prot · H4093 · 2016-09-15 00:00:00 — De upplever att de får en mer jämlik vård i de här små regionerna än i de stora regionerna. När det då kommer till den högspecialiserade vården är det inte så att man i får en bättre högspecialiserad vård än vad man får i , som ju inte ingår i en storregion. Man får inte heller en bättre högspecialiserad vård om man är invånare i , som ingår i , än vad man får i . Så inte heller där blir sjukvården bättre av att regionen har stordriftsform, utan det är snarare den enskilda kliniken som påverkar vilken kvalitet man kan få i vården. Ytterligare ett område som jag vill nämna är samverkan med kommunerna. är ju inte sjukvården bara någonting som bedrivs av landsting och regioner, utan det bedrivs också mycket sjukvård i kommunerna. I en liten region som eller , där vi har sex eller åtta kommuner att ha dialog med, är det mycket lättare att få en god kvalitet. Vi har i , mitt hemlän, till exempel landets bästa resultat när det gäller att färdigbehandlade patienter får plats i hemsjukvården. Slutligen, herr talman, tror jag nog att det här förslaget är välvilligt, men det är i alla fall inte i sjukvården som man uppnår några goda resultat. 123 (M): Jag tackar statsrådet för att han tar sig tid att komma till . När regeringen drog igång denna ganska stora och omvälvande process tror jag att intresset hos allmänheten var ganska lågt, men det fanns väl åtminstone en och annan landstingspolitiker som kände sig exalterade. skulle åtminstone frågor om statens organisering och inblandning när det gäller högspecialiserad sjukvård, hur vi bättre underlättar för arbetsmarknad, tillväxt och arbetspendling få ett utrymme, kunna diskuteras och kanske till och med, oavsett partifärg och inställning i frågan, leda till något konstruktivt. har dock processen kantats av en stor mängd problem som regeringen behöver adressera. När direktiven kom, utredningen tillsattes och inledde sitt arbete sas det att funktionella arbetsmarknadsregioner skulle vara vägledande för det förslag man sedan skulle lägga fram. ser vi det förslag som har lagt fram som tar noll hänsyn till funktionella arbetsmarknadsregioner. Det funktionella sambandet mellan och är obefintligt. När man inledde arbetet sa man att man inte skulle köra över något län och tvinga in något län 2019 mot sin vilja, utan var målplanen man skulle arbeta efter. Men om någon ville gå före skulle det vara möjligt. I den föreslagna Svealandsregionen säger fem län ja och ett län, , säger nej. Ändå föreslår att man ska tvinga in i . Under frågestunden, för sedan, sa statsrådet att en av huvudpoängerna med detta är att man ska decentralisera mer och se till att makten hamnar ute i regionerna i stället för att staten klåfingrigt lägger sig i saker och ting, exempelvis hur sjukvården ska fungera. Statsrådet , å andra sidan, meddelar att regeringens agenda för det hela är att begränsa antalet akutsjukhus och stänga ett antal akutsjukhus. Det går inte riktigt ihop. Regeringen pratar också om behovet av en bred förankring i hela den här processen. Ändå tar man inte till sig av de opinionsundersökningar som är genomförda där bland annat en bred majoritet av sörmlänningarna säger nej till förslaget och till tidsplanen. Man tar hela processen under en sommarremissvända. Förslaget läggs fram och remissvaren ska vara inne , vilket gör att en rad kommunfullmäktige och inte får chans att inom tidsramen ens behandla frågan i demokratisk ordning. Och man säger att det här ska användas för att stärka demokratin! Regionförändringarna har en faktisk påverkan på människors vardag. har ett välfungerande sjukvårdssamarbete i en sjulänsregi-on som utöver Svealandsregionen innehåller . Vi har därutöver ett väl utarbetat kollektivtrafiksamarbete i hela , där även ingår, för att se till att det fungerar på ett sätt som gör det rimligt för människor. När man slår sönder denna struktur för att man vill rita om en karta, när man inte ens följer de direktiv man själv säger sig arbeta efter, då blir det väldigt svårt att som riksdagsledamot arbeta för en förankring av förslaget. Bilden sätts i stället av en regering som vill tvinga igenom den här sammanslagningen över huvudet på människor. Det tycker jag inte är rimligt, och framför allt är det tråkigt. Förändringar behövs, inte minst av statens organisering. Länsstyrelserna behöver omorganiseras. Varför då inte bromsa i detta läge, där man har lämnat direktiven, folket säger nej och man inte ens verkar vara överens i regeringen om agendan? Varför inte söka en bred överenskommelse? Varför inte diskutera detta? Varför inte vänta med tidsplanen 2019 och försöka se till att vi landar i att låta folkviljan underifrån vara vägledande? 124 Statsrådet (S): Tack , , och för inläggen om denna viktiga fråga som rör den offentliga sektorns struktur! När jag lyssnar på riksdagsledamöterna som deltar i denna debatt undrar jag om den moderata riksdagsgruppen har lyckats göra en tidsresa , för jag har inte tagit emot några remissvar från något av landstingen. Remisstiden går ut . De flesta landsting och kommuner har fortfarande inte fattat de formella besluten med ställningstaganden. När remissvaren inkommer till kommer vi att studera dem, och vi kommer att utgå från de målsättningar och principer som vi har gett uttryck för i kommittédirektivet till . Vi kommer inte att ha någon förhastad process. Vi vet ju att den här frågan har diskuterats . Vi vet att vi har allvarliga utmaningar inom sjukvården, och det kanske oroar mig mest i denna debatt. Det verkar som att det inte finns en vetskap i den moderata riksdagsgruppen om vilka allvarliga utmaningar vi har inom sjukvården, inte minst vad gäller sjukvårdens finansiering. Jag undrar om det skulle behövas en debatt om SKL:s senaste ekonomirapport, eller om vi skulle behöva studera kostnadsutvecklingen för sjukvården och konstatera att vi behöver diskutera hur vi jobbar med kontinuerliga strukturomvandlingar i den offentliga sektorn. Svensk offentlig förvaltning är effektiv för att den har haft förmågan att ständigt moderniseras och utvecklas. Svensk offentlig förvaltning är effektiv för att utgångspunkten för organisatoriska beslut har varit att varje krona som slösas bort av stat, kommuner och landsting är en stöld från folket. Då kan vi inte med hänvisning till strukturer som skapades utifrån de behov som fanns stoppa nödvändiga förändringar som har till syfte att säkerställa likvärdigheten i sjukvården. Jag måste medge att tonen gentemot kommun- och landstingspolitiker oroar mig. Det här är människor som ansvarar för driften av sjukvården och de sociala tjänsterna i vårt land. Vi lever i ett land som har kommunaliserat stora delar av välfärdsverksamheterna, och det har visat sig vara en effektiv och välfungerande modell – den svenska välfärdsmodellen, den decentraliserade välfärdsmodellen. Jag har i ärlighetens namn aldrig förstått den moderata rädslan för den regionala nivån. Jag har stor respekt för företrädarna för Kommuner och Landsting. Jag har stor respekt för dem som sliter i verksamheterna i landstingen . Jag har också stor respekt för dem som fattar besluten i Landstingssverige. Därför avser jag att invänta och studera remissvaren, inte bara från företrädarna för Kommuner och Landsting utan också från professionsorganisationerna. Låt oss studera hur professionerna inom sjukvården resonerar kring detta förslag innan vi avfärdar det! Och låt oss vara ärliga gentemot medborgarna! Om ni är mot den regionala nivån, erkänn det! Berätta om detta för medborgarna! Men berätta också att denna fråga har diskuterats ! 125 (M): Jag tackar statsrådet . Men jag saknar fortfarande svaren på mina frågor. Statsrådet säger att han inte gillar tonen vi har mot landstings- och kommunpolitiker. Men det handlar inte om det. Det handlar inte om landstings- och kommunpolitiker. När vi frågar om folklig förankring svarar statsrådet att man har varit ute och pratat med kommun- och landstingspolitiker. Det har ingenting med någon ton att göra, utan det handlar om den folkliga förankringen. Vi hörde berätta om en Sifoundersökning och säga att det var sex av tio i hennes region som tyckte att storregioner är en dålig idé. I samma Sifoundersökning var av de tillfrågade i norra emot ett Stornorrland. Det är det här jag menar när jag pratar om folklig förankring. Det har ingenting med kommun- och landstingspolitikerna att göra, speciellt inte kommunpolitikerna, utan det har med i att göra. Det har att göra med människors osäkerhet och rädsla för att få väldigt långt till vården. Det är, som statsrådet säger, kanske så att det blir lättare att stänga små akutsjukhus, för då kan man sitta någon helt annanstans och ta beslutet och gömma det på storregionnivån. Och det handlar inte om att vi skulle vara rädda för regioner. Det handlar om att vi är rädda för enormt stora regioner. Där jag och mina väljare bor handlar det om en region som till ytan skulle bestå av halva . Man kan undra hur någonting blir bättre av det. I det svar jag fick på min skriftliga fråga om regioner skrev statsrådet att det här är bra för kvalitet och patientsäkerhet. Då undrar jag: Vad har det med regionförstoringen att göra? Vi har redan våra universitetssjukhus. Uppe hos oss i är det . Det blir ingen förändring av det bara för att man klumpar ihop politiken till en stor region där besluten kommer mycket längre från medborgarna. Uppe i mitt län, och speciellt i min hemkommun , pågår nu en stor debatt om akutsjukhusets vara eller icke vara. Det vet nog de flesta, för det har tagits upp i riksmedierna. stängde man den akuta kirurgin och ortopedin. har det varit stängt, och har det kommit 25–30 avvikelserapporter. Det har varit väldigt mycket ambulanstransporter. Man har fått hyra in flera ambulanser. Är det så det ska fungera med vår vård framöver? Jag tror på nära vård där människorna bor och är. Det handlar om trygghet för i , i eller någon annan. Det handlar om att man är så nära som möjligt. Då har vårdcentralen absolut en viktig funktion. Men det handlar inte om högspecialiserad vård, för den finns på våra universitetssjukhus. Frågan är om inte riktigt högspecialiserad vård kanske borde finnas på ännu färre ställen, för den ska nog inte utföras på alltför många ställen. Den vården kräver man ju inte speciellt ofta som vanlig medborgare. Med tur kommer man aldrig att behöva den vården, men en del människor behöver den emellanåt, och då kanske man kan resa till exempelvis eller . Det här handlar dels om nära folklig förankring, dels om trygghet. Det är säkert så som statsrådet säger, att det handlar om att stänga akutsjukhus. Jag tycker inte att det går ihop med Socialdemokraternas tal om solidaritet, för då brister solidariteten med vissa delar av landet. 126 (M): Jag tror att missuppfattade mig. Jag är för en regionalisering av . Jag tycker absolut att fler län borde bli regioner och att fler borde ansöka om det. Men de ska göra det själva, i stället för att regeringen lägger in ett län i någon region. Jag är absolut för regionalisering. Det är någonting positivt. Det lät som att menade att vi moderater inte skulle förstå att svensk hälso- och sjukvård står inför flera utmaningar. Själv sitter jag i socialutskottet och kan absolut bekräfta att sjukvården står inför stora utmaningar. Men man ska hålla två tankar i huvudet . Svensk hälso- och sjukvård ligger i topp när man jämför kvalitet och kostnadseffektivitet. Det visar SKL, som statsrådet hänvisat till , i sin jämförelse av sjukvården i EU-15 exklusive plus och . Detta visar att vi ändå ligger i topp, men har stora utmaningar. , som hänvisar till, menar att varje region bör ha ett regionsjukhus eller en institutionaliserad samverkan med en region som har det. Den idén tycker jag har passerat bästföredatum. Vårdens mest kostsamma och komplicerade åtgärder koncentreras till ett fåtal sjukhus, och även de största regionerna och landstingen behöver samarbeta över gränserna. var inne på jämförelser som visar att det är , , , och som ligger i topp i olika mätningar, inte storregionerna. Om det är så som statsrådet anser borde ju de storregioner som vi har ligga i topp, men så är inte fallet. Det finns inga belägg för att vårdkvalitet, patientsäkerhet eller effektivitetskrav skulle öka för att man får stora landsting eller regioner. Däremot tror jag som hallänning definitivt att det fortfarande krävs samarbete, både norrut med och söderut med samt även internationellt. Det är patientunderlaget och patientsäkerhet som ska styra. Det finns kanske inte tillräckligt med underlag för vissa operationer ens i . Där behöver vi samarbeta i och med övriga länder. Att säga att jag som moderat är emot regionalisering är fel. Jag är positiv till det. Att säga att jag inte förstår hälso- och sjukvårdsutmaningarna är också direkt felaktigt. Jag har ställt en fråga. Jag förstår att du väntar på remissvaren. Men undrar jag: Vad gör ministern för att, som var inne på, förbättra den folkliga förankringen innan beslut om storregioner fattas? Vad kommer du att göra? Det var en av mina frågor. 127 (M): Jag är väl medveten om sjukvårdens ekonomi. Det är en utmaning i många regioner. Men det finns ingenting som pekar på att den skulle vara lättare i de stora regionerna, åtminstone inte i den landsända, , som jag verkar i. har tampats med stora ekonomiska problem liksom andra mindre. Vi ligger ändå i den bättre halvan av kostnaderna för sjukvården i landet. Jag har inga problem med att ha förtroende för landstingspolitiker. Det är första gången vi träffas. lämnade jag uppdraget som vice ordförande i i . Jag är ganska mycket i själen en landstingspolitiker, och jag har förtroende för mina kollegor där. Att remissvaren inte har kommit in kan jag förstå. I förrgår fattade vår region sitt beslut. Det var nästan enhälligt. Det var sju av åtta partier som avvisade en större region. Det var ett parti som ville hålla en liten dörr öppen, och det var . Även ministerns eget parti var emot i detta fall. 128 (M): Utmaningarna är otvivelaktigt stora. Det gäller inte minst att möta behoven av en högspecialiserad vård. Det är därför som vi har regional samverkan och samarbetar över olika länsgränser. Det är också därför vi har nationella kompetenscenter och universitetssjukhus. Det är någonting vi ska fortsätta att utveckla. Om vi tittar på de stora regionerna som redan är sammanslagna är det kanske inte direkt effektivitetsvinster och en extremt välfungerande högspecialiserad vård som utmärker dem som en följd av det. Länsstyrelserna behöver också en ökad specialisering, och där finns behov av att göra förändringar. Det är därför det är så synd att den här processen är så förhastad. Ministern står och säger att det inte är någon förhastad process. har vi en situation där flertalet och kommunfullmäktige som inte ens hinner sammanträda innan remisstiden går ut. Jag träffar landstings- och kommunpolitiker som känner sig överkörda och som uppgivet säger: Det är ingen som lyssnar på oss. Vi får likväl ta den frågan i . Det är ändå ni som bestämmer. Det spelar ingen roll vad vi tycker. Är det den typen av signaler man vill skicka till sina egna partivänner runt om i landet? Är det vad man tycker är en välförankrad process som inte är förhastad där väljarna inte känner sig åsidosatta eller överkörda? Den här frågan har, såsom ministern påpekar, mycket väl diskuterats . Men det är först nu det finns ett konkret förslag där man ska gå från ord till handling och göra förändringar. Det är först nu det finns ett konkret förslag man kan analysera och se vilka konsekvenser det kommer att få. förslag har allvarliga brister inte minst när det gäller demokratiaspekten. Det finns ingen analys av hur det stora avståndet mellan väljare och förtroendevald kommer att påverka regionerna. redogjorde förtjänstfullt för att region kommer att utgöra halva i yta. Hur leder det till en decentralisering och närhet? Hur ska det vara möjligt för människor att över huvud taget vara fritidspolitiker i den organisationen? Det finns en risk att det totalt eroderar den lokala demokratin. Det vägrar man att se och analysera. Det är förhastat. 129 Statsrådet (S): Tack för alla inlägg från riksdagsledamöterna. När och riksdag började diskutera en decentralisering av välfärden var det uppenbart att man för att kunna decentralisera välfärdsverksamheter var tvungen att skapa bärkraftigare och robustare kommuner. Det ledde till kommunreformen. Det kan låta paradoxalt, men det var kommunreformen som möjliggjorde en decentralisering av välfärden. Utan bärkraftiga och robusta kommuner kunde inte beslut och verksamheter flyttas från den statliga nivån till den kommunala nivån. Redan då utgick makthavarna från att man för att kunna skapa kommunala enheter som kunde bedriva en effektiv och likvärdig välfärdsverksamhet behövde ha ett visst brukarunderlag i kommunerna. Målsättningen var att kommunerna skulle ha minst 8 000 i invånarantal utifrån de förutsättningar och det kommunala åtagande som då fanns. När det gäller landstingen genomfördes aldrig en landstingsreform i trots att sjukvården har byggts ut under och det offentliga åtagandet på detta område har utvidgats. Dessutom har också kollektivtrafiken och de regionala utvecklingsprocesserna regionaliserats och därmed flyttats till den landstingskommunala nivån. Till skillnad från resten av landet har dock storstäderna och områden runt storstäderna fått möjlighet att skapa större regioner. Med ett större brukarunderlag får man förutsättningar att kunna jobba med en effektiv sjukvård som håller hög kvalitet. Vi kan stå och diskutera detta och tycka olika saker. Men den här frågan är välutredd. I flera olika statliga utredningar ser vi att det finns fakta som visar att vi behöver ett visst brukarunderlag också inom sjukvården för att kunna garantera en hög kvalitet och en likvärdighet i hela landet. Det brukarunderlaget har inte dagens landsting. Det är en av anledningarna till varför vi anser att vi behöver jobba med en regionreform och en regionalisering för att kunna säkra kvaliteten och likvärdigheten inom sjukvården. Under processen har också erfarenheterna från jämförbara länder studerats. Vi har tagit del av de danska erfarenheterna med den danska regionreformen. Vi har tagit del av erfarenheterna från med sjukvårdsregionerna i . Vi har nära kontakt med våra vänner i som just nu genomför en regionreform där ansvaret för sjukvården och flyttas från kommunerna till en ny regional nivå. Erfarenheterna från jämförbara länder visar att ett större brukarunderlag innebär att enheter som ansvarar för sjukvården har bättre förutsättningar att jobba med effektivitet och att höja kvaliteten. Det betyder inte att en regionreform i kommer att lösa alla de utmaningar vi har inom sjukvården, verkligen inte. Det vill jag understryka. Vi måste jobba med många olika strukturella reformer inom den offentliga sektorn. Framför allt måste vi jobba med att ge professionerna inom sjukvården rätt förutsättningar. Det är därför arbetet i tillitsreformen en viktig del av arbetet med att skapa en organisation och en styrning som gör sjukvården likvärdig och högkvalitativ . Det är bakgrunden till regionreformen. De specifika frågorna får vi återkomma till efter remissbehandlingen. 130 (M): Jag ger upp. Jag kommer inte att få något svar på mina frågor. Statsrådet säger ”brukarunderlag”. Det är ett ord som jag inte gillar. För mig är det människor av kött och blod, sådana som oss som står här. Det är inte något ”brukarunderlag”. Att säga det är byråkrati. Det är människor det handlar om. Det handlar också om människor när vi talar om dem som arbetar i vår sjukvård. Det är sjuksköterskor, undersköterskor, läkare och biomedicinska analytiker. Jag har jobbar inom vården som biomedicinsk analytiker varav väldigt på Laboratoriemedicin i . Aldrig någonsin frågade vi oss och sa: Det blir nog bättre för oss om de som bestämmer kommer längre från oss. Då hette det inte SKL, utan då var det renodlat för . Om man hade frågat mina arbetskamrater vad de gör hade de ryckt på axlarna och undrat. Det man ville var i stället att besluten ska komma närmare så att man kan vara med och påverka sin arbetssituation ordentligt. Det är samma sak med demokratiaspekten, som så väl talade om. Hur blir det bättre för fritidspolitiker? Det blir inte bättre. Det kommer att vara mycket svårare att vara fritidspolitiker i den här regionen om man bor i och ska åka till det ställe man nu hamnar i, eller någon annanstans. Statsrådet tar upp erfarenhet. Om vi lägger på kommer det att vara en liten plutt. Avstånden är för stora. Jag skulle inte ha stått här och diskuterat frågan om vi hade talat om en region som hade bestått av och . Då hade det varit rimliga avstånd. Men ett Stornorrland gagnar ingen – inte någon alls. 131 (M): talar om 60-talet och vad som ledde fram till kommunreformen. Det får kanske bli en annan fråga från mitt håll: Varför såg man inte över kommunerna och började i ett annat perspektiv? Jag har som sagt stor respekt för att ni väntar på remissvaren innan ni tar ställning. Jag tycker att det är bra med förankring. Jag kan bara upprepa vad tycker om detta: Sex av tio i tycker att det här är ett dåligt förslag. Färre än två av tio tycker att det är ett mindre bra förslag. Det ser ungefär likadant ut över stora delar av landet. Det gör mig orolig att man inte tar det hela på stort allvar när man har kritiska medborgare; i fler än 19 av 21 län är antalet kritiska större. Jag tycker att det är oroande, och jag har aldrig tyckt om när man kommer med ett von-oben-perspektiv. Jag ser fram mot ert uttalande efter det att remisstiden har gått ut. Vi kommer att fortsätta att mötas här i kammaren. 132 Statsrådet (S): Tack, alla riksdagsledamöter som har deltagit i denna debatt! Jag har stor respekt för era åsikter i frågan. Det här är ingen lätt fråga. Men det råder ingen tvekan om att vi måste vidta strukturella åtgärder för att säkra en likvärdig sjukvård av hög kvalitet i hela landet. Man kan ha olika inriktningar på reformarbetet, men vi är övertygade om att en regionalisering av inte bara gynnar sjukvården utan också bidrar till en hållbar och likvärdig utveckling i hela vårt land på andra områden. Jag ska erkänna att jag inte heller efter denna debatt förstår den moderata rädslan för regionalisering och den decentraliserade välfärdsmodellen. Vi får nog anledning att fortsätta denna diskussion. Men det är viktigt att komma ihåg en sak när det gäller de människor av kött och blod som talar om och som vi båda vill ska ha rätt till god sjukvård: Deras sjukvård blir inte bättre av att vi förnekar att vi har begränsade resurser och att vi har en skyldighet som politiker att fatta beslut som innebär att vi anpassar den offentliga sektorns organisation och struktur till de behov som finns i dagens samhälle så att vi kan använda resurserna så effektivt som möjligt. Om vi misslyckas med detta, och om vi får en utveckling där den offentliga sektorn blir ineffektiv kommer inte heller medborgarna att få den sjukvård av hög kvalitet som de bör ha rätt till. Därför kräver en likvärdig sjukvård som är nära människorna och som finns närvarande med hög tillgänglighet i hela landet ständiga moderniseringar och strukturförändringar. Detta får vi fortsätta att diskutera. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2015/16:774 om bristen på studentbostäder 133 Statsrådet (MP): har frågat mig när jag och regeringen kommer att ta berörda tillkännagivanden i beaktande och följa upp dem samt genom vilka regelförenklingar och incitament jag och regeringen kommer att se till att fler studentbostäder byggs. Jag anser, precis som , att det är mycket angeläget att det finns bostäder för dem som vill studera. Trots en generellt omfattande bostadsbrist tycker jag att det ser hoppfullt ut när det gäller studentbostadsbyggandet. Det totala antalet färdigställda studentbostäder uppgick till knappt 2 400.