prot · H309118 · 2016-06-13 00:00:00 — Det ska tilläggas att de som kom hit ofta kom från andra europeiska länder som på många sätt liknar . Från ankomst till till dess att de kom i arbete kunde det ofta röra sig om ett par . Det mesta fungerade i grunden bra – och detta var långt innan nuvarande integrationspolitik hade sett dagens ljus. Men förändrades något i svensk invandringspolitik, som också kom att förändra det här landet i dess grundvalar. Under en socialdemokratisk regering tog man efter en statlig offentlig utredning beslut om att frångå den tidigare invandringspolitiken, som tjänat oss så väl och byggt på principen att människor som kommer till också ska bli en del av majoritetssamhället. Den så kallade lämnade sitt slutbetänkande . Den var starkt influerad av den sida i debatten som hade förespråkat kulturpluralism och avvisat just en assimileringspolitik. Slutbetänkandet kom att utgöra grunden för en regeringsproposition som antogs av , 1975, och som kom att innebära omvälvande förändringar i den svenska invandringspolitiken. Riktlinjerna för den nya invandringspolitiken sammanfattades i målen jämlikhet, valfrihet och samverkan. Och det innebar ett avståndstagande från den tidigare så väl fungerande assimilationspolitiken. Invandrares kulturella bakgrund skulle inte bara erkännas utan också främjas. har vi facit av denna politik. Vi kan se ett land som har slitits isär mer och mer. Vi kan se hur otryggheten växer runt om i landet och hur det bildas mer och mer otrygga förorter. Det har gått den här förändringen. Men står vi här. av misslyckad invandrings- och flyktingpolitik hamnade detta till slut hos oss i . Vad exakt är det då som har granskat? Låt mig till en början göra er som lyssnar lite besvikna. har inte granskat allt som hänt under de här 40 åren. Om politiska beslut har varit bra eller dåliga är i grunden ingenting som ska bedöma i sin granskning. Vår uppgift är, och har så varit även i denna granskning, att titta på den rent formella hanteringen av flykting- och invandringspolitiken. I våra grundlagar och praxis finns bestämmelser och riktlinjer för hur statsråd bör uppföra sig och uttrycka sig och hur regeringsbeslut ska fattas. Det finns bestämmelser om hur regeringen ska sköta sin styrning av myndigheter och om statsministerns och statsrådens befogenheter. Det är i förhållande till detta som vi har granskat nuvarande regerings och föregående regerings hantering av flyktingpolitiken och invandringspolitiken. Till skillnad från de övriga partierna i utskottet menar vi att både föregående regering och nuvarande regering förtjänar kritik utifrån ett konstitutionellt perspektiv. I regeringsformen finns ett saklighetskrav. I korthet kan det förklaras med att statsråd ska uttrycka sig sakligt. De ska inte ljuga. Det torde ha varit helt uppenbart för de flesta som lyssnat på svensk invandringspolitisk debatt att båda statsministrarna, nuvarande såväl som föregående, samt olika statsråd gjort allt annat än att uttala sig sakligt när det gäller den nu aktuella frågan. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Statsministern har i stället för att argumentera sakligt från den här talarstolen kallat sina politiska motståndare för alla möjliga fula saker utan att ens blinka. Statsministerns tonläge är tyvärr inte unikt för honom utan är på något sätt symtomatiskt för flera regeringsföreträdare i både nuvarande och föregående regering. I vår reservation redogör vi för ett flertal fall där det är uppenbart att regeringens hantering av flyktingkatastrofen och invandringspolitiken inte gått rätt till i konstitutionell mening. Låt mig nämna en del av den kritik vi lyfter fram här. Vad gäller den förra regeringen måste det från början anses vara klarlagt att man hade kunskap om att migrationsströmmarna faktiskt ökade. Man genomförde till och med medvetna reformer som hade till syfte att öka invandringen till . Alla minns vi dåvarande minister varnande ord om volymen. Alla minns vi den kritik han fick utstå på grund av detta. Och alla minns vi ”öppna era hjärtan”-tal. Man var så ivrig att öka invandringen hit att man förkortade remisstider och struntade i de varningar som kom från remissinstanserna. Trots detta valde en majoritet i att inte kalla till utskottet för att svara för sina gärningar. Vi menar att regeringen hantering av invandringsfrågan bidrog till den negativa samhällsutveckling som sedan kom att anta oacceptabla proportioner under nuvarande regering. Inte heller nuvarande regerings omvärldsbevakning har fungerat tillfredsställande. Hade man på allvar granskat de flöden av migranter som rört sig mot och genom hade det varit uppenbart att inflödet av migranter till vårt land skulle gå från redan ohållbara nivåer till närmast en systemkollaps. Det går inte att ursäkta korta beredningstider där en känd och uppenbart emotsedd katastrof blir fullbordad. Allvarligt är även det övergrepp som skedde på det kommunala självstyret när regeringen forcerade igenom propositionen Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända. Där åläggs kommunerna att ta emot flyktingar oavsett folkligt stöd eller praktiska möjligheter att göra så. Propositionen hade aldrig behövt läggas fram om regeringen hade haft erforderlig beredskap eller om systemet vore ordnat på det sättet att den rena sociala turism som migration till ofta utgör inte hade tillåtits. I sammanhanget vill jag påminna om att har uttalat att detta tvångsmedel snarare ska ses som en förstärkning av det kommunala självstyret, vilket uppenbarligen strider mot såväl det sunda förnuftet som Lagrådets uppfattning. En annan, fullständigt oduglig, minister är . Höstbudgeten var kraftigt underfinansierad, vilket ledde till att en extra ändringsbudget med förkortad motionstid lades fram kort därefter. Det skedde trots att finansministern och övriga regeringen borde ha varit väl medvetna om den ordinarie budgetens tillkortakommanden och vart utvecklingen pekade. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Jag ska runda av ämnet personer som aldrig borde ha blivit ministrar med att tala om . På frågan om det finns något tak för hur många flyktingar kan ta emot har statsministern svarat i medierna: ”Nej, det finns ingen gräns. Vi ska ta emot enligt de konventioner vi är bundna av.” Vid öppna utfrågning vägrade statsministern att svara på vilka dessa konventioner var. Regeringen har , uppenbarligen motvilligt, minskat möjligheten att ta sig in i . Det måste förstås som att det trots allt finns ett tak för hur många flyktingar och invandrare kan ta emot. kan alltså inte redogöra för vilka konventioner vi bryter emot, eller så har han helt enkelt ljugit när det gäller mottagandet. förra partisekreterare stod för inte särskilt länge sedan här i kammaren och höll ett bejublat anförande i ett helt annat ärende. Jag ska därför referera honom när jag nu sammanfattar både nuvarande och föregående regeringars hantering av invandringspolitiken: Det här är skammens dag. I detta anförande instämde (SD). 44 (S): Vi har kommit till den del av granskningen som kanske fler än jag trodde skulle bli besvärlig. Jag konstaterar att den har varit omfattande. Utskottet ställde många frågor. Vi fick också omfattande svarsmaterial, såväl skriftligt som muntligt. Jag vill understryka att ärendet handlar om regeringens hantering av flyktingpolitiken och inte invandrarpolitiken, som hävdade. Och det handlar om den konstitutionella hanteringen. Regeringen har fattat uppemot 70 beslut, direkt relaterade till hanteringen av flyktingsituationen. När det gäller beredningen av propositioner har utskottet inte funnit skäl att anföra några kritiska synpunkter. Vi har inte funnit att några formella fel har begåtts. Det stora flyktingmottagandet var det största och innebar stora ansträngningar på samhällsapparaten. Storleken var svår – jag skulle vilja säga omöjlig – att förutse. Och det kommer att ha fortsatt påverkan framöver. Det KU ska granska när det gäller dessa händelser är hur regeringen, som har det yttersta ansvaret för landet, kan hantera den här typen av utmaningar och hur man har klarat genomförandet av desamma. Utskottet kan konstatera att den nuvarande regeringen redan från starten vidtog åtgärder som rörde flyktingmottagandet, exempelvis när det gäller skola och bostad, men också mer genomgripande åtgärder för att förbättra etableringen. Även initiativen på EU-nivå vidtogs av förra regeringen men intensifierades under nuvarande regering. Utskottet ser inga skäl till att ur vårt perspektiv anlägga några kritiska synpunkter på regeringarnas arbete inom EU. När flyktingsituationen gradvis eskalerade handlade det alltmer om att hantera en krisliknande situation. KU konstaterar att det inom har funnits en förberedelse för att hantera krissituationer. Flera krisövningar har genomförts, vilket är positivt. Statsministern har valt att stärka krisberedskapen genom att ha ett samlat ansvar för ordning, säkerhet och krisberedskap under inrikesministern. Och gruppen för strategisk samordning, som består av statssekreterare från berörda departement, höll 28 möten . Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) I KU:s ställningstagande förs ett resonemang om vikten av att agera snabbt i en krissituation. Men det är också viktigt att det finns tid för beredning och överväganden, även om praxis medger att beredningskravet är flexibelt och att beredning kan gå fortare om det finns brådskande omständigheter. KU har i sin granskning inte funnit tillräckliga underlag för att påstå att regeringen och dess kansli har arbetat saktfärdigt för att lösa de problem som situationen har gett upphov till. Från regeringens och sida har det alltid funnits en strävan att ställa upp i en internationellt ansträngd situation. Och det fanns, och finns, stöd hos folkopinionen för att bidra. De många insatserna från civilsamhället, kyrkan, kommuner och studieförbund är uttryck för det. Av de många dokument som ingår i KU:s underlag framgår bland annat att frågan om gränskontroll har beretts och varit föremål för många avvägningar, både i de bedömningar av läget som har gjorts med berörda myndigheter och i de politiska överläggningar som gjordes inför den migrationspolitiska överenskommelsen som slöts . Även om det har funnits möjlighet för regeringen att besluta om gränskontroller tidigare är det inte svårt att förstå varför man väntade i det längsta innan beslutet togs. Gränskontrollerna skulle nämligen komma att få stor påverkan på det dagliga livet för många människor. Det gäller inte minst de tusentals som arbetspendlar mellan och . Den har varit en av de mest aktiva och tongivande i arbetet för att skapa en bättre ordning i , för att alla EU:s länder ska ta sitt solidariska ansvar för flyktingmottagandet. Här i har ett stort antal myndigheter, kommunerna och andra aktörer varit berörda och arbetat tillsammans för att hantera situationen. Under granskningen har utskottet kommit fram till en synpunkt som vi vill föra vidare och uppmärksamma regeringen på, inte minst för utskottets egen skull. När den här typen av krissituationer uppkommer underlättar det för den efterkommande granskningen och uppföljningen om viktiga muntliga kontakter som sker, exempelvis mellan statssekreterare och myndighetschefer, dokumenteras i åtminstone någon enklare form, exempelvis genom loggboksanteckningar. kommer det att genomföras ytterligare granskningar, dels av , dels genom den granskning som regeringen själv har begärt – regeringens egen utredare är . Men det är min bestämda uppfattning att regeringen i stort sett har lett landet genom den här stora krissituationen på ett sådant sätt som man kan förvänta sig av en bra regering. Med detta anser jag att även detta kapitel i KU:s granskning kan läggas till handlingarna. 45 (M): Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Vi diskuterar nu KU:s granskning av framför allt hanteringen av flyktingkrisen . Det var en dramatisk tid som satte flera av våra samhällsfunktioner på hårda prov och som ledde till ett dramatiskt politikskifte, som är under beredning i kammaren. Jag skulle vilja göra några observationer och kommentarer utifrån KU:s ställningstagande. För det första vill jag påminna om att anmälan som gjordes av hur regeringen hade hanterat flyktingkrisen blev kritiserad från flera håll. Den ansågs vara en politiserad anmälan, det vill säga en anmälan som riktade sig mot regeringens politik snarare än mot formella frågor, som är det KU normalt ägnar sig åt. Jag delade inte den åsikten då, och jag anser att KU:s omfattande granskning som har genomförts visar att det fanns ett antal KU-relevanta perspektiv att uppmärksamma när det gäller hanteringen av flyktingkrisen. Det första av perspektiven, och det viktigaste i det här sammanhanget, är att regeringen har ett övergripande ansvar för krisberedskap och krishantering. KU skriver i sin bakgrundstext på s. 398 och framåt i betänkandet: ”I regeringens styrfunktion måste anses ingå uppgiften att hantera konsekvenserna av en stor katastrof som drabbar riket och dess befolkning, då detta knappast kan vara en uppgift för , enskilda kommuner eller domstolarna.” Vidare anför utskottet: ”Till sin hjälp har regeringen de myndigheter som lyder under regeringen, och den har att fatta de beslut som erfordras, t.ex. i form av direktiv till myndigheter om att vidta olika åtgärder. Som framgått av det anförda torde regeringens befogenheter härvidlag vara långtgående i en krissituation. Regeringen kan också på förhand ha beslutat att myndigheter som lyder under regeringen ska ha vissa uppgifter i en sådan situation.” Slutligen anför utskottet: ”Till syvende och sist är det regeringen – inte förvaltningsmyndigheterna – som i enlighet med RF inför ansvarar för hur krisen hanteras.” Jag menar att detta visar att det är tydligt att regeringen har ett övergripande ansvar för krishanteringen om det uppstår en nationell krissituation och att det är rimligt att KU granskar hur regeringen lever upp till det ansvaret. I detta ligger också flera andra KU-relevanta frågor, till exempel hur regeringen genomför sin myndighetsstyrning, hur regeringen dokumenterar olika skeenden och åtgärder, hur regeringen bereder de beslut som måste fattas under hanteringen av krisen, hur regeringen inhämtar information om krisens fortsatta utveckling, och så vidare. Jag vill understryka att det var motiverat att granska hanteringen av flyktingkrisen, och det var bra att den granskningen blev av. För det andra, fru talman, gör KU en viktig markering redan i inledningen till sitt ställningstagande. KU skriver: ”Utskottet noterar att genomför en granskning av regeringens och myndigheternas hantering av flyktingkrisen.” Därefter resonerar KU om att regeringen har initierat en oberoende utvärdering av hanteringen av flyktingkrisen, och KU konstaterar: ”Det innebär att nya uppgifter om skeendet kan komma fram. Utskottet vill inte föregripa arbetet och slutsatserna i granskning eller i den utvärdering som regeringen avser att låta genomföra. Utskottet för således i det följande snarare ett resonemang kring olika aspekter av regeringens förberedelse inför och agerande under flyktingsituationen än gör något slutligt och definitivt uttalande.” Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) Det här är en viktig markering om man tänker på det KU sedan skriver om olika skeenden och olika åtgärder från regeringens sida. Det är inte så, om man använder ett lite slarvigt språk, att KU helt har friat regeringen eller sagt att regeringens krishantering i alla delar har fungerat. Däremot har KU inte fällt regeringen därför att KU har menat att det inte finns tillräckligt underlag för det i den granskning som är genomförd. KU noterar att det kommer att komma fram ytterligare fakta genom granskning och den granskning som regeringens egen utredare ska göra. KU kommenterar några detaljer. Dock ser KU positivt på att det har genomförts krisövningar. KU anser att det inte verkar ha förelegat någon brist på information i och att det har varit en omfattande informationsinhämtning. Det är de punkter där KU ger regeringen någon form av beröm. När det gäller frågan om införande av gränskontroller för KU ett å-ena-sidan- och å-andra-sidan-präglat resonemang, där KU säger att å ena sidan hade ju regeringen förmodligen kunnat fatta beslutet om att införa gränskontroller tidigare men att å andra sidan är det rimligt att beredningen får ta . Det är möjligt att ytterligare fakta kommer att framkomma senare som gör att det finns utrymme att analysera den frågan närmare. På samma sätt är det med frågan om inrättande av tältboenden, där regeringen gav MSB i uppdrag att upprätta tältboenden. De var på plats först . Utskottet säger att vi för dagen inte har något underlag för att hävda att regeringen kunde ha skyndat på den hanteringen ytterligare. För det tredje, fru talman, vill jag ändå nämna att KU gör ett påpekande, som väl kan karakteriseras som milt kritiskt. KU noterar att det inte finns någon dokumentation av den kommunikation som har förekommit mellan generaldirektör och statssekreterare. Utskottet säger att den kommunikationen rimligen måste ha haft stor betydelse för regeringens krishantering och anser att den borde ha dokumenterats i åtminstone enkel form, till exempel genom loggboksanteckningar. Det är ett konstaterande som KU gör och som vi får hoppas att regeringen tar till sig. För det fjärde, och sist, vill jag nämna något om det tog upp i sitt anförande. Han tog avstamp i 1973, året jag föddes, och resonerade om samhällsutvecklingen de senaste dryga 40 åren. Det är förvisso en intressant fråga men ligger långt utanför ramen för KU:s granskning. Man kan diskutera mycket om det som har hänt i . Integrations- och invandringspolitiken är absolut intressant. Skattepolitiken är ett mycket intressant ämne. Det är likaså med välfärdspolitiken, och så vidare. Men de är frågor för den statsvetenskapliga forskningen än för granskning. Vi behöver ändå för att det ska bli hanterbart och meningsfullt göra en avgränsning som innebär att vi fokuserar på om regeringen har levt upp till konkreta normer, bestämmelser och krav som finns i regeringsformen, KU:s egen praxis eller någon annan rättskälla. KU kan inte fundera över en bredare samhällsutveckling utanför detta. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) sa att Alliansen visste att invandringen till ökade. Ja, det är uppenbart. Det sa förre ministern i sin utfrågning med utskottet. Han beskrev också de åtgärder som den dåvarande regeringen vidtog för att parera den händelseutvecklingen, till exempel hur han förde vidare de prognoser som hade gjort in i regeringens budgetberedning. Sist och slutligen vad gäller beredningen av regeringsärenden kommenterade att den dåvarande regeringen inte hade lyssnat på vissa kritiska remissinstanser. Nej, det är väl inte så ovanligt att det finns ett splittrat remissutfall vid beredningen av en proposition. En del remissinstanser tycker att det är ett bra förslag, och en del andra är kritiska. Då kan knappast KU, som jag ser det, gå in i efterhand och säga att regeringen inte borde ha lyssnat på dem som var positiva till förslaget utan i stället på den eller dem som var negativa – därmed blir det ett konstitutionellt fel att inte ha lyssnat på kritiken. Det är snarare så att poängen med beredningskravet är att alla röster ska få komma till tals, att olika remissinstanser ska få yttra sig. Sedan är det regeringens ansvar att göra en bedömning av vilken politik man vill föra utifrån de fakta som förs in. Slutligen är det som avgör om regeringens förslag är tillräckligt bra och väl underbyggda. Jag konstaterar att hanteringen av flyktingkrisen är en stor och viktig samhällsfråga och att vi med stor sannolikhet får anledning att återkomma till den. 46 (MP): Vi är inne på sista kapitlet i granskningsbetänkandet, ”Hanteringen av flyktingmottagandet”. Bakom denna digra del, över 100 sidor, av betänkandet ligger det tre anmälningar – en från , en från Socialdemokraterna och en från . Vår ordförande sa här tidigare att det fanns de som var bekymrade över att just de här granskningarna skulle kunna komma att politiseras. Jag måste bekänna att jag var en av dem som kände djup oro för hur det här betänkandet skulle kunna användas framöver. Men jag måste säga att jag tycker att det har blivit väldigt bra och väldigt intressant. Jag tror att det jag var mest orolig för var att anmälningarna kom in när man inte var riktigt säker på om krisen var över. Jag tänkte: Är det för tidigt att över huvud taget dra igång en utvärdering av en kris om vi inte vet att den är passerad? till historiken kan man nog ändå säga att det har fungerat bra. Vi har fått in ett enormt material, som jag sa i inledningen. Det är högar på någonstans , tror jag – i alla fall kanske 30–. Vad visar då alla dessa underlag? Jo, när det gäller den förra regeringen visar de att man gjorde tillräckligt i fråga om att bygga ut systemen, öka kapaciteten i mottagandet, förbättra etableringen av nyanlända och så vidare. Man fattade en hel del beslut om snabbare processer på , effektivare bosättningsarbete, en lagändring för att anvisa ensamkommande barn även till kommuner som saknar överenskommelser och så vidare. Man inrättade även en fjärde migrationsdomstol. Man gjorde det som behövdes. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) När det gäller nuvarande regering kan man nog säga att även den gjorde det som behövdes. Vi har kartlagt det som regeringen har gjort, och här är det avsevärt mycket mer material. Det är som berättade runt ett sjuttiotal olika regeringsbeslut. Vi kartlägger också i princip alla dessa centrala händelser som började med de första rapporterna från UNHCR, där man konstaterade att antalet flyktingar som reser via till den grekiska övärlden hade sexfaldigats . Vi kartlägger hela vägen fram till alla dessa sjuttiotalet olika beslut. Sammanfattningsvis kan man säga att regeringen ändå får ganska mycket ros. Den får ros för att ha genomfört ett bra krishanteringsarbete och bra krisövningar. Den får lite ris för loggboksanteckningarna, där dokumentation och kommunikation mellan generaldirektören och ansvarig statssekreterare kan göras lite bättre. I princip är vi väldigt nöjda med det som både den förra regeringen och den här regeringen har gjort i de här frågorna. Regeringen kommer också att initiera, eller har initierat, en utredning som ska leda. Även kommer att göra en granskning, så vi kommer säkert att få all anledning att följa de här frågorna även fortsättningsvis. 47 (C): har genomfört en omfattande granskning av flyktingmottagandet vad avser både den tidigare regeringen och regeringen . När det gäller regeringen har KU haft en utfrågning av den tidigare migrationsministern . KU avslutar sitt ställningstagande när det gäller granskningen av regeringen med följande stycke: ”När det gäller beredningen av de propositioner som behandlas i den nu aktuella granskningen har utskottet inte funnit skäl att anföra några kritiska synpunkter. Utskottet har inte funnit att några formella fel har begåtts.” I debattartiklar skrivna av socialdemokrater i KU och införda i några tidningar beskrevs det som att KU skulle ha berömt den nuvarande regeringen för dess arbete med flyktingfrågan. Jag kan förstå att Socialdemokraterna vill skönmåla sin regering. Men den beskrivningen har inget med KU:s granskning att göra, som det påstås att den har i de här debattartiklarna. Den som läser KU:s ställningstagande avseende den här granskningen kan lätt konstatera att här inte finns någon form av beröm av regeringen . Det brukar inte finnas beröm i KU:s ställningstaganden. Gransknings-betänkande Hanteringen av flyktingmottagandet (kapitel 6) KU konstaterar att det skulle krävas en mer omfattande analys än den som varit möjlig inom ramen för KU:s granskning för att dra några mer långtgående slutsatser.