prot · H30997 · 2016-04-22 00:00:00 — Men för att den ska kunna lösas gäller det att lösa de tekniska detaljfrågorna – till exempel definiera vad som är en begränsad tid och sätta upp olika former av kontroller. Vår position är att vi kommer att lösa detta. Men när jag frågar om han har någonting att lägga till, om han tycker att vi ska driva någonting ytterligare, då säger han egentligen ingenting – det där vill han inte beröra. När vi kommer lite längre fram i förhandlingarna kanske positionerna och läget klarnar ytterligare. Men till dess får nog vänta på att vi kommer med ytterligare information, vilket ska ske , och att vi kommer med en skriftlig konsekvensanalys, vilket han har efterfrågat. Jag måste nog säga att interpellationsdebatter av det här slaget inte är särskilt nödvändiga i det här skedet. Ni i utskottet vet att det kommer mer information. Då tycker jag att ni snarare kan vänta tills ni har fått den informationen. Sedan kanske vi kan få en debatt om vi har helt olika uppfattningar i olika sakfrågor. Men hjulen är i rullning, och jag kan gärna säga att interpellation inte har stoppat dem utan snarare möjligen bidragit till att sätta ytterligare tryck i frågan, vilket som sagt är bra bara det. Överläggningen var härmed avslutad. § 5 Svar på interpellation 2015/16:536 om vikten av svensk flygmotorkompetens 15 Försvarsminister (S): har frågat mig vilka åtgärder regeringen är beredd att vidta för att tydliggöra att även produktstödet av motorn i JAS 39 E är ett väsentligt säkerhetsintresse samt vilka åtgärder regeringen är beredd att vidta för att upphandlingen av produktstödet, inklusive underhållet av den nya flygmotorn, ska riktas mot i verksam försvarsindustri. Regeringen har fattat beslut om utveckling och anskaffning av JAS 39 E. Försvarsmakten och har lagt de erforderliga beställningarna, och har mandat att ingå kontrakt med industrin. Regeringen har angett att stridsflygsförmågan är ett område av väsentlig betydelse för försvar och har i inriktningsbeslutet till myndigheterna angett att detta innebär att förmågan långsiktigt ska bibehållas och utvecklas på ett sätt som är rationellt i förhållande till kraven på krigsduglighet och god hushållning med statens resurser. Jag förutsätter att myndigheten och industrin i avtalen värnar om stridsflygsförmågan som ett väsentligt säkerhetsintresse liksom att den resulterande lösningen ska bli kostnadseffektiv och uppfylla kraven på krigsduglighet för det samlade Gripensystemet samt vara förenlig med den svenska upphandlingslagstiftningen. 16 (L): Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Det är ett företag som heter , tidigare med namnet Aero, i i som har skött våra flygmotorer i det svenska stridsflyget alltsedan de första JAS Gripen-flygplanen rullades ut . Aero/GKN har skött uppgiften med den äran, fru talman. Man kan notera något som är närmast unikt, nämligen att det flugits utan att ett enda motorrelaterat haveri förekommit. Den militära verksamheten på GKN i står för bara några enstaka procent av den samlade omsättningen. Men det faktum att GKN har ett helhetsperspektiv på de svenska stridsflygsmotorerna är av avgörande betydelse för hela den krets av kunder som GKN har på den civila sidan. Det är också det här helhetsperspektivet som bär upp den samlade kompetensen för företaget. I förlängningen, fru talman, är det därför inte bara de 200 arbetstillfällen på GKN som är riktade mot den militära verksamheten som står på spel. I förlängningen handlar det om över 2 000 arbetstillfällen inom denna industri i . Jag är först och främst försvarspolitiker, om nu någon trodde något annat. Det som driver mig i den här debatten är intresset av att våra stridsflyg ska kunna förbli tillgängliga för det svenska flygvapnet och den svenska försvarsmakten. JAS Gripen är den enskilt dyraste och viktigaste komponenten i vårt försvar. För någon vecka sedan stängde flygsäkerhetsinspektören våra två flygverkstäder. Han hänvisade till dålig styrning i och en bristande säkerhetskultur. , fru talman, är underhåll och reparation av våra stridsflyg och deras motorer en mycket komplex historia. Men det kommer att bli än värre om det är så att Försvarsmakten först ska vända sig till , , som sedan ska vända sig till , som i sin tur ska vända sig till en utländsk leverantör, , för att man eventuellt ska kontakta GKN i . Därför, fru talman, menar jag att det av hänsyn till rikets säkerhet bör finnas en svensk rådighet över produktstödet av de svenska flygmotorerna. Jag misstänker att delar många av mina synpunkter. Vid en föregående debatt oss emellan sa försvarsministern att han för sin del gärna såg att så mycket som möjligt av den här verksamheten hamnade i . Jag bedömer att han egentligen bara behöver säga det som är ganska självklart: Om svensk stridsflygsförmåga är ett väsentligt nationellt säkerhetsintresse är också den enskilt viktigaste och dyraste komponenten i denna förmåga, flygmotorn, en del av ett sådant intresse. Jag bedömer därför att det är tillräckligt att ministern gör ett förtydligande på just den här punkten för att vi ska kunna säkra en svensk lösning för det framtida produktstödet av våra flygmotorer. 17 Försvarsminister (S): När vi diskuterar frågan och för in helhetsperspektiven på svensk försvarsindustri är det enkelt att konstatera att det inom sektorn totalt handlar om 30 000 arbetstillfällen direkt i försvarsindustrin och i verkanskretsen sammanlagt om ca 100 000 arbetstillfällen. Det finns en väldigt tydlig koppling mellan civilt och militärt och en bredare effekt. Det finns också stora möjligheter till resultat i forskning på den militära sidan som sedan glider över i effekter också på den civila sidan. När det gäller den typen av grundläggande förhållningssätt har jag egentligen ingen annan syn än vad här redovisar. Stridsflyget med JAS Gripen-systemet är utpekat som ett väsentligt säkerhetsintresse. Det är ett sätt att markera att det är en produkt som ska utvecklas i , ska tillverkas i och vara anpassad efter svenska förhållanden. Det ska vara en svensk-nordisk design som passar våra operativa behov. Det är den helheten som det handlar om. Det finns naturligtvis formella möjligheter att titta på delar i ett system. Frågan är om man ska peka ut dem som ett väsentligt säkerhetsintresse eller inte. Men det innebär inte att varje enskilt delsystem eller enskild komponent är att betrakta som ett eget väsentligt säkerhetsintresse där särskilda åtgärder kan vidtas. Som vi ser det pågår det nu en process mellan myndigheterna och industrins intressenter där man ska försöka hitta en lösning. Det är sant att det är någonting som har pågått . Jag är optimistisk om att man ska kunna hitta en produktionsstödslösning mellan de olika intressenter som diskuterar detta just . Det är en process som får fortgå med utgångspunkt från de avtals- och ansvarsförhållanden som föreligger. Det är en process som vi från regeringens sida inte avser att intervenera i. Så ser läget ut. Jag förutsätter att man kommer att hitta en lösning. När det gäller beskrivningen av GKN:s verksamhet och hur det har skött de uppdrag det har haft har jag ingen annan uppfattning än att det är en verksamhet som har fungerat väl. Jag förutsätter också att det kommer att bli ett avtal om de bitarna. Men vi kommer inte att intervenera i den processen. 18 (L): Det är viktigt att komma ihåg att väsentliga nationella säkerhetsintressen är förutsättningen för att undgå en upphandling i konkurrens och kunna rikta upphandlingen till en specifik industri. Den behöver inte vara inhemsk eller verksam inom landet. Det kan även vara utländsk industri som man har möjlighet att vända sig till. Därför är det väldigt viktigt att ändå förtydligar: Vad innebär det att stridsflygsförmågan är ett nationellt väsentligt säkerhetsintresse? Förvarsministern säger att varje komponent inte kan omfattas av det begreppet. Nej, det kan jag hålla med om. Innehållet i det samlade stridsflygplanet är nästan i allt väsentligt utländskt. Motorn representerar av livscykelkostnaden för ett stridsflygplan. I fallet Gripen E innebär det som direkt kan kopplas till motorn, med köp, anskaffning och underhåll. Det är verkligen inte vilken komponent som helst. Man skulle kunna säga att det är en av de tre komponenter som konstituerar ett stridsflygplan. Därför måste jag ställa frågan på nytt till försvarsministern: Om stridsflygplanen är ett väsentligt säkerhetsintresse, är då inte också den viktigaste komponenten motorn detta? Försvarsministern säger att det pågår en process. Det är alldeles korrekt. De inblandade industrierna har förhandlat om saken i mycket . har ett flertal gånger ställt frågan till : När blir det ett avslut? Man har utlovat ett antal olika tidpunkter vilka samtliga nu är passerade. skrev den dåvarande generaldirektören för FMV att man ville att GKN skulle ha i väsentligt samma rådighet över den nya motorn i Gripen E som man har över motorerna i C/D och A/B. Det är viktigt att komma ihåg att det också handlar om stordriftsfördelar. FMV har redan tecknat kontrakt med GKN när det gäller de gamla befintliga motorerna, som kommer att behöva underhållas i ett par årtionden till. Det vore då helt irrationellt att lägga produktstödet för de nya motorerna, som tillhör precis samma familj, någon annanstans. Här handlar det, som försvarsministern skriver i sitt svar, om att hitta kostnadseffektiva och rationella lösningar. Det är stordriftsfördelarna. 19 Försvarsminister (S): Vad jag har förstått har FMV sagt att och har tecknat ett joint statement och att en överenskommelse mellan företagen skapar förutsättningar för FMV att teckna ett produktstödsavtal för motor F414 liknande det som finns för RM12 i Gripen C/D. Som jag har sagt kommer vi inte att intervenera i de förhandlingar och den process som pågår. Däremot hoppas jag att man kommer fram till avtalet. Jag förutsätter helt enkelt att det blir så. Men man ska inte utlova någonting innan det är klart. Men Försvarsdepartementet är inte någon del i den förhandlingen. Det är mellan intressenterna som förhandlingen sker. har en tidsplan. Flygsystemet ska börja användas 2019. Därmed menar jag att det finns tid i förhållande till den typen av tidpunkter. Jag är naturligtvis, precis som , angelägen om att det blir ett avtal. När det gäller säkerhetsintressen vill jag ändå säga att regeringen även framöver kommer att ha ambitionen att nyttja möjligheten till avsteg från om det bedöms nödvändigt för att skydda ett väsentligt säkerhetsintresse. Det finns inget principiellt motstånd mot det. Vi drev under den förra valperioden mot den dåvarande regeringen väldigt tydligt att vi ansåg att man skulle utpeka bland annat stridsflyget som ett väsentligt säkerhetsintresse, och så blev också fallet. Det är i varje fall viktigt att understryka att enligt den ordning vi har är det myndigheterna som har att tillämpa lag inklusive upphandlingsregelverket. De har därmed till uppgift att bedöma i varje enskilt fall om undantag enligt artikel 346 enligt gällande upphandlingslagstiftning i EUF-fördraget. Det finns formella delar när det gäller vem som sköter vad. När det gäller motorn är den av väsentlig betydelse. Vi är väl överens om att den är avgörande i hela systemet. Det gäller den samlade designen, den samlade utformningen, den operativa standarden och anpassningen vill våra förhållanden. Det är helheten i systemet som utgör det väsentliga säkerhetsintresset. Man kan naturligtvis peka ut enskilda delsystem i det. Men så är icke gjort i det förslag som den förra regeringen lade fram i budgetpropositionen när man markerade detta. Jag tänker inte gå in på olika delsystem i sammanhanget. När det gäller den aktuella interpellationen om den produktion som förhoppningsvis ska ske i får man lösa frågan i den förhandling som pågår. Det är den linje vi har. 20 (L): hänvisar försvarsministern till ett , ett letter of intent, som ingicks mellan de båda industrierna . Tyvärr har den överenskommelsen inte inneburit att man har kunnat lösa de konflikter som finns, utan de reella förhandlingarna om var produktstöd och underhåll ska ligga någonstans pågår fortfarande. Jag är fullt medveten om att försvarsministern av konstitutionella skäl inte kan peka med hela handen mot sin myndighet i ett enskilt fall. Men det är regeringen som förfogar och råder över definitionen av vad som är väsentliga säkerhetsintressen, och jag måste ändå, fru talman, uttrycka min besvikelse när försvarsministern säger att han inte vill gå in på enskilda komponenter eller delsystem i det här systemet av system som stridsflygsförmågan utgör. När han ger det beskedet visar han en viss likgiltighet inte bara inför de många arbetstillfällen som det här handlar om i och den kompetens som är viktig för stora delar av den civila industrin på det här området. Han gör sig, tror jag, också själv en otjänst som försvarsminister i det att vi behöver ha en lösning av motorunderhållet som vi har rådighet och kontroll över, som ligger på svenskt territorium och som innebär ett minimalt beroende av andra länder och utländska företag för att vi ska hålla igång vår stridsflygsförmåga. Jag känner mig en smula besviken på att regeringen intar en så defensiv hållning i en sådan här viktig fråga, både arbetsmarknadspolitiskt, industripolitiskt, regionalpolitiskt och inte minst, fru talman, säkerhetspolitiskt. 21 Försvarsminister (S): Frågan är hur långt man ska gå med överdrifter. Först konstaterar att han vet att det av konstitutionella skäl är svårt att peka med hela handen i ärendet. Jag vet även att det finns en benägenhet att anmäla till så fort möjligheten ges, och i den branschen är även en aktiv man. Jag har därför inte tänkt stå här och tala mig in i en ny KU-anmälan. Jag anser naturligtvis att vi ska slå vakt om svensk försvarsindustri. Det är någonting som vi arbetar med i främjande verksamhet, i ett gott samarbete och genom utpekandet av väsentliga säkerhetsintressen. Men att intervenera i en förhandling är inte ett rimligt förhållningssätt. Detta är sådant som när det gäller statsmakten hanteras på myndighetssidan. svarar angående letter of intent eller joint statement och säger att det inte betyder något eftersom diskussionen pågår mellan parterna. Men det är ju just det som är hela utgångspunkten för den här diskussionen: Den förhandlingen pågår och är inte avslutad , och jag hoppas och tror att den kommer att bli avslutad. Jag förutsätter i alla fall det, för det är väl så att vi i slutändan måste komma fram till en lösning. Men flygplanen ska börja levereras 2019, som sagt. Jag tycker att det är en kraftfull överdrift att nu börja dra in att det skulle finnas någon sorts likgiltighet från regeringen. Vi är inte likgiltiga, men däremot har vi att förhålla oss till ett regelverk i sammanhanget. Sedan kanske det inte är rimligt att jag pekar ut delar i ett system som väsentligt säkerhetsintresse i den här typen av riksdagsdebatt. Överläggningen var härmed avslutad. § 6 Svar på interpellation 2015/16:549 om fördjupat militärt samarbete med 22 Försvarsminister (S): har frågat mig följande: Hur förhåller sig försvarsministern och regeringen till det faktum att aviserat att de inte är i en position att kunna ge andra EU-länder militära säkerhetsgarantier? Hur ser försvarsministern på det faktum att regeringen är den första som saknar en bred samsyn i säkerhetspolitiken? Vad ser försvarsministern som målbild i samarbetet med ? Finns det någon bortre gräns för vad det samarbetet skulle kunna bli? Ser försvarsministern till exempel att och ska bilda ett försvarsförbund och föra gemensam utrikespolitik? Anser försvarsministern att ett fördjupat militärt samarbete med skulle kunna ersätta fördelarna, inklusive säkerhetsgarantierna, med ett Natomedlemskap? Den svenska solidaritetsförklaringen utgör en central del i svensk säkerhetspolitik. kommer inte att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land, och vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. Lissabonfördragets artikel 42.7 innebär ett åtagande för alla medlemsstater att lämna stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i till en annan medlemsstat om den utsätts för ett väpnat angrepp på sitt territorium. Varje enskilt medlemsland väljer självt på vilket sätt det hjälper ett annat medlemsland eller hur det vill ta emot eventuell hjälp. Stödet kan vara militärt, civilt eller politiskt. Artikel 42.7 påverkar ”inte den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik”, vilket innebär att artikeln inte påverkar vår militära alliansfrihet. Hur agerar i en given situation avgörs av . Jag delar uppfattning om behovet av bred uppslutning bakom försvars- och säkerhetspolitiken men delar inte bedömningen att regeringen saknar sådan uppslutning. Den säkerhetspolitiska inriktning som ligger till grund för inriktningspropositionen och som fem riksdagspartier – de båda regeringspartierna, liksom , och – ställde sig bakom , ligger fast. Där framgår tydligt behov av fördjupad samverkan med andra länder, inklusive . Ett direkt resultat av försvarsuppgörelsen var den studie som leds av ambassadör med uppgift att utifrån ett fristående perspektiv analysera och redogöra för innebörden av olika former av samarbeten respektive medlemskap med länder och i organisationer, samt dessas för- och nackdelar, inom det försvars- och säkerhetspolitiska området. I analysen ska inte den militära alliansfriheten utvärderas. Vad gäller det svensk-finska försvarssamarbetet är det omfattande och högt prioriterat av regeringen. och har en likartad säkerhetspolitisk utgångspunkt, och samarbetet mellan länderna är omfattande. Samarbetet stärker den nationella förmågan i respektive land och skapar ökad säkerhet i närområdet. och har kommit överens om att det bilaterala försvarssamarbetet även ska omfatta operativ planering och förberedelser för ett gemensamt användande av civila och militära resurser i olika scenarier. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i . Jag vill betona att sådan planering bör vara ett komplement till, men skilt från, respektive lands nationella planering. Samarbetet innebär en möjlighet till gemensamt agerande men inte några utfästelser. Endast under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas kan länderna agera gemensamt. säkerhetspolitiska linje ligger fast. Den militära alliansfriheten bidrar till stabilitet i närområdet och ger oss handlingsfrihet. Vår säkerhet kommer inte av sig själv utan är vårt eget ansvar att bygga upp. Detta gäller såväl vår nationella försvarsförmåga som förmågan att gemensamt agera med andra för att främja stabilitet och säkerhet samt höja tröskeln för militära incidenter och konflikter. säkerhets- och försvarssamarbeten utvecklas inom ramen för EU, FN, , Natos partnerskap samt tillsammans med , de övriga nordiska länderna, de baltiska staterna och genom den transatlantiska länken. Dessa samarbeten kompletterar och stärker varandra och säkerheten i vårt närområde. 23 (C): Tack, försvarsministern, för svaret på mina fyra frågor eller åtminstone delar av dessa frågor! Jag tycker att det är bra att försvarsministern så tydligt markerar solidaritetsklausulen som en central del i svensk säkerhetspolitik. Det som är bekymret, fru talman, är vad jag pekar på i min interpellation, nämligen att president har varit tydlig och uttryckt att man inte har förmåga att ta ansvar för andra, ta ansvar för solidaritetsklausulen som vi förväntar oss att man ska göra. Den handlar ju ytterst också om militära insatser, annars är det inte mycket värt. Detta framgår inte av försvarsministerns svar. president uttryckte sig så här: ”Då och då får vi höra tankar som skisserar upp något slags delansvar för när det gäller försvaret av . Jag har dock varit tvungen att vara ganska precis i denna fråga. Av den enkla anledningen att inte befinner sig i en sådan ställning där det kan ge andra sådana militära säkerhetsgarantier som det inte ens själv har. – – – Om ett folk på drygt fem miljoner invånare under dessa förhållanden i princip själv ansvarar för sitt försvar är det ett tillräckligt stort ansvar.” uppfattar alltså att man inte har förmåga att svara med solidaritet, militär om så är, med oss – eller med våra baltiska grannar, som vi anser är en del av vårt ansvar. Jag undrar, fru talman, om inte denna hållning i grunden urholkar en central del av vår säkerhetspolitik, urholkar vår solidaritetsklausul. , och är våra grannar, och vi har sagt – jag utgår från att försvarsministern delar den åsikten – att vår solidaritet betyder att vi också militärt är beredda att bistå dem om så skulle krävas. Men de tror oss inte när det gäller vår solidaritet, fru talman. Det är åtminstone vad jag har hört. De uppfattar den inte som trovärdig eftersom vi inte kan ge garantier. Garantier finns i Natos artikel 5, och det är den enda garanti som finns. Det är en garanti som inte heller har och som man därför säger att man inte kan ge andra. Det innebär ju att hela vår solidaritetsklausul och hela vårt solidaritetsarbete, som är en central del av vår säkerhetspolitik, urholkas. Bred samsyn i säkerhetspolitiken har jag också frågat om, fru talman. Jag noterar det stycke som försvarsministern hänvisar till, för det var också det stycke som vi var överens om i förhandlingarna när det gällde den försvarspolitiska inriktningspropositionen. Det var just detta som landade i en studie under mandat. Men det är där den breda samsynen upphör. Ett stycke i den försvarspolitiska inriktningspropositionen är ju inte en bred samsyn. Den militära alliansfriheten menar väl inte försvarsministern att vi har bred samsyn om? Den har regeringen samsyn om med och . Jag uppfattar inte det som en bred samsyn, men det kanske försvarsministern känner sig nöjd med. 24 (M): Jag instämmer i alla de konstateranden som gör i sin interpellation. Jag tror att man utöver detta kanske kommer att behöva dra åtminstone fyra slutsatser. Men låt mig börja med att säga detta, fru talman: med våra grannar och med likasinnade länder är givetvis något i grunden väldigt positivt. Det är någonting som har pågått under flera regeringar, såväl alliansregeringen som regeringen . Ändå, fru talman, får man nog konstatera att den bild som försvarsministern och regeringen försöker måla upp är en illusion där det här samarbetet i den interna rödgröna debatten beskrivs som ett substitut för och ett alternativ till ett Natomedlemskap. Även är ju inne på det i sin interpellation. Det är en i grunden mycket felaktig bild, och det finns anledning att ifrågasätta realismen i detta. Som man brukar säga: It takes two to tango – det krävs faktiskt två för att dansa tango. Och den finska inställningen till detta är inte bara väsensskild utan står i direkt motsats till den inställning som det finns bred politisk enighet om i riksdag, nämligen solidaritetsförklaringen. Den har varit en central del av svensk utrikes- och säkerhetspolitik under , och regeringen upprepade den i den utrikespolitiska deklarationen . Det är precis som konstaterar: Såväl den finske presidenten som finske kollega, alltså försvarsminister , har en helt annan syn på solidaritetsdeklarationen än vi har i . Man säger att bara kan och bara kommer att ta ansvar för sig självt. Det står i ganska bjärt kontrast till den svenska inställningen. Vi säger att om ett EU-land eller ett nordiskt land utsätts för någon form av angrepp eller någon form av katastrof förväntas vara berett att ge hjälp men också ta emot hjälp. Återigen: har ett antal gånger konstaterat att man inte delar den inställningen. Då undergrävs ju själva grunden för den argumentation som försvarsministern för. Låt mig avsluta, fru talman, med det kanske mest anmärkningsvärda konstaterandet. Där vill jag faktiskt ha ett tydligt svar av försvarsministern.