prot · H40949 · 2016-12-19 00:00:00 — Punktsanktioner är bra mot en regim som gör på detta sätt mot sitt eget folk, mot sina egna politiskt valda, mot partier och mot medborgare. Vi ska inte belöna mer. Jag hoppas att och regeringen tar till sig de här sakerna. Det är faktiskt inte krav som bara vi här i talarstolen hävdar. Det är också de oppositionella och kurdiska och turkiska författare, journalister och andra politiker som vill att vi ska göra någonting. För vi är deras röster när de själva inte kan hävda sig. 9 (M): I arbetar vi ledamöter över partigränserna inom bland annat nätverk för mänskliga rättigheter i . Vi gör vad vi kan, men det är uppenbarligen inte tillräckligt. Vi skriver brev. Vi för dialoger. Vi arrangerar seminarier. Jag vet att det finns liknande nätverk runt om i i parlamenteten som agerar precis på samma sätt som vi gör. Vi har i också en vänskapsgrupp med kurder. Även i detta nätverk arrangerar vi samma form av aktiviteter. Vi är frustrerade över den utveckling som sker. En ändring måste till. Blockader kanske kan vara något – ekonomiska sanktioner mot enskilda individer, på samma sätt som det finns gentemot och som det finns gentemot individer i . Kanske kan det vara någonting. En ändring måste nämligen komma till stånd. Det måste bli ett stopp på det som pågår i . Jag tänker också på de kurder som finns i . Jag har träffat åtskilliga kurder som inte längre vill fira , den stora högtid som kurder av tradition alltid firar. De uttrycker en oro för sina anhöriga som är kvar. De kommer inte i kontakt med sina anhöriga eftersom internet av och till är avstängt. Det går inte att ringa. Det går inte att ses. Jag vill inte höra fler av mina kurdiska vänner uppgivet säga: Vad kan man göra? Det är den fråga som kurderna ställer. Vad kan man göra? 10 LAWEN REDAR (S): Jag delar den frustration som interpellanterna uppvisar . Det är en förödande situation. Vi kommer inte ifrån det. Jag vet att utrikesministern också delar den uppfattningen. Frågan här handlar om vad som är strategiskt klokt att göra. Vi måste nog fortsätta med det kravfyllda närmandet. Jag är oerhört rädd för hur det skulle bli om vi inte fortsätter att ha en dialog med , om vi faktiskt pratar om sanktioner mot ett land med 3 miljoner flyktingar och om vi diskuterar att vi inte ska sitta vid förhandlingsbordet tillsammans med den här parten, hur många övergrepp den än begår. Vilka alternativ är det vi ger då? Jag är rädd för den utvecklingen, för jag vet att i viss mån har andra aktörer man kan samarbeta med än ett EU som faktiskt värnar om de demokratiska principerna, om rättsstatens principer och om att vi ska kunna se ett land utvecklas åt rätt håll. Jag är såklart ännu mer ledsen över att vi faktiskt inte sitter vid ett förhandlingsbord där vi kan göra till en ytterligare närmande part på grund av de övergrepp man begår. Men jag vet också vilket alternativ vi kan sätta det här landet i om vi stänger förhandlingarna och om vi inte fortsätter med det kravfyllda närmandet. Detta är den politiska svårighet vi står inför när vi diskuterar . Alla är förbannade och ledsna över den utveckling vi ser. Det är våra vänner som sitter fängslade. Det är våra vänner som befinner sig i den här fruktansvärda situationen. Men jag delar inte uppfattningen att vi nu ska stänga dörren för fortsatta samtal och att vi ska prata i termer av sanktioner. Det handlar också om de mest utsatta människorna. De står då inför en situation där det är deras ekonomi och deras möjligheter att fortsätta ett anständigt liv som står på spel. Det är där jag tror att vi har delade uppfattningar. 11 Utrikesminister (S): Interpellanter och alla som har varit med i debatten! Det är just frustrationen som ni ger uttryck för. Vad mer kan vi göra ? Jag tror att det är väldigt viktigt att man håller sig till det som erbjuder en ram och en process för den här typen av samtal, och det är naturligtvis EU-närmandet. Jag tror att det också för oppositionen och civilsamhället i är väldigt viktigt att detta finns, för det handlar om att sätta upp tydliga kriterier. Som ni vet pågår det inga faktiska förhandlingar. gjorde framför allt , som svar till Hans, stora framsteg. Vi kunde se att det kom reformer på plats. Det var stora reformansträngningar. Tyvärr har vi sett en svår tillbakagång. Man har gjort vissa framsteg i förhållande till akin, alltså det gemensamma regelverket för EU, men tillbakagången har varit på centrala områden, som mänskliga rättigheter. Som läget är just nu pågår det inga förhandlingar. Men jag tror att det vore förödande för den demokratiska utvecklingen, för oppositionen och för möjligheten att ge stöd till oppositionen att nu markera att EU drar sig ur och att vi stänger den här dörren. Det är också det som är den största skillnaden mellan och ett land som : I alla fall tills nu har det i funnits levande medier, press, ett civilsamhälle som är mycket, mycket aktivt och även en livlig debatt. Det är viktigt att fortsatt ge stöd till de krafter i som är positiva till en turkisk EU-process och som önskar en annan utveckling och en återgång till reformer som stärker respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Tyvärr kunde inte EU heller enas beträffande slutsatser för utvidgningen. Detta visar att om vi skulle föreslå sanktioner har vi inga möjligheter att få stöd för det. Jag menar att man alltid måste vara beredd att använda hela den politiska och diplomatiska verktygslådan, men det handlar också om valet av strategi och relation till framöver. Vad är det som kan ge bästa resultat även på lång sikt? Vi menar att det är viktigt att göra flera olika saker , alltifrån uttalanden som markerar var vi står – som ni kommer ihåg gjorde jag uttalanden om det som och andra nämnde, det vill säga hur man ändrar lagstiftningen och faktiskt minskar skyddet för barn som har varit utsatta för sexuella övergrepp, vilket gav mycket starka reaktioner från den turkiska regeringen – och om att agera gemensamt i EU-kretsen och förstås i bilaterala kontakter och med vårt reformstöd ge hjälp till de fria och oberoende röster som kan driva debatten också i . Vi måste fortsatt hålla fast vid EU-processen, och jag vill också säga att det är viktigt att man talar på rätt sätt om faciliteten för flyktingar i . Avsikten är att dessa ska gå till flyktingarna i , och har i stora drag levt upp till sina åtaganden och inte minst till exempel erbjudit möjligheter för flyktingar att arbeta. Det mesta av pengarna går ju till FN-organen som är aktiva på marken. 12 HANS (V): Det är viktigt att påminna om att när och här argumenterar för fortsatta EU-förhandlingar och ett fortsatt flyktingavtal mellan och argumenterar man inte bara mot oss som står här i kammaren, utan man argumenterar även mot väldigt många krafter i som säger att och EU måste sätta press bakom orden och agera genom att villkora EU-förhandlingarna med att Erdoğan verkligen gör förbättringar och släpper de politiska fångarna fria. Man säger att EU bör bryta det flyktingavtal som har ingåtts med , både därför att det har lett till stängda gränser för flyktingar, vilket har resulterat i mer människosmuggling över , och för att det har resulterat i att oppositionen i har försatts i en ännu tuffare situation. Jag förstår att en socialdemokratisk utrikesminister inte alltid kan lyssna på – det skulle ju vara konstigt – men jag är lite förvånad över att man inte väljer att lyssna mer på den opposition som finns i och deras tydliga krav. De har ju förslag som man skulle kunna gå vidare med. En av dem jag träffade i var parlamentarikern . Han riskerar nu såklart fängelsestraff, eftersom han tillhör HDP. Han har även ett tyskt medborgarskap, och jag frågade honom varför han är kvar i och inte åker till och går i exil i stället. Ziya svarade: Det är 6 miljoner människor som har röstat på mig i det här landet. Den dagen ni ger en möjlighet till dessa 6 miljoner och deras familjer att lämna och gå i exil i EU, då följer jag efter. Men fram kommer jag att fortsätta att finnas här och kämpa. Det är precis så väldigt många resonerar inom oppositionen och inom det civila samhället: Man kommer att fortsätta att kämpa. Den uppgivenhet vi ibland möter i är en lyx för oss som befinner oss i en demokrati. Det har man inte råd med i . Då blir frågan: Vad ska vi göra i för att ge dessa modiga män och kvinnor vårt stöd? Vad kan vi göra för att de ska känna att de har en vän och allierad i ? Jag tror att det första vi måste göra är att lyssna på vad de ber oss göra. 13 AMINEH KAKABAVEH (V): Tack, utrikesministern! Frustrationen är stor, och repressionen mot miljontals människor i är totalt oacceptabel. Det måste vi göra någonting åt. Därför vill jag fråga utrikesministern om hon kommer att ta initiativ från men också inom EU för att de valda HDP-politikerna som sitter fängslade ska frisläppas, liksom journalister, författare och de oppositionella som helt enkelt är kritiska. Det finns även de som är sjuka, till exempel Aslı Erdoğan som jag nämnde, en kurdisk författare som sitter i fängelse och är väldigt sjuk och inte får den vård hon behöver. Jag vill också fråga om utrikesministern och är beredda att inom EU, eller från som enskilt land, försöka få parterna att komma till fredsförhandlingar. Det är helt enkelt den enda vägen till en politisk lösning. Det är inte möjligt via det krig som Erdoğan har startat; det är bara via dialog och politisk lösning som fred är möjlig för kurderna och för hela regionen i . Man måste göra någonting. När någon har startat ett krig mot sitt eget folk måste andra parter lägga sig i, och jag förväntar mig att både och EU gör någonting skyndsamt och snabbt innan det eskalerar, innan fler attentat sker, innan fler människor fängslas, dödas, mördas och drivs på flykt. 14 Utrikesminister (S): Tack för den här debatten! Den har varit väldigt viktig och speglar engagemanget, kunskaperna och även modet inte bara hos riksdagsledamöter utan alla andra i som känner samma förtvivlan och frustration som ni alla har nämnt över situationen i . Vad kan vi göra? Vi ska fortsätta att arbeta via internationella och europeiska organ. Vi ska fortsätta att se till att vi får stöd av övriga EU-medlemsländer. Vi har alltid varit där i spetsen och drivit på. Det är en kontinuerlig hållning från svensk sida, och det är väldigt viktigt. Alla vet dessutom att vi har utmärkta bilaterala kontakter, och även dem använder vi nu för att trycka på. Vi säger väldigt tydligt till våra partner vad vi tycker om situationen när det gäller rättsstatens principer, mänskliga rättigheter och demokratin, och vi oroar oss förstås på samma sätt som ni gör. Vi ska dessutom använda vårt reformstöd mycket tydligt, och vi ska ge de modiga männen och kvinnorna i hjälp i vetskapen om att EU inte stänger dörren. Vi säger inte att nu slutar vi att förhandla med er, nu inför vi sanktioner, nu drar vi tillbaka allt det som har varit våra möjligheter att påverka processen, för vad skulle då hända i ? Det betyder dock inte att vi är engagerade fullt ut i att förhandla just . Kom även ihåg att pengarna i flyktinguppgörelsen går till utbildning, hälso- och sjukvård och arbete! Det är pengar som går till mat, rent vatten och tak över huvudet till närmare 1 miljon människor. Detta hjälper faktiskt till att leverera just . Man ska vara korrekt i hur man beskriver hur dessa pengar används. Drar vi undan det har vi också förlorat väldigt mycket. Regeringen fortsätter arbetet, och vi kommer också att ge skydd till de människor från som behöver det. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2016/17:168 om fred och demokratisk ordning i efter 15 Utrikesminister (S): har frågat mig om jag avser att verka för att minoriteter får vara en del av den framtida politiska lösningen i och i så fall på vilket sätt, om det är mitt ställningstagande att minoriteterna bör få egna självstyren i , vilka eventuella initiativ eller åtgärder från min sida som uttalanden om att ta över mark som vunnits från /Daish föranleder, om jag och regeringen vidtagit åtgärder efter Amnestys rapporter om etniska rensningar från KRG:s sida och huruvida jag och regeringen arbetar för att inte ska hamna i politisk konflikt eller vapenkonflikt med det kurdiska självstyret KRG, och i så fall på vilket sätt. Jag delar oro över den långsiktiga utvecklingen i och risken för förnyad konflikt efter att den globala koalitionen uppnått sina mål i kampen mot Daish. Vägen framåt måste utgöras av en inkluderande politisk process som innefattar nationell försoning, reform, dialog, respekt för folkrätten, rättsstatens principer och de mänskliga rättigheterna. Detta är nödvändigt för att inte riskera instabilitet och konflikter mellan olika religiösa och etniska grupper, och för att lösa tvistefrågor på ett fredligt och demokratiskt sätt. Det gäller även frågan om framtida kontroll över de omtvistade områdena. är det denna breda politiska process som är avgörande för att upprätta ett lagligt styre och skydd för minoriteter och att lösa frågan om självstyre för minoriteter i . Regeringen anser att det är upp till folk att avgöra hur denna process ska se ut. Det internationella samfundet kan stödja processen. Regeringen har en löpande dialog med företrädare för olika minoritetsgrupper såväl i som i . Jag träffade till exempel själv företrädare för yazidier, assyrier, kaldéer och syrianer i under mitt senaste besök i landet. Det har också mina kollegor och statsministern gjort. Rapporter om övergrepp mot civila i kampen mot Daish är givetvis något som regeringen tar på stort allvar. Vikten av att respektera internationell humanitär rätt och mänskliga rättigheter förs konsekvent fram i den politiska dialog som vi har med våra motparter i och . De svenska militära utbildarna i har även som en av sina uppgifter att utbilda de lokala försvarsstyrkorna i folkrätt och mänskliga rättigheter. arbetar för att främja en inkluderande politisk process i i alla forum, inklusive EU, FN och den globala koalitionen mot Daish, och vi tar kontinuerligt upp detta i våra kontakter med företrädare för regeringen i och regionala regering, KRG, senast under statsministerns resa till och . Statsministern uttryckte då även sin oro över de övergrepp som skett mot etniska och religiösa minoriteter. Regeringen uppmanar kontinuerligt både centralregeringen i och KRG till dialog och samarbete. FN:s insats i , Unami, spelar en viktig roll i att på olika sätt stödja den politiska processen och nationell försoning. stöder Unami i dessa ansträngningar och har nära kontakter med FN på plats i . Regeringen arbetar även konfliktförebyggande genom biståndet till . I den nya bilaterala utvecklingssamarbetesstrategi med som regeringen har tagit fram kommer fokus att ligga på just freds- och statsbyggande samt jämställdhet. Regeringen har även gett nytt stöd till FN:s utvecklingsprograms, UNDP:s, stabiliseringsfond som syftar till att återupprusta områden som befriats från Daish och möjliggöra för människor att återvända till sina hem. Detta arbete är centralt i regeringens arbete för att undvika fortsatta konflikter mellan olika grupper i . verkar även för ökat EU-engagemang för långsiktiga stabiliseringsinsatser i . 16 (L): Tack, utrikesministern, för ett utförligt svar på min interpellation. Jag delar helt och hållet utrikesministerns syn på vad den svenska insatsen i är till för. Det är glädjande att våra militärer har i uppdrag att utbilda även i folkrätt och mänskliga rättigheter. Medlen till UNDP och insatsen av Unami är otroligt bra insatser. gör mycket för , och det ska vi vara stolta över. Det är också glädjande att höra att regeringen och utrikesministern i sina bilaterala kontakter har framfört kritik mot centralregeringen i och det kurdiska självstyret för begångna övergrepp, särskilt vad gäller den välkända Amnestyrapporten. Vi som vill väl måste också vara de som är snabbast och tydligast med vår kritik när man begår brott mot folkrätten och andra typer av brott, särskilt när vi stöder militären. Min bild är att det största hotet mot fred och stabilitet i är den extremt hårda sekterismen i landet. Om omvärlden tillåter hämndaktioner mot sunnimuslimer för aktioner riskerar vi att skicka många unga grabbar och tjejer rakt i händerna på eller andra terroristorganisationer. Om andra folkgrupper skickar signaler att det är som kan skydda människorna kommer de att vända sig dit. Det är viktigt att vi visar motsatsen. Många av landets minoriteter upplever sig själva som skyddslösa. Det är de som får ta den största smällen när saker och ting händer. Jag har träffat en parlamentariker i som beskrev det som att man är fotbollen som skjuts mellan olika starka folkgrupper i landet, det vill säga kurderna, sunnimuslimerna och shiamuslimerna. Det får inte fortsätta att vara så. Utrikesministern har svarat väl på frågorna, men jag skulle vilja ha tre förtydliganden. Det första förtydligandet gäller att KRG:s president uttalar att han inte tänker lämna tillbaka mark som han har återtagit från Daish som inte tillhör KRG. På vilket sätt har utrikesministern offentligt riktat kritik mot dessa uttalanden? Det framgick ingen sådan kritik i svaret. Det andra förtydligandet gäller stöd till landets minoriteter. Jag undrar vad regeringen specifikt kan göra för att säkerställa att UNDP:s medel faktiskt når fram. Vi är båda fullt medvetna om hur otroligt korrupt landet är, och även KRG har stora problem med korruption. När jag har varit på plats och pratat med både den yazidiska gruppen och den assyriska gruppen har de sagt att de upplever att hjälpen inte når fram. UNDP:s medel slussas via centralregimerna. När det sker måste man vara otroligt tydlig med att pengarna faktiskt kommer fram, och det måste finnas en stark återkoppling. Korruptionen är helt otrolig. Mig veterligen har knappt någon yazidier återvänt till Sinjarområdet. Det beror på att de måste ha något att återvända till. Om det inte finns el, skolor eller vägar hjälper det inte att bygga hus. Medlen har inte nått fram på ett tillräckligt tydligt sätt. Givaren måste vara mycket tydlig med pengarna. Det tredje förtydligandet gäller att meddelade , alltså före IS/Daishs invasion, att man avsåg att skapa provinser för minoriteterna, bland annat på . Det är helt tydligt att minoriteter är på utdöende. De kommer inte att finnas kvar om inte tydligare åtgärder vidtas. Det går att prata om fred och stabilitet, men om inte minoriteterna känner att så sker i deras vardag kommer de inte att finnas kvar. Folkgruppen mandéer, som omfattade 200 000 människor vid invasion av , finns knappt kvar i landet. Andra folkgrupper – minoritetsfolk – är på utdöende. Utan självstyre kommer de inte att finnas kvar . Varför kan inte utrikesministern tydligare ta ställning för att grupperna borde få rätt till självstyre? Om det bara kommer att vara befolkning som ska bestämma kommer det inte att finnas några självstyren för minoriteter framöver eftersom de flesta inte vill dem väl. 17 LAWEN REDAR (S): Jag tackar utrikesministern för svaret, och jag tackar interpellanten för den angelägna frågan och för de perspektiv interpellanten ger uttryck för. Det är oerhört viktigt att värna om de minoriteter som finns i . Det är ett land med stor pluralism, och det är ett land med en lång historia av förtryck gentemot olika minoriteter. Förtrycket har i olika historiska skeden tagit sig olika uttryck. Minoriteter får beroende på vad de utsatts för en paranoid inställning till vad som komma skall med tanke på de maktbalanser som finns i en stat. Historia spelar en roll. Makt spelar en roll. Politiska uttryck spelar en roll. Det kan också bli en överanalys av vad de olika strategiska skedena kommer att innebära . Jag tror också att sekterismen är förödande, och jag tror att någonstans måste fortsatta hållning, som hitintills varit oerhört bra, handla om att alla folk har rätt till självbestämmande, rätt att få beskriva hur framtiden för ska bli post-Daish. De minoriteter som finns i ska ha rätt att få uttrycka en vilja för framtiden och få stöd från . Det har utrikesministern uttryckt väl i alla de strategier har uppvisat i hanteringen av . Vi har stöttat koalitionen och irakiska armén med peshmergastyrkorna för att bekämpa Daish. Det har varit ett oerhört viktigt arbete. Jag saknar det som har varit bra för , Syrienstrategin, som handlar om långsiktigt uppbyggande – resiliens. Det handlar om att titta på de grupper som har förmåga att bygga upp skolor, utbildning, sjukvård och så vidare. Frågan är om skulle kunna, likt Syrienstrategin, med en tydligare insats för , titta på de grupper som har den kapaciteten. Det handlar om att långsiktigt bygga upp de områden som tyvärr har blivit utsatta för Daishs framfart och övergrepp men som har blivit befriade. Går det att titta på liknande strategier för resiliensuppbyggande, för skola och utbildning, för minröjning och så vidare? Har strategier bortom det humanitära biståndet som skickas till ? 18 Utrikesminister (S): Jag tror att vi kan vara överens, också över partigränserna, om analysen av och synen på situationen i och om vad som behöver göras framöver. Vi har från svensk sida betonat vikten av att vi tidigt planerar för tiden också efter det att man, med hjälp av den globala koalitionen, har uppnått militära mål i kampen mot Daish. Här behövs en inkluderande politisk process, precis som säger, nationell försoning, reform, dialog, respekt för folkrätten och de mänskliga rättigheterna, rättsstatens principer och, förstås, att man ser till minoriteternas ställning. Det här är den enda vägen framåt om vi vill ha en demokratisk utveckling och stabilitet i . Det är också det enda sättet att lösa en av de svåraste frågorna om kontrollen över de omtvistade områdena. Det vi kan göra är att ständigt i FN- och EU-sammanhang och i de bilaterala kontakterna uppmana både centralregeringen i och i KRG till dialog och samarbete. är frågan om kontrollen över de omtvistade områdena inte bara en fråga för regeringen i och KRG, utan det är verkligen viktigt att de olika minoriteterna får sina röster hörda. Då kan vi stötta den processen. Som svar på Lawens fråga fattade vi beslut om den nya femåriga strategin för utvecklingssamarbete med . Den kommer att utgå från de behov som skapas av konfliktsituationen i landet med fokus på freds- och statsbyggande samt jämställdhet. För detta allokerar vi mellan 600 miljoner och för perioden –2021. Det blir en plattform för oss att föra diskussioner om hur arbetet ska gå till. Även om man förstår frustrationen är det svårt att säga i detalj hur processen ska se ut för de olika minoriteterna. Man måste garantera att den blir inkluderande, att de har en röst och ett inflytande i hela processen. Med goda vänner är det så att de också kan ge kritik, och det gäller också från vår sida. Man vet att vi har varit en långvarig och god partner som på alla sätt har stött med medel och politiskt och humanitärt. Då kan vi också resonera om faran framöver med sekterismen och med att man inte skapar inkluderande processer. När vi nu ger pengar till UNDP, 90 miljoner extra, är en fråga som vi alltid ställer om vi kan försäkra oss om att de når fram. är det alltid en kritik som kommer tillbaka att vi skulle kunna bli ännu mer målinriktade eller att vi inte når fram dit vi vill nå fram. Men vi brukar normalt sett gå via FN-organen för att kunna leverera vårt stöd. När det gäller uttalanden försöker vi i den politiska processen att tala om att här är det inte någon hjälp om man går ut och säger sådant som sedan bara kommer att skapa ännu mer av klyftor och motsättningar. Vi försöker ständigt ha samma budskap om inkluderande processer och dialog. 19 (L): Tack utrikesministern och tack ledamoten ! Jag tror att jag delar ledamotens uppfattning att vi behöver ha en mer långsiktig syn på hur ska utvecklas, för de senaste 10–15 åren har det skett omstörtande saker, och det har inte funnits en tillräckligt långsiktig syn. Jag vill bara ge en bild av situationen för minoriteterna i landet.