prot · H309115 · 2016-06-08 00:00:00 — Det finns en rad exempel på verksamheter som är lagliga och reglerade, där vi har inspektioner och annat, men som många människor i samhället förmodligen kan anse som oetiska, till exempel pälshandel, halalslakt, manlig omskärelse eller minkuppfödning. Det finns en rad olika verksamheter som kan vara kontroversiella och ifrågasatta men som gång på gång har röstat för att inte förbjuda. Både regeringens proposition och den bakomliggande utredningen växlar mellan att använda begreppen ”oetiska förhållanden” och ”gravt oetiska förhållanden”. I författningskommentaren på sidan 99 i propositionen står det under rubriken att ”det kan finnas ett allmänintresse av att oetiska förhållanden avslöjas”. Sedan står det att ”gravt oetiska förhållanden kan utgöra allvarliga missförhållanden” i lagens mening. Därefter går man tillbaka till att resonera om vad som är den allmängiltiga uppfattningen om ”oetiska förhållanden”. Det här blir lite rörigt. Men regeringen pendlar alltså själv fram och tillbaka mellan olika begrepp. Det illustrerar det som är grunden för Liberalernas kritik, nämligen att regeringen inte kan tydliggöra vad man egentligen är ute efter. Man vill ha någon sorts kattlucka i lagen för att i efterhand kunna släppa in och godkänna situationer som inte riktigt kan beskrivas, men där det liksom känns rätt. Så bör man inte lagstifta, enligt min uppfattning. Det skapar rättsosäkerhet, för den anställde som inte får en rimlig chans att förutse vilket skydd lagen ger men också för arbetsgivaren. Vi är inte ensamma om kritiken. och Lagrådet har också varit tydliga med det under remissrundan. Vi står bakom den kritik som Lagrådet och har framfört. Det finns också en europeisk dimension som är lite besvärande. har nämligen rekommenderat medlemsländerna att stärka skyddet för visselblåsare. Det är klart att det är bra. Vi vill ha lagstiftningen och vill att den ska vara stark. Men, om vi utformar lagstiftningen på det sätt som regeringen och utskottet nu vill göra kommer det såklart att noteras med stort intresse i andra länder. Men vad som är majoritetens moraluppfattning skiljer sig åt i olika länder. Som man vill utforma lagstiftningen här skulle den kunna riktas mot helt andra företeelser i andra länder. Det finns till exempel stora skillnader mellan länder i synen på abort, hbt-personers rättigheter och vad som är etiskt acceptabelt. I en undersökning av TNS sa av de svarande i att de instämde mycket i påståendet att en kvinna som inte vill få barn ska ha rätt att göra abort. upplaga av European Social Survey instämde av de svarande i i att ”homosexuella borde få leva som de själva vill”. Låt oss då tänka oss en situation att en företagare i i tysthet ger ekonomiskt stöd till kvinnor som behöver resa utomlands för att göra abort eller att ett företag i under diskreta former sponsrar landets hårt trängda hbt-rörelse. Det är då tänkbart att en stor majoritet av allmänheten i dessa länder skulle anse att dessa företags agerande är grovt stötande. Ska detta göra att den som avslöjar till exempel sponsringen av hbt-rörelsen ska ges status som visselblåsare? Det tycker inte jag. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden Detta synliggör problematiken. Lagrådet har pekat på att det är förenat med betydande svårigheter att avgöra vad som är grovt stötande för en stor majoritet av allmänheten. har avstyrkt att lagstiftningen innehåller allmänna hänvisningar till etik och menar att det varken är rättssäkert eller ändamålsenligt. Från Liberalernas sida vill vi att man i lagstiftningen inte ska göra generella hänsyftningar på majoritetens moraluppfattningar. Vi menar att lagens tillämpningsområde ska vara objektivt och att lagen ska vara utformad så att den innebär en enhetlig och rättssäker tillämpning för såväl minoritet som majoritet i ett samhälle. 75 i (S): Det är naturligtvis med stolthet som jag för står i den här talarstolen och får prata om förstärkning av arbetstagarnas rättigheter i . Det är något som den nuvarande regeringen har tagit på allvar. Det har varit alldeles utan den typen av förstärkningar i svensk lagstiftning. diskuterar vi arbetsmarknadsutskottets betänkande 11, Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. Det handlar om ett lagförslag som i folkmun av förklarliga skäl oftare kallas visselblåsarlagen. Propositionen har kommit till efter en utredning som tillsattes av den dåvarande borgerliga regeringen. Den uppgift som den utredningen hade var just att hitta ett sätt att stärka skyddet för visselblåsare. Det gläder mig att vi kommer att få en bred majoritet för det lagförslag som vi lägger fram. Syftet med lagen är att ge arbetstagare rätt till skadestånd om man utsätts för repressalier av arbetsgivaren om man har slagit larm om missförhållanden på arbetsplatsen av allvarligare karaktär. Ingen arbetsgivare ska kunna bestraffa den anställda som blåser i visslan genom att till exempel omplacera, förändra lönevillkor eller inte förlänga tidsbegränsade anställningar därför att man har påpekat missförhållanden. Lagstiftningen gäller även inhyrd personal och tidsbegränsat anställda, och det är väldigt viktigt med tanke på hur dagens arbetsmarknad ser ut. Man kan tycka att det borde vara en självklarhet att man, om man påpekar allvarliga missförhållanden på arbetsplatsen, inte ska straffas för det. Men det finns inget eget lagskydd för det. Det är hög tid att vi i instiftar en sådan lag. Det finns ett visst skydd i annan lagstiftning . Den här lagen är en förstärkning av det befintliga skyddet. Som jag har sagt tidigare i flera debatter här i kammaren vilar en äkta demokrati på trygga medborgare. Att se och uppleva allvarliga missförhållanden men vara rädd för att avslöja dem därför att man kan bli straffad för det är inte en arbetsmarknadsmodell som skapar trygga individer – tvärtom. I den nuvarande regeringens vilja att stärka den svenska modellen med starka parter på arbetsmarknaden och med trygga individer på jobbet är den här lagstiftningen en bit på vägen att skapa ett bättre samhälle för alla. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden 76 (M): Vårt betänkande som vi diskuterar heter Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. Men vad betyder det egentligen? I dagligt tal säger vi ofta ”visselblåsare” om den som slår larm om något som inte står rätt till på arbetsplatsen eller hos arbetsgivaren. När någon bryter mot lagar och regler har arbetstagaren rätt att slå larm och ska skyddas i lagen mot alla typer av bestraffningar från arbetsgivaren. Vi har alla läst och hört om sådana visselblåsare. Det är arbetstagare som har larmat om något som har varit uppenbart felaktigt och som sedan själva har råkat illa ut. En av mest kända visselblåsare heter men kallades ”fången på fyren”. Han var den som avslöjade att faktiskt hade ansvar vid en oljeolycka 1977 på grund av ett fel på en karta. Han omplacerades därefter och därför av sin arbetsgivare till en fyr på grund. Då fanns det inget sådant lagligt skydd. Det verkar helt oacceptabelt för oss . Det ligger självklart i såväl arbetsgivarens som arbetstagarens intresse att alla skadliga företeelser kommer fram i ljuset, så att de kan hanteras. Men undersökningar visar att många avstår från att slå larm på grund av rädslan att drabbas av just repressalier. Det är inte bra. Vad är då en repressalie? Ja, det kan vara allt från uppsägning och avskedande till försämrade förmåner eller utfrysning eller mobbning på arbetsplatsen. Det är inte bara anställda som ska omfattas av den nya lagstiftningen, utan även inhyrd personal ska skyddas, och det är bra. Det skydd som grundlagarna ger en arbetstagare beror på om det är en privat eller offentlig arbetsgivare. Offentligt anställda har ett långtgående skydd när det gäller uppgifter som offentliggörs eller sådant som lämnas till medierna. I det privata näringslivet är dessa rättigheter inte lika stora. Efterforskning kan få göras vid offentliga avslöjanden. Faktum är att samhället har blivit mycket mindre auktoritärt under decenniernas gång och att medborgarnas krav på transparens har ökat. Vi tycker att det är bra att oegentligheter avslöjas. Vi ser det inte bara som en rättighet utan ibland som en skyldighet att slå larm, en moralisk skyldighet. Med den nya lagen avses att arbetstagaren har rätt att ta upp konkreta misstankar om något som kan ha påverkan av sådan art att det har fängelse i straffskalan. Arbetsgivaren får därefter inte utsätta arbetstagaren för någon form av bestraffning eller repressalier på grund av detta. Likaså ska det finnas ett särskilt skydd för en arbetstagare som offentliggör något eller som anmäler något till en myndighet eller till sin fackliga organisation. Som sagt ska detta gälla alla som finns på arbetsplatsen. Det blir därmed både tydligare och enklare att förstå för enskilda som överväger att slå larm. Vad säger då lagen, och vad är egentligen allvarliga oegentligheter? Det kan till exempel handla om bokföring som inte sköts som den ska. Det kan vara mutor, brottslighet som allvarliga miljöbrott, brister i säkerheten eller mycket allvarlig diskriminering eller trakasserier. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden En sak som är viktig att framhålla är att dessa oegentligheter ska vara begångna av en person i ledande ställning. Andra oegentligheter av arbetstagare omfattas inte av lagen. Det måste självklart finnas fog för påståendena om allvarliga missförhållanden, och det finns också gränser för vad som kan anmälas. Men vad som är ett allvarligt missförhållande är aldrig helt självklart. Det finns, som vi redan har hört från talarstolen, en diskussion om att det borde räcka med just bara missförhållanden. Det finns även en diskussion om vem som har rätt att anmäla och vem som ska omfattas. Men vi menar, precis som regeringen i detta fall, att man har landat rätt och att det är en rimlig balans. Den sanktion som föreslås mot arbetsgivare som bryter mot repressalieförbudet är att skadestånd ska ges till arbetstagaren för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har upplevts. anser att det är bra att det blir ett starkare skydd för alla som finns på en arbetsplats att faktiskt kunna påtala allvarliga brister i verksamheten. På så vis kan man också uppnå en bättre arbetsmiljö och få en tryggare personal, vilket är bra. Förhoppningsvis kommer också den nya lagtexten att ha ett visst preventivt syfte, så att allt fler följer de lagar och regler vi har och respekterar människor som påpekar brister. Målet för oss moderater är självklart alltid en riktigt god arbetsmiljö och en säker och trygg arbetsplats för alla som arbetar där. Här har den nya lagen en roll att spela. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 77 (MP): debatterar vi regeringens förslag till en ny lag om särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden och förslaget till ändring i offentlighets- och sekretesslagen. Visselblåsare fyller en viktig funktion i samhället, och arbetstagare har ofta en särskild möjlighet att upptäcka och påtala missförhållanden i verksamheten. De flesta länder har inget eller litet skydd för människor som på detta sätt ”skvallrar” på sin arbetsgivare, oavsett hur allvarliga anklagelser de för fram, hur mycket de har på fötterna, om det är till gagn för samhället att informationen kommer fram eller vad som händer med dem som berättar. Många runt om i världen riskerar sitt jobb, sin säkerhet och i vissa fall till och med sitt liv för att till exempel berätta om att deras arbetsgivare släppt ut gift i floden eller att polisen övervakar vanliga människor som inte är brottsmisstänkta. I har vi länge haft meddelarfrihet och efterforskningsförbud. Det är bra, men den arbetstagare vars arbetsgivare känt till att denne berättar för till exempel medier om oegentligheter på jobbet har haft ett svagare skydd. Det är därför glädjande att regeringen nu föreslår att skyddet mot repressalier för arbetstagare som slår larm ska förstärkas och att detta ska ske genom en ny lag. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden Att missförhållanden kommer fram och åtgärdas är av stort värde både för samhället och för enskilda individer. Det är av stort värde för samhället eftersom det sänder signaler till företag och myndigheter att det inte går att komma undan med vad som helst. Och det är av stort värde för individerna genom att till exempel arbetstagare slipper utsättas för risker i arbetsmiljön och att vårdtagare slipper utsättas för vanvård. En förstärkning av skyddet kan komma att få flera positiva effekter, till exempel genom att minska arbetsgivarens benägenhet att vidta repressalier och genom att bidra till att minska rädslan för repressalier hos arbetstagare som överväger att slå larm. Den nya lagen innebär ett särskilt skydd för bland andra arbetstagare med tidsbegränsad anställning. Eftersom kvinnor är överrepresenterade bland arbetstagare med tidsbegränsad anställning kan den nya lagen ha positiva effekter även i det avseendet. Lagen kan därför ha en viss effekt på jämställdhet mellan kvinnor och män. Som företrädare för ett feministiskt parti tycker jag att det är särskilt bra. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner. 78 (C): Alliansregeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över skyddet för arbetstagare som slår larm om olika former av missförhållanden, oegentligheter eller brott och föreslå åtgärder som syftar till att stärka skyddet och skapa ett tydligare regelverk. Förslaget överlämnades till regeringen och har remissbehandlats och är framme till beslut. Det är viktigt att missförhållanden inom företag, organisationer och myndigheter kommer fram. Det är viktigt för dem som arbetar där, men det är också viktigt i ett allmänintresse. Flera anmälningar har lett till nya lagar . Boforsaffären är ett exempel som ledde till lex – en lag som tillåter anställda att röja företagshemligheter som avslöjar brottslighet. innebär att den som får kännedom om missförhållanden i vården måste anmäla dem. Förslaget till ny lag ska öka skyddet för den som anmäler allvarliga missförhållanden på sin arbetsplats. Den nya lagen föreslås gälla även bemanningsanställda. Normalt ska man slå larm internt först. För att sedan kunna gå vidare och även slå larm externt ställs det högre krav på visselblåsaren. Arbetsgivaren ska ha getts möjlighet att återkoppla. Om arbetsgivaren inte har gjort det, eller om den som man ska anmäla till är den som har orsakat olägenheten, kan man larma externt direkt. Kravet för att visselblåsaren ska kunna få det förstärkta skyddet är att det rör sig om ett allvarligt missförhållande. Det måste röra sig om ett brott som har fängelse på straffskalan eller jämförligt. Brottet måste också ha skett i arbetsgivarens verksamhet. Visselblåsaren kan dock inte med stöd av den nya lagen begå brott mot till exempel tystnadsplikten. Lagen förslås träda i kraft . Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden Rätten till skadestånd som föreslås, om arbetstagaren utsätts för repressalier av sin arbetsgivare på grund av att man larmat om allvarliga missförhållanden i verksamheten, är ett viktigt och välkommet komplement till det skydd som arbetstagare i övrigt har mot repressalier med anledning av en larmhandling. Det finns i svensk rätt ingen särskild skyddslagstiftning för arbetstagare som slår larm om missförhållanden. Vid arbetstagares larm tillämpas därför en rad olika rättsregler från olika rättsområden. De områden inom svensk rätt som har särskild betydelse för frågan om vilket skydd arbetstagare som slår larm har är gällande regler om yttrandefrihet och meddelarskydd respektive de många olika regler inom arbetsrätten som kan innebära skydd för arbetstagare som slår larm. Grundlagarna tillförsäkrar var och en tryck- och yttrandefrihet som kan inskränkas endast på det sätt som framgår av grundlagarna. Det skydd som grundlagarna ger en arbetstagare som slår larm om missförhållanden hos arbetsgivaren skiljer sig åt beroende på om det är en privat eller en offentlig arbetsgivare. Men i denna lag likställer vi detta, så att det gäller oavsett arbetsgivare. Jag yrkar bifall till förslaget i arbetsmarknadsutskottet betänkande 11. 79 (KD): I detta betänkande tas frågan om en särskild skyddslagstiftning för arbetstagare som slår larm om missförhållanden på arbetsplatsen upp. Vi har tryck- och yttrandefrihet fastslagna i grundlagen. Men den lag som vi nu debatterar tar sikte på att förtydliga vad som gäller specifikt i arbetslivet och vilket skydd arbetstagaren ska ha vid larm om missförhållanden, oavsett om det är en privat eller en offentlig arbetsgivare. Det skydd som finns för offentliganställda är relativt långtgående, till exempel för dem som lämnar uppgifter till medierna, såsom skydd mot repressalier. Avtal kan inte heller frånta offentliganställda detta grundlagsskydd. En privatanställd har däremot inte samma skydd. Arbetsgivaren har då större utrymme att vidta åtgärder mot en arbetstagare som larmat om missförhållanden på en arbetsplats och kan också vidta efterforskningsåtgärder. I det förslag vi nu ska ta ställning till förstärks skyddet mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden. Förslaget ska ses som en del i ett större ramverk som ger skydd åt visselblåsare i arbetslivet. Det gäller både privat och offentligt anställda, liksom arbetsgivare. Man kan också vara inhyrd personal, och då är arbetsgivaren inhyraren. En arbetstagare kan slå larm till arbetsgivaren men också till någon utanför verksamheten. Det är även viktigt att betona att man med ”allvarliga missförhållanden” avser brott med fängelse i straffskalan eller därmed jämförliga missförhållanden. Självklart måste det finnas någon typ av klausul för att detta inte ska missbrukas från arbetstagarens sida. Därför ska arbetstagaren i första hand försöka slå larm internt, men om arbetsgivaren inget gör finns möjlighet att gå externt. Ni som kan arbetsrätten vet att vi fortfarande har lojalitetsprincipen i arbetslivet, vilket innebär att arbetstagaren måste försöka reda ut problem internt genom att uppmärksamma arbetsgivaren på missförhållanden. Men skyddet finns där om det finns fog för den misstanke om allvarliga missförhållanden som larmet avser. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden Om arbetstagaren däremot larmar i frågor som rör rikets säkerhet kan denne göra sig skyldig till brott. Det gäller även vid vissa andra tillfällen som rör tystnadsplikt, hetsbrott med mera. Om en arbetsgivare bryter mot repressalieförbudet ska arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren. Skadeståndet ska motsvara den förlust som uppkommer och den kränkning som repressalien innebär. Självklart ska vi ha en lagstiftning som skyddar arbetstagare som är visselblåsare och vill lyfta fram allvarliga missförhållanden. är det en balansgång när och hur man ska få tala om förhållanden på en arbetsplats. Det är därför rimligt att detta gäller allvarliga missförhållanden. Vi känner alla till fall som uppmärksammats i medierna, bland annat inom äldreomsorgen. Vi kommer alla ihåg lex Sarah-fallet. Det är viktigt att människor vågar höja rösten när de ser allvarliga missförhållanden på en arbetsplats. Jag tror att de flesta av oss menar att det finns ett allmänintresse i att anställda som uppmärksammar missförhållanden som berör äldre, sjuka, funktionsnedsatta – eller andra som kanske inte kan göra sin röst hörd – anses vara i särskilt behov av skydd. När vi har både privat och offentligt drivna verksamheter på olika områden i samhället bör det alltså omfatta alla verksamheter. Därför är det bra att denna lagstiftning kommer till. Med det, herr talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 80 Arbetsmarknads- och etableringsminister (S): Vi tillbringar mycket tid på jobbet – kanske uppemot tio tusen dagar under ett arbetsliv. Allt fler människor har chans att arbeta; det har aldrig varit så många människor i som har ett arbete som just . Sedan vi tillträdde är de 113 000 fler. För de allra flesta är jobbet en väldigt viktig del av livet. Det är där vi tillbringar mycket tid, och det är där vi har vänner. Det är där vi sliter i vårt anletes svett, men det är också där vi har roligt och gör nytta. Det är en väldigt viktig del, och vi lär oss ofta mycket på jobbet. Jag vill att de svenska arbetsplatserna ska vara präglade av öppenhet. Jag vill ha en arbetsplatskultur där det är högt i tak och där arbetstagare törs och kan ta ansvar och egna initiativ. Det är det som är syftet med den nya lagen – att göra det öppnare på våra arbetsplatser och få fler att våga säga ifrån om de upptäcker saker som innebär eller misstänks innebära allvarliga missförhållanden. Jag tycker att sa det bra: Det ska vara både lagligt och önskvärt att offentliggöra allvarliga missförhållanden eller misstanke om allvarliga missförhållanden. Det är det som är syftet med lagen. Vi säger också i lagen att det inte behöver vara arbetsgivaren som begår ett brott som har fängelse i straffskalan. I stället räcker det att det sker inom arbetsgivarens verksamhet. Det kan vara i arbetsgivarens lokaler, och det kan vara under arbetstid. Det händer nämligen mycket på jobbet, och allt som händer behöver inte innebära att arbetsgivaren själv skapar allvarliga missförhållanden; det kan ju vara någon annan på jobbet eller i lokalerna som gör det. Lagen omfattar även detta. Ett särskilt skydd mot repressalier för arbets-tagare som slår larm om allvarliga miss-förhållanden Regeringen har gjort några viktiga förändringar i förhållande till det förslag som var utsänt på remiss, men innan jag går in på dem vill jag säga någonting om vad ”allvarliga missförhållanden” är. Det har sagts här att det skulle vara svårt att tolka. Jag tycker inte det. Med ”allvarliga missförhållanden” menas brott som har fängelse i straffskalan eller därmed jämförbara förhållanden. Det är alltså inte allmänt oetiska företeelser som faller inom detta, utan det är sådant som är jämförbart med brott som har fängelse i straffskalan. Det kan vara sådant som skattebrott. Det kan vara sådant som försvårande av skattekontroll. Det kan vara användande av svart arbetskraft. Det kan självklart vara sådant som vanvård eller missförhållanden som drabbar vårdtagare, elever eller andra som är beroende av verksamheten. Det kan vara sådant som kränkningar av grundläggande fri- och rättigheter. Det kan vara korruption. Det kan vara skador eller risk för skador på miljön. Det kan vara skador eller risk för skador på liv och hälsa. Det är väldigt mycket som ryms inom detta. Jag får ibland frågan hur man ska veta vad som har fängelse i straffskalan. Jag vill ändå säga att vi ju normalt sett utgår från att alla i kan följa lagen utan att nödvändigtvis kunna varje del av varje lagparagraf. Det är därför inte orimligt att människor ska kunna förhålla sig till en sådan här regel. För att säkerställa att människor ska kunna inhämta hjälp för att göra bedömningar är en av de ändringar vi har genomfört att göra det enkelt för arbetstagaren att ta kontakt med sin fackliga organisation för att be om råd. Till skillnad från förslaget i utredningen har vi vidgat möjligheten att ta kontakt med den fackliga organisationen utan att det betraktas som att man går externt – även om arbetsgivaren inte är bunden av kollektivavtal.