekryteras. Det går väl inte utan att man ser på tv eller läser i lokaltidningar att det finns problem. Därför är det bra att det finns ett arbete på departementet, som Ygeman redovisar i sitt svar. Förhoppningarna från min sida och, tror jag, från många andras sida är att man tar till vara de erfarenheter som finns, bland annat i det arbete som pågår . Detta är alltså en fråga som, skulle jag säga, hotar hela den svenska modellen för räddningstjänst. Vi ser att andra länder har övergått till en annan typ av räddningstjänst; man övergår från deltid till heltid. Det är klart att det skulle få stora effekter på hela strukturen för räddningstjänsten. Jag tror också att det skulle bli stora kostnader. Men jag kan slutligen i mitt första inlägg glädja Ygeman med att försvarsutskottet kommer att lägga fram ett tillkännagivande som handlar just om hur fler deltidsbrandmän kan rekryteras. Jag är givetvis beredd att hjälpa dig i den frågan. 17 Statsrådet (S): Jag välkomnar naturligtvis engagemang i frågan, hans hjälp till regeringen och statsrådet och också det tillkännagivande som försvarsutskottet planerar att göra. Det gör det möjligt att i organiserad form redovisa tillbaka till de åtgärder som förbereds inom departementet och som senare kommer att läggas fram och kunna redovisas som svar på det tillkännagivande som uppenbarligen kommer att göra. Jag delar den problembeskrivning som ger uttryck för. Det finns ett reellt problem här. Vi har en brist i rekryteringen av deltidsbrandmän och måste titta på hur systemet ska fungera framgent för att kunna garantera en bra rekrytering och också en bra funktion för våra räddningstjänster runt om i landet. Framför allt är detta en glesbygdsfråga. Man måste nog titta på ett ganska brett perspektiv och se vad det är som gör att de som var beredda att anta en uppgift som deltidsbrandman inte är det . Det kan handla om bosättningsmönster som förändras. Det kan handla om arbetsrättsliga regler som förändras. Det kan också handla om hur arbetsgivare ser på att ha deltidsbrandmän anställda – om man ser det som en merit, något nyttigt och något som kan berika den egna verksamheten eller om man ser det som något jobbigt och ett problem som gör att det försvinner kompetens och resurser från den egna verksamheten. Där kanske vi också borde se på hur deltidsbrandmän kan placeras in i ett bredare perspektiv. Alla de frågorna tittar vi i departementet på, och vi återkommer till , uppenbarligen som ett svar på det tillkännagivande som planerar tillsammans med kollegorna i försvarsutskottet. 18 (M): Jag får tacka för ytterligare svar från statsrådet. Det är väl inte alla som ens håller med om att det finns ett problem. SKL har exempelvis uttryckt att man ifrågasätter om det finns ett reellt rekryteringsproblem när det gäller deltidsbrandmän. Därför tycker jag att det är tacksamt att statsrådet delar den uppfattningen helt och fullt – det tror jag är viktigt för verksamheten. Jag hade tänkt fråga statsrådet – det var en av de frågor som han besvarade – vilka åtgärder man bereder. Det är bra att man har en bred syn. Men den allmänna räddningstjänsten har helt andra förutsättningar, och jag tror att det är bra om man kan särskilja de här frågorna, så att man riktar särskilt intresse mot deltidsbrandmän, för det är väldigt olika villkor för rekrytering av deltidsbrandmän och reguljära brandmän. Att rekrytera reguljära brandmän har egentligen aldrig varit något stort problem. Min fråga får väl gälla vad som händer i tiden. har man kunnat konstatera att det har hänt väldigt lite i de här frågorna, även om det har hänt andra saker i världen. Men det hindrar inte att man löser två frågor . Vilket tidsschema finns för att leverera svar på de frågor som jag har ställt? Detta är inte mitt korståg privat, utan det är en fråga som finns i varje kommun, och det är en fråga som egentligen varje lokalpolitiker har på sitt bord. Vi måste ta ansvar, vi som har de myndigheter som sitter på kunskapen om hur verksamheten fungerar, men även vi som sitter på möjligheten att förändra reglerna. En fråga som vi i försvarsutskottet har lyft är frågan om det måste vara bara två utbildningsställen för att utbilda deltidsbrandmän. För många personer är det besvärligt att vara hemifrån kanske tre i sträck. Kunde man hitta fler utbildningsställen lokalt skulle det underlätta. Det finns ingen brist på brandövningsplatser, utan varje kommun har väl i princip någon form av brandövningsplatser, även om de kanske använder sig av olika kommunalförbund. Därför borde det vara en enkel åtgärd att inte ställa som krav att de två räddningsskolorna ska vara de enda ställena i landet som utbildar brandmän på hel- och deltid. Jag har alltså frågorna: Vilket tidsperspektiv har departementet i de här frågorna? Kommer man också att engagera den bransch- och fackorganisation, , som är den huvudsakliga parten i de här frågorna och sitter på väldigt mycket kunskap? Kommer de att engageras i det arbete som sker på departementet? 19 Statsrådet (S): Det är naturligtvis alltid svårt att ge en konkret tidsplan för ett arbete. Om gör ett tillkännagivande kommer det att bli en redovisning i den årliga skrivelsen fram . Men jag hoppas att vi ska kunna ge svar på en del av de frågor som ställer . Vi kan väl sätta upp sommaren som en gemensam målbild, så får eventuellt möjlighet att ställa en ny interpellation och ställa statsrådet till ansvar för att han inte har klarat att helt leva upp till de förväntningar som han ställde ut i det här interpellationssvaret. När det gäller SKL kan man från statlig horisont undra: Om det finns problem med att rekrytera deltidsbrandmän är naturligtvis ersättningsfrågorna något att diskutera. Men det kanske finns en viss motvilja mot att diskutera det på den sidan.