prot · H309122 · 2016-06-17 00:00:00 — § 1 Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar 1 (L): Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Liberalernas riksdagsgrupp har alltså begärt denna extrainsatta debatt i kammaren med anledning av de minst 53 utsatta stadsdelar som polisen har pekat ut som mycket bekymmersamma. Detta skedde långt innan det att Aktuellts inslag om stadsdelen i , Tjärna ängar, fick allmänheten och inte minst våra politiska kollegor att inse att vi måste göra mer åt dessa utanförskapsområden. Detta är områden som polisen inte har full access till. Det är områden där människor känner sig otrygga. Oavsett om det är upplevt och faktiskt eller inte är det väldigt många människor som är oroliga för sitt liv och för sina barns situation. Det är områden där polis, brandkår och andra samhällsviktiga funktioner inte kan gå in utan att drabbas av attacker eller stenkastning. Detta är inget vi kan acceptera. Det är inget vi kan lösa ensamma som riksdag, utan det måste naturligtvis ske på olika plan. Men helt klart har vi ett mycket större ansvar när det gäller vapenlagstiftning, socialtjänst och vilka befogenheter vi ger polisen. Regeringen har aviserat samtal med blåljusverksamheten. Det ska bli väldigt spännande att höra vad dessa samtal har lett till. Från Liberalerna vill vi också efterhöra inte minst vad den nya samordningsministern har i sin plan för de här områdena. Vi kommer naturligtvis också nu här att presentera våra förslag. 2 Statsrådet (S): Låt mig börja med de nyheter som nådde oss i går och som dominerar rubrikerna nu , nämligen det bestialiska mordet på en av våra kollegor i . I ett fritt och demokratiskt samhälle drabbas återigen dem som är demokratins arbetare. Detta tål att uppmärksammas också i som denna. Våra tankar går till hennes familj och hennes nära och kära. Vi lever tack och lov i fria och demokratiska samhällen, men det saknas inte utmaningar. Tvärtom har vi ständigt att jobba med att stärka demokratin, tryggheten, jämlikheten och friheten i våra samhällen. Jag har precis som läst en hel del om de utmaningar som finns i delar av vårt land. Jag säger ”vårt land”, för här får det inte finnas vi och de. är vi, och varje gång människors rättigheter kränks någonstans i vårt samhälle är det en angelägenhet för oss alla. Stenkastningen och annat som beskriver, som hindrar räddningspersonal, brandmän, ambulanspersonal och polis från att komma in i delar av vårt land får aldrig accepteras. Det handlar inte bara om tryggheten för dem som är anställda för vår service, vår trygghet och vår frihet utan också om de många människor som behöver denna service. När en ambulans åker ut är det på grund av att någon är akut sjuk. När åker ut är det för att det behövs räddningstjänst av olika slag – brand eller något annat. När polisen åker ut är det för att man förmodar att det antingen planeras eller pågår ett brott mot människor. Förlåt mitt ordval, men varje gång jag ser detta blir jag förbannad. Det skulle kunna vara min mor, min vän eller någon annan som står mig nära som hamnar i ett utsatt läge och inte får den hjälp de behöver. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Vad är då vårt svar på detta? På kort sikt måste det handla om att polisen ska vara närvarande – inte bara åka in utan vara närvarande i många av dessa områden redan från början. Det jobbar regeringen och polisen med. Det handlar om att se över straffen, så att det blir väldigt tydligt att detta inte är något vi accepterar. Vi har visserligen en lagstiftning som säger detta , men på tittar man nu på om det behöver göras något ytterligare på straffområdet. Det handlar också om att få tag i dem som begår dessa brott, så att man kan lagföra dem. Men det räcker inte med detta. Även om det jag nu nämnt är viktigt och ett tydligt svar räcker det inte. Jag är själv uppvuxen i ett av dessa områden. Jag vet vad det innebär när arbetslösheten är hög. Jag har ibland tänkt på hur mitt liv kunde ha sett ut om inte mina båda föräldrar hade fått jobb ganska snabbt efter att vi kommit till . Det hade nog sett helt annorlunda ut. Jag är helt säker på att jag då inte hade stått här i den här debatten . För det första: Det viktigaste vi kan göra och det regeringen har jobbat med är att bekämpa arbetslösheten och se till att människor får en ordnad situation, en självkänsla och kan ta ansvar för både sig själva och sina barn, för i grund och botten finns det föräldrar. För det andra måste vi vända skolresultaten. När ungdomar kastar sten är det ofta ett uttryck för ett misslyckande som har pågått . Det har kanske grundlagts redan i och har sedan fortsatt i en bristfällig och ofullständig utbildning. Vi måste därför också vända skolresultaten. Jag är glad för att min kollega på , , har inlett ett sådant arbete, med riktat stöd till de skolor som behöver det mest. För det tredje behöver vi också stärka de civila organisationer som vi vet gör stora insatser. I grund och botten handlar det om att ta ett gemensamt ansvar, och därför kommer regeringen också att fortsätta stärka dessa organisationer som jobbar specifikt i områden där det finns väldigt tuffa förutsättningar. För det fjärde: Bostadsbristen och trångboddheten måste vi råda bot på, och närmiljön och samhällsservicen måste stärkas. När man känner sig övergiven och som att ingen bryr sig om en är det lättare att också dras med i sammanhang där man säger: Jag skiter i reglerna och bryr mig inte om vad de andra tycker! Det är viktigt med kortsiktiga insatser på polis, straff och beivrande av brott, men det är också viktigt att vi tar oss an dessa viktiga långsiktiga åtgärder. I mitt andra inlägg kommer jag att återkomma mer detaljerat just till dessa. 3 (M): I plan för ett starkare ökar tryggheten för alla, för ska fungera, med en trygghet som det faktiskt går att lita på. För många människor är ett tryggt land där man känner att vi har tillit till varandra och till samhället. är dock tryggheten långt ifrån självklar för alla, och det visar sig som allra tydligast i utanförskapsområden och i utsatta stadsdelar. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Precis som nämndes har polisen identifierat 53 områden runt om i som är utsatta för allvarlig brottslighet. I 15 av dessa beskrivs situationen som särskilt allvarlig. Det är gänguppgörelser som har slutat med att oskyldiga har fallit offer. Det är skjutningar och våldsdåd, poliser som möts av stenkastning, räddningstjänst som får sin utrustning sönderskuren, ambulanspersonal som inte kan göra sitt arbete utan att polisen följer med, brottsoffer som inte vågar vittna på grund av hämndaktioner, unga människor som begränsas i sina liv på grund av hedersvåld och förtryck och tyvärr också radikalisering och extremism. Så här ska det inte vara i . Så ska det inte vara någonstans i vårt land. Vi måste alla stå upp för att visa hur fullständigt oacceptabel utvecklingen är. är problematiken bred. Arbetslösheten i de här områdena är för hög. Skolresultaten är för låga. Jag välkomnar debatten . Det är bra att frågorna diskuteras. Det råder säkert ingen oenighet här i kammaren om vikten av jobb, trygghet och utbildning. Men det räcker inte att bara tala om frågorna. Det krävs också handlingskraft, och det krävs en plan för att kunna genomföra nödvändiga insatser. Vi måste skapa fler vägar till arbetsmarknaden, särskilt för dem som står allra längst ifrån den. Vi moderater har föreslagit det vi kallar förstajobbetanställning, så att fler människor kan få en chans att få det allra första jobbet. Det skapar förutsättningar också för att människor ska kunna få sitt andra och tredje jobb. Vi måste höja kraven på att människor ska sträva efter att göra rätt för sig. Krav och kontroller i bidragssystemen tror vi måste öka. behöver vi en utbildningsplikt för vuxna som kommer till och som saknar grundskoleutbildning. Det är avgörande, tror vi, för att fler ska bli anställbara. Att öka kraven är en del i att stå upp för svenska värderingar, som att vi alla ska bidra och göra rätt för oss. Men jag tror också att vi behöver bli tydligare med vilka värderingar som vi vill ska gälla i . Därför har vi föreslagit ett obligatoriskt samhällstest för nyanlända med indragna bidrag vid utebliven närvaro. Det handlar faktiskt om att säkerställa kunskap och vetskap om att i ska alla män och kvinnor faktiskt behandlas lika. Det ska vara tydligt för alla redan från dag ett att hedersvåld och förtryck är oacceptabelt och att var och en som bor i ska göra allt som står i ens makt för att faktiskt få ett arbete och kunna försörja sig själv. Vägen in i samhället börjar för de allra flesta i skolan. Därför har föreslagit en nolltolerans mot dåliga skolor. Alla människor ska ha rätt till bra kunskap, oavsett i vilket område i de råkar bo. Det behövs ett aktivt skolval och en gemensam kö med både friskolor och kommunala skolor för att öka möjligheterna till mer blandade klasser. Genom insatser som ser till att alla elever kan gå i bra skolor och som höjer kunskapen i skolan – det handlar till exempel om mer undervisningstid, som vi har föreslagit – tror vi att fler kan ges möjlighet att gå vidare till jobb eller studier i stället för till utanförskap. Jobb, egen försörjning och nolltolerans mot dåliga skolor är centralt för att man ska lyckas bryta det nya utanförskap som vi ser i de mest utsatta stadsdelarna. är förebyggande insatser en avgörande faktor, exempelvis att vi ser till att fler socialarbetare är ute på fältet även efter kontorstid, så att man bättre möter ungdomar. Lokalt och nära trygghetsarbete är viktigt. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Grunden för att ska fungera är också att lag och ordning upprätthålls. I ett starkare lämnar rättsstaten inte någon eller något område utanför. Grunden för att man ska kunna få ett arbete och en bra skola är faktiskt att man kan känna sig trygg, att man vet att polis eller ambulans kommer om man behöver det och att rättsstaten inte sviker någon. Det är svårt, herr talman, att söka arbete om man inte kan känna sig trygg när man går ut på gator och torg. Satsningar på bättre undervisning i skolan spelar väldigt liten roll om skollokalen återkommande sätts i brand. Därför behöver minst 2 000 nya poliser som finns på plats, särskilt i de områden där tryggheten är som minst. Vi har också föreslagit, herr talman, att reaktionerna på attacker mot blåljuspersonal måste skärpas. Därför har vi tillsammans i Alliansen föreslagit att till exempel våld mot tjänsteman bör vara ett eget brott, där straffet som lägst är sex månaders fängelse. Det krävs insatser här och såväl som ett långsiktigt arbete på alla nivåer för att vända utvecklingen i utanförskapsområdena. Det kräver också en regering som vet vart man ska och som inte vill blunda för problemen. Och det krävs att man har en plan för ett starkare . 4 (SD): Det är i korthet en enda anledning till att vi har den här debatten : de andra sju partiernas förda invandringspolitik de senaste 30 eller 40 åren. Det är egentligen så enkelt. Hade man inte fört den grovt oansvariga invandringspolitiken och kombinerat den med en lika oansvarig mångkulturalism hade vi inte behövt stå här och prata om upplopp, våld och attacker mot samhället i våra förorter. Det är lektion nummer ett för samtliga andra partier. Lektion nummer två är att de åtgärder som ni har testat men misslyckats med är lika dåliga som de var då. Som sa: Definitionen av galenskap är att göra samma sak om och om igen och förvänta sig ett annorlunda resultat. Tyvärr får man mycket av den varan i den här kammaren. För hade jag en debatt med från Liberalerna, kanske inte specifikt om utanförskapsområdena och upplopp i förorterna men om radikalisering och terrorism, vilket har en viss koppling till detta. På bästa sändningstid lyfte fram en satsning som de hade om , som receptet mot radikalisering. Jag tycker att det visar lite på det jag sa: att de gamla metoderna som inte har fungerat testas om och om igen. är försvinnande lite i sammanhanget, om man tittar på samhället i stort. Och vad skulle de här pengarna gå till? Jo, till moskéer och fritidsgårdar. 25 miljoner till moskéer och fritidsgårdar var det förslag som Liberalerna på bästa sändningstid fokuserade på i Aktuellt i SVT, i hopp om att det ska förändra någonting. Min analys är att det förmodligen inte kommer att förändra någonting alls. Och om det gör det är det kanske snarare i dålig riktning, för då pumpar de dessutom in pengar i de organisationer där radikaliseringen sker. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Det är ungefär lika naivt som när vi diskuterade organiserad brottslighet 2012. förslag för att bekämpa organiserad brottslighet var gratis komvux. Trots årtionden av de här fantasifulla integrationsprojekten saknas det nästan helt självkritik och självinsikt. Vi har redan hört om liknande fantasifulla förslag, och det kommer vi förmodligen också att höra om i denna debatt. Både den förra alliansregeringen och den socialdemokratiska regeringen drev en politik som cementerade och ökade problemen i de så kallade utsatta områdena. hade till och med en utan-förskapslista som, när de var i opposition, visade hur dåligt det hade blivit. Sedan ändrade de beräkningsgrunderna för den när de själva kom in i re-geringen för att få det att framstå som finare när det egentligen blev värre. , i skrivande stund, har vi en asylinvandringstakt på runt 25 000 . Det motsvarar en mindre svensk stad . Och räknar jag inte in anhöriginvandring, arbetskraftsinvandring eller, för den delen, illegal invandring. Vi pratar alltså fortfarande förmodligen om människor motsvarande en medelstor svensk stad som kommer in till det här landet. På kort sikt handlar det om att återta kontrollen över de områden vi nu diskuterar, som vi i olika grad har förlorat kontrollen över. Det måste göras genom att sätta hårt mot hårt. har under en rätt föreslagit en rad olika åtgärder på en rad olika områden för att möjliggöra detta. Steg nummer ett är noll asyl- och anhöriginvandring, inte 25 000, inte 50 000, inte 100 000, utan noll. Dessutom har vi i människor som inte ska vara här, vilket regeringen själv säger. De vill ha ut 80 000 av dem som har fått avslag på sin asylansökan. Vi vill ompröva och se över dem med permanenta eller temporära uppehållstillstånd. Har de fuskat? Har de ljugit sig in i landet eller dylikt? Vi vill även se över dem som har fått sitt medborgarskap på felaktiga grunder för att kunna nullifiera dem, så att vi till och med kan uppnå en negativ invandring till det här landet. Då pratar jag inte om laglydiga invandrare som gör sitt bästa för att bli en del av samhället och för att anamma den svenska kulturen, utan jag pratar om dem som missköter sig eller på annat sätt fuskar sig in i landet och dem som inte vill uppgå i den svenska nationen. Utöver detta har vi budgeterat för utbildning av 7 000 nya poliser . lade fram en budget för 1 000 nya poliser. Urholkningen av polistätheten har pågått , och ligger vi på samma polistäthet som, tror jag, 2010. Beredskapspolisen togs bort 2012 av alliansregeringen, stödd av Socialdemokraterna och de andra också. Det var vi emot, och vi har budgeterat för att återinföra den. Beredskapspolisen kan till exempel användas för att stävja upplopp i vårt land. Man kan snabbt få ihop flera hundra eller kanske till och med tusentals poliser som kan hjälpa till att lagföra dem som begår dessa upplopp, vilket inte har skett . I Husbyupploppet, till exempel, hände ingenting. Vi vill också se ett särskilt straff för attacker mot blåljusverksamhet. lade jag fram ett förslag om en lymmellagstiftning som de har i , där det blir en straffskärpningsgrund om man begår ordningsstörningar under andra ordningsstörningar. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Vi vill att straffet för attacker mot blåljusverksamhet ska vara hårt. Vi vill se en miniminivå . Anledningen till att vi vill ha det höga straffet är givetvis att sådana attacker riskerar blåljusverksamhetspersonals liv och hälsa, men det drabbar även de laglydiga medborgare som bor i de här förorterna och som kanske inte får tillgång till ambulans, brandkår eller den samhällsservice de behöver för att överleva eller klara sig. Därför är det ett extremt allvarligt brott, och därför vill vi också se det straffet. Jag återkommer i mitt andra anförande till ytterligare förslag som vi har. 5 (MP): Dagens aktuella debatt handlar om situationen i utsatta stadsdelar. I grunden är det en fråga om att alla som växer upp i ska ha möjlighet att forma sitt eget liv och nå sin potential. Så är det inte . Det finns flera hinder som på olika sätt stoppar oss från det. Vi måste forma en politik som kan bryta en negativ spiral, som kan få människor och därmed stadsdelar att växa. En sådan politik måste vara framtidsinriktad. Den får dock inte vara naiv. Det finns ingen motsättning mellan att vara tuff mot kriminaliteten och att vara tuff mot kriminalitetens orsaker. Utan det senare blir det tidigare bara opportunism. Ett stort problem i flera städer handlar om otrygghet, om kriminalitet, om dåliga skolor och trångboddhet. Samhället måste investera och ge nya livschanser. Men vi måste också ställa krav. För många unga som växer upp finns det alltför få sätt att bli någon, att bli sedd, att få respekt och synas. Ett är att bli fotbollsproffs. Det kan förvisso vara en väg för någon, men för flertalet kommer det aldrig att bli verklighet. Det kan inte vara den enda vägen. För den som inte slår igenom på fotbollsplanen måste andra vägar finnas för att bli frisör, maskiningenjör, sjuksköterska eller trafikplanerare – för att få ett jobb och ett sammanhang. För alltför många unga som växer upp ligger ett liv i kriminalitet alltför nära. Kanske börjar det oskyldigt med skolk från skolan, ett sammanhang med äldre, mindre brott som skenar iväg mot något värre. Tidiga insatser är helt avgörande för att unga killar på glid inte ska hamna i en snabbt nedåtgående spiral. De utsatta stadsdelar vi diskuterar är alltför ofta präglade av brottslighet och därmed otrygghet. Mot detta måste samhället agera. Det största problemet är den grova organiserade brottsligheten, med män som lever utanför samhället och har sina egna lagar och regler. Polisen måste prioritera detta. Regeringen har redan vidtagit en del åtgärder, men mer kommer att behöva göras. Att myndigheter får bättre möjligheter att utbyta information är ett viktigt steg. Vi politiker måste även fortsatt vara lyhörda inför myndigheternas önskemål för att komma till rätta med och bekämpa grov organiserad brottslighet. Grogrunden för grov organiserad brottslighet är pengar. Det är därför viktigt att vi ser hela kedjan. Viss ekonomisk brottslighet kan te sig mer oskyldig. Men kostar det att åka taxi, under hundralappen att klippa håret, för ett paket cigaretter eller för en öl på restaurangen måste man fråga sig om lagar och regler följts och vilka villkoren egentligen är. Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar Den svarta ekonomin hänger ihop med den grova ekonomiska brottsligheten. Det är samma skamlösa människor som smugglar cigaretter och svartsprit som smugglar narkotika, människor och vapen. Det är samma skamlösa människor som utnyttjar arbetare med underbetalda arbeten som inte betalar sin skatt. Att arbeta emot den svarta ekonomin i alla dess former innebär att vi jobbar emot det hänsynslösa utnyttjandet av människor. Motverkar vi den grova ekonomiska brottsligheten motverkar vi också en av de farliga dörrarna för unga killar på glid som har som en av sina möjligheter att bli någon, att bli sedd, genom att göra karriär som yrkeskriminell. För varje ung kille vi kan förhindra på den banan sparar vi både pengar och ökar tryggheten. Men vi ger också en människa en framtid. Mycket börjar i skolan. De bästa lärarna och de mesta resurserna ska satsas på de skolor som har de tuffaste utmaningarna. I vårbudgeten finns det en särskild satsning på just dessa skolor. Vi ska satsa på att renovera de bostadsområden som är mest slitna. Vi måste i möjligaste mån förhindra trångboddhet och erbjuda fritidsaktiviteter i utsatta områden. måste vi ställa väldigt tydliga krav. Att begå brott och sprida otrygghet är aldrig någonsin okej. Våld och stenkastning mot blåljuspersonal är särskilt problematiskt. Det är helt oacceptabelt och måste motverkas. I miljonprogramsområdena upplever såväl brottsoffer som förövare och boende oro och otrygghet, som de har ett lågt förtroende för polisen och dess förmåga att lösa brott. Enligt en rapport som kom från Miklo är det en återkommande uppfattning hos boende i miljonprogramsområdena att de poliser som beter sig tveksamt handlar rasistiskt. Av rapporten framgår att en fjärdedel av dem som utsatts för brott inte anmäler detta och att förtroendet för polisen är särskilt lågt bland unga män. Dessa uppgifter visar på en allvarlig förtroendeklyfta mellan boende och en av de viktigaste delarna av staten – ordningsmakten. Om människor i utsatta stadsdelar inte känner förtroende för polisen minskar sannolikheten att brott anmäls och att personer ställer upp och vittnar, och risken är att tipsen från allmänheten uteblir. Det leder också till en minskad upplevelse av trygghet och en förstärkt känsla av att vara lämnad utanför. En annan del av detta är framväxten av polishat. Det sprids nidbilder av poliser på ett sätt som ytterligare förstärker känslan av otrygghet och utsatthet. Detta riskerar i sin tur att på ett oacceptabelt sätt öka motsättningar och locka olika individer till upplopp. För att förbättra kommunikationen och förståelsen mellan polis och ungdomar har bland annat och ett gemensamt dialogprojekt. I finns också projektet bakom uniformen, som har till syfte att förbättra dialogen mellan ungdomar och personer i uniformsyrken. vill bygga starkare genom att säkerställa att polisen kan arbeta på ett effektivt sätt med brottsbekämpning och genom att bekämpa kriminalitetens grundorsaker. Vi måste vända utvecklingen i våra mest utsatta stadsdelar och skapa ett tryggare samhälle där fler känner framtidstro och egenmakt. 6 (C): Aktuell debatt om situationen i utsatta stadsdelar En ambulans är på väg i ilfart mot . I bilen finns en svårt sjuk patient i behov av akutvård. Plötsligt smäller det till, och kupén fylls av glassplitter. Någon har kastat en sten rakt genom vindrutan på ambulansen. Händelsen hade kunnat få katastrofala följder, både för patienten och för ambulanspersonalen. klarade de sig, och ambulansen fortsatte in till sjukhuset utan framruta. Året innan, under en utryckning i , börjar det plötsligt regna stenar mot och hans kollegor i brandbilen. En av stenarna går igenom rutan och träffar i huvudet. Tack vare hjälmen klarar han sig, men ett stort jack i samma hjälm vittnar om hur illa det kunde ha gått. Chauffören blir inte träffad och kan köra därifrån innan fler brandmän träffas av stenarna som viner genom luften. Jag tror att flera kommer ihåg det här, för efter händelsen publicerade medierna ett öppet brev från till gärningsmännen. Han skriver så här: ”Jag kommer att hjälpa din mormor om hon får hjärtstillestånd och jag kommer även att hjälpa DIG om du går igenom isen en solig dag . Varför gör du så här mot mig? Jag har också en familj som vill träffa mig igen, precis som du!” Tyvärr är sådana här händelser numera inte särskilt ovanliga. Det tillhör blåljuspersonalens vardag att bli attackerad, ansatt och hotad i tjänsten, mitt i deras viktiga jobb när de rycker ut för att rädda liv. Exemplen ovan handlar om ambulanspersonal och brandmän som hamnar i skottlinjen, men vittnesmålen skulle lika gärna kunna ha kommit från poliser som också allt oftare utsätts för hot och våld. Det kan handla om allt från hotfulla ord till hindrande av utryckning och rent planerat våld. har jag haft tillfälle att besöka många delar av landet och följt med polisen för att bilda mig en uppfattning om hur deras möjligheter att arbeta för just denna trygghet ser ut.