prot · H30995 · 2016-04-20 00:00:00 — Man kan sammanfatta konflikten så här: Är det som ska tolka grundlagen när den stiftar lag, och då avgöra om en viss lag är förenlig med till exempel fri- och rättighetsskyddet, eller är det domstolarna och myndigheterna som har att tillämpa lagen som ska tolka grundlagen och avgöra om lagen är förenlig med fri- och rättighetsskyddet? Genom en ändring i regeringsformen som trädde i kraft upphävdes det så kallade uppenbarhetsrekvisitet, som föreskrev att domstolar och myndigheter fick underlåta att tillämpa en lag eller en förordning endast om konflikten med högre norm, främst grundlag, var uppenbar. Den förändringen innebar att utrymmet för normprövning utökades. Därmed var borttagandet av uppenbarhetsrekvisitet ett viktigt steg mot att ge domstolarna ökade möjligheter till normprövning och därigenom att stärka skyddet för de medborgerliga fri- och rättigheterna. Det som domstolarna i utövar i de sammanhangen kallas för konkret normprövning. Det betyder normprövning som aktualiseras i ett konkret fall som ska prövas av domstol eller för den delen förvaltningsmyndighet. Resultatet av en sådan normprövning kan bli att en grundlagsstridig bestämmelse åsidosätts i det enskilda fallet. I finns inte några möjligheter till abstrakt normprövning. Med det menas att det görs gällande att en bestämmelse i lag eller annan författning strider mot en överordnad norm utan koppling till något enskilt fall. Det är inte möjligt att i väcka talan i domstol och begära att domstolen ska upphäva en viss bestämmelse i en viss lag med hänvisning till att bestämmelsen strider mot grundlagen. Det närmaste abstrakt normprövning vi kommer i det svenska systemet är Lagrådets förhandsgranskning av lagförslag. Det finns flera argument för att tillåta abstrakt normprövning, till exempel att det vore värdefullt om en prövning av en bestämmelses grundlagsenlighet kom till stånd så snabbt som möjligt och utan att man behöver invänta att ett enskilt fall dyker upp. Man kan också hävda att det är mer rättssäkert för enskilda medborgare att prövningen görs på ett abstrakt plan än att en medborgare ska behöva driva sitt fall genom alla rättsinstanser för att få till stånd en prejudicerande dom. Abstrakt normprövning skulle lämpligen kunna koncentreras till en viss domstol, antingen en särskild författningsdomstol eller, vilket förmodligen vore mer praktiskt, till en redan befintlig domstol, till exempel . De fyra allianspartierna står bakom tanken att borde gå mot att införa abstrakt normprövning, men vi har valt att inte lägga fram något sådant yrkande i den här gången. Skälet är just att behandlade frågan om normprövning och då landade i, som jag sa tidigare, att ta bort uppenbarhetsrekvisitet och därigenom stärka mekanismerna för konkret normprövning i . Vi respekterar den kompromiss som ingicks och yrkar alltså inte på att ska göra ett tillkännagivande till regeringen om att utreda införande av abstrakt normprövning, trots att vi sannolikt hade kunnat få majoritet i utskottet och i kammaren för ett sådant ställningstagande. Vi tycker inte att grundlagsändringar ska trumfas igenom med snäva majoriteter, utan vi respekterar den uppgörelse som nåddes 2008. Men vi vill på det här sättet markera att vi fortsätter att ha den principiella synen att abstrakt normprövning borde bli möjlig i och att vi kommer att fortsätta att arbeta i den riktningen. En fråga där däremot har en reservation handlar om ett yrkande om domstolarnas självständighet. Vi menar att den principen borde tydliggöras. Det finns en grundlagsbestämmelse som handlar just om domstolarnas självständighet: 11 kap. 3 § regeringsformen. Men har det visat sig att domstolarnas självständighet är mer begränsad än vad grundlagsstadgandet kan ge intryck av. När lade ut domstolens uppropslistor på sin hemsida fick den ett föreläggande av Datainspektionen, som ansåg att förfarandet stod i strid med personuppgiftslagen. gav Datainspektionen rätt och menade att domstolarnas självständighet inte omfattar sådana beslut som domstolen fattar i den egna verksamheten avseende domstolens administration. Vi menar därför att det skulle kunna uppfattas som att det föreligger en diskrepans mellan Högsta förvaltningsdomstolens beslut och ordalydelsen i 11 kap. 3 § regeringsformen. Vi anser därför att det finns anledning att utreda om regeringsformen behöver förtydligas i detta avseende. Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till vår reservation i detta betänkande. Avslutningsvis vill jag nämna att KU i detta betänkande har ett enigt förslag till ett tillkännagivande om att riksdagsstyrelsen borde tillsätta en parlamentarisk utredning om arbete med EU-frågor. EU-arbetet är en viktig del av arbete, inte minst de olika samråd som sker i olika former med regeringen. Men efter EU-inträdet, efter Lissabonfördragets ikraftträdande och i ljuset av de diskussioner som förs inom EU och mellan medlemsstaterna om att stärka de nationella parlamentens roll i EU-arbetet ser vi att det är motiverat med en ny översyn av arbete med EU-frågor. Vi föreslår därför att en sådan översyn ska tillsättas. Mot bakgrund av det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och till vår reservation. 141 (SD): ”All offentlig makt i utgår från folket.” Så lyder som bekant portalparagrafen till den svenska regeringsformen. Det är med bestörtning som jag allt oftare tycker mig se anledning att följa upp detta påstående med den förvisso logiska följdfrågan: Vilket folk då? När hantverket att författa denna i många avseenden förnämsta och mest väsentliga av våra lagar företogs kan jag tänka mig att det inte ens föresvävade våra grundslagsfäder att något så självklart skulle behöva definieras närmare. Det är såklart det svenska folket. Efter årtionden av aldrig sinande massinvandring, en alltmer uppluckrande kulturrelativism kring om och vad ett svenskt folk är samt ett EU‑medlemskap som innebär att mer och mer av det svenska beslutsfattandet läggs ut på delegation till andra länders företrädare i och synes det tyvärr bli alltmer diffust vad och vilka som utgör detta folk som all offentlig makt ska utgå från. Vi har här till och med behövt värna det svenska statsskickets grunder med anledning av motioner och reservationer från andra partier om att ge icke svenska medborgare rösträtt i val till och därmed också makt att ändra det grundläggande fundament för den svenska samhällsbildningen som inte minst regeringsformen utgör. Detta är inte bara häpnadsväckande. Det är direkt stötande, herr talman. Tvärtom behöver vi sluta upp bakom och stärka såväl självbilden och självbestämmandet som det svenska medborgarskapets betydelse och sammanhållningen svenskar emellan. Ett första litet steg, som det tyvärr är rätt så tragiskt att det ens ska behövas, skulle kunna vara att göra som vissa andra europeiska demokratier, nämligen att komplettera grundlagen med en inledande beskrivning av vilket folk, eller demos, det är som utgör grunden för den svenska demokratin. I vårt fall skulle då denna beskrivning förstås kunna inledas med en berättelse om som land och svenskarna som folk för att därefter åtföljas av en programskrivning med innebörden att är svenskarnas land samt att den svenska kulturella särarten, det svenska språket och den svenska historien är avgörande för framväxten av det moderna , på samma sätt som det nutida är en naturlig fortsättning på den svenska historien. Det är sålunda med blandade känslor av både glädje och lite sorg som jag yrkar bifall till reservation 7 i KU16 om författningsfrågor. Även om vi givetvis står bakom samtliga våra reservationer i det aktuella betänkandet påbjuder kutymen att jag för tids vinnande vid voteringen yrkar bifall till ytterligare endast en reservation. Med så många kloka och väl genomtänkta motioner från mina partikamrater på detta område hade jag faktiskt ganska stora problem att behöva välja här. En av motionerna skulle riskera att beröva talmannen vissa uppgifter till förmån för statschefen. Därför vågar jag inte öppet yrka bifall till den här och i alla fall. Efter moget övervägande yrkar jag i stället bifall till reservation 10 om att grundlagsfästa den svenska valutan. Här gör vi dessutom gemensam sak med företrädare för ett av regeringspartierna. Jag ser därför fram emot att hela det rödgröna blocket sluter upp vid omröstningen, så att vi kan lösa denna angelägna fråga för överskådlig framtid och så att euron eller någon annan valuta inte ska kunna införas genom ett enkelt majoritetsbeslut i denna kammare. I viss analogi med detta ter sig också det faktum att något så främmande som EU-medlemskapet är instiftat och grundlagsskyddat i regeringsformen som extra olyckligt, speciellt när vår egen valuta inte ens är det. Jag ska ta upp en helt annan fråga som rör motionen om att utreda lämpligheten i att införa en författningsdomstol och möjlighet till abstrakt normprövning. Där hade jag gärna sett – eller kanske snarare förväntat mig – att Alliansen skulle sluta upp bakom förslaget, detta då det oomtvistligt och allmänt känt skulle ha funnits en majoritet för ett sådant tillkännagivande inom åtminstone utskottet. Men sorgligt nog kan vi bara konstatera och beklaga att Alliansen inte kan, vågar och vill stå upp för sina egna förslag när dessa förslag faktiskt riskerar att gå igenom med stöd av . Än märkligare ter sig detta förfarande då samtliga motionärer är ledamöter av just KU och nästan synes ha fått sitta och leta efter ursäkter för att inte tillstyrka sin egen motion. Den parlamentariska situationen och de nu anförda omständigheterna kring kände de nämligen till redan när de bestämde sig för att lägga fram förslaget. Även om den nuvarande konkreta normprövningen i stort kan anses fungera bra ser vi att det kan finnas ett värde i att åtminstone överväga om det också bör införas möjlighet till abstrakt normprövning. Om sedan denna och andra uppgifter ska läggas på en särskilt inrättad domstol eller inte hade vi gärna sett hade fått belysas närmare än vad som har varit fallet genom att det tillsätts en gemensam utredning på detta område. Bland övriga förslag och reservationer i betänkandet skulle jag kortfattat vilja lyfta fram dem som handlar om kungahusets vara eller icke vara, med tanke på att jag vet att just denna fråga väcker en del debatt i samhället i stort. Det ska jag göra genom att säga något som man kanske inte hör en politiker säga tillräckligt ofta. Jag har – hör och häpna – tagit intryck av andra och ändrat uppfattning i denna fråga. Jag har aldrig sett mig själv som någon stor rojalist, och i likhet med många andra ifrågasatte jag också som ung och oförståndig det demokratiska i att någon kunde ärva sitt ämbete. Men har jag kommit till insikt om att demokratiaspekten kanske inte riktigt håller som invändning. Först och främst är faktiskt det nuvarande kungahuset demokratiskt valt av folkets företrädare, om än för väldigt länge sedan och för en väldigt lång mandatperiod som sträcker sig över både en och flera mansåldrar. Men det jag främst sätter min tillförsikt till är det obestridliga faktum att även statschefen är underställd samma demokratiska princip om negativ parlamentarism som till exempel statsministern. Båda dessa herrar, som det råkar vara för tillfället, måste alltså agera på ett sådant sätt att de åtminstone tolereras av en majoritet av de folkvalda representanterna i . Annars kan var och en av dem avsättas av de folkvalda. Denna omständighet bekräftas faktiskt också av just den förevarande debatten, där vissa strävar efter att uppnå en parlamentarisk majoritet för att avskaffa monarkin, vilket i sin tur då skulle vara fullt möjligt på samma sätt som man kan avsätta en uppenbart olämplig regering. Även utöver det principiella resonemanget kan jag se en praktisk fördel i att det finns åtminstone en fast i ett samhälle som är i ständig förändring. Vi föreslår också att statschefen får vissa utökade uppgifter i detta avseende. I så gott som alla andra demokratiska monarkier är det statschefen som formellt leder arbetet med att bereda förslag till ny regeringschef, vilket sedan – förstås – parlamentet får ta ställning till. Jag kan i alla fall inte se att det skulle vara mer problematiskt eller sämre demokratiskt förankrat att göra så än att det, som , är den avgående talmannen från ett politiskt block som vid regeringsskifte ska föreslå en statsminister bland sina politiska motståndare – snarare tvärtom. Därmed är det inte sagt att jag inte tycker att de talmän som har förelagts denna delikata uppgift har skött densamma med något annat än den högsta äran, men rent principiellt kan jag nog ha större invändningar mot en sådan ordning än att man låter någon som uppenbarligen fortfarande åtnjuter förtroende hos en majoritet av folket göra detsamma. Avslutningsvis skulle jag vilja gratulera prins och prinsessan till en lyckosam nedkomst, på samma sätt som jag gratulerar alla andra jag får vetskap om i deras glädjestund, och förstås hälsa den nya prinsen välkommen till världen. I detta anförande instämde (SD). 142 (V): Som vi har hört diskuterar vi alltså ett betänkande som handlar om författningsfrågor, och det behandlar 90 olika motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Det är ett ganska spretigt betänkande, och det är hopklumpat i olika former av kluster. Jag tänkte tala lite grann om några valda delar, och jag börjar från början i punkterna och går mot slutet. Den första delen handlar om statsskicket. Vi hörde säga att vi hade en översyn av grundlagen ganska , att vi inte brukar gå in och ändra så där lite hur som helst och att det ändå skedde en översyn ganska . I den översynen diskuterades inte frågan om statsskicket. Jag tycker att det är dags att vi gör det på riktigt. Den senaste stora översynen där frågan var med skedde 1974, då vi fick den grundlag vi har . Det var då en rejäl diskussion om statsskicket, och det är ett tag sedan. Jag tycker att det finns anledning att faktiskt göra en ordentlig översyn av frågan. Det är otidsenligt att ha en monark som högsta chef i det svenska systemet. Vi har ett system där vi väljer företrädare till men där statschefen är ett ärvt ämbete. För är det en väldigt märklig ordning. Det är också en märklig ordning att den person som är statschef – det är alltså kungen – har full immunitet. Det borde vara på samma sätt som för till exempel riksdagsledamöter, det vill säga en begränsad immunitet som gäller utifrån vad som utförs i ämbetet. Om statschefen – kungen – inte är på plats och det är någon annan som utför hans uppgifter gäller begränsad immunitet, men för honom själv är immuniteten helt obegränsad. Det tycker vi också att det ska göras något åt. Jag kommer inte att yrka bifall till alla våra reservationer, men jag yrkar bifall till reservation 2. Den handlar om att göra en översyn av och en utredning om hur vi ska kunna gå från monarki till ett fullt parlamentariskt statsskick. Det är några andra delar jag vill kommentera. Det är till exempel frågan om karantänsregler. Där har en motion om att göra en utredning och se över möjligheten att införa karantän för statsråd och vissa höga tjänstemän. Det kan ske på lite olika sätt, men vi ska se över detta så att det inte går att hoppa hur som helst mellan höga politiska uppdrag där man har mycket insyn i till exempel olika företags villkor. Det handlar alltså om att gå från politiska uppdrag och rakt in i andra uppdrag, där uppdragen kan påverka varandra åt bägge håll. Det gäller framför allt dem som haft politiska uppdrag, till exempel suttit i regeringen, varit statssekreterare eller haft andra höga tjänstemannauppdrag. Där bör vi kunna titta vidare på karantänsregler. Detta har vi motionerat om förut, och vi har haft reservationer. Men i det här fallet har vi faktiskt ingen reservation, utan vi yrkar avslag på vår egen motion. Det beror på att det faktiskt pågår saker. Det finns utredningar i ämnet, och vi är överens i utskottet om att det här är viktigt att titta på. Vi gör dock inga tillkännagivanden i det här läget, och det är helt okej för mig. Jag tycker att det är bra att dessa utredningar pågår, och det är helt okej att vi avslår motionen. Den har blivit överflödig sedan sist. Faktiskt är det så att det arbete som pågår har påbörjats efter att motionen skrevs. Det är jag alltså väldigt nöjd med. Vi har också en reservation som handlar om den offentliga äganderätten, och det är en fråga vi har haft uppe förut. Det finns i grundlagarna ett starkt skydd för den personliga, privata äganderätten, men saker som ägs gemensamt går det väldigt lätt att göra sig av med. Man kan efter ett valresultat där det har blivit en ny majoritet, till exempel i en kommun eller ett landsting, sälja ut gemensamt ägd egendom med en rösts övervikt. Det är ett beslut där man faktiskt gör ett ganska stort ingrepp i någonting som kanske har byggts upp . Att bygga upp verksamheter och tillgångar i en kommun eller ett landsting, eller i staten för den delen, är något som pågår . Att det sedan ska kunna säljas ut med en enda rösts övervikt tycker vi inte är riktigt bra. Vi tycker att man måste se på det på ett annat sätt och skapa ett starkare skydd för gemensamt ägd egendom. Därför tycker vi att det bör göras en utredning och ses över hur det kan komma in i grundlagen. I övrigt delar jag utskottets ställningstaganden och yrkar bifall till dem, med undantag för de reservationer vi har. Jag yrkar dock bara bifall till reservation nr 2. 143 (M) replik: Det är svårt att behärska sitt replikfinger när vill införa republik. Argumenten är hyfsat välkända, men jag tycker ändå att de kan förtjäna kammarens uppmärksamhet i alla fall i till. Som mycket riktigt sa var den utredning som ledde års regeringsform den senaste gången vi samlat såg över statsskickets grunder. Det var för övrigt som undertecknade regeringsbeslutet om att tillsätta den utredningen, där avskaffandet av monarkin var en möjlighet. Sedan landade det politiska systemet på ett demokratiskt sätt i en kompromiss som innebar att monarkin bevarades, men monarken fick enbart representativa funktioner. Man kan diskutera om det var bra eller inte; jag tycker att det var en utmärkt kompromiss i god svensk anda. senaste mätning, som presenterades bara i dagarna, visar ökat stöd och förtroende för monarkin. Det är mycket glädjande och välförtjänt, skulle jag säga. Är det otidsenligt med monarki? Nej, jag tycker inte det. Vi har ju en rad olika offentliga ämbeten i , och de utses på en rad olika sätt. utses av folket, och statsministern utses av . Statsråden utses av statsministern, och höga ämbetsmän utses av regeringen. Statschefen ärver sitt ämbete. Var och en av dessa metoder kan motiveras av rätt pragmatiska skäl. Statschefen ska vara en samlande nationell symbol, och det är därför lämpligt att den utnämningen inte sker genom en politisk process. Vi röstar inte om hur svenska flaggan ska se ut , och det är på liknande sätt med statschefen. Ska statschefen vara en samlande symbol behöver det förtroendet inte prövas . 144 (V) replik: Vi tycker helt enkelt olika om detta. Det är , och jag tycker att det är länge sedan. Jag tycker att det är dags att titta över detta igen. Jag tycker att det är otidsenligt, oavsett vilken kung som eventuellt skrev under olika utredningar och gav olika uppdrag. Jag tycker att det är dags att utreda detta. Jag kan tänka mig att folk har förtroende för personer, men frågan är ändå om det är ett rimligt sätt att utse statschefen. Statschefen utses av den snabbaste spermien. Det tycker inte jag är ett rimligt sätt. Det talas om en samlande symbol. Ja, för alla som är monarkister, men inte för oss som är republikaner. För mig är en kung ingen samlande symbol. Jag tycker att det finns anledning att utreda det här. fattar beslut som en majoritet av folket kanske egentligen inte skulle vilja, därför att har ett uppdrag att sätta ett slags prägel. Man kan vara normbildande även som riksdag. Vi har till exempel fattat beslut här om att avskaffa barnagan. Folk tyckte att det var vansinne. Ändå tog ett sådant beslut. tycker alla att det är fullkomligt självklart att man inte ska slå sina unga. Jag har svårt att förstå varför man inte ens kan titta på hur det här skulle kunna gå till. Jag tycker att det är otidsenligt. Vi tycker olika. 145 (M) replik: Enkammarriksdagen infördes innan vi införde regeringsform. Tycker att vi då borde överväga att återinföra tvåkammarparlamentet? Det är ju med mått väldigt länge sedan vi införde enkammarriksdagen. Avtalslagen kom till 1915 och gäller fortfarande. Den borde vi väl se över då? Den måste ju vara uråldrig, även om den enligt all erfarenhet fungerar hyggligt väl för att reglera avtalsförhållanden. Och exemplen kan mångfaldigas. Den svenska rättsordningen är resultatet av en process som har pågått genom århundranden. har lagts till sten, och man har tagit bort vissa bitar och lagt till nya. Vi har reformerat för att bevara, för att citera , och det är väl gott och väl. Sedan om förtroendefrågan handlar om förtroendet för en person – ja, absolut. Det är klart att förtroendet för statschefen, kungen, och för monarkin handlar om en kombination av förtroende för ämbetet som sådant och förtroendet för den individ som innehar ämbetet. , krönikör i hemma i , är republikan och skriver: Bör vi ändå hurra på ? Vi som är republikaner hurrar inte för monarkin. Vi hurrar för . Det är inte uttryck för hycklande smygrojalism. Oavsett vad man tycker är det nämligen ett civiliserat och gott uppförande att alltid lyfta på hatten för statschefen. Och så är det ju. Han symboliserar på ett sätt som jag vill påstå att en vald president aldrig skulle kunna göra. Men det är klart att hans förtroende bygger på att han fullgör ämbetet på ett förtroendefullt sätt. Om det inte sker kan ju diskussionen komma tillbaka. 146 (V) replik: Jag har svårt att kommentera vad enskilda personer har uttalat i . Jag kan säga att jag hurrar också på , men bara , och jag hurrar för våren. Jag förstod inte resonemanget att jag borde tycka att vi ska ha tvåkammarriksdag eftersom den var års grundlag. Nej, alltså jag tycker att det är bra att vi har en enkammarriksdag, men jag tycker att det är dåligt att vi inte har gått vidare och moderniserat även statsskicket. Det är därför jag tycker att man ska se över vårt statsskick, och det är därför jag tycker att vi ska göra oss av med monarkin som system. Gärna hurra för våren ! 147 SKÅNBERG (KD): Det vi just lyssnade på var bland det bästa i svensk demokrati. Det är som debatterar, och det handlar om att vi brett kommer överens om grundlagen och grundlagsnära frågor. Vi måhända har åsikter som kanske inte ligger fullt i linje med majoritetens. Men vi accepterar likväl att det här är en grundlag, och den ändrar vi inte hur som helst. Det finns en gentlemen’s agreement, ja mer än så. Det finns en överenskommelse om att vi inte ändrar i grundlagarna med mindre än att det har gått mycket eller att det har tillkommit något väsentligt annorlunda. Det gör att Torekovöverenskommelsen, som har dryga på nacken, är alldeles väldigt aktiv och alldeles väldigt levande. Sedan är det lite ironiskt att återigen gör kungen den tjänsten att han vid nästa votering får det politiska mandatet att vara vald av riksdag när hon får igenom sin votering. Jag törs nämligen förutsäga att hon kommer att förlora och att majoriteten kommer att vinna. Därmed har kungen bekräftats och är demokratiskt vald. Annars hade vunnit, och då hade han med tiden blivit avsatt. Så är det dock inte, och så lär det heller inte bli vid nästa votering. vill jag stanna vid två ganska besvärliga ord. Den som till äventyrs lyssnar på den här debatten gör klokt i att spetsa öronen, för dessa ord är viktiga. Det ena är abstrakt normprövning och det andra är subsidiaritet. Vi tar abstrakt normprövning först. Abstrakt är motsatsen till konkret.