prot · H40919 · 2016-10-21 00:00:00 — 38 Statsrådet (S): har frågat mig om jag och regeringen delar Statskontorets uppfattning att utredningsverksamheten inte har getts tillräcklig uppmärksamhet från polisledningen. Hon har också frågat vilka initiativ jag och regeringen tänker ta för att öka polisens förutsättningar att klara upp brott. Att utreda brott är en av kärnuppgifter och en uppgift som har stor betydelse för människors tilltro till rättssamhället. Det är därför viktigt att brottsutredningsverksamheten prioriteras högt. Detta budskap har regeringen i olika sammanhang framfört till . Utredningsverksamheten är också, tillsammans med verksamhet kopplad till migration, terrorhot och situationen i särskilt utsatta bostadsområden, en nationellt prioriterad fråga inom . Det finns behov av en resursmässig och kompetensmässig förstärkning av brottsutredningsverksamheten, vilket är något som även Statskontoret konstaterar. Bland annat därför har regeringen i budgetpropositionen föreslagit ett tillskott till –2020. Enligt vår mening är det också viktigt att själv styr över sammansättningen av sin personal. Det möjliggör nu omfattande rekryteringar av civila utredare och specialister på utredningar av olika brottstyper. Brottsutredningsverksamheten behöver även utvecklas på andra sätt, till exempel genom effektivare arbetsformer. har därför fattat ett stort antal nationella beslut som syftar till ett mer enhetligt och effektivt förundersökningsarbete och ökad lagföring. Så som Statskontoret framhåller är det dock viktigt att ha ett långsiktigt perspektiv på utvecklingsfrågorna och införa ambitionshöjningar stegvis. Viktigast är att få stabilitet i organisationen och lägga grunden för den fortsatta utvecklingen av verksamheten. Jag kommer också att noga följa myndighetens eget arbete på området. 39 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Polisens utredningsresultat sjunker och har gjort så . som polisen redovisar en mindre andel utredda anmälningar och lägre andel uppklarade brott har kostnaden per bearbetat ärende ökat. Många anmälningar avskrivs dessutom mer eller mindre på rutin. Det här är inte en acceptabel utveckling. Statskontoret ifrågasätter i sin delrapport som kom för någon vecka sedan i vilken utsträckning genomförandet av polisreformen kan ha inverkat på de dåliga resultaten, i vart fall fram till utgången av 2015. Hur alla de problem vi nu ser i organisationen påverkar vet vi naturligtvis inte. Vi vet bara att allt talar för att resultaten kommer att fortsätta att sjunka. Statskontoret anser att polisens verksamhet, inklusive utredningsverksamheten, är så komplex och omfattande att ”ett långsiktigt perspektiv på utvecklingsfrågorna är en förutsättning för att nå resultat”. Indirekt skriver Statskontoret att man försökt förändra snabbt, trots att tidigare erfarenheter visar fördelarna med att låta ett förändringsarbete ta . Man pekar också på att många chefer vittnar om en reformtrötthet. Dessutom vet vi att många erfarna poliser slutar och att vi har brist på förundersökningsledare. Statskontoret tycker att det fortsatta reformarbetet ”bör genomföras med en medvetenhet om behovet av att prioritera i utvecklingsarbetet och att införa ambitionshöjningar stegvis. Genom fokus och uthållighet förbättras förutsättningarna att nå målen för omorganisationen”, säger man. I det sammanhanget nämner man särskilt utredningsverksamheten. Statsrådet har tyvärr ingen uppfattning om Statskontorets analys. Inrikesministern säger i sitt svar att det är viktigt att brottsutredningsverksamheten prioriteras högt och att regeringen minsann har sagt det till . Man undrar: Hur då? Sedan påpekar statsrådet att utredningsverksamheten är ”tillsammans med verksamhet kopplad till migration, terrorhot och situationen i särskilt utsatta bostadsområden, en nationellt prioriterad fråga inom ”. Om allt detta är prioriterat, då ligger det nära till hands att utredningsverksamheten drar det kortaste strået. Flyktingströmmen, oron i 53 utsatta områden, terrorhot med mera tar tid därför att det oftast är akuta ärenden, och polisen måste använda stora insatser. Komplicerat utredningsarbete har inte samma status och får inte samma intresse. Det är därför som det krävs att regeringen är övertydlig i sin styrning. Jag saknar den tydligheten. Inrikesministern framhåller att det behövs mer pengar och en kompetensmässig förstärkning, och så är det. Men jag är inte lika säker på att budget räcker. För den ska ju faktiskt inte bara användas till utredningsverksamhet. Som vanligt återkommer ministern till att det är , läs rikspolischefen, som kan och ska lösa alla problem. Regeringen har tydligen ingen uppgift. För egen del har jag väldigt stor respekt för myndigheternas självständighet. Men jag anser också att det krävs tydlighet i både styrning och uppföljning från den ansvariga regeringen. Det inte heller rimligt att förvänta sig att omorganisationen ska lösa de bekymmer vi ser med brottsuppklaring, även om det finns förändringar i den som kan innebära förbättringar. Min fråga är: Har inrikesministern och regeringen några idéer om hur polisens förmåga att utreda och klara upp brott ska stärkas? 40 Statsrådet (S): Jag kan börja med att enkelt svara på fråga. Svaret på den frågan är ja. Vi gör också mycket och har gjort mycket för att skärpa det. Ett resultat av det ser vi i . Där har vi gått från en situation där nästan inga av de allvarliga brott och de mord som skedde i den organiserade brottsligheten klarades upp till en situation där vi har ett antal fällande domar. Vi har två personer som har dömts till fängelse för mord, och de domarna har också vunnit laga kraft. Vi har åtta personer som i tingsrätten dömdes till livstids fängelse och till för mord respektive förberedelse till mord, etcetera. Vi har på dessa mycket viktiga områden ett positivt trendbrott. Jag delar Statskontorets och det som i debatten förefaller vara uppfattning att vi måste ha tydligare fokus. Men vi kan inte förändra allt . Det har varit ett problem i omorganisationen att förutom alla de saker som förändrades med omorganisationen och som regeringen och varit överens om har också ambitiösa poliser valt att förändra och förbättra andra saker . Det har nog varit olyckligt och lett till ett sämre resultat än vad som annars hade varit fallet. Därför kommer vi att återvända när det gäller frågan om mål- och resultatstyrning. Det kan också vara värt att påpeka att det regleringsbrev som regeringen skrev för polisen var ganska exakt kortare än det som skrev till polisen. Det kan också vara värt att påpeka att när vi hade gjort det föreslog och hennes allianskamrater inte färre prioriteringar för poliser. Hon ville tillföra 17 nya prioriteringar för polisen och var inte beredd att ta bort en enda sak i det arbetet. 41 (): Jag tycker att det är väldigt bra att vi har fått fällande domar i bland annat . Visst får polisen en del gjort, och visst når vi resultat på många ställen. Man kan fråga sig på vilket sätt den nuvarande regeringen har bidragit till att lösa just de ärendena. Det tror jag är att ta i. Vi behöver inte diskutera det som faktiskt fungerar. De rapporter vi har om hur det ser ut med utredningssituationen visar att den sjunker som en sten. Vi får ett väldigt dåligt resultat för de skattepengar som vi lägger här. Vi diskuterar här Statskontorets rapport. I den görs en analys av frågeställningen: omorganisationen förstärkt eller bidragit till de dåliga resultaten när det gäller utredningar eller finns det andra skäl? Statskontoret säger att det är tveksamt till om omorganisationen är bekymret därför att vi har sett problem . Man tror dock inte heller att man kan åstadkomma förbättringar tillräckligt snabbt genom att bara förvänta sig att organisationen ska sätta sig. Statskontoret kräver ett fokuserat, målmedvetet och långsiktigt arbete, och det tror jag är klokt. Man meddelar också, vilket jag tycker är bra, att man i sin nästa rapport särskilt ska titta på utredningsverksamheten. Det är någonting vi efterfrågar. Jag menar att det är nödvändigt att vara tydlig från regeringens sida om att utredningsverksamheten är central. En av polisens kärnuppgifter – det finns en eller två till – är att utreda och klara upp brott. Vi ska se det och analysera var det går dåligt och var det inte gör det. Inrikesministern och jag har diskuterat detta tidigare. Jag menar att det finns många exempel där man slarvar med sådant som vi vet fungerar. Här kan regeringen och statsrådet ligga som en rem efter marken och kräva insatser och åtgärder eller svar på frågan om varför det inte fungerar. I den tidigare debatten tog jag upp exemplet med att man inte sköter på det sätt som vi skulle önska för att säkerställa att det utbyte har med andra länder gör att man snabbare och mer precist kan se vilka som kan vara misstänkta i olika ärenden. Det handlar också om att säkerställa att man har rätt personal. Här har omorganisationen nog ställt till det, för vi har många missnöjda poliser som lämnar sitt jobb. Vi har många erfarna poliser som väljer att gå i pension därför att det inte finns möjlighet att gå ned i arbetstid eller därför att de tycker att det inte är någon som vill ha dem i alla fall. Det är ett bekymmer, för när det gäller utredningar av allvarliga brott är lång erfarenhet ofta en viktig faktor: Man känner att saker och ting inte stämmer, man ser samband och man har en förmåga. Det är dessa personer som är de bästa när det gäller att lära upp nya utredare. Man ser ganska tidigt om någon har förmåga att arbeta som förundersökningsledare. Poliser säger till mig att problemet är att många av dessa personer nu har försvunnit till andra områden. Det är tomt. Om man inte har några förundersökningsledare och när man har brist på erfarenhet har man ett problem. Här kan naturligtvis regeringen, i alla samtal som jag utgår från att ni har med , påpeka att det krävs extra insatser. Vi har från bland annat i vårt budgetförslag lagt pengar för att man kan tänka sig lönepåslag för grupper som man ser är en total bristvara eller som man vill uppmuntra. Det handlar också om att använda nationell kompetens. Det är viktigt. Man ska nog inte göra sig bred över att man skriver kortare regleringsbrev. Det går alltid att diskutera. Däremot är ordet ”prioritera” missbrukat här i . Det låter som att vi prioriterar allting. Det är mycket som är viktigt, men allt kan inte vara prioriterat. 42 Statsrådet (S): Jag tänkte att jag skulle börja med att återge vad själv har sagt: Polisens löner sätts inte i . Jag delar den uppfattningen, och det är också en ganska bra kommentar till motion. Lönerna sätts nämligen av arbetsmarknadens parter. Det är en bra ordning, tycker jag, och det har också åtminstone fram tyckt. Om jag på något sätt gav intrycket av att det var regeringen som hade löst de tunga morden i ber jag verkligen om ursäkt. Äras den som äras bör! Det är Göteborgspolisen, polisen i och deras ytterst kompetenta utredare som har löst brotten och lyckats ställa de ansvariga till svars. Jag gläds över det. Om vi ska klara utvecklingen framåt måste vi se till att sätta grova brottslingar bakom lås och bom. Därför är det ett glädjande trendbrott vi ser i . Det är också glädjande att så mycket information har kommit inifrån de här gängen och att de spricker som troll i solen. Jag delar uppfattningen att vi ska ha tydligare fokus. Regeringen kommer inom en ganska snar framtid att återkomma med hur vi ser på styrning och resultatuppföljning i polisen. Jag tror att vi måste ha ett system på plats där vi kan jämföra trygghetsutveckling så att oppositionen kan ställa både regeringen och polisen till svars. Vi ska också kunna jämföra olika delar av landet och olika arbetssätt för att säkerställa att man använder de absolut bästa metoderna överallt i landet. Dåliga metoder och dåliga arbetssätt ska mönstras ut. Vi måste ifrågasätta vårt arbete som lagstiftare: Kan vi göra mer för att renodla och underlätta polisens verksamhet? Både och jag vill att fler misstänkta ska topsas. Vi kan ibland tycka att polisen topsar för få, men om det finns lagar och regler som gör det svårare för polisen att topsa måste vi naturligtvis se över dem. Jag tror inte att problemet är att polisen inte vet att det är viktigt att utreda brott. Det tror jag att varje polis förstår. Däremot tror jag att det är ett problem att politiker gärna vill prioritera allting i polisens verksamhet. Det var i det häradet jag tog upp polisens regleringsbrev, och det var i det häradet jag nämnde att och hennes alliansvänner vill tillföra en väldig massa prioriteringar till polisen utan att ta bort en enda. Det tror jag är en dålig väg framåt. Jag vill delvis vända mig emot den bild som har förekommit i den politiska debatten av att det är väldigt många som lämnar polisen. Två tredjedelar av dem som har lämnat polisen har gjort det för att söka nytt jobb hos eller för att gå i pension. De som går till Säkerhetspolisen går till en ny myndighet, medan de som tidigare gjorde det bytte jobb inom samma myndighet. Det är knappast ett bevis på att personalomsättningen ökar. Däremot finns det en liten oroande trend där några som har varit i polisen i sju till lämnar yrket. Där måste vi vara vaksamma, och där måste polisen visa sig som en attraktiv och lyhörd arbetsgivare, vilket kanske inte alltid har varit fallet vid alla tillfällen tidigare. 43 (): Nej, det sker ingen massflykt från polisen. Men det som är problemet när det gäller utredningsverksamheten – som vi talar om just här – är när nyckelpersoner, erfarna och kunniga utredare, väljer att sluta för . Vi behöver dem. Det var min poäng, och jag menar att man då kan använda löneinstrumentet. Vi ska inte sätta löner i ; jag håller helt med om det. Men eftersom lönekostnaderna är bland de största i polisens budget förutsätts ett ökat budgetutrymme för detta ändamål om polisledningen ska kunna använda det i sina förhandlingar. Annars har de inget utrymme för att höja någon lön. Jag pekar på att löneinstrumentet kan vara ett sätt att behålla personal, men det finns givetvis även andra. Det är inte jag som ska hitta på vad man kan göra för att förbättra verksamheten, men jag tror inte att vi har krångliga regler för topsning. Det handlar om hur man prioriterar i polisverksamheten. Att jobba med utryckning, stökiga och utsatta områden och annat är ofta mer prioriterat och har högre status än att sitta och fundera över komplexa frågor i en stor utredning. Polisen måste klara av att göra både och, och då behövs resursförstärkningar men också metodutveckling. Jag har stora förhoppningar när det gäller den brottssamordning som man ska bygga upp i den nya organisationen. Då kan man se samband över landet och lära på ett sätt som man inte har gjort tidigare. Det är en sak som kan bli bra, men vi är långt ifrån där . Jag efterlyser en tydlighet från regeringen om att polisen måste ta tag i detta. Man måste göra hemläxan vad gäller baskunskaper och basfunktioner i utredningsarbetet, man måste fånga problem som gör att vi inte har rätt personal på plats och man måste säkerställa att vi får en vändning i den tråkiga utveckling vi ser när det gäller resultatet. 44 Statsrådet (S): Både regeringen och har betydande resurstillskott till polisen i sina respektive budgetar. Det rör sig om . Inom ramen för det går det såklart att såväl anställa fler poliser och civilanställda som att förbättra arbetsvillkor och arbetsmiljö för polisen. Det är en fråga för arbetsmarknadens parter att förhandla om detta. efterfrågar en tydlighet rörande utredningsverksamheten. Jag kan ställa upp på i princip alla punkter som nämner. Det är besvärande att utredningsresultaten har fallit, att de har fallit och också, tyvärr, att Statskontoret pekar på att de kommer att fortsätta falla. Vi kommer sannolikt att ha fallande utredningsresultat även . Däremot tror jag att vi kommer att kunna vända utvecklingen när det gäller vissa brottstyper men att vi också i vissa delar av landet kommer att kunna öka effektiviteten, det vill säga öka andelen fall som kommer till åklagare, och öka genomströmningshastigheten i utredningarna. Vi kommer alltså att kunna se en positiv utveckling på vissa områden men en fortsatt negativ utveckling på andra områden. Sedan delar jag helt – och jag ber om ursäkt om det föreföll som att jag inte gör det – uppfattning om att de äldre och duktiga erfarna utredarna är extremt viktiga för att komma vidare. Det visar inte minst de framgångsrika utredningarna i som jag visade på – otroligt enträget, metodiskt och dyrt arbete. Jag tror att bara utredningen om motsvarar i storleksordningen 600 vanliga brottsutredningar, men så fick vi också åtta fällande domar i tingsrätten. Vi får se om de domarna står sig i hovrätten. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2016/17:30 om Statskontorets rapport om polisreformen 45 Statsrådet (S): Den här debatten riskerar att bli ganska lik den förra. Nej, säger ! Vi får se. har frågat mig vilka slutsatser jag och regeringen drar av Statskontorets rapport om polisens arbete lokalt och vilka åtgärder som planeras för att säkerställa att polisreformens mål om en verksamhet nära medborgarna ska förverkligas. Ombildningen av polisen till en myndighet är en av de största förändringarna inom svensk statsförvaltning i modern tid. Som har noterat visar Statskontorets rapport att flera viktiga åtgärder redan har vidtagits, vilket ger förutsättningar att nå målen för reformen. Polisverksamheten ska komma närmare medborgarna där det behövs som mest. Jag kan se att har tagit viktiga steg mot det målet. De flesta kommuner har numera en kommunpolis, användningen av medborgarlöften ökar och tillsättningen av områdespoliser pågår. För att nå ännu längre behöver det bland annat bli fler poliser där de behövs som bäst, framför allt i de utsatta områdena. Statskontoret konstaterar även att det finns arbete kvar att göra . presenterade rikspolischefen en rad åtgärder som ska vidtas för att möta flera av de problem som Statskontoret lyfter fram. Bland annat ska fler polisanställda rekryteras. För att möjliggöra för att rekrytera dessa personer har regeringen i budgetpropositionen föreslagit att myndigheten tillförs –2020. Det är emellertid ansvar att bedöma vilka åtgärder som behöver vidtas för att fullgöra de arbetsuppgifter som myndigheten har och att besluta om hur resurserna ska fördelas. Regeringen föreslår även att uppgifter avlastas polisen och överförs till andra myndigheter. Jag kommer även fortsättningsvis att noga följa arbetet för att säkerställa att intentionerna med reformen infrias. Jag ser också fram emot Statskontorets kommande rapporter innan vi kan göra en slutlig bedömning av ombildningen och dess resultat. 46 (): Tack, statsrådet, för svaret! Jag är inte alls rädd att det här handlar om samma sak som den förra debatten. Polisverksamheten är stor, och Statskontoret har analyserat olika delar av verksamheten. Polisreformen har som övergripande idé att undanröja de hinder som vi hade tidigare för att nå högre kvalitet, ökad kostnadseffektivitet, ökad flexibilitet och bättre verksamhetsresultat. ska utvecklas så att brottsuppklaringen och ingripandeverksamheten förstärks, som den lokala närvaron och tillgängligheten ska förbättras. Det är det vi ska fokusera på . Förhoppningen är att den nya polismyndigheten ska ha en bättre och fördjupad lokal anpassning och ett bättre lokalt arbete. Där är vi inte, och det är den polisverksamheten jag vill diskutera. Sammanfattningsvis bedömer Statskontoret att tyngdpunkten igenomförandearbetet ”legat på centralstyrning och att stärka den nationella strukturen”, det vill säga mer eller mindre allt det vi inte ville ha. Man har ägnat sig åt centralisering och den övergripande verksamheten men inte alls åt den lokala verksamheten. Statskontoret konstaterar att det krävs ökat fokus på medarbetarskap och förankring och en prioritering av det lokala polisarbetet. har ju precis som vi i uppvaktats av många missnöjda kommunföreträdare. har också i ett tillkännagivande bett att regeringen ska återkomma med en redovisning av vilka åtgärder man vidtar för att öka antalet lokala poliser eftersom vi befarar att det finns problem. Min enkla fråga är vad tänker göra när det är uppenbart att polisen ännu inte ens är i närheten av polisreformens mål om bättre lokal närvaro och tillgänglighet. I svaret säger statsrådet att polisverksamheten har kommit närmare medborgarna. Det är direkt fel. De flesta kommuner har numera en kommunpolis, säger . I verkligheten kan en kommunpolis, alltså en person, ha fem sex kommuner att ansvara för. Hur mycket lokal förankring och hur mycket samverkan med kommunala förvaltningar, föreningar, företag och medborgare tror man att det blir av det? Polisens internrevisorer konstaterar dessutom att det saknas arbetsbeskrivningar av vad en sådan här kommunpolis kan göra. Det är allvarligt. Man vet inte vad man ska göra. Man är ensam och har fem sex kommuner att hantera. Tjosan, det är ju ingen lokal förankring! Det är en tanke, men vi är långt ifrån en lösning på problemet. Medborgarlöften, ja, sådana finns. Men inte överallt, och kvaliteten kan diskuteras, säger . Man talar om en risk för att de kan komma att upplevas som pappersprodukter, och det är ju inte så bra. Lokalpolisområdena har fått ett avsevärt större uppdrag jämfört med de tidigare närpolisområdena, och det finns skäl för det. De ska kunna vara självgående, kunna leda och samordna arbetet och ta egna initiativ och så vidare. När det gäller lokalpolisområdena säger statsrådet att det pågår en anställning av områdespoliser. Må så vara, men något som Statskontoret konstaterar är att man på papperet har kommit ganska långt och genomfört målet om att hälften av resurserna i en region ska finnas lokalt, men i verkligheten får vi många rapporter om minskade operativa resurser. Det har blivit färre människor som arbetar lokalt i praktiken. Frågan är vad regeringen tänker göra åt det. Hur länge ska det accepteras? Inrikesministern säger att man nu ska rekrytera mer personal. Jo, det är också sant och det är helt nödvändigt. Båda våra partier har budget för att göra mer, och vi har mest. Men sanningen är att rikspolischefen har meddelat att han måste anställa fler än vad budgeten tillåter. 47 Statsrådet (S): Låt mig först konstatera att vi delar samma mål för omorganisationen. Vi har fattat alla beslut om omorganisationen gemensamt. Den planerades under tid som justitieminister med starkt stöd från Socialdemokraterna och alla andra partier i . Jag vill också säga att det finns en risk i en sådan här debatt att oppositionen framhåller alla brister i omorganisationen, som naturligtvis finns där och som Statskontoret har pekat på, och att regeringen pekar på alla ljusglimtar och de positiva saker som också finns där och som Statskontoret också pekar på. Det blir lätt en lite märklig debatt, för sanningen är naturligtvis att det både finns en del positiva saker som har hänt och en del saker som inte alls har blivit som vi har tänkt. Så ser det ut. En av de viktigaste sakerna att ha med sig är att vi som vi gjorde den största reformen av svensk statsförvaltning hade vi extrema påfrestningar för svensk polis i form av förhöjt terrorhot, i form av den största flyktingkrisen i modern svensk historia och i form av den första beslutade gränskontrollen . Det är klart att gör man de här sakerna kommer man inte att nå fram fullt ut. Det måste man ha med sig i bilden. Det stämmer att Statskontoret pekar på att man har ökat den nationella slagkraften. Det var också ett mål med omorganisationen. Det är också en del som har varit mycket viktig för polisens förmåga att hantera de här starka yttre påfrestningarna: gränskontroll, terrorhot och flyktingkrisen. Det hade varit väsentligt svårare att möta de här påfrestningarna i en organisation med 21 länsmyndigheter. Det stämmer att vi vill öka den lokala närvaron. Vi vill öka den där den behövs som mest. Vi vill börja i de socialt utsatta områdena.