prot · H30999 · 2016-04-27 00:00:00 — Låt mig också lyfta fram något som presenterade i sin vårbudget. Det handlar om medarbetarna i vården. Det är medarbetarna i vården som i det dagliga mötet med patienten har förutsättningar att ge det som är en bra vård. Det handlar om många olika medarbetarkategorier. Vi har en utmaning i att vi kommer att behöva rekrytera många , men det är också centralt att vi ger dem som arbetar i vården förutsättningar att göra ett bra jobb. En av de saker som vi ser som angeläget att satsa på är att varje personalkategori ska få möjlighet att göra det som just den är bäst lämpad att göra. Därför har vi föreslagit ett vårdserviceteam. Vi tillskjuter statliga resurser för att tillsammans med landstingen se till att det tillkommer 6 200 nya arbetstillfällen inom hälso- och sjukvård. Dessa personer kan göra de arbeten som inte kräver en lång läkarutbildning, sjuksköterskeutbildning eller annan vårdutbildning. De kan göra de servicetjänster som är viktiga för att få en bra vård att fungera. Det handlar om det viktiga patientmötet och allt annat runt patienten som behövs för en bra vård och ett bra bemötande men som inte alltid andra personalkategorier behöver ägna sig åt. Andra frågor om kompetensen inom vården finns också med i detta betänkande. Slutligen ska jag säga något om aktiv dödshjälp och vård i livets slutskede. Den allt större diskussionen om att vi bör inrikta vårdens resurser på att avsluta liv är oroväckande. Det är väldigt lätt att förstå den oro och ångest många kan känna inför döden. Döden kan vi inte kontrollera, och det stör oss människor. Vi vill inte att vi själva eller någon av våra nära anhöriga ska behöva lida in i döden. Vi vill att vårdens resurser ska finnas där så att man får ett värdigt slut i livets slutskede. Då är det otroligt centralt att vi satsar våra resurser på aktiv livshjälp – att man får den smärtlindring man behöver och möjlighet till det som på medicinspråk kallas palliativ sedering, som för en lekman beskrivs som möjligheten att få sova in i döden, för att slippa smärtan och ångesten. Den möjligheten finns, och den ska vi ta vara på. Om vi öppnar upp för att vårdens resurser och läkares, sjuksköterskors och annan vårdpersonals arbetstid och beslutskraft ska användas till att avgöra vem som ska dö eller inte går vi mot en utveckling som vi kan se i det fåtal länder där detta har införts. Man börjar med dem som man vet har bara någon vecka eller kvar och tillåter dem. har det övergått till att också de med psykisk sjukdom – ångest och depression – eller demens får någon annan som avgör om deras liv är värt att leva. Den utvecklingen ska vi inte ha i . Jag står självfallet bakom resten av det vi har fört fram i betänkandet, men jag tar inte upp det i debatten just . 49 (S): debatterar vi socialutskottets betänkande SoU7. Det handlar om motioner kring hälso-och sjukvård. Precis som sa har det inkommit ca 240 motioner om detta speciella område, som därmed tillhör de områden i som får flest motioner och förslag. Det visar på ett stort intresse och engagemang för hälso- och sjukvården och att den är en verklig hörnsten i den svenska välfärden. Att känna sig trygg i att sjukvården finns där om sjukdomen och ohälsan drabbar en och att den håller högsta kvalitet är en väsentlig del av den svenska modellen. Svensk hälso- och sjukvård håller internationellt sett en mycket hög kvalitet, och den omfattar alla invånare i . Även om du aldrig har betalat en krona i skatt kan du räkna med att få den bästa vården ifall du behöver den. Dessutom, herr talman, åtnjuter sjukvården ett stort förtroende hos svenska folket. De allra flesta ställer upp på den solidaritetshandling det innebär att betala av sin inkomst, för man vet att det finns ett bra system som alla får del av. Man ifrågasätter inte det. Det finns således mycket att vara rädd om och att värna, och det är det vi ser ett uttryck för i den motionsflod som berör vårt område och som vi debatterar här . Men precis som föregående talare sa i sitt anförande står den svenska hälso- och sjukvården inför en rad utmaningar av olika art som behöver mötas med stor klokhet och med förhoppningsvis breda politiska överenskommelser som grund. Vi behöver ha en djupare diskussion om framtidens finansiering av en vård som kommer att omfatta allt fler i och med att vi blir äldre, och kan sjukvården som bekant göra alltmer i form av diagnostik, läkemedel, kirurgi och annat. Vi vet också att vården inte fördelas så jämlikt som vi skulle önska i vårt land. Vårdens tillgänglighet och resultat fördelas olika inte bara på grund av geografisk ort utan också på grund av kön eller socioekonomisk tillhörighet. Det är inte acceptabelt i den svenska modellen. Den nationella nivån måste, tillsammans med huvudmännen i kommuner, landsting och regioner, ta ett mycket större ansvar och anpassa sin styrning mot en mer jämlik vård. Flera sjukdomsgrupper behöver också – precis som många motionärer föreslår – lyftas fram, synliggöras och prioriteras liksom de grupper av vårdtagare, ofta äldre, som har flera sjukdomar och ofta också har omsorgsbehov som inbegriper många aktörer. För att klara de framtida utmaningarna måste styrningen inriktas på effektivitet och kvalitet i vården liksom på att klara kompetensförsörjningen. Om dessa utmaningar och mycket annat handlar flertalet av de inkomna motioner vi behandlar här . Det är glädjande att konstatera att den rödgröna regeringen redan har åtgärdat flera av de saker man önskar i motionerna eller fortsätter att arbeta genom att ge uppdrag att utreda, kartlägga och åtgärda mycket av det andra som har föreslagits. Flera motioner handlar om styrningen mot en mer jämlik vård, med bibehållen eller högre kvalitet. Därför är det tillfredsställande att konstatera att Prioriteringscentrum i jobbar på med sitt uppdrag att sprida kunskap om den mycket svåra konsten att göra öppna prioriteringar. Det är ett arbete som är nödvändigt för att göra sjukvården mer jämlik på alla nivåer som öppenheten i prioriteringarna är en garanti för bibehållet förtroende för sjukvården. Vi får aldrig misstänka att vi på andra grunder än vårt människovärde får den vård vi behöver. Många har synpunkter på nationella riktlinjer för olika sjukdomstillstånd. De är en bra väg för en nationell kvalitetsgaranti och en mer likvärdig och kunskapsbaserad vård. Fler sjukdomsgrupper behöver bli belysta på samma sätt som de som omfattas av riktlinjerna. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys har gjort en uppföljning av de nationella riktlinjerna och konstaterar att mer behöver göras för att nå en bättre implementering av riktlinjerna så att de blir användbara för vårdpersonalen och kommer patienterna till del. Därför känns det bra att regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska lämna förslag till hur riktlinjerna kan användas för att uppnå en större jämlikhet i vården. Några av motionerna behandlar vården av personer med kroniska sjukdomar. Med tanke på att nästan hälften av befolkningen i lider av en kronisk sjukdom och att människor med dessa åkommor besöker vården ofta – de är stora konsumenter – och med vetskap om att 80–av vårdens kostnader kan knytas till just dessa tillstånd finns det anledning att stundom förvånas över att vården inte är bättre anpassad efter kronikerna och deras behov. Många bedömare anser att utvecklingen av vården kring de kroniskt sjuka är av högsta strategiska betydelse för att vi ska ha ett socialt och ekonomiskt hållbart sjukvårdssystem. Det är därför tillfredsställande att den rödgröna regeringen har kommit överens med Kommuner och Landsting om insatser för att förbättra vården för personer med kroniska sjukdomar och därmed fortsätta att arbeta enligt den strategi som den förra regeringen tog fram 2014, med en satsning på på en vård som ska vara patientorienterad och kunskapsbaserad. En viktig del av strategin är också ett fokus på primärvården och på att förebygga och tidigt upptäcka ohälsa. Vikten av att fokusera på kronikerna och satsa på primärvården understryks ytterligare av regeringens särskilda samordnare och utredare i betänkandet Effektiv vård. Det är också positivt att notera de uppdrag regeringen har gett till och för att ge stöd till strategin i form av kunskapsunderlag och informationsspridning. Cancer är en sjukdom som drabbar var tredje person i . I och med att forskningen och utvecklingen av läkemedel och vårdmetoder har gjort att allt fler överlever sin sjukdom men inte blir botade har cancer blivit mycket av en kronisk sjukdom som ofta kräver omfattande och dyrbara insatser. I den senaste rapporten från Cancerfonden kan vi läsa att kommer antalet som lever och som fått en cancerdiagnos att uppgå till över 630 000 personer. Det är mer än dubbelt så många som I samma rapport kan vi läsa och konstatera att kostnaderna för cancer är ca och att man beräknar att den siffran har stigit till . Det vet vi i utskottet motsvarar ungefär vårt utgiftsområde. Detta ställer naturligtvis stora krav både på förebyggande insatser och på vården. Det är avgörande för kvaliteten att vården får en organisation där resurserna och kompetensen kan utnyttjas effektivt och där utövarna får möjlighet att utveckla sitt kunnande och sin skicklighet. Uppföljning av vårdinsatser och jämförelser av resultat visar att vi har en icke acceptabel ojämlikhet inom cancervården i vårt land. Att få en cancerdiagnos, herr talman, innebär ofta mycket ångest, och det är ett stort problem att väntetiderna i cancervården är långa och dessutom ojämlika. Det kan ta mellan en utredning och en diagnos och mellan diagnosbesked och påbörjad behandling. Det är också ett problem att många patienter uppger att de själva får bära stort ansvar för samordningen av sin vård. Några motionärer har uppmärksammat de här problemen. Därför är det glädjande att regeringen i sin budget har avsatt för insatser inom cancervården, liksom den överenskommelse som man har gjort med SKL om att öka tillgängligheten och minska ojämlikheten. Det påpekas att nivåstrukturering av cancervården är nödvändig. Det har vi hört länge, och det understryks också av i hans . Därför finns det anledning att invänta sammanställningen av remissvaren på den utredningen innan fattar något beslut om tillkännagivande i den frågan. tog upp frågan om psykisk ohälsa. Det är bara att hålla med. Det är vår tids stora gissel. Det är mycket bekymmersamt att barn och ungdomar i så stor omfattning upplever sig må psykiskt dåligt, och det är ett jättebekymmer att det orsakar så många sjukskrivningar. Vi socialdemokrater håller med om att det finns mycket mer att göra här. Vi anser dock att tillkännagivandet om detta är att slå in öppna dörrar. Sittande regering prioriterar frågan, liksom den förra regeringen, och har gjort överenskommelser med Kommuner och Landsting om stöd och riktade insatser. Vi välkomnar också att en särskild utredare har utsetts som ska stödja arbetet och samordna det på nationell nivå. Kompetensförsörjning nämnde tidigare. Det är också en stor utmaning för hälso- och sjukvården. Det är viktigt att vi kan göra yrket attraktivt och behålla den kompetens som finns . Det är tillfredsställande att regeringen i budgeten har tillskjutit en professionsmiljard som ska göra det möjligt för läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal att få vara professionella i sin utövning. påpekar i sin utredning att det är viktigt att personalen får vara professionell i sitt möte med patienten och inte ska detaljstyras av vare sig huvudmän eller staten. Jag vill också passa på att understryka betydelsen av de insatser som regeringen gör för att möta ohälsa hos de nyanlända svenskarna. Vi socialdemokrater instämmer också i utskottets ställningstagande när det gäller forskningsinsatser mot posttraumatiskt stressyndrom. Avslutningsvis måste jag, även om jag vet att jag har överskridit talartiden, få ta upp det glädjande besked som regeringen ger – det borde också glädja motionärerna till motion 49 – om att regeringen tar ett initiativ till ett lagförslag som ska möjliggöra att personer som har tvångssteriliserats i samband med sin könskorrigering ska få möjlighet till kompensation för detta. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag och ställer mig bakom våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till dem. 50 (M): Vården står inför en rad framtidsutmaningar. De kräver resurser och reformer men också politiskt ledarskap. Det är i mötet mellan patienter och omsorgstagare och välfärdens kärna, vårdens medarbetare, som det , över hela , uppstår kvalitet i hälso- och sjukvården. Det är det mötet, den delen av patientens vårdkedja, som vi måste stärka ytterligare och ge reella förutsättningar för att vårdens kvalitet ska kunna stärkas ytterligare. tar välfärdens utmaningar inom hälso- och sjukvården på största allvar. Vi har därför presenterat ett sextiotal olika förbättringsförslag. och allianspartierna skjuter lite grann den svaga vänsterregeringen framför sig, på det sättet att vi kommer att fatta ett antal beslut där vi stärker cancervården, stärker vården för psykisk ohälsa, inte minst med tanke på digitala hjälpmedel, och stärker vården för posttraumatisk stress. Det är en ganska svag och viljelös regering som står tomhänt med förslag till riksdag. Propositionslistan innehåller inga vårdreformer som krävs för att ta sig an de här vårdutmaningarna. Dessutom är man ganska tydlig – nu senast – med att tala om att de förbättringsförslag som man har lämnat in till inte duger för Socialdemokraterna utan att man ser andra förslag framför sig. Men på bord har man ännu inte presenterat dem. Det är ord, många ord från regeringens företrädare, liksom ord om att man är en samarbetsregering. Det ska man inte visa i ord utan i handling. Men här i har vi inte sett denna handling . Vårdens utmaningar är för stora för att göra partipolitik på. Låt oss diskutera sakinnehållet och de konkreta förslagen. Men då krävs det också att de kommer till . Vårdens utmaningar är flera. I dagens betänkande är det ett par hundra förslag som vi tar ställning. För tids vinnande tänker jag yrka bifall bara till reservation 2, men vi står självklart bakom alla våra reservationer. kommer jag – med tanke – att lägga tonvikt vid tre utmaningar, men det finns självklart väldigt många fler. Den första vårdutmaningen landar självklart i att vi fortfarande har för långa väntetider. Euro Health Consumer Index konstaterar dessutom att fortsatt har några av längsta väntetider. Det är oacceptabelt. Det ska heller inte skilja mellan väntetider. För en som har lungcancer spelar det dessutom roll att vården kommer i rätt tid. Då ska det inte skilja mellan i och i . För den enskilda patienten är det viktigt att staten tar ett tydligt ansvar för att fortsätta jobba med att se till att korta väntetiderna. Hjärtsjukvården är så bra i , och som i till exempel . Det är inte heller rimligt. Det krävs vårdreformer för att komma till rätta med de vårdutmaningarna. Den andra vårdutmaning som jag vill ta upp, herr talman, är kanske vårdens viktigaste resurs, nämligen medarbetarna – som slutar. Vi har återigen utmaningar vad gäller sommarvikarier. Man talar om kris. Man stänger vårdavdelningar. Det krävs en nystart, ett nytt grepp, ett nationellt grepp för att stärka kompetensförsörjningen och personalförsörjningen. Det måste göras med konkreta förslag. Man talar nu om att det under de kommande sju åtta åren kommer att krävas ett par hundra tusen nya medarbetare i vård och omsorg. Då handlar det inte bara om att behålla dem som finns och verkar utan också om att attrahera nya att intressera sig för de här yrkena. Bristyrkesgrupper som specialistsjuksköterskor, biomedicinska analytiker, patologer och geriatriker är några grupper som man kanske måste sätta en absolut tydlig strategi kring för att se till att också de försörjs inom den svenska hälso- och sjukvården och omsorgen på kort och på lång sikt. Det krävs ett nationellt häv kring en personalförsörjningsstrategi, och vi måste agera nationellt för att stötta den. Det handlar om vidareutbildning, det handlar om attraktion till yrket, det handlar om karriärutveckling och så vidare. Men låt oss diskutera de konkreta förslagen om hur detta skulle kunna se ut. Den tredje vårdutmaningen är självklart den ojämlikhet som finns över landet, där bostadsort fortfarande spelar roll för vilken vård man får, vilken överlevnad som man erbjuds och hur det ska se ut. Vi måste fortsätta att stärka patientens rätt och styrka. Det måste vara tydligt när det gäller tillsyn och öppna kvalitetsregister för att patienten ska stärkas i fråga om sin möjlighet att påverka morgondagens hälso- och sjukvård. Vårdutmaningarna är flera, reformerna desto färre. Det krävs inte bara resurser, utan det krävs reformer och det krävs ett politiskt ledarskap för att göra skillnad. Det är ord, men det är för lite handling. Låt mig nämna ett exempel. I går besökte statsminister en framgångsrik kvinnoenhet – bröstenheten på . De har lyckats för att de har koncentrerat vården. De har nya arbetssätt, de jobbar med samlad kompetens och de är nu nummer sex i på att erbjuda både korta väntetider och god vårdkvalitet. avser Socialdemokraterna att rösta nej till ett förslag om att förbättra, förstärka och koncentrera cancervården. Där ser man tydligt hur ord är en sak och handling en annan. Jag, och Alliansen anser att vi inte har råd att säga nej till bättre cancervård när det finns goda och tydliga exempel som fungerar. Vi ska göra så oerhört mycket mer. På regeringens bord finns nu ett antal berörda utredningar, till exempel: Effektiv vård, Träning ger färdighet – Koncentrera vården för patientens bästa, Fråga patienten – Nya perspektiv i klagomål och tillsyn, Nästa fas i e-hälsoarbetet, Olika vägar till föräldraskap, Trygg och effektiv utskrivning från sluten vård, Organdonation – En livsviktig verksamhet. När det gäller till exempel utredningen om organdonation är flertalet av remissinstanserna mycket överens om att det är bra förslag som finns. Men några förslag på bord har vi inte sett, trots att vi har 600 som väntar på en njure och närmare 1 000 som väntar på en organdonation i . De konkreta förslagen finns, och de är remissbehandlade. Men var är förslagen för att vi också ska göra skillnad? Fortsatt väljer Socialdemokraterna att i riksdag säga nej till konkreta förbättringsförslag till hälso- och sjukvården. Det är inte framtidens manér, och det är inte heller sättet att närma sig vårdens utmaningar för framtiden. Ord räcker inte. Förslagen finns, och är det att agera. förväntar sig politiskt ledarskap. 51 (S) replik: Jag kan börja med att konstatera att och ser ungefär samma utmaningar som vi ser i hälso- och sjukvården, och de har funnits . har arbetat med hälso- och sjukvård på regionnivå precis som jag har gjort och känner säkert igen problemen. företräder ett parti som har suttit i regering och har haft på sig att åtgärda en hel del av detta. Men bekymren kvarstår. Så är det. Nog om det. Jag uppfattade att talade om att vi behöver ha diskussioner om detta – kanske en utsträckt hand och att vi kan söka samförstånd i vissa frågor i stället för konflikt. Det behöver vi kanske tydliggöra. efterlyser reformer och vill föregripa de utredningar som ligger på regeringens bord. Det är inte en särskilt seriös politik, herr talman. Till exempel när det gäller utredning, Träning ger färdighet – Koncentrera vården för patientens bästa, där koncentration i vården förordas väldigt mycket, har remissinstansernas svar alldeles kommit in och håller på att sammanställas i och förslag kommer att komma. Jag tycker att det är seriöst att invänta detta. Många reformer behövs. Men då krävs det också resurser, och då går det inte an att bara föreslå skattesänkningar om man ska kunna klara dessa reformer. I förslag till budget 2016 ligger man 2 miljarder 130 miljoner lägre än regeringen i fråga om förslag. Hur ska man klara alla dessa reformer med bara skattesänkningar och med mer än 2 miljarder mindre i budget än regeringen? 52 (M) replik: Jag ser verkligen fram emot att får gehör på för den utsträckta handen när en svag vänsterregering behöver ett mandat i riksdag för att genomföra vårdreformer. kommer att bli påmind om denna debattstund. Det är klart att vi är oerhört angelägna om att ta oss an dessa vårdutmaningar. Då gäller det att inte längre rösta nej till förslagen utan att faktiskt ta sig an dem. Jag ser därför fram emot den utsträckta handen och ska med glädje återkomma till det. Allianspartierna och tar gärna matchen om mer resurser till välfärden. Under våra regeringsår tillförde vi 57 extra miljarder till svensk välfärd, däribland till den svenska hälso- och sjukvården. Vi prioriterade hälso- och sjukvården under våra år i regeringsställning. Men vi gjorde också någonting mer som den här regeringen inte gör, nämligen att vi inte bara pratade utan genomförde reformer för att stärka patienten, för att förbättra vårdkvaliteten och för att korta väntetider. Det gav också en del resultat. Detta gör att vänsterregeringen, precis som sa tidigare, nu genomför delar av dessa alliansreformer och har fortsatt med det. En sådan är cancerstrategin. Men är det att ta nästa steg i cancerstrategin, . Då kan man inte säga att man inte har någon idé om det än utan att man går och inväntar vad alliansutredaren eventuellt kommer fram till. Var inte det som statsministern i går fick uppleva om mer koncentrerad vård som har gett kortare väntetider för patienterna bra? Var det inte tillräckligt bra för att Socialdemokraterna ska kunna säga ja till det ? 53 (S) replik: tar upp bröstcancerenheten på i . Jag har besökt den, och den är ett alldeles utmärkt exempel på hur man genom att koncentrera vården får en bra vårdkedja för patienterna och en effektiv vård. Det är precis sådana saker som pekar på i sin utredning. Vi väntar nu på vad remissinstanserna säger om den. Sedan kommer det att komma förslag som jag hoppas inte blir alltför detaljstyrande. På har man tagit fram detta. Det är professionen som själv har arbetat fram detta tillsammans med patienterna. Det är ungefär det som krävs i vården. är mycket noga med att i sin utredning påpeka att den detaljstyrning som den gamla regeringen ägnade sig åt – man gjorde mycket bra, men det var mycket detaljstyrning – är till förfång för en professionell utveckling och en effektivisering av vården. Vi behöver därför se mer av professionalitet och inte av detaljstyrning. beskriver hur mycket man satsade på välfärden. Men sänkte man skatterna med 140 miljarder. Det motsvarar alla barnbidrag, försvaret och förskolan. Det är en bra jämförelse. Dessutom vet vi att antalet anställda i välfärden minskade under dessa åtta regeringsår, från 34 välfärdsarbetare per 1 000 invånare till 28 välfärdsarbetare per 1 000 invånare. Det är välfärdsarbetarna som upprätthåller välfärden. Det är välfärdsarbetarna och vårdpersonalen som ser till att vi har en bra och effektiv vård som också kan utvecklas när man får vara i fred för detaljstyrning. Det går an att fråga efter reformer som kommer att komma med hjälp av dessa gedigna och bra utredningar. Men man måste också ha resurser att tillföra. Det går inte när man har 2 miljarder 130 miljoner mindre än regeringen i sin budget. 54 (M) replik: Det är glädjande att ser de goda erfarenheter som finns. Men kommer , tillsammans med Socialdemokraterna, att rösta nej i till de goda erfarenheterna. Det är beklagligt. Det handlar om att överföra erfarenheter så att ännu fler kan få den bättre hälso- och sjukvården. Då krävs det att man agerar, att man ser till att det blir möjligt. Det är beklagligt att orden inte hänger ihop med handling. Det är väl lite symtomatiskt för en regering som inte kom in med någon form av vårdreform. står man och väntar på remissrundor – det är det Anna‑Lena uttrycker – från de statliga utredningar som alliansregeringen tillsatte. Men vad vill den här regeringen själv? Vad vill ni göra för att ta er an vårdutmaningarna?