prot · H309121 · 2016-06-16 00:00:00 — Att se en kraftig ökning handlar om perspektiv. Ser man från , som är på av inflödet av nollåret, blir det fel. Vi måste se det som en helhet och i en trend. Där ser vi att samordning, nationella förvaltningsplaner, internationella överenskommelser och, på EU-nivå i det här fallet, samarbeten är det som kan rädda ålen. Jag tror att har en väldigt viktig roll i de olika sammanhang där vi pratar om internationellt samarbete. Jag skulle vilja ägna lite tid åt att berätta om en resa som jag gjorde . Jag var i för att studera småskaligt fiske, och jag var med när en rapport om småskaligt fiske kom ut. Där träffade jag en fiskare som berättade att det de fiskade förr tar nu två att få ihop. De är alltså ute till havs i sina små båtar i sträck, och det är inte säkert att de kommer hem med fångst. Fiskeavtal och ibland avtal som inte ens var fiskeavtal utan bara fiskare har tömt haven utanför och gjort att människorna som bor nära kusten inte har någon resurs att leva av. Det hänger också ihop med andra frågor. Klimatförändringarna gör att det är torka inåt kontinenterna, vilket driver människor närmare kusterna. Krig och oroligheter gör också att människor driver närmare kusterna. I i fanns det 5 miljoner människor. är det 15 miljoner. Fisk är en bra näringskälla för att få protein för dagen, men fisken är redan transporterad någon annanstans. Det här blir alltså en ond spiral. Vi är fler och fler som ska dela på resurserna, utrymmet och födan, och ju fler som bor nära en kust desto mer nyttjar vi det. Mangroven försvinner, det blir inga uppväxtplatser för fiskarna och det minskar i sin tur fisket. Men när jag var där i och träffade dessa människor blev jag nästan kungligt behandlad, för jag var från . När jag kom ut i små byar visade det sig alltid att någon annan hade varit där före mig – , vår minister för klimat och internationellt utvecklingsarbete och vårt språkrör. Det arbete som vi har gjort i EU och som den har gjort både tidigare och är uppmärksammat och har hjälpt till. Jag träffade en organisation, Caopa, som bara var en liten organisation som försökte slå ett slag för småskaligt fiske. har de blivit en av de stora parterna och är alltid med när man förhandlar fram fiskeavtal och även det inhemska fisket. Man ser till hela communityn, alltså hela civilsamhället. I stället för att se att det finns tre fiskare som delas upp på tre båtar ser man också till hur det påverkar samhället i land, hur det påverkar kvinnorna, var det finns skolor och så vidare. Det här har varit framgångsrikt. Man ser att fisken kommer tillbaka. Man har även utbildning. När jag var där berättade fiskare ute i ingenstans, om man nu får tillåta sig det uttrycket, för mig att ni får sluta fiska på kapitalet. Ni gör fel! Vi får bara ta räntan. De hade haft stora möten och lärt sig om det här och var nu väldigt hårda på det. Det har blivit en förändring. Från att vara en organisation som fanns i sex länder i finns man nu i 42 länder i hela och har även börjat med insjöfiske. Man börjar gå över till ett mer hållbart och småskaligt fiske där man tar till vara den resurs som finns och ser till att den kommer samhället till godo. Sanktionsavgifter för andra aktörer på fiskets område än yrkesfiskare m.m. Det är svensk politik som har hjälpt till med detta, och den blir ännu tydligare i den nya civilsamhällesstrategin och PGU, politik för global utveckling, där det är just de här processerna som vi måste stärka. Vi måste göra dessa saker tillsammans, även på hemmaplan. Alla aktörer måste vara med. Det var så här man tänkte i Baltfish, där man processade Östersjöplanerna. Det finns stor förbättringspotential. kan inta ett mycket större ledarskap på hemmaplan. har ett gott rykte i dessa frågor, och det beror på hur vi har agerat tillsammans tidigare och hur vi agerar . Att Baltfish är ett flaggskeppsprojekt inom EU:s nya fiskeripolitik råder det inget tvivel om. Däremot kan det bli ännu bättre – för . Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 13.) § 5 och EU:s kemikalielagstiftning m.m. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2015/16:MJU18 och EU:s kemikalielagstiftning m.m. (prop. 2015/16:160) 20 (M): Dagens andra betänkande är 2015/16:MJU18 och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Det är ett motionsbetänkande som behandlar ungefär 50 motionsyrkanden, 15 reservationer samt en proposition från regeringen med två följdmotioner. Det handlar bland annat om ekonomiska styrmedel, tillämpning av växtskyddsmedelslagstiftningen och utfasningen av mikroplaster. Det är stort och smått i en salig blandning, med andra ord. Som moderat riksdagsledamot är jag glad att kemikalielagstiftningen på makronivå är på väg åt rätt håll. Det är glädjande att kemikalielagstiftningen i allt väsentligt nu finns i gemensamma EU-förordningar. På så sätt byggs inte nationella hinder upp länder emellan, och vi får en välfungerande inre marknad. I en värld där våra svenska företag blir allt mer internationella är detta önskvärt. På de områden där vi kan leverera miljösmarta innovationer med kemibaserade lösningar vill vi ju dessutom gärna exportera dem. Högre tillväxt och bättre miljö går hand i hand. Och det säger sig självt; kemikalier bryr sig inte om landgränser. De utsläpp som sker i vårt närområde blir vi snart varse. Men det har inte alltid varit så. För inte alls så länge sedan, i det industrialiserade , kunde sot och aska förpesta miljön runt våra fabriker. Lösningen då var att bygga skorstenarna högre och högre. På så sätt lyckades man sprida utsläppen över större ytor – och i vissa fall regnade säkert sot ned i andra länder. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Vi har kommit långt . Tittar vi bara trodde man också att högdosexponering av hormonstörande ämnen var det allra farligaste. Med dagens kunskap vet vi att långvarig lågdosexponering kan vara minst lika farlig. Vad visar då detta? Jo, att kemikaliedebatten, likt klimat- och miljödebatten, är ganska dynamisk. Nya rön, ny kunskap och nya innovationer gör att spelplanen är lite rörlig. Det handlar både om kemikaliers positiva effekter och om kemikaliers negativa effekter. som vi ser riskerna med till exempel bioackumulerade gifter och hormonstörande ämnen måste vi hålla i huvudet att det också är kemikalier som kommer att ge oss bättre batterier till våra elbilar och renande processer i våra reningsverk. Angående propositionen finns det däremot mer att önska. Det är bra att regeringen är tydlig med att kemikalielagstiftningen är EU-gemensam. Vi moderater tycker också att den ska vara det. Men det förutsätter också att lagstiftningen tolkas och implementeras på ett liknande sätt i Europeiska unionens länder. Här har regeringen en stor läxa att göra vad gäller bland annat hanteringen av nya växtskyddsmedel. Det finns otaliga exempel på när svenska myndigheter har en orimlig hantering av godkännanden och dispenser på det här området. Växtskyddsmedel som andra länder i EU har godkänt är förbjudna i . Och det gäller inte enbart våra grannar långt i söder utan även länder som och . När det sker slås benen undan för svenskt jordbruk. flyttas miljöproblemen till andra länder. Det är en situation där alla förlorar eftersom ömsesidiga godkännanden uteblir. Ministrar i har inte rätt att lägga sig i enskilda myndighetsbeslut. Det är bra att har sådana lagar. Men inte heller på ett övergripande plan agerar statsråden. Mot bakgrund av detta vill jag yrka bifall till reservation nr 7. utvecklar denna fråga ytterligare i en följdmotion. Det finns också skäl att titta på vad regeringen har prioriterat på kemikaliepolitikens område . Miljöpolitiken har ju tidigare utmålats som regeringens galjonsfigur och ett prioriterat område. Regeringens skrivelse nr 169, Giftfri vardag, nämner bland annat problemen med bisfenol A. Det är bra att problemen nämns. När larm kom om bisfenol A:s hormonstörande verkan var tidigare miljöminister resolut. Lagstiftning som reglerar bisfenol A i livsmedelsförpackningar avsedda för barn kom snabbt på plats. EU följde efter kvickt. Det är rätt! Barn är särskilt mottagliga för hormonstörande ämnen. Vad är det då den nuvarande regeringen valt att prioritera? Jo, det regeringen har gått fram med i lagstiftningsväg är ett förslag om att förbjuda bisfenol A i tvåkomponentsepoxi som används vid relining av gamla vattenrör. Detta sker trots att det endast är 3 000 hushåll i som har sådana rör, trots att sådan epoxi inte längre används i , trots att regeringens egen myndighet har undersökt och kommit fram till att bisfenol A inte utsöndras när rören används, trots att expertmyndigheter på internationell nivå, FAO och Efsa, som vi vanligtvis lyssnar på, slår fast att nuvarande exponeringsgrad av bisfenol A inte är skadlig för människor. Man kan alltså fundera på om regeringen prioriterar rätt saker i sin kemikaliepolitik och om den är effektiv. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Samma sak gäller i viss mån insatser mot mikroplaster. Regeringen går fram med ett förslag om att förbjuda icke nedbrytbara mikrokorn av plast i hudvårdsprodukter som sköljs av, trots att branschen själv anger att man kommer att ha fasat ut kornen innan lagstiftningen ens hinner komma på plats och trots att lejonparten av mikroplasten kommer från nedbrytning av större fragment – alltså inte hudvårdsprodukter. Större ambitioner på området hade välkomnats. Jag vill också särskilt nämna ett ämne som emellanåt glöms bort. har Alliansen drivit på för att ämnen som har liknande egenskaper ska kunna förbjudas i grupp. Det borde prioriteras. Likt nätdroger kan farliga kemikalier enkelt modifieras – man kan flytta en fenylgrupp eller liknande – för att undgå det införda förbudet. Låt oss titta på bisfenol A, som redan har nämnts. Det har nog inte undgått någon att det finns elaka kusiner – bisfenol S och bisfenol F. Men utöver att titta på kemikalier i grupp bör även kombinationseffekter utredas. har, genom Kemikalieinspektionen, medverkat i internationella studier för att studera dessa effekter. Det är ju välkänt inom sjukvården att ämnen som inte är farliga var för sig kan agera inkubatorer för varandra och skapa en sorts giftig cocktail. Mer om detta finns i reservation 15, som jag härmed yrkar bifall till. Sammanfattningsvis vill jag säga följande. Kemikalielagstiftningen i EU är på väg åt rätt håll. Kan Reach fortsätta uppdateras och nationella förbud motverkas når vi snart målen. Här har en viktig roll att spela. Svenska myndigheter behöver tydligare styrning vad gäller ömsesidigt godkännande av växtskyddsmedel. Svensk gold-plating och snäva tolkningar ger lantbruk och växtodlare sämre konkurrenskraft. Det är fel väg. Regeringen har noterat vilka utmaningar som är stora, nämligen hormonstörande ämnen och mikroplaster i vatten, men väljer att vidta små och ineffektiva åtgärder. Kort sagt: En del görs – men kan bättre än så här. 21 (SD): Den här debatten brukar fokusera på gifter, förbud, skatter med mera. Katalogen med motioner handlar i 19 av 20 fall om kemikalier som ska förbjudas, beskattas eller utsättas för fler byråkratiska barriärer. Det är inte så konstigt eftersom kemikalier i regel uppfattas som något giftigt som är skadligt. Och visst finns det exempel i historien som avskräcker. Det är därför normalt att hanteringen av kemikalier omgärdas av ett system – ett system som vanliga människor måste kunna känna förtroende för. Vi har en regering som använder kemikaliepolitiken mer som en budgetregulator. När man bedriver ansvarslös politik på ett håll försöker man inkassera pengar på ett annat genom att ge sig på till exempel hemelektronik och PVC-golv. har man visserligen dragit tillbaka plastskatten som skulle ha skickat hundratals jobb bort från , men man framhärdar med en ny skatt på hemelektronik. Det är ett sätt att försöka fylla hålen i statsbudgeten utan att någon ska bry sig. För vem vill ta striden för en kemikalie – eller flera stycken? Det finns onekligen lättare sätt att plocka poäng i den politiska debatten. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Gränshandeln och utländska webbutiker får en konkurrensfördel som det är ytterst svårt att se att någon sorts viktbaserad skatt på hemelektronik i på något sätt skulle kunna påverka produktutvecklingen. Detta gör förslaget inte bara dåligt för svenska jobb utan även falskt i den meningen att det inte alls handlar om att värna miljön. Exakt samma produkter som tidigare kommer att köpas. Miljön förbättras inte alls. Däremot får svenska företag sämre konkurrenskraft. Men kemikalier är, rätt använda, i princip nyttiga produkter. Läkarvård och tillgång till medicin har varit avgörande för att öka medellivslängden . Den förväntade medellivslängden i vårt land har ökat från 76 till 80-talet. I länder i handlar det om en ökning med 10–. Så ser det ut över hela världen – man lever i de flesta länder längre och friskare liv. Nya, bättre och mer tillgängliga mediciner har varit avgörande för denna utveckling. Och mediciner är kemikalier, som i regel är industriellt framställda. Bekämpningsmedel och handelsgödsel har varit avgörande för att öka tillgången på mat så att fler än någonsin kan äta sig mätta. Det är viktigt att ha det här i bakhuvudet när det ropas efter regleringar och förbud. Man måste till exempel vara tydlig med att användandet av handelsgödsel i vårt jordbruk bidrar till övergödning. Men man ska komma ihåg att hälsotillståndet för inte skulle påverkas nämnvärt om vi så lade ner hela det svenska jordbruket. Vi har – låt mig påpeka det – en svensk kemikaliepolitik som vi har stor anledning att vara tillfreds med. Vi är duktiga på att identifiera risker, och vi ett av de länder som ligger i framkant när det gäller att ta initiativ på internationell nivå. Det är ju så att kemikaliepolitiken till stora delar är bunden av internationella överenskommelser, där EU är det centrala – i alla fall . Även om jag absolut inte är någon EU-anhängare kan jag tillstå att det fungerar ganska väl . Det finns många anledningar för länder i samma region att harmonisera sin lagstiftning på det här området. På EU:s inre marknad bör man säkerställa lika spelregler. Står man upp för frihandel, som vi sverigedemokrater gör, är det naturligtvis viktigt att det finns avtal som försvårar för länder att genomföra protektionistiska åtgärder under falska förespeglingar. I fall är problemet snarare att vi saboterar för svenska företagare utan någon uppenbar nytta. Det finns många exempel på andra bedömningar av växtskyddsmedel i än i andra länder. Resultatet blir att svenska producenter slås ut som de utländska produkterna finns att köpa i våra mataffärer. Här träter man om hur ansökningarna var utformade. Det känns ändå som att det saknas ett näringslivsperspektiv inom kemikaliepolitiken och hos Kemikalieinspektionen. Ansvaret för detta vilar naturligtvis först och främst på regeringen. Handläggningstiderna har varit alltför långa, handläggningen är kostsam och ett stelbent system gör processen tidskrävande och onödigt byråkratisk för företagen. Ansökningar avslås som det står klart att ämnet kanske hade kunnat godkännas om koncentrationen varit en annan. Man kan undra om det här inte hade kunnat lösas under den alltför långa handläggningstiden. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. Bilden jag får är att vi är utomordentligt duktiga på att identifiera risker, upptäcka skadliga ämnen och lägga fram förslag om nya förbud. Men när det gäller att ge svenska företagare rimliga villkor i konkurrensutsatta branscher är vi sämre. Resultatet blir att vi missgynnar svenska företag som samma produkter ändå konsumeras i och båtar med samma skadliga kemiska substanser ändå trafikerar svenska vatten. Självklart behöver vi ett konsumentperspektiv på det här, och det perspektivet ska vara sakligt och faktabaserat för att eliminera risker i samhället så långt vi kan. Vi ska stödja dem som har kunskaperna och arbetar med detta i att göra adekvata, balanserade bedömningar. Vi ska ha höga ambitioner på miljöområdet. måste vi ha ett näringslivsperspektiv – annars exporterar vi bara arbetstillfällen till länder med lägre ambitioner utan att några egentliga fördelar uppnås. I detta anförande instämde (SD). 22 (C): När jag gick upp – efter att ha ”snoozat” lite längre än jag tänkt mig – gick jag in i badrummet. hade jag gått igenom schampo, balsam, duschkräm, ansiktskräm, body lotion, deodorant, parfym och givetvis – eftersom som man som kvinnlig politiker måste använda någon form av ansiktssmink – foundation, och läppstift. Det här berättar jag inte för att ni ska ha reda på mina dagliga rutiner, utan det är ett försök att visa på hur många olika produkter vi som enskilda konsumenter kommer i kontakt med . Det här är ju normala rutiner för de allra flesta människor. Både vi här i kammaren och de som sitter hemma vid tv:n eller datorn och följer oss på distans inleder nog ofta dagen med att öppna badrumsskåpet och använda diverse olika produkter. Enligt en uträkning använder varje kvinna i genomsnitt tolv produkter . Man har räknat ut att det innebär direktkontakt med 168 olika kemikalier. Män kommer i direktkontakt med ungefär hälften av det. Det här är produkter som påverkar oss människor och som påverkar vår miljö. Precis som tidigare talare har sagt är det inte nödvändigtvis så att en kemikalie är farlig för att den är en kemikalie. Vi är i vår miljö och vår omvärld beroende av kemikalier. Men det finns ju kemikalier som inte är bra för oss, och det finns farliga ämnen som inte är bra för vår miljö. Vi blir alltmer mer medvetna om vad vi stoppar i oss, vad det är vi äter, men kunskaperna och intresset när det gäller vad vi har på oss är inte lika stora. Det är fullt förståeligt att konsumenterna inte är helt insatta i vilka ämnen olika produkter innehåller. Men tyvärr är intresset även hos forskare och myndigheter lite för svagt. Det finns kosmetiska produkter på marknaden som innehåller hormonstörande ämnen, högfluorerade ämnen och metallföreningar som är farliga för både hälsa och miljö. Det här är alltså produkter som vi och våra barn använder . Man kan tycka att det borde vara en enkel lösning att fasa ut alla miljöfarliga och hälsoskadliga kemikalier som finns i vår kosmetika och i vår vardag, men så är tyvärr inte fallet. Jag har pratat med tillverkare, miljöorganisationer, myndigheter och olika intressenter inom området. Alla bekräftar att det finns många hinder som försvårar utfasningen av farliga ämnen i våra produkter. Därför är det väldigt viktigt att både näringsliv och forskning får den stöttning man behöver för att kunna hitta substitut för de farliga ämnen som finns i vår vardag. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. är den europeiska kosmetikaförordningen ytterst svag i fråga om miljöaspekter. Det innebär att det finns en lång rad miljöfarliga ämnen i vanliga produkter som hårfärg, deodoranter och hudkrämer. Miljöaspekten hanteras i stället inom EU:s kemikalielagstiftning Reach. Men processerna tar tid, och här regleras som bekant bara en handfull hormonstörande ämnen. Vi vet att det finns fler ämnen som behöver regleras. , före detta miljöminister, stämde som bekant kommissionen på grund av att den tog på sig att ta fram kriterier för utfasning av hormonstörande ämnen. I går kom det äntligen glädjande nyheter. Kommissionen kom med ett förslag, och det var verkligen . Dock har förslaget redan mött kritik från flera håll för att inte vara fullständigt, vare sig för producenternas långsiktiga spelregler eller för konsumenternas säkerhet. Därför är det mycket viktigt att på EU-nivå fortsätter att driva på i frågan om begränsning av hormonstörande ämnen. Men det är också viktigt att verkligen fortsätter det viktiga arbete inom kemikaliepolitiken som alliansregeringen gjorde genom att ha en ambitiös kemikaliepolitik både i EU och i . Ett annat exempel på miljöfarliga ämnen i vår vardag är mikroplaster som används i hudkrämer, duschkrämer och så vidare. Dessa mikroplaster kan inte renas av våra reningsverk och hamnar till slut i våra vattendrag, där de stör de ekosystemen. I en nyligen publicerad studie från har man visat att abborryngel hellre väljer mikroplaster än naturliga plankton som mat. Detta får stora konsekvenser för ekosystemet. Denna plast leder till döden, antingen genom att den stoppar upp matsmältningen eller genom att den förändrar ynglets beteende, så att ynglet lättare bli ett byte. Därför vill vi i att man från håll verkligen driver på detta på EU-nivå och säkerställer att dessa mikroplaster verkligen fasas ut på EU-nivå, så att vi får en mikroplastfri vardag. För att kemikaliearbetet ska gå framåt måste jobbet göras på framför allt EU-nivå. Vi lever på en inre marknad, och varorna rör sig över våra gränser. Med tanke på producenternas konkurrenskraft och konsumenternas säkerhet måste regelverken oftast utarbetas på EU-nivå. Det ställer också krav på hur svenska myndigheter tolkar och tillämpar regelverken. har det blivit mycket tydligt hur olika våra myndigheter faktiskt tolkar det gemensamma regelverket inom EU. har grönsaksodlare, till exempel lökodlare, i landet fått mycket nedslående nyheter vad gäller tillgång till växtskyddsmedel. Det riskerar i sin tur att den svenska produktionen flyttar utomlands. Jag kan som exempel nämna en skånsk lökodlare som jag träffade . Han har börjat exportera lök till , eftersom det finns ett så stort intresse för den svenska löken bland konsumenter i därför att man i använder minimalt med bekämpningsmedel och växtskyddsmedel. Löken har också en bra hållbarhet. Men vet denna lökodlare inte om han kommer att kunna fortsätta odla den lök som faktiskt efterfrågas i andra länder på grund av den hållbara odling som svenska lökodlare har. Det är synd. och EU:s kemikalielagstiftning m.m. I stället för att förse omvärlden med hållbar svensk lök och andra hållbara svenska produkter står vi inför ett läge då vi i stället får importera lök som har odlats med sämre miljöhänsyn. Det finns regelverk om ömsesidigt godkännande av biocidprodukter och växtskyddsmedel. Det är viktigt att det följs och används i så stor utsträckning som möjligt, så att vi får en bra konkurrenssituation på marknaden. För en fungerande inre marknad krävs det också stark samverkan på kemisidan mellan myndigheter i olika länder, både när det gäller godkännande och när det gäller uppföljning. har vi sett exempel på att inte har följts av alla medlemsländer. har man hittat 22 av världens farligaste bekämpningsmedel i mat som har funnits i svenska mataffärer och på svenska restauranger. Trots att det är förbjudet att använda dessa bekämpningsmedel i har man hittat dem i gurka från , äpplen från , olivolja från och apelsiner från . Man använder alltså ändå produkter som inte är godkända i . Detta är mycket problematiskt, framför allt ur ett konsumentperspektiv, eftersom konsumenterna riskerar att få i sig farliga ämnen. Men det är såklart problematiskt även ur ett konkurrenskraftsperspektiv. Den sunda svenska maten produceras under ett hårt regelverk med ännu mindre bekämpningsmedel än vad andra länder i EU har. Att man då i andra konkurrentländer använder produkter som inte ens är godkända är mycket problematiskt. Därför är det mycket viktigt att markerar gentemot de länder där förbjudna ämnen används, så att tillsynen i dessa länder skärps och så att man verkligen följer den lagstiftning som finns på plats. Från har vi uppmanat regeringen att lyfta fram denna fråga i kommissionen, och jag hoppas att man kommer att göra det. Men detta visar hur viktigt det är med samverkan mellan länder och myndigheter inom kemikalieområdet inom EU, så att kontroller, godkännande och begränsningar verkligen fungerar. Jag står givetvis bakom alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 10 och 11. 23 (V): Det brukar sägas att det finns ungefär 100 000 kemikalier på EU:s inre marknad. Som bekant vet vi alldeles för lite om dessa kemikaliers egenskaper. Många av dem regleras inte alls i den utsträckning som de borde.