prot · H4093 · 2016-09-15 00:00:00 — Av dem som kom till och sökte asyl – alla får inte uppehållstillstånd – var under . Det är klart att det handlar om unga människor. Många har inte haft någon chans till utbildning för att de har varit på flykt. Det är klart att de ska få chans till utbildning. Många hungrar och vill inget hellre än att äntligen få komma till ett land där det är möjligt också för dem att utbilda sig, få ett jobb som de har drömt om och kunna bidra. Självklart ska vi ge dem den chansen. Men vi har ibland även deras föräldrar, som kanske inte har utbildning, och där är det inte lika realistiskt att tro att de kommer att kunna gå hela vägen. Då behöver man de enklare jobben eller jobb med lägre kvalifikationskrav för att komma in. Detta är också vad regeringen jobbar med. 20 (L): Det är glädjande att vi är överens om dels den stora utmaning vi står inför, dels analysen att det krävs fler jobb med, som statsrådet benämner det, låga kvalifikationskrav eller det som lite mer slentrianmässigt i debatten kallas för enkla jobb. Därom är vi överens. Däremot finns det väldigt lite konkret av detta från regeringen. Vill man sänka trösklarna in på arbetsmarknaden för den stora gruppen nyanlända som har ganska låg utbildning, ganska svaga språkkunskaper och betydande problem att få fotfäste på svensk arbetsmarknad? Vill man öppna arbetsmarknaden för dessa måste trösklarna sänkas, och de måste nog sänkas ganska avsevärt. Det krävs stora reformer på svensk arbetsmarknad för att vi ska klara av detta. Jag minns förra gången Socialdemokraterna satt vid makten. Mot slutet av mandatperioden –2006 talade dåvarande statsminister om att jobben kommer. Men många människor i uppfattade inte riktigt det. Tvärtom insåg allt fler att vi då hade ett betydande utanförskap, och vi hade människor som hade slussats ut i sjukförsäkring och annat trots att de egentligen ville arbeta. Det krävdes någonting mer än att bara lite slentrianmässigt höfta till med att jobben kommer, lite per automatik för att det var högkonjunktur. Jag upplever lite samma inställning från regeringen . Man slår sig för bröstet och säger att det skapas nya jobb, det går bra för och tillväxten är hög. Det stämmer ju för att vi befinner oss i en högkonjunktur, men det gör vi ju inte för evigt. När man , i högkonjunktur, dessutom lånar är risken att man när konjunkturen viker nedåt står med en mycket stor grupp människor som inte har bott i särskilt länge och som är uttryckta i en sorts periferi. Kanske har de lite ströjobb, tillfälliga jobb och deltidsjobb men inget riktigt fotfäste på svensk arbetsmarknad. Detta polariserar vårt land. Ultrahögern blir bara starkare och starkare av detta. kommer fler och fler människor till och har förväntningar på att få en framtid här men känner att det svenska samhället inte har mött detta på något sätt utan har stängt dörrarna och är diskriminerande mot människor som kommer hit. Vill vi hålla ihop och bygga det gemensamma samhälle som jag är övertygad om att Socialdemokraterna ändå vill – det har man velat – och som även vi liberaler vill bygga? Vi har kanske delvis en annan syn på valfrihet och så vidare. Men i grund och botten vill vi ha ett gemensamt och starkt . Vi kommer dock inte att klara det med den utveckling vi ser nu med otillräckliga reformer från regeringen och en avsaknad av insikt hos betydande krafter på framför allt arbetstagarsidan. Fackföreningsrörelsens uppfattning är ju att man inte ska sänka trösklarna. Då står vi där med enorma strukturproblem och ett allt större utanförskap. Regeringen måste förstå att det finns en genuin oro inte bara hos oppositionen utan hos en stor del av den svenska väljarkåren och den svenska allmänheten. Jag hoppas att regeringen inte bara slår sig för bröstet framöver utan också lägger fram genomgripande och konkreta förslag för hur vi kan öppna upp arbetsmarknaden för alla dem som har kommit till . 21 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Jag tror att vi delar synen att vi vill bygga ett som håller ihop. Vi kan säkert även vara ense om en del av verktygen för att nå dit. Det är dock lite sorgligt med Liberalerna, som ändå har en stolt historia som utbildningsparti och som har värderat utbildning för både individen och samhället som en väg framåt, en väg för klassresor och en väg för att lyfta sig själv, sina barn och också ett helt samhälle via utbildning till högre nivåer, bättre levnadsstandard och bättre möjligheter. Trots det tycks man inte se den möjligheten . Vi har stora utmaningar med många människor som har kommit till . Många flyr från länder där man kanske som kvinna aldrig har fått chans att någonsin gå i skola på grund av sitt kön, vilket faktiskt är ett av skälen till att människor flyr. Det handlar även om ungdomar som kanske har haft chans att gå i skola men som tvingats på flykt på grund av krig och har tillbringat många av sina ungdomsår, då de borde ha gått i skolan, på en förfärlig flykt. kommer de hit. Vi delar uppfattningen att när de har fått uppehållstillstånd ska vi ge dem de bästa förutsättningarna att etablera sig och bli fullvärdiga medborgare med samma skyldigheter och rättigheter som vi andra i samhället har. För många är utbildning, och kommer utbildning att vara, för egen del och för som helhet en viktig väg in i det svenska samhället. Det behövs många utbildade människor inom många yrken. Jag säger inte att det är vägen för alla – det kommer det inte att vara – men det är otroligt små andelar som går vidare till reguljär utbildning. Av dem som lämnar etableringsuppdraget är det som går vidare till reguljär utbildning, företrädesvis de som har en högskoleutbildning i bagaget – men de lågutbildade gör det inte. Här finns en jätteutmaning att få unga människor , som har en lång framtid i framför sig, att satsa ännu mer på utbildning. Det skulle vara roligt om vi kunde samarbeta om hur utbildningssystemet ska göras mer flexibelt för att kunna möta människor på olika sätt, hitta nya kombinationer av svenska för invandrare och yrkesutbildningar med praktik där de snabbare kan komma ut i ett yrke, det vill säga få utbildning till ett yrke. De ska inte bara komma in på arbetsmarknaden utan även bli kvar på arbetsmarknaden. Där ser jag en viktig utmaning. Trösklarna in på arbetsmarknaden behöver sänkas för en hel del personer. Men vi kanske också ska våga tänka något annat än vår älsklingstanke, som för Liberalernas del verkar vara sänkta löner. Det finns ju olika sätt att göra det lättare att komma in på arbetsmarknaden. Vi kan skapa en step stone som gör att det går att ta sig in. Vi kan se på arbetsgivarens lönekostnader. Det är också en variabel. Jag vill vara tydlig med att om man vill sänka löner får man rösta på ett annat parti än Socialdemokraterna. 22 (L): Liberalerna är ett parti som har tagit strid för att stärka den svenska skolan och utbildningsväsendet. Vi hade ansvaret för skolpolitiken i alliansregeringen, och där genomförde vi många reformer. Utbildning är av flera olika skäl viktigt för både individen och samhället. Jag betraktar däremot inte, vill jag betona, detta som att unga nyanlända måste få chansen till en utbildning. Jag betraktar det som en rättighet för dem och i stort sett en skyldighet för samhället att tillhandahålla utbildning av hög kvalitet för unga människor. Där kanske vi skiljer oss åt. Jag anser att det är mycket viktigt att människor studerar och pluggar. Men sedan finns en grupp som vill jobba, är äldre eller inte har motivationen att studera . Svaret till dem kan inte vara att de ska sätta sig i skolbänken . En 50-årig kvinna med flera barn, som aldrig har gått i skolan, kan ha betydande svårigheter att gå i skolan och vill hellre jobba och få en inkomst för sin familj. Är svar till henne att hon ska sätta sig i skolbänken? Jag tror att det systemet riskerar att bli trubbigt. Det kommer också att vara ett system som inte ser den potential som finns hos många. Jag måste ställa en fråga till statsrådet. I vår tidigare interpellationsdebatt hävdade att deltar i förhandlingar om snabbspår. Jag undrar hur länge trepartssamtalen har pågått och var intresseanmälan att delta i snabbspåren finns någonstans. Jag har inte sett den. 23 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Det är bra att vi kan enas om att utbildning är en viktig väg. För att vi ska lyckas med det kommer vi också att behöva genomföra reformer så att fler av dem som har kommit till kan ta till sig en utbildning på riktigt, inte minst de unga. I mitt tidigare inlägg sa jag mycket tydligt att jag anser att utbildning är en viktig väg, men den kommer inte att vara vägen för alla. Det är inte realistiskt för den som är och aldrig har gått i skolan att nå upp till gymnasiekompetens innan man kommer ut på arbetsmarknaden. Därför behövs jobb med låga kvalifikationskrav eller enklare vägar in på arbetsmarknaden. Det är helt nödvändigt. Men vi ska också satsa på dem som är unga, som vill och kan utbilda sig. Låt mig ändå säga att av dem som vill lämna etableringsuppdraget går kanske ett par procent av de lågutbildade vidare till reguljär utbildning. Det är en låg siffra. Jag tror att vi skulle kunna tiodubbla den och kanske nå . Det är fortfarande inte alla – inte ens en majoritet. Men det finns en betydande potential att rusta människor att komma in på arbetsmarknaden också via utbildning. Där hoppas jag att vi ska hitta sätt att samarbeta i frågan. Det finns ändå en skillnad, nämligen attityden till politik. Antingen förfasar man sig över de stora problemen, att utmaningarna är stora, eller så tar man itu med dem. Regeringen gör det . Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2015/16:775 om kommunplaceringar 24 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): har frågat justitie- och migrationsminister hur han tänker agera för att avhjälpa problemet rörande kommuners möjlighet att i största möjliga mån få ta emot nyanlända som under sin asyltid bott på asylboende i kommunen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Syftet med lagen om mottagande av vissa nyanlända för bosättning är att få till stånd en jämnare fördelning av mottagandet mellan landets kommuner och att förbättra de nyanländas etablering på arbetsmarknaden och i samhällslivet. Vid fördelningen tas hänsyn till kommunernas arbetsmarknadsförutsättningar, befolkningsstorlek och sammantagna mottagande av nyanlända och ensamkommande barn samt omfattningen av asylsökande som vistas i kommunen. Kommuner med goda förutsättningar för etablering ska ta emot fler nyanlända . Det får till följd att många nyanlända anvisas till kommuner i våra storstadsområden. Den anvisande myndigheten får inom ramen för kommuntalen besluta om anvisning i enskilda fall. Det är inte reglerat vilka individuella hänsyn som bör tas vid beslut om anvisning. Det är angeläget att elever inte rycks upp och tvingas byta skola i onödan. ledde fjolårets rekordstora mottagande till att tvingades fatta många tillfälliga beslut om asylboenden på platser som inte erbjuder långsiktigt gynnsamma förutsättningar för de nyanländas etablering. Det viktigaste för barnens uppväxtvillkor är trots allt att föräldrarna får jobb, en egen försörjning och möjlighet att etablera sig i samhället. Regeringen följer noga utvecklingen av den nya lagens tillämpning. 25 (M): Det finns många problem med det svenska asylmottagandet. Ett av problemen är att när människor kommer till och söker asyl får de sitta i uppskattningsvis och rulla tummarna. Det gör de därför att det tar så för att handlägga ett asylärende. sitter de på ett asylboende någonstans i . De får ingen svenskundervisning. De får ingen arbetsmarknadsträning. Vi hörde säga att det är viktigt att människor som står långt från arbetsmarknaden får arbetsmarknadsträning. Det får inte de människorna. Ingen frågar de asylsökande vad de kan för att i ett tidigt skede försöka matcha ihop dem med en arbetsgivare. De får ingen samhällsorientering. Det är ingen som berättar för dem vilka normer och värderingar som styr det svenska samhället. De gör ingenting. De sitter och rullar tummarna. Flera kommuner har upptäckt att det inte är så bra. Staten gör ingenting. Flera av de kommuner som har asylboenden har kavlat upp skjortärmarna och tagit itu med problemet. De erbjuder i vissa fall svenskundervisning och arbetsmarknadsträning. De har frågat de asylsökande om vad de kan, vad de jobbade med i hemlandet och hur de på bästa sätt kan matchas ihop med en arbetsgivare i . Det här är ju jättebra. I min hemkommun gör man på precis det sättet. Om vi tänker oss att man är framgångsrik i det arbetet, att kommunen lyckas matcha en asylsökande med en arbetsgivare och att den asylsökande får asyl och får stanna i – får den personen då bo kvar i den kommunen? Man kan tycka att det borde ligga i allas intresse. Det borde ligga i den asylsökandes intresse att få bo kvar i den kommun där man har fått ett jobb. Det borde ligga i arbetsgivarens intresse att få behålla sin nyanställda. Det borde ligga i den asylsökandes barns intresse att få gå kvar i skolan där de har blivit placerade och ha kvar sina kompisar. Frågan är: Får de göra det? Nej, för har fått för sig att ”nu tar vi de här personerna, som har rotat sig och fått jobb i den här kommunen, och flyttar dem till någon annan del av landet – till , kanske.” I stället får min kommun, som har gjort ett bra jobb och fått den asylsökande in i arbete, ta emot någon annan asylsökande – kanske en som har suttit på ett asylboende i socialdemokratiskt styrda , som är notoriskt dåligt på integration. Man kan fråga sig vem som tjänar på det. Svaret är att ingen tjänar på det. Det är ett system som är fullständigt ”hål i huvudet”. Det här borde inte vara en politisk konflikt. Det borde inte vara någonting som jag och står och debatterar i . Det borde vara en självklarhet att en kommun ska kunna behålla en asylsökande som har bott i kommunen när den asylsökande ska kommunplaceras. Jag ställde den här frågan till kollega och fick ett god-dag-yxskaft-svar. Jag ställer frågan till nu och får ett god-dag-yxskaft-svar. sa i den förra debatten att den här regeringen tar itu med problemen. Men i den här frågan är det ganska uppenbart att regeringen är problemet. 26 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Man kan fråga sig vem som står för god dag yxskaft här. målar ju upp en bild som inte stämmer med verkligheten. Jag vill börja med att säga att det inte är väntetid i asylprocessen. Den har gått upp till kanske 15 månader men sjunker nu snabbt, och regeringen gör stora insatser för att få ned den. Det är naturligtvis oacceptabelt att ha så lång väntetid. Den här regeringen har till skillnad från den gamla regeringen infört svenska från dag ett . Den här regeringen har till skillnad från den gamla regeringen infört samhällsinformation . Den här regeringen har till skillnad från den gamla regeringen gett särskilda resurser till idrottsrörelsen och civilsamhället för att göra särskilda insatser för asylsökande . Det gör man också i väldigt stor utsträckning. Folkbildningen, som står för svenska från dag ett, har haft en fantastiskt stor utökning av sin verksamhet på . Det är beundransvärt. Den här regeringen har till skillnad från den gamla regeringen gett uppdrag till Arbetsförmedlingen att stå för tidig kompetenskartläggning . Det är viktigt att man inte hamnar i passiv väntan utan använder tiden så aktivt som möjligt. Därför har regeringen lagt om politiken och satsat stort på tidiga insatser. Det är Arbetsförmedlingen, inte , som bosätter personer enligt den nya anvisningslagen. Och jag kan säga att i , som tar som exempel med , finns det fler platser för anvisning än det finns asylsökande i anläggningsboenden. I kan man alltså räkna med att bli kvar i länet. Många kommer att bli kvar i samma kommun, för det är den principen som styr vid fördelningen. Man ska naturligtvis placeras i den kommun där man redan finns och har funnits . Det finns undantag från detta, och det är kommuner som har stor andel asylsökande och ska ta emot ganska få i förhållande till hur arbetsmarknaden ser ut och de andra kriterierna som vi fördelar efter. Lite förenklat kan man säga att flera glesbygdskommuner har ett stort och flera storstadskommuner ett litet antal asylsökande i förhållande till antalet anvisningsplatser. Det betyder att finns man i en av de större städerna kan man räkna med att bli kvar i kommunen eller inom länet i sin anvisning, för det är självklart det som styr när Arbetsförmedlingen jobbar med de individuella anvisningarna – att man tar den hänsynen. Men man följer också kommuntalen för att säkerställa att människor ges en chans att etablera sig i de regioner där jobben finns så att de har en chans att få ett jobb. 27 (M): står här och håller en lång utläggning om precis det som jag inte har ställt frågan om. Men på slutet kommer hon faktiskt fram till en intressant slutsats. Låt mig bara poängtera att det som debatten handlar om inte är vilka satsningar ni har gjort eller hur mycket pengar ni har strött ut i er budget. Frågan är: Om man har fått ett jobb i den kommun som man har bott i , får man då bo kvar där om kommunen så vill? Anledningen till att jag ställer frågan är att 14 kommuner som har den här situationen tillsammans har skrivit ett brev till både och . Det är inte moderatkommuner. Det är en blandning av kommuner med alla olika partibeteckningar – faktiskt framför allt socialdemokratiskt styrda kommuner – som är upprörda över att inte kan ge ett tydligt svar på den här frågan. Det är tyvärr så att det svar som ger är att man inte bryr sig. Man tar inte hänsyn till detta. säger i en passus här att hon kan garantera att man kommer att få bo kvar i den kommun där man har bott om man har fått ett jobb. Det är intressant att hon säger det, och jag kommer att se till att hon håller ord, för det är inte den signal som de här kommunerna får från . är det ju så att inte ansvarar för , utan det gör migrationsministern. Det är möjligt att ni talar förbi varandra, och det är lite trist att migrationsministern inte är här och kan ge det tydliga svaret och beskedet. Min följdfråga till dig, , är mycket tydlig: Kan du lova och garantera att människor som fått ett jobb, som vill bo kvar i den kommun de har bott i och som kommunen vill ha kvar får utgöra en del av de kommunplaceringar som kommunen måste ansvara för? Kan du lova det, här och i talarstolen, på ett tydligt sätt? I ditt svar svarar du ju på någonting helt annat än det jag frågar om. Kan du lova det på ett tydligt sätt är vi överens i den här frågan, och det vore jättebra. Men tyvärr får kommunerna helt andra signaler än de som nu ger. 28 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Jag tror att pratar om någonting annat. Frågan, interpellationen, handlar om anvisning till kommun – kommunanvisning. Kommunanvisning görs av Arbetsförmedlingen, inte av . När man anvisar till kommun ska man följa ett kommuntal, som är det minsta antal som kommunen ska ta emot. Det står kommunen fritt att ta emot fler. Självklart får man ta emot fler för bosättning i kommunen än de som anvisas via anvisningslagen. När man anvisar följer Arbetsförmedlingen så långt som möjligt vissa principer. En av dem är närhetsprincipen – att inte i onödan flytta på personer, till exempel barn, som har rotat sig. Det betyder kanske flytt inom kommunen eller åtminstone inom länet så att man till exempel kan ha kvar ett normalt pendlingsavstånd om man har fått ett arbete. Det är den principen Arbetsförmedlingen följer. Det går inte alltid att följa den. Under den stora flyktinginströmningen ploppade det upp nya tillfälliga asylboenden, ibland i kommuner med en ganska liten egen befolkning som fick en oproportionerligt stor andel asylsökande i sin kommun. är det ibland kommuner med en ganska dålig arbetsmarknad. Då kan man självklart behöva flytta personer därifrån till en kommun där det är en bättre arbetsmarknadssituation. Det går alltså inte att följa detta fullt ut, men i lägen där det är en god arbetsmarknadssituation har kommunerna också fått ett ganska högt kommuntal i anvisningslagen. Där ser man enligt uppgift från Arbetsförmedlingen inga problem med att i mesta möjliga mån anvisa i närheten eller åtminstone inom länet. Det är den princip man följer . Enligt min bedömning råder inte det problemet i storstadsområdena. 29 (M): Jag har full förståelse för och håller med om att det inte alltid kan garanteras att en asylsökande får bo kvar i den kommun som man kommunplacerats i. Det är egentligen ganska självklart, och om det är jag och överens. Man måste se till att människor kommunplaceras på en plats där de lättast kan komma i arbete. Vad som var frågan var: Kommer de kommuner som har asylboenden och som har fått asylsökande i arbete att få behålla dessa asylsökande som en del av dem som ska tas emot och kommunplaceras? Direkt darrar på manschetten och säger att det är klart att man kan få ta emot fler. Det var inte det jag frågade om. Man kan ta min hemkommun som exempel. Vi har ett ankomstboende i kommunen med, om jag minns rätt, ungefär 500 asylsökande. Vi har börjat arbeta aktivt med att kartlägga deras kunskaper och på allvar se till att de kommer in på arbetsmarknaden. Problemet är att vi inte, om vi får några av dem i arbete, kan ta emot ännu fler utöver dem. Det beror på att vi har en bostadssituation som är ohållbar. Det finns inte bostäder. Det byggs inte tillräckligt med bostäder, och vi kan helt enkelt inte hantera den situationen. Så jag ställer en fråga, och ska vara glad att det är jag som står här och debatterar med henne och inte Täbys kommunalråd. Han är nämligen fly förbannad för att han får helt andra signaler från och Arbetsförmedlingen. Återigen: Kan garantera att de asylsökande som kommer i arbete får stanna i kommunen och ingå i den andel som kommunen ska ta emot? 30 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Jag undrar nästan om talar om något annat än det han har frågat om. Det kan naturligtvis vara så att behöver flytta en asylsökande från ett boende till ett annat . Då är det ett beslut av . Men när det handlar om bosättning gäller principen att man ska placeras utifrån individuella hänsyn, och om man är i en kommun där man har fått jobb och där arbetsmarknaden är god kan jag inte se några som helst hinder för att man också kommunplaceras där. Enligt uppgifter från Arbetsförmedlingen är det också precis så man redan arbetar. Överläggningen var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2015/16:780 om underlag för en ny bro över 31 Statsrådet (S): har frågat mig om en ny förbindelse över kommer att undersökas i nästa nationella infrastrukturplan. Ett väl fungerande transportsystem är grunden för tillgänglighet till bland annat jobb och bostäder. Även industrins konkurrenskraft bygger på tillförlitliga transporter såväl inom som med övriga världen. Om den transportinfrastruktur som finns för detta ändamål inte kan nyttjas som avsett får det konsekvenser och kan bli kännbart för samhället. Den inträffade olyckan vid är ett exempel på att transportsystemet kan vara sårbart. Det är därför viktigt att arbeta med att minska sårbarheten och göra transportsystemet mer robust. Det finns flera aktörer i samhället som har ett utpekat ansvar att inom sin verksamhet verka för att minska sårbarheten. har ansvar för den statliga transportinfrastrukturen, vilket medför att de ska verka för en god robusthet och för att uppkomna krissituationer kan hanteras effektivt. Detta arbete sker i det kortsiktiga perspektivet inom den löpande verksamheten och i samverkan med ett flertal andra myndigheter, kommuner och landsting. Efter olyckan i har inlett ett arbete för att förbättra förmågan att hantera och lindra effekten av störningar i transportsystemet i . I arbetet ingår att utvärdera om dagens resurser används rätt och att identifiera känsliga punkter i systemet som kan behöva bättre beredskap.