prot · H30958 · 2016-01-26 00:00:00 — Det handlar bland annat om att samla in information och se över hur det egentligen ser ut med behoven . Det handlar också om att kunna vara behjälplig när man ska göra inköp på en marknad som tyvärr har drabbats av en bristsituation. Jag tror att den bästa vägen framöver är att jobba i de befintliga strukturerna. Det handlar om att se till att samarbetena eventuellt förbättras på de ställen som de behöver förbättras. Det gäller framför allt att inte leka ”hela havet stormar” och att göra om något system från grunden. Det tror jag vore djupt olyckligt. Jag är glad att kunna konstatera att även om det har varit en svår situation har det aldrig hotat folkhälsan, utan man har lyckats bemästra situationen. Det tycker jag visar på robustheten i det nuvarande systemet. Det visar att vi har en bra grund att stå på också för framtiden. Avslutningsvis vill jag dock säga att även om jag tror på den nuvarande ordningen måste man alltid kunna titta med kritiska ögon. Vi vet att globala hälsohot förmodligen kommer att bli mer vanliga . Vi behöver ompröva det sätt vi arbetar på och de system vi har för att kunna möta hälsohoten och trygga den svenska folkhälsan. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2015/16:307 om åtgärder beträffande cannabisbruk 108 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att motverka de skadeverkningar som cannabisbruk kan föra med sig. Det är nu antog regeringens proposition om en samlad strategi för alkohol‑, narkotika‑, dopnings- och tobakspolitiken för åren 2011–2015. Det är därför dags att ta nya steg, och regeringen kommer att lägga fram en förnyad men fortsatt samlad ANDT-strategi för kommande femårsperiod. inbjöd jag till fyra hearingar för att föra dialog med berörda aktörer om framtida utmaningar inom ANDT-området. Vid hearingarna deltog representanter från myndigheter, forskarsamhället, kommuner och landsting liksom civilsamhällets organisationer. Dessa, tillsammans med andra underlag, har legat till grund för mål och inriktning för strategiperioden –2020. Cannabis är den narkotika som missbrukas mest. Bruk av cannabis är vanligare bland unga människor än bland äldre. Därför är barn och unga den viktigaste målgruppen för det cannabisförebyggande arbetet. Cannabisbruket bland unga är lågt jämfört med andra länder i , och vi ser ingen ökning. Men vi vet att cannabis är vanligare bland unga människor i storstäderna jämfört med riket i övrigt. Därför finansierade staten –2015 en satsning i de tre storstäderna , och . Syftet var att främja ett gemensamt preventivt arbete mot cannabis bland annat genom kompetenshöjande insatser bland dem som arbetar med unga och inom vård- och behandling. fick i uppdrag att ställa samman forskningsresultat och utvärderingar av genomförda insatser som rör framför allt cannabismissbruk och att sprida kunskapen om effektiva metoder och strategier när det gäller såväl förebyggande som tidiga insatser. Genom att ta till vara och sprida den kunskap som vi nu har fått liksom att fortsätta följa upp och utvärdera de insatser som görs skapas goda förutsättningar för en fortsatt utveckling av det cannabisförebyggande arbetet i hela landet. Länsstyrelsernas ANDT-samordnare och de processledare som finns för att utveckla missbruks- och beroendevården utgör viktiga resurser för att stödja kommunernas och även landstingens arbete för att motverka cannabisbruk och missbruk, framför allt bland barn och unga. verkar även för en folkhälsobaserad politik genom samarbetet inom EU och FN, men också i bilaterala kontakter med andra länder. har också förstärkt WHO genom att finansiera en svensk nationell expert som arbetar inom områdena prevention samt vård och behandling . För att ytterligare stärka kunskapen inom cannabisområdet har stått värd för internationella forskningsmöten om skadliga effekter på hälsan för dem som använder cannabis. Min ambition är att öka engagemanget och aktiviteten inom ANDT-området för att bidra till regeringens mål om att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation. För att uppnå detta ambitiösa och viktiga mål måste både jämlikhets- och jämställdhetsperspektivet tydliggöras och genomsyra det fortsatta ANDT-arbetet på alla nivåer. Insatser för att skydda barn och unga mot eget och andras skadliga bruk utgör fortsatt grunden för det hälsofrämjande och förebyggande ANDT-arbetet. 109 (L): Tack för svaret! Anledningen till att jag tog upp frågan inför att strategin ska presenteras är att inställningen till cannabis och dess risker varierar i samhället och varierar också . Jag kände att det är väsentligt att cannabis inte kommer bort i strategin. Vi har ju alkohol, tobak och annat drogmissbruk att diskutera. Låt oss se historiskt på cannabis. fick vi en topp. Då var det 15–av pojkar och flickor, unga människor, som använde cannabis. Sedan tog man tag i frågan, och siffrorna sjönk. ligger det ganska lågt, , men det är ändå inte så få i årskurs 2 i gymnasiet och i 9:an i skolan som har prövat cannabis. Jag möter, tyvärr inte minst i mitt eget partis ungdomsförbund, krav på legalisering. Det finns ungdomar i andra grupperingar som också reser detta krav. Vi är frihetsälskande, och vi ska fritt kunna välja hur vi lever våra liv, säger de. Sedan har de inte en aning om, herr talman, att om man blir drogberoende är man ofri. Då har drogen tagit makt över ens fria vilja. Om man tittar på cannabis och jämför det med alkohol tycker många att det är samma sak. Men alkohol förbränns fort i kroppen, medan cannabis däremot ligger kvar i veckor. Det kan också förorsaka flashbacks efter användning, då man kanske inte ens kopplar ihop symtomen med att man använde cannabis . Om man tittar på den övriga biverkningslistan ser man beroendeframkallande, fördubblad risk vid bilkörning, panikångest och diskussion om huruvida det kan framkalla schizofreni eller om det bara har schizofreniliknande effekter. Där finns också missbildningar hos nyfödda. Om vi hade fått cannabis som preparat för smärtlindring – det finns en del som hävdar att det är bra för smärtlindring – är jag tveksam till att vi hade registrerat det som läkemedel. Vi kanske hade försett det med väldiga varningstexter, eller det hade eventuellt bara kunnat få förskrivas på licens. Det här är ingenting att leka med. Det finns rapporter, som inte är forskningsmässigt dokumenterade, om att en del vansinnesdåd som har begåtts i har skett under haschpåverkan. Jag skulle vilja se mer forskning. Är det här en hypotes som kan avfärdas, eller är det sant? Det jag gärna skulle vilja höra mer om är vilken informationsstrategi man ska ha för att nå ut till dagens ungdomar. Jag skulle gärna vilja höra ministern, som är ganska ung själv, ta upp frågan. 110 Statsrådet (S): Jag vill tacka för att hon lyfter frågan. Den är oerhört viktig, och jag är glad att vi kan diskutera den också innan regeringen lägger fram ANDT-strategin. Däremot vill jag direkt säga att när det gäller de konkreta åtgärderna och aktiviteterna som egentligen ligger något under ANDT-strategins abstraktionsnivå får vi återkomma till debatten. Det som jag skulle vilja lyfta upp som en förutsättning för den debatt som behöver föras – snarare än att tala om vad vi skulle behöva göra i informationskampanjer i skolan och liknande – är det övergripande ansvar som jag tycker att den nationella politiken har för att kunna föra en debatt och en offensiv politik på internationell nivå. Jag tror nämligen att med tanke på den globaliserade tid vi lever i och med tanke på hur vi alla – inte bara unga människor utan alla – får oss till livs debatter och influenser från andra länder och andra kontinenter är det viktigt att se vad kan spela för roll på en internationell nivå för att stävja den liberaliseringstrend som vi har kunnat se under ett stort antal år. Jag skulle vilja hävda att den liberaliseringstrend som vi har sett har framför allt två olika karaktärer. Den ena kommer ur ett slags resignation inför en utveckling som man tycker har gått över styr. Det gäller kanske framför allt länderna i och , där man är drabbad av stora brottssyndikat som delvis har sin grund i fattigdom och tycker att det kanske är dags att legalisera eftersom kriget mot knarket helt enkelt har misslyckats. Den andra grogrunden till den liberaliseringsvåg vi kan se kommer från mer ideologiskt övertygade hemvister, där en del delstater i men också en del länder i driver på för en legalisering med just den motivering som tar upp om individens fria val. Var har då befunnit sig i den internationella debatten? Jag skulle vilja hävda att ett misstag från svensk sida har varit att vi har låtit oss utpekas som en extremist i sällskap av länder som , med flera. Man har misstänkliggjort intentioner just för att har intagit samma ståndpunkt som nämnda länder. Därmed har också engagemang för de mänskliga rättigheterna ifrågasatts. Jag tror att det blir viktigt, inte minst inför det möte, Ungass, som ska hållas i FN och inför det fortsatta arbetet, att kan förflytta sig från det hörn som man har låtit sig målas in i till att bli en brygga och föra en dialog mellan de olika intressen som finns i världen – inte för att vi ska göra avkall på våra principer, inte för att vi ska rucka på de goda och i grunden väldigt bra konventioner som finns på internationell nivå, utan för att vi inte kan låta debatten föras utifrån extrema ståndpunkter. Vi måste föra den utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet, och vi måste hitta vad vi kan göra för att komma framåt för att värna folkhälsan i första hand. 111 (L): Det här var musik för mina öron. Min nästa fråga till ministern handlade nämligen om det internationella, men ministern föregick mig här. Vi har en stolt historia när det gäller att arbeta mot droger i olika former. , generaldirektör för , blev ju verkligen ett stort namn inom FN-systemet och WHO när det gällde att komma åt missbruk av narkotika men även av psykotropa ämnen. Jag är glad om återtar den här stafettpinnen och gör sig ett namn, därför att drogliberaliseringen som finns i vissa länder i och andra länder – hör ju dit – är någonting som vi tydligt måste ta avstånd från internationellt. Jag är nöjd med svaret, och kvällen är sen. Jag tror att vi båda som står här gärna går över till nästa fråga. Men har ministern någonting att fylla på med hör jag på. 112 Statsrådet (S): Jag är glad att vi kan lyfta fram det internationella perspektivet, därför att det här hänger som sagt ihop. Jag har ända sedan jag tillträdde som minister haft nöjet att träffa mellan 20 och 30 av mina hälsoministerkollegor världen över. har jag lyft upp narkotikafrågan – hur man ser på de internationella konventionerna och hur man ser på det arbete som vi står inför. Jag har varit glad över att kunna konstatera att de farhågor som har funnits från flera håll – man tänker sig att det kommer att bli en bred anstormning mot konventionerna och att det nu kommer att finnas en vilja att riva upp dessa för en mer liberal tolkning – har kommit på skam. Det finns ingen sådan ambition på bred front. Däremot sitter många av hälsoministerkollegorna mer eller mindre i en sits där det finns en stark inhemsk opinion som driver på för legalisering. Man behöver ha argument och råg i ryggen för att stå emot detta. Jag tror att kan göra det, men då måste i ökad utsträckning just fungera som den här bryggan mellan olika perspektiv. Låt mig också säga att på samma gång som vi måste ha ett internationellt perspektiv när vi pratar om de här frågorna måste vi också kunna se på de svenska metoderna och den svenska politiken. Vi måste kunna vara självkritiska när det gäller det som inte har fungerat. Det som vi pratar om här, cannabis och att förebygga att barn och unga över huvud taget börjar pröva cannabis, har varit framgångsrikt i. måste vi konstatera att när det gäller de tunga missbrukarna och den narkotikarelaterade dödligheten har vi varit sämre. Jag tror att för att kunna upprätthålla ett förtroende för den svenska narkotikapolitiken och ett folkligt engagemang för och stöd bakom narkotikapolitiken måste vi koncentrera oss på de delar där vi inte har varit lika framgångsrika. Det är inte minst därför som regeringen nu har lagt förslag på att göra om lagen om sprututbyte i syfte att underlätta för fler sprututbyten. Det är också därför vi har gett i uppdrag till att se över varför den narkotikarelaterade dödligheten ökar – inte bara konstatera att det är ett problem utan verkligen gå ned på individnivå och se vad vi skulle kunna göra annorlunda. Som sagt, genom att få politiken att hänga ihop, från det förebyggande arbetet som beskrivs i ANDT-strategin till vården och det internationella arbetet, tror jag att vi bättre kan möta den utmaning som vi står inför. 113 (L): Jag tolkar det här som att det kommunala vetot mot sprututbyte kommer att tas bort. Jag som har jobbat med sprututbytesfrågan ser med glädje att man nu kan hjälpa människor som är fast i ett narkotikamissbruk att inte drabbas av hepatit C och hiv. 114 Statsrådet (S): Jag hoppas att allt går vägen och att det blir resultatet. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2015/16:309 om behandling med särläkemedel för människor med sällsynta sjukdomar 115 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att människor med sällsynta diagnoser ska kunna få tillgång till optimal behandling, särskilt med särläkemedel. Inledningsvis vill jag säga att jag instämmer med om att det finns problem som rör vård och behandling av patienter med sällsynta diagnoser. Det handlar bland annat om hur vården är organiserad och om dyra läkemedel. Min bedömning är därför att ingen enskild åtgärd kommer att kunna lösa hela problembilden. I pågår ett beredningsarbete i syfte att pröva hur stödet till patienter med sällsynta diagnoser och deras anhöriga, inom ramen för de ordinarie strukturerna, kan förbättras. har bland annat ett regeringsuppdrag som innefattar att lämna förslag på hur Nationella funktionen för sällsynta diagnoser (NFSD) ska organiseras efter 2017. Uppdraget ska slutredovisas . Även betänkandet från utredningen om högspecialiserad vård (SOU 2015:98) utgör ett led i översynen av området sällsynta diagnoser. Utredningen föreslår i sitt betänkande att ges i uppdrag att utse en särskild grupp med uppdrag att se över samtliga i kända sällsynta diagnoser och om diagnostik och behandling av dessa kan bedömas vara högspecialiserad vård och därmed bör koncentreras i högre utsträckning än . Vad gäller prissättningen av läkemedel till patienter med sällsynta tillstånd finns en särskild problematik. I en värdebaserad prissättningsmodell kommer dessa sällan att kunna uppvisa kostnadseffektivitet, trots att det kan vara läkemedel för behandling av mycket allvarliga tillstånd. TLV ska dock, när de fattar beslut om subvention, även ta hänsyn till människovärdesprincipen och behovs- och solidaritetsprincipen. I de allra flesta fall har fattat beslut om att särläkemedel ska ingå i förmånerna när de haft en sådan ansökan. I betänkandet Läkemedel för djur, maskinell dos och sällsynta tillstånd (SOU 2014:87) föreslås en särskild prissättningslösning för läkemedel för sällsynta tillstånd. TLV bedömer dock i sitt remissvar att det går att hitta lösningar inom ramen för TLV:s utvecklingsarbete av den värdebaserade prissättningen även för dessa läkemedel. Som nämner är finansieringen ytterligare en svårighet vad gäller läkemedel för sällsynta tillstånd. Staten ger landstingen ett bidrag för kostnader för läkemedel inom förmånerna. I överenskommelsen om statens bidrag till landstingen för kostnaderna för läkemedelsförmånerna finns det en särskild hantering för läkemedel som används vid behandling av sjukdomar som är mycket ojämnt fördelade mellan landstingen och där användningen kan medföra en betydande merkostnad för ett enskilt landsting. Ytterst är det dock landstingens ansvar hur de fördelar budgeten inom ramen för deras verksamhet så att även patienter med sällsynta diagnoser får en effektiv vård och behandling. Det pågår inom flera områden och på olika nivåer ett utvecklingsarbete för att förbättra vård och behandling av patienter med sällsynta diagnoser. Som jag nämnde inledningsvis tror jag inte att lösningen finns i någon enskild åtgärd. En strategisk utveckling av området förutsätter en noggrann analys av utvecklingen och de förslag som ligger på regeringens bord. Först därefter kan regeringen ta ställning till eventuella åtgärder. 116 (L): Jag vill tacka för svaret. Det här inrymmer en rad olika problem. De här sjukdomarna förekommer för kanske 1 på 10 000 invånare, eller mindre än så. Det är några hundra olika tillstånd som är kända. En del uppträder tidigt i livet. Andra diagnostiseras sent. Människor går då, i livet, med hälsoproblem som ingen riktigt vet vad de ska göra åt innan diagnos ställs. Ministern tog upp som är ett nationellt för sällsynta sjukdomar. Men det är mer av en mötesplats för barn och ungdomar med sådana tillstånd och deras familjer. Det är inte specialiserat på vilka vårdinsatser som ska till. hölls ett seminarium på . En medarbetare där, som har arbetat mycket med särläkemedel för just de här tillstånden men också för cancrar av olika slag, höll i ett seminarium. Jag tyckte att det kom fram ganska bra förslag om hur man skulle kunna arbeta vidare. Till att börja med måste behandlingen vara grundad på medicinska behov. Det finns sociala behov också. Men när hälso- och sjukvården ska in är det de medicinska behoven det gäller. Det ska vara vetenskaps- och evidensbaserad behandling. Det var också tydligt att diagnostik och insättande av behandling måste centraliseras. Vad som kan göras lokalt och vad som behöver göras vid ett specialiserat center kan man sedan ta upp med en vårdcentral där personen bor. Ministern nämnde utredning om högspecialiserad vård. Jag tror att vi måste ha för de olika grupperna av tillstånd. utredning om effektiv vård går också i den riktningen. Till de centrumen behövs diagnosbaserade register för att man ska kunna följa behandlingsresultat. Det finns för en del av hälsoproblemen. En del patientorganisationer har byggt upp egna register. Några har tagits över av landstingen. Men staten borde se till att det finns för alla tillstånden. Det underströks också att det är viktigt att det finns behandlingsmål, att man bestämmer sig för att sätta in en behandling men också att man ska kunna avsluta behandlingar som inte ger någon effekt. Vården fungerar inte på det sättet för de här patienterna. Det här är det som jag har tänkt beröra när det gäller diagnostikbehandling. Jag återkommer mer specifikt till läkemedlen i nästa inlägg. 117 Statsrådet (S): Jag vill tacka för interpellationen. Precis som jag sa i mitt svar tittar vi just nu på hur den nationella funktionen ska se ut . Med i den beredningen finns alla frågor som tar upp. Det är värt att nämna att det pågår ett arbete för att inrätta centrum för sällsynta diagnoser i respektive sjukvårdsregion. Det är positivt. Det kan koka ned till att vara en resursfråga eller till att man inte har tillgång till kompetenser på områden där det kan vara svårt att hitta, just eftersom det handlar om sällsynta diagnoser. Men att etablera de regionala centrumen är ändå ett steg i rätt riktning. Jag tror också att det är viktigt att se de övriga förändringarna som vi gör inom hälso- och sjukvården. Det handlar om alltifrån att vi ser över hur vi ska gå vidare med utredning om den högspecialiserade vården till det arbete som pågår med att bilda större regioner. Det är viktigt att se att situationen för människor med sällsynta diagnoser kommer att hjälpas av det utvecklingsarbete som pågår på flera håll inom hälso- och sjukvården. Det innebär att vi kan koncentrera mer kunskap och erfarenhet. Det kommer definitivt att gynna dem som lider av sällsynta sjukdomar . Jag tycker att det är ett bra arbete som är på gång. Jag har redogjort för mycket i mitt svar. Det här var några komplement. Som jag ständigt återkommer till tror jag att nyckeln är att vi inte ska tro att det finns någon enskild lösning som kommer att möta behoven. Det är just genom att göra olika åtgärder över ett brett spektrum som vi kan ta oss an problemen. 118 (L): Erfarenheten från kan också hjälpa oss i sammanhanget. håller på och följer upp hur det har gått med det riksdagsbeslutet. Det ger effekt när man skapar sådana kunskapsrika enheter. När det gäller läkemedlen utgör särläkemedel en ganska liten del av den totala läkemedelsnotan. Men när det kommer till behandling av en enskild patient kan en klinik säga att den inte klarar det inom den budget som den har fått. Det är beklagligt. På läkemedelsområdet har den europeiska läkemedelskontrollen nämligen snabbat på godkännandeprocessen. Det finns ett patient- och konsumentråd inom den europeiska läkemedelskontrollen där det finns företrädare för olika sällsynta diagnoser. De är behjälpliga i värderingen av de här preparaten. Registreringstiderna har kortats där. Man godkänner att det gör nytta, att nyttan överstiger riskerna. Sedan kommer läkemedlet till , och där gör allt för att snabba på godkännandet. Men då kan patienterna inte få läkemedlen eftersom prisfrågan kommer in. Hur bedömer TLV hälsoekonomin för de individerna? Alla kan ju inte befinna sig i yrkeslivsverksamhet. De hälsoekonomiska sätten att värdera om det är hälsoekonomiskt lönsamt stöter på klara etiska problem. har man gått in för det ordnade införandet av de mycket dyra läkemedlen. Men det tar också . Det finns andra modeller. I betalar staten, vad jag har förstått, av registreringen, för att slippa den diskussionen. får man då ökad erfarenhet av preparaten. Naturligtvis följs de som använder medlen upp noga. Där kan man då ha glädje av ett patientregister. Vi måste alltså hitta en bättre metod än den långsamma som vi har . Jag vet att det kommer att komma en proposition och hoppas på en lösning. Det är möjligt att ministern inte kan berätta om den . Men jag vill ändå få fram den här reflektionen. Den här frågan är nämligen på tapeten också i . Det här är en liten del av läkemedelsnotan, men av skälet att det blir så dyrt för en enskild klinik eller ett enskilt sjukhus kommer inte preparaten patienterna till del inom rimlig tid. 119 Statsrådet (S): Det är flera delar i det som tar upp som jag skulle vilja kommentera. En del är TLV:s arbete. Det pågår just nu ett utvecklingsarbete på myndigheten – när man på grundval av den värdebaserade prissättningen genomför sina analyser och sätter priserna ska man också titta på vad man skulle kunna göra för att inom ramen för utvecklingsarbetet ta större hänsyn till särläkemedel. Jag tycker att det är positivt att man tar tag i den här frågan, för det kan hjälpa oss på vägen. Det ska också sägas att inom nuvarande system, alltså inom ramen för de statsbidrag på 22 ½ miljard som staten ger till landstingen för läkemedel inom förmånen, finns det en så kallad solidarisk finansiering av enskilda läkemedel mellan landstingen. Det här är ett sätt att hantera en ojämn fördelning av patienter som kräver dyra behandlingar så att inte ett enskilt eller några enskilda landsting ska drabbas extra hårt. I många fall kan särläkemedel uppfylla kriterierna för att inkluderas i den här solidariska finansieringen, och då ingår naturligtvis även dessa. Vad det kokar ned till och vad som har varit beklämmande i enskilda fall, där vi kan tycka att byråkratin jobbar mot individen, är precis det tar upp: Enskilda klinker har fått bära stora kostnader som de egentligen inte haft råd med, och de kanske har känt sig tvingade att hitta lösningar som inte har varit till gagn för patienten. Här är det viktigt att framhålla att landstingen har möjligheten att budgetera på ett annat sätt så att man inte lägger hela ansvaret på enskilda kliniker eller enskilda sjukhus utan faktiskt tar ett solidariskt ansvar inom landstingen.