prot · H309122 · 2016-06-17 00:00:00 — Vi moderater har föreslagit att utländska medborgare som begår brott med ett straffvärde motsvarande minst sex månaders fängelse ska kunna utvisas utan hänsyn till eventuell återfallsrisk och enbart på grund av det allvar som bör tillmätas sådan brottslighet. går gränsen vid ett straffvärde motsvarande fängelse eller mer. Vi moderater har även föreslagit att frågan om verkställighet ska prövas i anslutning till att utvisning ska ske, detta för att undvika spekulationer i fråga om verkställighetshinder – i många fall innan verk-ställigheten aktualiseras. Slutligen har vi moderater föreslagit att åklagare ska ha en skyldighet att ta upp frågan om utvisning om frågan om utvisning kan aktualiseras. Vi tycker att dessa förslag är helt rimliga, och vi har tittat på en mängd olika avgöranden från domstolar och på hur reglerna faktiskt tillämpas. Dagens bestämmelser innebär att en utlänning får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse. Utlänningen får dock utvisas endast om den utdömda påföljden är svårare än böter och det kan antas att den dömde kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet – då kan det också vara fråga om kortare straff än – eller om brottet är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar i . Utvisning på den senare grunden förutsätter normalt, precis som jag nämnde tidigare, att brottet har ett straffvärde motsvarande fängelse. Det finns även andra frågor som ska bedömas, till exempel frågan om verkställighetshinder. En del där är om den dömde riskerar dödsstraff, kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Den skyldighet som finns för domstolen att självmant pröva om förutsättningar för utvisning föreligger är väldigt svår att uppfylla om åklagaren inte har framställt ett yrkande och även bifogat exempelvis domar från andra länder eller brottsregisterutdrag om det kan vara ett skäl att anse att det föreligger risk för fortsatt brottslighet. Om åklagaren inte gör det jobbet har domstolen inte den kunskap som krävs för att man ska kunna utvisa en person. När det gäller själva åklagarens skyldighet är det kanske inte riktigt så som justitieministern säger, utan det är när det gäller allvarlig eller upprepad brottslighet som åklagaren ska överväga och ta ställning till frågan om utvisning. Kommer åklagaren fram till att brottsligheten är sådan att utvisning kan komma i fråga ska denne som regel framföra ett sådant yrkande. 64 Justitie- och migrationsminister (S): Jag tror att och jag är överens om grundförutsättningarna. Signalen ska vara väldigt tydlig: Om du begår brott i och inte är svensk medborgare ska du också kunna utvisas. gäller var man ska dra gränsen. När nu kommenterar mitt interpellationssvar noterar jag att han lite grann glider ifrån den framställning han gjorde i interpellationen. I interpellationen skrev han nämligen att det finns en rätt att vara kvar i om man får ett fängelsestraff som är på mellan och . Det är ju fel. Det finns ingen rätt att vara kvar i om man får ett straff som ligger på mellan och . Det är inte korrekt, utan det är en bedömning domstolen gör i det enskilda fallet baserat på vilket brott det handlar om och även omständigheterna. Brott med ett lägre straffvärde kan då också medföra utvisning. Till exempel kan ficktjuvar utvisas, vilket också sker. vet ju hur förhållningssättet är, juridiskt utbildad som han är. Han vet också att det inte är några nya regler som tillkommit. Jag förstår faktiskt inte alls varför han i interpellationen talar om mitt ställningstagande. Det är för det första fel i sak. Det finns ingen rätt att få vara kvar i om man döms till fängelse mellan och , utan det bedöms i varje enskilt fall. För det andra är detta inga regler som jag har hittat på. Det är regler som har funnits i , under såväl borgerliga som socialdemokratiska regeringar. Man har sagt att regelverket är väl avvägt. Så sent som gjordes några mindre justeringar av detta lagrum av den tidigare borgerliga regeringen och . Hon valde då att inte ändra lagrummet i sak. Jag noterar också att själv satt i justitieutskottet under förra mandatperioden och då röstade emot förändringar på just de punkter som han nu för upp. behandlade nämligen motioner i den riktningen. När han nu är i opposition ändrar han sig plötsligt och misstolkar dessutom, enligt min uppfattning, regelverket. I varje fall är det vad interpellationen ger uttryck för. Slutligen vill jag säga något om åklagarnas ansvar. Åklagarna ska självklart yrka på utvisning när det är motiverat. Jag tror inte att vi har några som helst meningsskiljaktigheter om detta. Men min uppfattning är att det måste vara åklagarnas bedömning. Jag litar på våra åklagare, och jag vill inte skriva dem på näsan i alltför stor utsträckning. Det är jag inte intresserad av. Jag litar på att de gör korrekta och väl avvägda bedömningar. Det är viktigt att vi låter proffsen vara proffs när vi har med svensk statsförvaltning att göra. Och åklagarna är proffs. Låt oss därför lita på dem. 65 (M): Jag väljer inte att missförstå justitieministern. Men även om vi är helt överens om att det inte finns någon ovillkorlig rätt att stanna kvar i , eller en villkorlig rätt under vissa förutsättningar, har man rätt att vara kvar, trots att man har begått brott, om man är föremål för prövning i en brottmålsprocess och domstolen finner att det inte finns skäl till utvisning. Situationen i vad gäller flyktingkrisen och antalet människor som vill komma hit är justitieministern naturligtvis väl medveten om. Han har i olika sammanhang gett uttryck för att söktrycket på är väldigt högt och att många vill komma hit. I det perspektivet kan man fråga sig om det är rimligt att människor ska få vara kvar i den omfattning som de nuvarande reglerna faktiskt innebär när det finns andra människor som är helt laglydiga. Vi har ju inte precis utrymme för att ta emot alla, vilket även justitie- och migrationsministern har sagt. Det är ganska svårt att komma åt människor som kommer hit i flyktingströmmarna. Justitieministern känner säkert också till att exempelvis så kallade gatubarn – i många fall unga vuxna män – kommer hit från många olika länder och begår brott. Där finns det särskilda problem med verkställigheten. De länder som de antas komma ifrån eller kommer ifrån vill inte ta emot dem. Alla som kommit hit i den situation som vi har upplevt har faktiskt inte viljan att arbeta och göra rätt för sig, vilket dock de allra flesta vill. Det är väldigt tråkigt. Därför finns det skäl att titta närmare på detta. Vår uppfattning är att en översyn av regelverket bör avse samtliga förutsättningar för utvisning. Möjligheterna att utvisa den med anknytning till , till exempel genom familj, ska precis som vara mer begränsade än för den som saknar sådan anknytning. Man kan dock diskutera hur begränsade utvisningsmöjligheterna ska vara. Det gäller särskilt om det brott som har begåtts riktar sig mot någon av de personer som anknytningen till bygger på. Som jag nämnde har jag tittat på olika rättsfall och har som exempel kunnat peka på ett fall där en person dömdes till fängelse för misshandel . Där framställdes det inte något yrkande över huvud taget från åklagaren. Ganska framkom det att en åklagare under huvudförhandlingen hade återtagit ett yrkande om utvisning i ett mål där en 13-årig flicka hade blivit utsatt för en våldtäkt som gärningsmannen dömdes för. I medierna har åklagaren sagt: Gärningsmannen hade trots allt etablerat sig väl i landet, och det gick bra för honom. Då kändes det oskäligt att yrka på utvisning. Det finns ganska många andra exempel när det gäller den faktiska tillämpningen, och jag kan nämna ett till. En person dömdes till fängelse och för grov misshandel av en kvinna som för tillfället var gravid. Det förelåg inte verkställighetshinder. Men kvinnan väntade gärningsmannens barn. Hon hade uppgett att hon ville att gärningsmannen skulle ha kontakt med barnet, och gärningsmannens föräldrar och syskon fanns i . Där yrkades det inte på utvisning. 66 Justitie- och migrationsminister (S): Om jag hade varit kanske jag hade funderat lite över hur pass långt jag som riksdagsledamot ska gå in på och kommentera enskilda ärenden. Jag kan inte göra det som justitieminister och tänker heller inte göra det. Jag konstaterar bara att premissen för den här interpellationen inte är korrekt. Det finns ingen rätt att vara kvar i om man döms till fängelse och upp till . Ändå är det precis det som står i interpellationen. Den första fråga som jag får är: På vilka omständigheter och fakta har ministern baserat sitt ställningstagande att det ska föreligga en rätt att vara kvar i om man har begått brott med ett straffvärde på mellan sex och tolv månaders fängelse? För det första: Det finns ingen sådan rätt att vara kvar i . För det andra: Mitt ställningstagande? Det låter som att jag har hittat på det. Det är dubbelfel. Det här är regler som har funnits i , under både borgerliga och socialdemokratiska regeringar, så interpellationen bygger i grunden på en missuppfattning, enligt min uppfattning. Svenska domstolar beslutar om utvisning i 600–700 fall – och så har det legat stabilt – framför allt för stöld och grov stöld men också många fall av narkotikasmuggling. Det är inte knutet till asylsökande, som försöker ge intryck av i sitt inlägg. Det är inte så att de flesta utländska medborgare som begår brott är asylsökande, utan här handlar det om utländska medborgare som tar sig in i . De kanske ger sig ut på olika stöldturnéer, gör inbrott på svensk landsbygd, tar hand om så mycket stöldgods som möjligt och försöker sedan forsla ut det till exempelvis , till eller andra länder. Det kan också vara människor som ägnar sig åt narkotikasmuggling. Det handlar alltså inte i första hand på något sätt om asylsökande, så jag förstår faktiskt inte varför väljer att lyfta upp just den frågan i interpellationen. Sedan har vi bekymmer med gatubarnen från , som vi misstänker i första hand kommer från . De är oftast inte asylsökande, utan de uppehåller sig i , har uppehållit sig i i en ganska kringflackande tillvaro och har under den tiden begått ett antal brott. När de då döms för brott har vi bekymret att inte kunna utvisa dem till deras hemland, för som säger har det varit ett problem att få till stånd ett samarbete med . Både jag och inrikesministern träffade talman , och inrikesministerns statssekreterare var på plats i för ungefär en månad sedan. Vi är på väg att sätta ihop en särskild kommitté som ska behandla dessa ärenden efter hand så att vi kan få ett fungerande samarbete och så att kan ta emot sina egna medborgare, för det är givetvis en självklarhet att man ska göra det i det internationella system vi har. Det här är ofta svåra bedömningar. Som helhet fungerar regelverket bra. Jag litar som sagt på åklagarnas och domstolarnas omdöme. Man kan alltid dra fram enskilda fall som man kan ha synpunkter på, men jag tänker inte gå in i en sådan detaljdiskussion. Signalen måste emellertid vara klar. Begår man brott i och inte är svensk medborgare löper man stor risk att utvisas. 67 (M): Att jag skrev ”ställningstagande” i interpellationen bygger på att jag uppfattade det som justitieministern skrev i sitt svar på en skriftlig fråga från , , som ett ställningstagande. Det är kanske inte så konstigt. När jag talar om ”rätt att vara kvar i ” blir det konsekvensen med anledning i varje fall av bedömningen beträffande brotten och av om de ska föranleda utvisning. Om man inte utvisas från i en situation där man har dömts för ett brott där straffvärdet motsvarar fängelse i mellan och blir konsekvensen att man har rätt att vara kvar här, i varje fall av den anledningen. Jag har inte påstått att detta handlar om asylsökande. Det handlar om alla människor där frågan om utvisning kan vara aktuell. Frågan aktualiseras enligt min mening av att det är många hederliga människor som söker en i men kanske inte får plats eftersom vi inte kan ta emot alla, och det är därför vi hanterar flyktingkrisen som vi gör. Då är det rimligt att fundera om vi ska vara så generösa med att låta dem som har begått brott vara kvar. Det här med åklagarens skyldighet vore bra också av många andra skäl. Det handlar även om straffmätning och påföljdsval för den som ska vara kvar. Det är bra för domstolen att veta om en person har gjort sig skyldig till brott tidigare, för det är sådant som är värdefullt att ta fram när det gäller frågan om utvisning. Även beträffande personer som har begått brott i andra länder är det till stor nytta i den vanliga rättstillämpningen och dömandet i domstolar. Det har jag egen erfarenhet av. Slutligen önskar jag justitieministern en trevlig sommar. 68 Justitie- och migrationsminister (S): säger att vi inte ska vara så generösa med att låta folk vara kvar. Min bestämda uppfattning är att vi inte är det. Vi är inte generösa med att låta folk som har begått brott vara kvar i . Vi är i varje fall inte generösare nu än , då vi hade exakt samma ordning, som försvarade när satt i regeringsställning. Signalen måste vara klar. Kommer man till och inte är svensk medborgare och begår brott löper man stor risk att utvisas. Det kan också ske även om straffvärdet ligger på mellan och . Vi utvisar i hög utsträckning till exempel ficktjuvar och andra som begår stölder. Merparten av dem vi utvisar begår just denna typ av tillgreppsbrott. Detta är inte mitt ställningstagande, utan det är en praxis som har funnits och som har försvarats av både borgerliga och socialdemokratiska regeringar. Det regelverk som finns är väl avvägt. måste vi vara tydliga med att har en bestämd hållning mot dem som kommer hit och begår brott: Risken är stor att man får återvända till sitt hemland. om och problemet att kunna återsända personer till vissa länder hanterar vi så gott vi kan. Det är också ett stort bekymmer. Blanda inte ihop denna fråga med asylfrågan, för de allra flesta utländska medborgare som begår brott är inte asylsökande. Slutligen önskar jag en trevlig sommar. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2015/16:694 om frihandelns möjligheter för minskad antibiotikaresistens 69 Statsrådet (S): har frågat handelsministern vilken strategi som förs på EU-nivå för att sprida det goda exemplet från svensk animalieproduktion med en minimal antibiotikaanvändning samt om statsrådet har för avsikt att verka för att i kommande frihandelsavtal lägga in minskad antibiotikaanvändning i animalieproduktionen som ett kriterium. Eftersom frågan i huvudsak fokuserar på politiken för en minskad antibiotikaanvändning inom djurhållningen svarar jag på frågorna. Jag instämmer i nödvändigheten av att minska användningen av antibiotika inom djurhållningen och att goda erfarenheter från svensk djurhållning ska komma andra länder till godo. I kampen mot antibiotikaresistens är ett föregångsland. har EU:s lägsta användning av antibiotika till djur och ett unikt gott resistensläge, vilket förklaras av målmedvetna satsningar på djurvälfärd och förebyggande djurhälsovård. Vi har visat att låg antibiotikaförbrukning går att förena med en effektiv produktion och hög avkastning. Regeringen presenterade en uppdaterad version av den svenska strategin mot antibiotikaresistens. Den har en tydligare internationell inriktning jämfört med den tidigare, och innehållet är brett förankrat i . Jag uppskattar det engagemang som partierna i den tidigare regeringen visade i de blocköverskridande samtal som föregick regeringsbeslutet. Regeringens strategi i arbetet mot antibiotikaresistens på EU-nivå och på internationell nivå är att fortsätta att vara pådrivande för en bättre djurhållning och ett minskat behov av antibiotika hos djuren. Vi har lång erfarenhet och många framgångsfaktorer att dela med oss av. I EU pågår just nu förhandlingar om en ny förordning om veterinärmedicinska läkemedel, vilket är ett ypperligt tillfälle att få till konkreta åtgärder för att bromsa utvecklingen av antibiotikaresistens. I dessa förhandlingar driver på för ett totalförbud mot förebyggande antibiotikabehandling till grupper med friska djur. Vi är en trovärdig aktör vad gäller antibiotikafrågor, och vi är beredda att bidra med vår expertis på området. Det är min och regeringens bestämda uppfattning att samarbete är den bästa metoden för att åstadkomma minskad antibiotikaanvändning. Att försvåra för handeln, till exempel, löser inte grundproblemet, som är att överdriven användning av antibiotika leder till resistensutveckling. Viktiga samarbeten äger redan rum inom ramen för , FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation och för djurhälsa. har också initierat ett arbete inom ramen för och utveckling för att få fram kostnadsberäkningar för antibiotikaresistens, inklusive vad det skulle kosta att förbättra produktionssystemen så att behovet av antibiotika kan minska. Sådana beräkningar saknas i stor utsträckning . Därtill driver regeringen frågan om att ett samarbete om minskad antibiotikaanvändning i djurproduktionen ska finnas med i relevanta frihandelsavtal som EU förhandlar. Som ett exempel föreslog jag tidigare att EU och ska samarbeta om minskad antibiotikaanvändning inom ramen för det transatlantiska frihandelsavtalet, TTIP. anser att även förhandlingarna med om ett förnyat frihandelsavtal liksom förhandlingarna med Mercosurländerna bör omfatta frågan om antibiotikaresistens. Internationell handel riskerar att bidra till spridning av antibiotikaresistens genom fri rörlighet av människor, djur och varor, vilket ställer krav på medvetenhet om riskerna. behöver förutsättningarna för internationell handel fortsätta att utvecklas för att öka välståndet i världen. Jag är övertygad om att dessa båda aspekter går att förena. Jag tycker därför att vi med fördel kan dra nytta av EU:s förhandlingar om moderna och breda handelsavtal också i det strategiska arbetet mot antibiotikaresistens. 70 (M): Jag får börja med att tacka ministern för svaret. Det är lite olyckligt att statsrådet har valt att lämna över min interpellation till landsbygdsministern, eftersom den handlar om handelsavtal med länder utanför EU, och det är en fråga som jag hoppas att handelsministern har hand om i regeringen. Minskad antibiotika i världen är en högt prioriterad fråga just , inte bara inom animalieproduktionen utan även inom sjukvården. Vi har kommit långt inom båda områdena i , och världens blickar riktas ofta mot oss för att lära sig mer om hur vi lyckas. Tyvärr är inte alla länder lika duktiga som vi, och det är därför viktigt att vi informerar och pushar på andra länder att ta tag i problemet, som är nationellt utan internationellt. Det handlar inte bara om antibiotika i djurhållningen utan även om förskrivning inom hälso- och sjukvården. Regeringen har fortsatt det arbete som Alliansen startade, och precis som landsbygdsministern nämner i sitt svar råder det en bred parlamentarisk samsyn i frågan om minskad antibiotikaresistens. Det är viktigt att den samsynen fortsätter och att vi tillsammans fortsätter framåt, oavsett vilken regering som styr. Dock blir jag lite förundrad när ministern i sitt svar beskriver att regeringens uppdaterade version är brett förankrad i . Jag vill minnas att vi inte har haft frågan på bord och framför allt inte hur antibiotikaresistensen ligger till grund för kommande frihandelsavtal; därav denna interpellation. Vi reser alltmer i världen, och bakterier bryr sig varken om gränskontroller eller distansen mellan världens länder. Sjukdomar som vi trodde var utrotade i den moderna världen är nu på väg tillbaka, då mediciner inte längre hjälper. Nya fall av antibiotikaresistens upptäcks över världen , och är inte förskonat från detta. Vi har inte tid att sitta i väntrummet medan regeringen samtalar med andra länder. som vi debatterar här och kämpar människor för sina liv runt om i världen. Det krävs konkret handling . Handelshinder är ett problem i en värld som behöver mer frihandel, men frihandelsavtal handlar om mer än frihandel. anslöt sig till Europeiska unionen för att vi behövde mer av samarbete för att lösa globala problem. På samma sätt är det nu viktigt att vi använder vår röst för att göra handelsavtalen mellan och starkare och bättre. har problem med utbredd användning av antibiotika i sin djurhållning, och det köttet kommer sedan till . I kommande avtal är det därför viktigt att minskad antibiotikaanvändning finns med som en prioriterad fråga. Regeringen har en chans att påverka importen av antibiotikakött till just , men hur detta ska gå till lyser med sin frånvaro i ministerns svar. Det är glädjande att statsministern har tillsatt en handelsminister, och statsrådet har mycket att ta tag i framöver. Handeln mellan världens länder ökar, och när världens två största ekonomier nu gör upp om standarden för livsmedel är det viktigt att nationell lagstiftning inte försvårar handeln mellan länderna eller att den enklaste lösningen blir gällande. För svenska producenter är det också viktigt att vi kan exportera till och att konkurrensvillkoren är rättvisa. Vi har en chans, och den är . Misslyckas vi kan regeringen inte längre slå sig för bröstet och säga att vi går i bräschen för kampen mot antibiotikaresistensen. Min fråga till landsbygdsministern är samma som jag hade velat ställa till handelsministern: internationell strategi är det som råder? 71 Statsrådet (S): När det gäller riksdagsförankringen deltog mycket aktivt i de diskussioner som vi hade vid ett flertal tillfällen tillsammans med expertgrupper och riksdagsledamöter som regeringen hade bjudit in till samtal. Vi hade väldigt konstruktiva diskussioner och en stor samsyn . Vi har också förankrat positionerna i både miljö- och jordbruksutskottet och socialutskottet, där jag har deltagit och redovisat hur vi har jobbat med dessa frågor. Antibiotikaresistens är en global ödesfråga. Tyvärr finns en överdriven användning runt om i vår värld, inte minst inom animalieproduktionen. Jag håller med om att det är långt ifrån alla länder som tar sitt ansvar för detta. Det ser väldigt illa ut i många länder i dessa frågor. har dock jobbat långsiktigt och mycket strategiskt med dessa frågor . Frågorna har hanterats utan partipolitisk oenighet; man har varit rädd om att detta ska göras gemensamt. Det tycker jag är bra. Jag tycker också att det är bra att vi kunde samlas och föra en mycket konstruktiv diskussion om dessa frågor när vi förankrade den nya strategi som regeringen har antagit. När det gäller det fortsatta arbetet på det internationella planet garanterar jag och lovar att jag kommer att ta upp frågorna vid alla möten där det finns möjlighet, inte minst när vi samlas i ministerrådet. Jag tog själv upp frågan när det gällde TTIP-förhandlingarna, och jag fick ett stort stöd från många länder . Sedermera tog kommissionen med antibiotikafrågorna i förhandlingarna. Jag har en nära dialog om dessa frågor med kommissionär , som för förhandlingarna. Hon besökte oss i regeringen , och frågan var uppe till diskussion. Jag har ett mycket stort förtroende för hennes sätt att driva förhandlingarna och säkerställa att det blir på ett bra sätt. 72 (M): Tack igen, ministern, för svaret! Det stämmer att vi har haft samtal mellan enskilda riksdagsledamöter och tre ministrar i frågan om antibiotikaresistens. Men det som jag har saknat i samtalen är konkreta förslag om hur man ska jobba strategiskt internationellt med frågan, utöver de konferenser där regeringen har varit representerad. Det är egentligen detta som min fråga i denna interpellationsdebatt handlar om i grund och botten – hur vi ska göra den svenska rösten hörd i EU för att få till ett bra handelsavtal mellan och . Regeringen har med sin starka svenska röst en möjlighet att påverka de internationella förhandlingarna och få till en strategi där vi sätter standarden i världen för livsmedelsavtal mellan länder. Om vi inte gör vår röst hörd nu finns risken att det blir andra länder med starka kommande ekonomier som sätter standarden framöver.