prot · H30995 · 2016-04-20 00:00:00 — Jag tror i alla fall att vi kan vara tämligen säkra på att efterfrågan på mineraler kommer att bestå och att industrin kommer att vara viktig för i överskådlig framtid, men detta förutsätter givetvis att politiken hänger med i den globala utvecklingen. Från sida vill vi arbeta för såväl gruvnäringens som stålindustrins förutsättningar. Kan stålindustrin växa, och förädlingsvärdet av svensk malm således öka, är det givetvis bra för svensk ekonomi och svenska jobb. Detta kräver dock en god försörjning av energi till rimliga priser. Gällande detta håller regeringen nu tyvärr på att rasera förutsättningarna i en rasande takt genom en verklighetsfrämmande och ideologiskt driven energipolitik. Sittande regering är kanske inte ensam skyldig, även om jag menar att man har accelererat färden mot väggen. Den tidigare alliansregeringen har faktiskt ett enormt ansvar för dagens krissituation, eftersom man pumpat in miljarder och åter miljarder i subventioner i så kallade förnybara elproduktionsanläggningar som marknaden inte har efterfrågat och där energin inte kan planeras utifrån efterfrågan. Jag tycker att det är väldigt trist att det ska behöva gå så här långt innan politiken på allvar reagerar. Konsekvenser som är relativt enkla att förutspå har man valt att blunda för, och inom bara riskerar att stå utan väsentliga andelar av den för svensk industris vidkommande så nödvändiga baskraften. Gruvnäringen är som sagt viktig för svensk ekonomi, och det är önskvärt att näringen kan växa. Vi tycker dock att det är viktigt att den som nyttjar våra naturtillgångar också gör rätt för sig när det gäller till exempel att återställa mark och natur när driften är färdig. Vi anser inte att det är skattebetalarna som ska behöva stå för den efterbehandling som kan behövas i områden som har förorenats eller på något annat sätt vanställts av gruvindustrin. Enligt vår uppfattning behövs det en lagändring som på ett bättre sätt än säkerställer att verksamhetsutövarna kan finansiera återställningen av gruvområden. En variant som vi förordar är att bearbetningskoncessionen villkoras med att koncessionsinnehavaren löpande avsätter medel som ska kunna täcka de sanerings- och återställningskostnader som bedöms återstå när verksamheten är avslutad. Detta är vad reservation 2 handlar om. I reservation 5 föreslår vi en reformering av mineralersättningen, alltså den avgift som gruvbolagen får betala för att utvinna mineraler i . Denna avgift är endast blygsamma av värdet på mineralerna, vilket innebär att vi i vissa fall nästan ger bort våra tillgångar till utländska bolag som verkar i men som skattar sina vinster i något annat land. uttag av ersättningar för mineralutvinning tillhör de lägsta i världen. Enligt en kartläggning från – även om det ska sägas att den har på nacken – är till och med allra billigast och med högst avkastning till utländska ägare i jämförelse med länder som , , , och . Som jag redan har sagt kan eventuella konsekvenser av gruvdriften komma att hamna på svenska skattebetalare, och med anledning av detta föreslår att mineralersättningen höjs från nuvarande till totalt . Jag tycker ändå inte att detta ska ses som ett rent skatteuttag på gruvnäringen, utan statens nettointäkter av reformen anser vi på olika sätt ska återföras för att utveckla inte minst de platser i där gruvnäringen finns. Detta kan i sin tur återkopplas till ambitioner inom regional tillväxtpolitik, vilket vi ska debattera här i kammaren. har ett stort antal förslag som skulle gynna gruvnäringen i men som inte ryms i detta betänkande. Jag har tidigare anfört och talat om energipolitiken som en viktig komponent för den tunga svenska industrin, men utöver det menar vi också att utbildningspolitiken är central. pekar där på vikten av att fler ska stimuleras att välja tekniska och naturvetenskapliga ämnen. Jag vet också att inom vissa grenar av gruvindustrin är det ett underskott när det gäller möjligheten att få tag på utbildad personal. Infrastrukturpolitiken är ett annat sådant område som är centralt för såväl gruvnäringen som den regionala utvecklingen. Vi lägger också fram förslag kring att stärka resurserna till geovetenskaplig forskning och ökade ambitioner för prospektering. Vi tror nämligen att gruvnäringen kommer att vara fortsatt viktig för för . 7 (C): Varje gång jag läser att är EU:s största gruvnation kan jag inte låta bli att bli lite stolt. Vi står ju för av EU:s totala järnmalmsproduktion. Det tycker jag är ganska häftigt. Vi har även stor produktion när det gäller till exempel koppar, zink och silver. Efterfrågan på metaller och mineraler får också allt större betydelse globalt. Många människor världen över reser sig ur fattigdom och har råd att köpa produkter som vi har tagit för givna . Fler hem byggs, allt fler har råd med en mobiltelefon och infrastrukturen byggs ut. I Bergslagen och i de stora gruvlänen och jobbar tusentals människor med att utvinna järnmalm och mineraler som sedan används för att konstruera saker som är väldigt viktiga i vår vardag: broar, elbilar, järnvägsräls, vindkraftverk och byggnader. Förutom att vi förser omvärlden med allt det här bidrar gruv- och mineralindustrin även till att skapa många arbetstillfällen på landsbygden, ofta i områden där det inte alltid finns så stor tillgång till jobb. Det finns även en annan aspekt som är värd att lyftas fram. Då vi lever i en allt oroligare värld är det väldigt bra att och EU har en egen tillgång till malm och mineraler och inte är alltför beroende av andra länder. En egen och ökad självförsörjningsgrad är viktig inte bara för att bibehålla vår levnadsstandard utan också för en konkurrenskraftig basindustri. Men det finns också många utmaningar med gruvindustrin. Gruvbrytning påverkar miljön, landskapsbilden förändras och människor blir oroliga över vad som händer med deras mark eller renbetesområde. Det har jag också väldigt stor förståelse för. Därför är jag väldigt glad över att har en av världens tuffaste miljölagstiftningar. Dessutom har det inte för så länge sedan gjorts förändringar i minerallagen som gör att markägare och andra berörda, till exempel samebyar, kan komma in tidigare i processen och redan i prospekteringsskedet göra sin röst hörd. För inte så länge sedan lade regeringen fram en nyindustrialiseringsstrategi. Det var något som många såg fram emot, inte minst med tanke på hur tuff den globala konkurrensen är för många av våra industriföretag, som faktiskt har tvingats flytta verksamheten utomlands eller till och med fått lägga ned. Jag hoppas verkligen att det inte bara stannar vid fluffiga förslag från regeringens sida utan att det snart mynnar ut i en konkret handlingsplan. Det finns dock några saker som jag tycker att regeringen borde ha i åtanke när det gäller just nyindustrialiseringssatsningen i . Det ena är infrastrukturen. Eftersom vi är ett exportberoende land och även ett land som är väldigt stort också till ytan behöver vi goda transportmöjligheter för gods, inte minst för gruv- och stålbranschen. Ofta tycker jag att man gör prioriteringar efter persontrafikens behov, och min känsla är att godset kommer i andra hand. Investeringar för godsets räkning måste göras från norr till söder, och behoven är minst sagt stora. Därför tycker jag att det är oroande att snabbtågssatsningen mellan , och prognostiseras att bli allt dyrare med en nota som verkar hamna på hundratals miljarder. Vi har en begränsad penningpåse för infrastruktur, och om den ska komma hela landet till del kan man verkligen fundera om snabbjärnväg ska få äta upp så stora delar av kakan på bekostnad av resten av och industrin. Ett annat problem, som också min kollega från nämnde, är tillståndsprocesserna för gruvbrytning, som är alldeles för långa i . De är inte heller förutsägbara. Även om bolagen gör sitt yttersta för att få till en fullödig ansökan kan miljökriterierna ändras under processens gång. Det gör att kraven blir oförutsägbara, och processen stannar upp. Naturligtvis kostar det här också en hel del pengar och tid. Därför behöver det tas fram en kravspecifikation som gör att man kan få en förutsägbar, rättssäker och effektiv process – utan att för den skull göra avkall på miljön. Det här är verkligen avgörande för företagens investeringsvilja och också avgörande för nyindustrialiseringens genomförande. Tillståndsprocessens syfte måste vara att ge tillstånd – inte att vara en bevarandeprocess, eller hur? Den svenska gruv- och mineralnäringen räds inte höga miljökrav, men de måste veta vad som krävs. En tredje sak som jag skulle vilja betona och som är avgörande för nyindustrialiseringen och gruv- och stålbranschen i är forskning och innovationer. finns till exempel ett stort överskott av stål på marknaden. En av orsakerna är att subventionerar stål som framställs i landet. Det har i sin tur dumpat priserna på världsmarknaden. För att svensk gruv- och stålnäring ska kunna stå sig i konkurrensen med andra länder måste vi konkurrera med smarta och mer miljövänliga uppfinningar, då vi sällan kan konkurrera med lägsta pris. Ett aktuellt exempel på en klok, miljövänlig och begynnande innovation är samarbetsprojektet utan kol, som ni kanske har hört talas om. , och arbetar där för att ta fram en process där järn kan tillverkas med hjälp av vätgas i stället för med hjälp av den smutsiga kolen. Men för att det ska kunna bli verklighet behöver samhället hjälpa till med till exempel testbäddar eftersom verksamheten är så pass dyr som den är. En annan viktig aspekt i sammanhanget är att dagens utbildningar behöver bli mer attraktiva och anpassade efter digitaliseringens krav. Men även vidareutbildning under hela yrkeslivet är centralt. Slutligen skulle jag vilja tala lite grann om gruversättning eller gruvskatt, som det kallas av vissa. En del säger: Utländska företag kommer hit, roffar åt sig vinsterna och drar iväg utomlands. Sanningen är att av de 13 metallgruvor som finns är 11 helt svenskägda. Två är utlandsägda av företag som dessutom har dotterbolag i . I kräver vi nämligen att dotterbolagen ska finnas på plats. När gruvverksamheten i går bra får staten in många miljarder via utdelning, skatter och avgifter. Dessutom betalar de som jobbar i gruvorna kommunalskatt, som i sin tur bidrar till utveckling av kommunerna och även ger upphov till jobb för underentreprenörer. Det är också viktigt, som jag nämnde tidigare, att tänka på att gruvorna ger jättemånga jobb i områden som ofta har problem med arbetstillfällen. Vi ska komma ihåg att gruvverksamhet kräver mycket kapital. Om vi skulle vi införa en gruvskatt, som jag vet att både och föreslog före valet, skulle det påverka investeringarna och även antalet arbetstillfällen i vårt land, särskilt nu när det är lågkonjunktur i världen när det gäller metaller och mineraler. Det skulle vara negativt för jobben. Visst kan jag hålla med om att ersättningen till framför allt markägare är låg. Men aviserar skatter på och på , och jag vet egentligen inte var ni har fått de siffrorna ifrån. Det är rätt stor skillnad mellan dagens och . I ärlighetens namn tror jag inte att ni förstår konsekvenserna fullt ut när det gäller arbetsmarknaden. Det finns visserligen flera länder som har en högre mineralersättning än . Men att göra jämförelser rakt av är som att jämföra äpplen och päron. I har vi valt linjen med höga miljökrav och krav på fonderade medel för återställning. Det kostar, och det är bra. I andra länder har man i princip obefintlig miljölagstiftning, vilket lägger ansvaret på staten. Det kräver högre skatt på företagen. Slutligen vill jag bara säga att i mina ögon borde lönsamma företag och skarp miljölagstiftning vara bättre än skitig miljö och låga krav. 8 (V): Vi behandlar nu näringsutskottets betänkande 14 Mineralpolitik. Jag måste börja med att säga någonting till och . Om det hade varit sju handläggningstid på gruvan i skulle den inte ha kommit igång. Då hade konjunkturen svängt. Där tog det bara tre . Så kan det också gå. har haft gruvdrift i mer än 1 , givetvis med skilda och annorlunda volymer och konsekvenser än . Precis som sa står för av EU:s järnmalmsproduktion, av blyproduktionen, av zinkproduktionen, av silverproduktionen och av kopparproduktionen. Det är inte illa. Att EU sedan skiter fullständigt i att de konkurrentländer som de också köper mineraler av har betydligt skitigare verksamhet är störande i sammanhanget. är den största leverantören av till exempel järnmalm. Det väcker frågan: Skulle det inte vara på sin plats att EU finansierar lite av infrastrukturen så att vi kan leverera tryggt till dem även när tiderna är lite sämre? Den här typen av verksamhet är ju inget man stoppar varje gång det sker en liten konjunktursvängning. har sedan vi blev medlemmar i unionen varit nettobetalare till EU. Då skulle det väl vara på sin plats att vi även som råvaruleverantör till européerna skulle få lite tillbaka på vår inbetalda insats? Nåväl, det är en annan fråga. Men jag kan inte låta bli att lyfta tankarna i alla fall. Northlands konkurs, som några nämnde här, i min hemkommun var den största i genom tiderna. Det var ett dagbrott – en järnmalmsgruva som startades när priserna var höga. Men i och med många omständigheter i olyckliga kombinationer gick den i konkurs. Ni kan själva tänka er konsekvenserna av denna konkurs i en kommun med lite drygt 6 000 innevånare där drygt 500 var berörda av konkursen. 8 ½ procent av befolkningen blir utan jobb. Motsvarande siffra i skulle vara att 75 000 personer förlorade jobben . Jag undrar hur långa köerna av protesterande politiker skulle vara vid ett sådant scenario. Nåväl, och som tur är, är det inte som har drabbats. Jag ger ändå inte upp hoppet för gruvan i . Den finns där, och alla berörda har betalat priset, om det så är miljömässigt eller känslomässigt. Men debatten om gruvan har tagits och är överspelad. Det är fakta. Om gruvan blir ett saneringsobjekt och ett fiasko skulle det verkligen lyfta frågan om man över huvud taget ska bevilja tillstånd till nya gruvor om man inte tar till vara en färdig gruva, som redan finns där. Jag tror att om vi bara gemensamt skulle jobba med en strategi som syftar till att arbeta med gruvdrift i ett långsiktigare perspektiv kan vi lyckas även med den här satsningen. Men transportfrågan är avgörande i ett fyndighetsbälte som sträcker sig i öst–västlig riktning, som just i detta område. , som saknas, skulle ändra situationen helt. Tänk er situationen när byggdes med spade och hacka och där skottkärror var den tidens dumprar! Vi skulle gemensamt kunna se på områden där gruvverksamhet lämpar sig, givetvis med infrastruktur som ett måste, där fyndigheterna avlöser varandra och där de skulle kunna räcka fram i tiden. Där skulle man kunna koppla ihop flera fyndigheter med infrastruktur och långsiktighet i brytningstakten. Det låter sig göras, bara man inte låter girigheten ta över när priserna är höga och världen köper allt som man kan få loss. Detta ska göras i samsyn med lokalsamhällen och andra näringar, och man ska verka för en allsidig utveckling av gruvsamhällena så att de attraherar både kvinnor och män. Det skulle kalla för mineralstrategi. Givetvis ska all gruvdrift ske med höga miljö- och klimatkrav och så att hållbarhet nås på lång sikt. Infrastrukturen kommer alltid att vara avgörande för branschen, och det betyder att transporterna ska ske på järnväg och båt. Gruvbrytning har alltid funnits, och kommer alltid att finnas, i mindre städer och orter och ute i landsbygd och glesbygd. Den är en bärare av samhället där den är i drift. Det är rena fakta; sedan kan man tycka vad man vill om gruvor och mineraler. Gruvorna i tar i anspråk ca , det vill säga av landytan. Golfbanorna, i sin tur, tar i anspråk av landytan. Jag lägger inga värderingar i dessa jämförelser, men jag reagerar i alla fall lite grann. Ofta kommer konflikter med andra näringar och lokalsamhällen upp även i den här näringsgrenen, men det är väl inget ovanligt. Var finns näringsgrenar eller verksamheter som tar mark eller yta i anspråk där inte konflikter uppstår? Kraftledningar, vindkraft, solceller, skogsbruk, gruvor – listan kan göras hur lång som helst när det gäller detta. Det finns alltid någon som har invändningar. Jag förstår fullt ut, precis som sa, hur det är när man kommer och inskränker på andras näringsområden. Men som jag sa tror jag att dessa konflikter går att lösa om vi bara respekterar varandra och söker lösningar som är långsiktiga. Därmed är det inte sagt att vår generation ska bryta upp allt som finns i landet och att alla tillståndsansökningar ska beviljas. Nej, vi borde nog sätta gränser även här när det gäller hur mycket fossila grundämnen vi ska tillåta grävs upp , så att även denna bransch tänker längre än vår egen generation. Ofta är fyndigheterna bättre säkrade där under backen än vad avkastningen skulle vara på en skatteparadisö, i alla fall med våra kommande generationer i åtanke. Att det sedan finns områden där andra värden väger tyngre och där undersökningstillstånd inte ska beviljas lyfter fram i motion 377. I samma motion lyfter vi fram att regeringen bör tillsätta en utredning som ser över regelverket rörande gruvnäringen, inklusive frågan om nivån på mineralersättningen, i syfte att skapa en långsiktig och hållbar näring som främjar landsbygdsutvecklingen och där en reformerad mineralersättning bättre ska kunna komma berörda bygder till del. har fem reservationer i betänkandet, men jag väljer att yrka bifall endast till reservation 6 under beslutspunkt 3 och till reservation 10 under beslutspunkt 6. Sedan måste jag nämna att inte tycker att man ska bevilja brytning av uran och fossila ämnen. Jag vet att några delar den uppfattningen. 9 (L): Gruvnäringen är en av vårt lands viktigaste basnäringar. Gruvnäringen genererar viktiga råvaror, skatteintäkter och arbetstillfällen. Tack vare ny teknik har dagens moderna gruvbrytning mycket mindre påverkan på miljön än vad äldre brytning hade. Det är positivt när gamla gruvor åter öppnas för att utvinna fyndigheter tack vare den moderna tekniken eller när befintliga gruvor utökar sin utvinning på ett mer hållbart sätt . I vissa fall ger gruvnäringen tyvärr också upphov till konflikter och misstro mellan olika grupper och intressen. Tillväxt och jobb ställs ibland mot miljö och exempelvis rennäring, eller som vi hörde mot golfspelarna. Men det är centralt att vi kan hantera och ta hänsyn till de olika intressen som finns i dessa områden och hitta en balanserad mineralpolitik. Den svenska minerallagen är trots allt bland de allra hårdaste i världen. har minerallagen skärpts ytterligare, så att den enskildes ställning vid prospektering har förbättrats. Det har införts hårdare krav på vad en arbetsplan ska innehålla och processen kring den. Alliansregeringen tog fram en mineralstrategi som lägger en god grund för hur ska kunna ta till vara de möjligheter som ges för jobb och tillväxt som vi försvarar vår ställning som EU:s ledande gruvnation. Gruvnäringen står ofta för omfattande ingrepp i naturen och påverkar miljön. Det är därför angeläget att ansvariga myndigheter lägger större vikt vid att kontrollera de potentiella mineralföretagens ekonomiska styrka för att bland annat säkerställa företagens möjlighet att ta det fulla ansvaret för den miljöpåverkan som kommer att ske. Samerna är ett urfolk och en erkänd svensk minoritet. Vi har därför ett särskilt ansvar, såväl historiskt som utifrån de internationella konventioner som vi har skrivit under, att värna den samiska kulturen och samernas rätt att utöva renskötsel. Men ibland händer det att den samiska kulturen känner sig hotad av de exploateringsintressen som finns. Alliansregeringen genomförde viktiga lagändringar för att stärka de samiska intressenas roll i processen kring mineralutvinning. Vi måste ha stor respekt för de olika intressen som finns i samband med gruvdrift och mineralutvinning. Mycket tid och kraft måste därför läggas just på olika samrådsformer. Förtroende måste byggas, och det görs bland annat genom en god kommunikation mellan aktörer, det vill säga företag, markägare, kommuner och andra berörda. Alliansregeringen tog ett ambitiöst samlat strategiskt grepp om den svenska gruv- och mineralnäringen i syfte att just ta till vara de möjligheter som ges för att ska fortsätta vara den ledande gruvnationen i EU. Strategiska områden för en långsiktig och hållbar mineralanvändning identifierades då, ett betydande antal konkreta åtgärder presenterades och medel avsattes för att finansiera de olika insatserna. Strategin är en viktig vägledning för en fortsatt aktiv och konkurrenskraftig gruvnäring i som bedrivs i samklang med både miljö och omgivande näringar. Dessvärre upplever vi inte att den nuvarande regeringen har samma intresse för gruv- och mineralnäringsfrågorna som den förra regeringen. Visserligen pågår ett arbete med att genomföra återstående åtgärder inom ramen för mineralstrategin, men engagemanget i genomförandet lämnar en hel del i övrigt att önska. Det finns, enligt vår uppfattning, dessutom anledning att befara att de hittillsvarande erfarenheterna inte tas till vara på ett effektivt sätt. I likhet med vad som sägs i motionen 1189 anser vi att fler steg måste tas för att ska kunna fullfölja mineralstrategin. bör därför genom ett tillkännagivande till regeringen påpeka vikten av att arbeta vidare med den nationella mineralstrategin. Därmed yrkar jag bifall till reservation 1 med anledning av den nämnda motionen i de aktuella delarna. 10 (KD): Det är inte man är glad för att man kommer från en liten bruksort. Men som född värmlänning från känner jag ett starkt arv, så att säga, kring detta med stål och järn och denna industri som faktiskt har funnits i . När det gäller innovationskraften i kan man lugnt säga att detta har haft betydelse för teknikutveckling, för själva industrin i sig och för att bygga upp hela det svenska industrisamhället. Och är en av EU:s ledande malm- och metallproducenter. Det som också är intressant när det gäller mineralbranschen och gruvorna är att varje medborgares egendom enligt grundlagen är tryggad utom när det krävs att man tillgodoser angelägna allmänna intressen. Att just kan tas till vara och brytas och att trygg försörjning skapas inom detta område har ansetts vara av just ett sådant allmänt intresse. Därför vill jag fokusera lite grann på just förutsättningarna för detta, både när det gäller dem som vill bryta malm och ta fram mineraler för olika användningsområden och när det gäller markägarna. Mineralersättningen från koncessionshavaren till markägarna syftar till att uppnå en bättre balans mellan just exploatörerna och markägarna. Ersättningen ska motsvara av värdet av det som omfattas av koncessionen och som har brutits . Av ersättningen ska tre fjärdedelar tillfalla fastighetsägaren inom koncessionsområdet och en fjärdedel tillfalla staten. Bestämmelserna om mineralersättningen gäller alla koncessioner som har beviljats och där gruvdrift pågår. Av den ansvariga myndighetens, SGU:s, årsredovisning framgår det att för brytningsåret var reglerna om mineralersättning till staten och markägarna tillämpliga på sammanlagt 16 bearbetningskoncessioner. Totalt uppgick den ersättning som är beslutad till med fördelningen ca till staten och till markägarna. I en motion som jag skrev konstaterar jag att prospekteringen och gruvbrytningen i många länder regleras inte bara genom lagstiftning utan även genom skatter och avgifter och royalties, eller just mineralersättningar till staten. Det finns alltså flera olika system för detta. I vissa fall förpliktas prospektören att använda en viss summa för undersökningsverksamhet inom en bestämd tid. I tas mineralersättningen ut för den som bryts. Jag anser att i förhållande till andra länder har en låg mineralersättning, som inte heller omfattar eventuella kostnader för sanering efteråt.