prot · H30997 · 2016-04-22 00:00:00 — I vår militärstrategiska doktrin, Försvarsmaktens militärstrategiska doktrin, som presenterades för sedan nämns över huvud taget inte det militära samarbetet med . Om det var en sådan nödvändig och central del av säkerhets- och utrikespolitik tror jag att det skulle ha nämnts i det dokumentet. Jag skulle vilja höra en del reflektioner från försvarsministern om varför detta samarbete, som försvarsministern så ofta hänvisar till, över huvud taget inte nämns i Försvarsmaktens militärstrategiska doktrin. 25 Försvarsminister (S): Om jag förstått situationen rätt är medlem i Europeiska unionen. Det är vi kanske överens om. Då gäller väl Lissabonfördraget även för ? Där finns det, som vi känner till från det som hände efter terroristdåden i , någonting som heter 42.7, som handlar om att man ömsesidigt ger stöd och hjälp om någon medlemsstat begär detta. Vad jag förstår har inte mält sig ur någon del av . Man kan alltid spekulera i vad som händer i en krissituation och hur olika länder väljer att positionera sig i ett sådant läge. Men när man gör den typen av scenarier har man ofta i grunden fel ingångsvärden, för vad som blir de reella scenarierna vet man först när man befinner sig där. Det är också först då man vet hur olika länder väljer att agera beroende på hur en sådan konflikt påverkar. Det jag ändå kan konstatera är att är väldigt ambitiöst och angeläget om det samarbete vi bedriver. Vi har en gemensamhet i synen på hur viktigt det är att utveckla det svensk-finska samarbetet. Vi gör det enligt de avtal, riktlinjer och regelverk som vi har redovisat från regeringens sida. Jag ser det här som något i grunden positivt och stabiliserande i vår del av . Vi bedriver tillsammans, exempelvis på flygsidan, övningsverksamhet med och – en gång . Det är ett samarbete som fördjupas i stort sett månad för månad, där vi tar steg framåt. Det handlar inte på något sätt om förhandsförpliktelser, utan det handlar om att skapa möjligheter att agera om det visar sig vara nödvändigt i en krissituation och då också kunna använda gemensamma resurser. Det är därför vi tar fram en gemensam planering bortom fredstida förhållanden. Det här är alltså ett arbete som pågår och som jag tycker är i grunden positivt. Sedan kan man hålla på och diskutera olika förhållningssätt och i vilka lägen uttalanden och annat har gjorts. Jag kan bara konstatera att jag själv är väldigt involverad i det här arbetet och att jag ser hur positionerna flyttas fram. Jag tycker att det är bra. Det vi också har konstaterat i Försvarsberedningen som en svensk utgångspunkt – man kan naturligtvis diskutera det här utifrån olika förhållningssätt – är att det är mycket osannolikt att en kris i vår del av skulle omfatta bara ett land. Det skulle påverka oss alla i en eller annan form. Sedan återstår det nog att se exakt hur enskilda länder agerar när vi väl är i en sådan situation. Syftet med de samarbeten vi bedriver är att undvika att den här typen av kriser och konflikter uppstår. Därför är just det förhållandet att två militärt alliansfria länder utvecklar ett samarbete något som är stabiliserande. Detta samarbete, och de samarbeten vi bedriver, är vad de är. De har ingen ambition att vara ett alternativ-Nato eller något substitut för något annat. De är det de är. Det handlar om övningar, informationsutbyte och om materielsamarbeten som kan utvecklas. Vi bygger nu relationer med de baltiska länderna, och . Vi utvecklar Nordefco. Vi arbetar aktivt med den transatlantiska länken. Det är breda samarbeten som vi bedriver. 26 (C): Jag uppfattar att försvarsministern har uppfattat att det inte finns någon bred samsyn om den militära alliansfriheten och därmed inte någon bred samsyn om den svenska säkerhetspolitiken i grunden. När det gäller samarbete med andra är vi överens om att vi behöver det, men vi vill se ett samarbete som ger säkerhet och inte instabilitet. När jag hör försvarsministern tala om att vi ska ha olika vägar och att man inte vet hur man kommer att agera om olyckan skulle vara framme i vårt närområde eller här, till och med, är det en sinnebild för just otydlighet. Om man, som försvarsministern säger, vill höja trösklarna och därmed bidra till stabilitet, är det viktigt att vara tydlig om hur vi kommer att agera om något sker. Osäkerheten har vi upplevt från den ryska sidan, där vi ju nu vet – eller inte vet – exakt vad som planeras. Det är viktigt att vi är tydliga, att vi ger våra grannar tydlighet om vad vi menar och att vi också är beredda att inte bara tala om solidariteten utan faktiskt också garantera den. Varför vill försvarsministern inte se en säkerhetspolitik som faktiskt garanterar solidaritet och inte bara talar om den i högtidstal? Och menar försvarsministern att , och genom sitt medlemskap i har bidragit till instabilitet för oss? Det finns en hel del som fortfarande måste förtydligas. Vill man verkligen skapa en säkerhetspolitik som främjar stabilitet och höjer trösklarna för militära incidenter och konflikter handlar det om tydlighet och transparens, inte om otydlighet om våra vägval. Vi måste vara tydliga med att vi ställer upp också militärt. Det betyder solidaritetsklausulen för oss, och jag utgår från att försvarsministern också menar att vi ska kunna ge militärt stöd till precis som till våra andra grannar. Om olyckan skulle vara framme är vi beredda att vara där – inte bara ha en diskussion om att vi kanske ställer upp med det ena eller andra utan också ställa upp militärt. I annat fall har vi inte någon riktig styrka i våra säkerhetsresonemang och i vår solidaritetsklausul. Jag hörde försvarsministern säga att samarbetet med inte är något substitut. Då är det tydligt att bilden av ett försvarsförbund, som vissa uppfattar som ett alternativ, inte är försvarsministerns bild av samarbetet och var det ska sluta. Ett försvarsförbund skulle kräva också gemensam utrikespolitik och säkerhetspolitik. Det skulle naturligtvis också kräva att vi tar höjd för att gå in i något helt annat. Men detta är, uppfattar jag, inte försvarsministerns slutmål med samarbetet med . 27 (M): Den samsyn som försvarsministern hävdar finns i den fråga vi nu diskuterar är, vill jag påstå, icke existerande. Den enda samsyn som finns i den frågan är mellan den rödgröna regeringen, och . Jag skulle vilja ha svar på den fråga jag ställde. Eftersom det militära samarbetet med har spelat en så central roll i försvarsministerns egen argumentation och är det ganska anmärkningsvärt att Försvarsmakten i den militärstrategiska doktrin som man presenterade för sedan inte nämner detta samarbete över huvud taget. Min poäng är att det har väldigt liten förankring i verkligheten. Jag skulle vilja ha en reflektion och en kommentar från försvarsministern om varför det militära samarbetet med över huvud taget inte nämns i Försvarsmaktens eget inriktningsdokument. Här skulle jag vilja höra ett svar och en kommentar. 28 Försvarsminister (S): Det pågår alltså planering för hur vi tillsammans med hanterar scenarier bortom fredstida förhållanden. Det pågår uppbyggnad av . Det pågår ett arbete med hur vi ska utnyttja varandras flygbaser och hamnar. Det pågår arbete om att utbyta information på ett annat sätt. Det pågår arbete i en lång rad frågor. Att man då försöker beskriva detta som att det inte har något värde saknar verklighetsförankring! Då vet man inte vad det är som sker. har jag i alla falla informerat om en del av det som pågår. Det är reella saker för både den svenska och den finska regeringen och för båda ländernas försvarsledning. , du rör dig med allmänna formuleringar om vad det ena eller andra betyder i en krissituation. Jag tror inte att du vet vad vi kommer att göra i en eventuell krissituation. Jag tror inte att du vet vad gör i en eventuell krissituation. Beroende på vilket scenario, vilket händelseförlopp, som uppstår i en krissituation väljer man vilka instrument som ska användas och vilken roll ett enskilt land ska spela. Jag tror inte att du kan säga exakt vad som kommer att ske. Det viktiga nu är att skapa samarbeten och kontaktytor så att man, när en sådan situation uppstår, på ett enkelt sätt kan agera tillsammans, om man beslutar sig för det utifrån vad som är klokt i ett sådant läge. Men jag tänker inte stå här och spekulera om detta. Det som presenteras här i kammaren blir en väldigt teoretisk diskussion. Jag tror att realiteterna när en sådan situation ska hanteras kommer att se ut på ett helt annat sätt än man i den politiska världen ibland föreställer sig. Man kan fundera på en annan sak också. Hur förebygger man konflikter och kriser på bästa sätt? Är det genom att ändra säkerhetspolitiska doktriner på ett snabbt sätt? Jag tror inte det. Jag tror att stabiliteten långsiktigt gagnas bäst av att vi behåller vår grundläggande hållning med militär alliansfrihet och utifrån det utvidgar och fördjupar våra samarbeten över hela den kartbild som jag har redogjort för här. Det är den strategi vi har och som vi utgår från på grund av försvarsbeslutet i riksdag, som fem politiska partier står bakom. Det är där vi menar att samsynen finns. Sedan löstes frågan om Nato genom att vi tillsatte en utredning som skulle titta på alla våra samarbeten, men den militära alliansfriheten skulle inte utvärderas. Det var viktigt för regeringen mot bakgrund av att vi inte ville skapa någon osäkerhet om den grundläggande svenska linjen när det gäller den militära alliansfriheten. Vi ville inte sända den signalen till en omvärld som i många stycken är oförutsägbar. Jag tycker att det som regeringen och jag i vardagen gör med alla dessa samarbeten är väl förankrat i riksdag. Man ska inte nedvärdera vikten av dessa samarbeten som konfliktförebyggande och stabiliserande. De är mycket viktiga ur den aspekten. Och jag vet att är en uppskattad partner i de samarbetena, att vi får mycket god feedback och att man också litar på det vi säger och gör i olika sammanhang. Slutligen är det så att vi är med i cybercentret i , och vi kommer att ansöka om att bli medlemmar i i . 29 (C): Det är ingen tvekan om att vi uppskattar samarbeten. Där är vi överens. Vi tycker att det är viktigt och bra, försvarsministern, med olika samarbeten och viljan att samarbeta. Här gör försvarsministern ett bra jobb för att bygga samarbeten. Men det vore väldigt bra om vi också kunde fortsätta att bygga samarbeten för att just förebygga konflikt med flera. Försvarsministern beskriver nu det nära samarbetet med , , , och så vidare. Vi har tagit många steg. Och vi är överens när det gäller den nya insatsen i men också när det gäller värdlandsavtalet och annat som kommer för att underlätta samarbete. Men det är ändå en intressant bild att försvarsministern verkligen håller fast vid att ingen vet vad som händer, som en del i en säkerhetspolitisk bas. Det blir för mig, fru talman, lite märkligt, för hela idén med den centrala punkten solidaritet är att man ska veta att vi ställer upp. Det är inte bara 42.7, utan har en ensidig solidaritetsklausul som säger: Om det händer ställer vi upp, också militärt. Det ska man veta. Vi förväntar oss också att andra ska göra det när det gäller oss. Jag uppfattar inte att försvarsministern i den delen har någon tvekan, för då hoppas jag att han är tydlig. Vi ställer upp också militärt. Det är garantin från vår sida i solidaritetsklausulen. Och steget från den till artikel 5 i Nato är ju bara ett ytterligare förtydligande som handlar om att visa att vi menar allvar med vår solidaritet och att vi förväntar oss att andra gör detsamma. 30 Försvarsminister (S): Det första jag gjorde i interpellationssvaret var att jag hänvisade till solidaritetsförklaringen. Jag pratade också om Lissabonfördragets 42.7. Här har vi gjort åtaganden i praktiken, som vi också har presenterat både för och i förhållande till , som var aktuellt i det sammanhanget. Och det var första gången som det prövades. Där har visat att man är beredd att ställa upp. Sedan gäller det detta med att ingen vet vad som händer. Hur många var det som med exakthet hade förutsett och det hybridförlopp som ägde rum i det sammanhanget? Det är det som jag försöker resonera om. Hur ser ett krisfall eventuellt ut? Det är väldigt svårt att förutse hur ett krisfall ser ut i praktiken. Det är inte detsamma som att man ska vara passiv eller inte förhålla sig till det. Det är ju detta vi förbereder med alla de här samarbetena. Det handlar om att också tillsammans med andra eventuellt kunna hantera en krissituation. Men vi bestämmer inte från början vad vi gör, eftersom det är omöjligt. Det blir en debatt där du har ett påstående som du använder som någon säkerhetspolitisk grund utifrån det jag försöker diskutera utifrån en reell praktisk situation, hur den skulle hanteras i en krissituation. Jag tror att det är väldigt få som har den spåkulan att de kan säga: Så här ser ett krisförlopp ut, och vi gör på exakt det här sättet i det läget. Jag tror inte att den personen finns. Däremot kan man förbereda sig på olika sätt. Det är det vi gör genom kombinationen av stabilitet i militär alliansfrihet, fördjupade samarbeten och en höjd militär förmåga. Jag tycker dessutom att det är bra att vi har en bred försvars- och säkerhetspolitisk överenskommelse där vi är överens om hela inriktningen, förutom att ni från de borgerliga partierna driver Natofrågan. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . § 7 Svar på interpellation 2015/16:454 om samarbete med Awepa 31 Statsrådet (MP): har frågat mig om det är min och regeringens politiska vilja att ska skära ned på stödet till utveckling av parlamentarisk demokrati i och helt avsluta sitt mångåriga samarbete med organisationen . har även frågat mig om regeringen avser att minska stödet för att utveckla den parlamentariska demokratin på regional nivå i den nya samarbetsstrategin. Demokrati och mänskliga rättigheter är högt prioriterat inom det svenska utvecklingssamarbetet. är en av världens största givare inom demokratibistånd och har ett omfattande stöd till organisationer som verkar för stärkt demokrati i . Regeringens målsättning är att besluta om en ny regional strategi för utvecklingssamarbete med söder om för perioden –2020 före utgången av detta år. uppdrog därför regeringen åt Sida och att inkomma med underlag till en ny strategi för bistånd till stöd för regionalt utvecklingssamarbete i söder om . I anvisningarna till dessa myndigheter lyfts särskilt frågor om demokrati, jämställdhet och mänskliga rättigheter fram eftersom vi ser fortsatta utmaningar inom dessa områden. Andra samarbetsområden berör frågor om mänsklig säkerhet, frihet från våld, ekonomisk integration, hållbart nyttjande av gemensamma naturresurser samt regional motståndskraft. Myndigheten Sida har till uppgift att genomföra de av regeringen beslutade strategierna för utvecklingssamarbete och föra dialog, identifiera, besluta om och följa upp effektiva insatser som kan bidra till att strategins mål uppfylls. Den svenska förvaltningsmodellen medför en hög grad av delegerat ansvar från regeringen till myndigheterna. Myndigheterna genomför sin verksamhet inom ramen för den styrning som ges i lag och förordning, myndighetsinstruktion, regleringsbrev och särskilda uppdrag. Myndigheternas fristående ställning och långtgående befogenheter att besluta om hur de egna uppgifterna ska lösas är en viktig komponent i den svenska förvaltningen. Regeringen har därför ingen ambition att detaljstyra vilka insatser eller samarbetspartner myndigheten väljer. Men jag är informerad om att Sida för en dialog med Awepa, bland annat om hur finansiellt stöd skulle kunna säkras exempelvis via EU:s panafrikanska program. Jag vill också vara tydlig med att regeringen inte har fattat något beslut om att prioritera ned den här typen av stöd. De svenska insatserna till stöd för parlamentarisk demokrati i går inte enbart genom Awepa och utgår inte bara från insatser i den regionala samarbetsstrategin. Exempelvis genom PAO-strategin, partianknutna organisationers demokratistöd, får fyra svenska partianknutna organisationer, bland dem , stöd till ett program för unga afrikanska politiker. Inom den tematiska strategin för särskilda insatser för mänskliga rättigheter och demokratisering 2014–2017 ges dessutom globala stöd som riktar sig just till den parlamentariska aspekten av demokrati. 32 (C): Tack, biståndsministern, för svaret på mina frågor! Jag konstaterar att bilden är att en utvärdering har gjorts av det samarbete som har ägt rum. Utvärderingen kom 2015. Den visar på gott utfall. På grund av flyktingavräkningar har man värderat att här inte finns möjlighet att stötta parlament och parlamentariker eftersom det inte är prioriterat. Regeringen har i sin beredning av ny strategi uppenbarligen inte prioriterat själva kärnan i parlamenten, nämligen parlamentarikerna. Utgångspunkten är naturligtvis att se hur vi får stabilitet, hur parlamenten skapas som en konfliktlösande arena. Det bygger på att parlamentarikerna har makt och möjligheter att fungera som konfliktlösare. Biståndsministern jobbar ofta med konfliktfrågor, och hon borde uppmärksamma värdet av att säkra parlamentens roll. Tyvärr verkar det som att regeringens arbete med att stärka governance, att jobba konfliktförebyggande, för demokrati, handlar mer om att stötta regeringar och bygga institutioner än att stötta parlamenten som parlament. En av de signaler som jag har fått, fru talman, är att parlamenten inte är identifierade som en strategisk punkt i den nya strategin. Det är också en av bilderna som har givits till skälet till att man från svensk sida vill avsluta ett 30-årigt samarbete med Awepa och . Det kan inte tolkas på annat sätt än att parlamenten inte bedöms vara fokusområden. Det beklagar jag. Jag har också hört att man tycker att parlamenten är besvärliga eftersom parlamentarikerna byts ut. De kommer och går. Det har jag sett i en del av den kommunikation jag själv har haft. Det är naturligtvis en del av utmaningen, men det är också en del av demokratin. Både det ena och det andra partiet ger stöd för att bygga partier som skapar möjligheter för människor att ta på sig uppdrag i parlament och därmed vara folkets röst in i problemlösande uppdrag. De är viktiga. Men om parlamenten är tandlösa och inte kan arbeta blir förutsättningarna svåra. I många är utmaningen att regeringsmakten är stark. Regeringsmakten har ett stort övertag i förhållande till parlamenten. Det blir ingen balans, och parlamenten blir inte konfliktlösare. Därför är det viktigt att fortsätta att arbeta parlament till parlament och parlamentariker till parlamentariker. Awepa är just en organisation som arbetar parlamentariker till parlamentariker. Det är beklagligt att hänvisar till samtal med EU:s panafrikanska program eller hänvisar till globala stöd – UNDP, utgår jag från – för att vara med och stötta men inte stöttar det långvariga 30-åriga samarbetet med . 33 Statsrådet (MP): Jag förstår att har ett engagemang i Awepa eftersom hon också sitter i styrelsen. Men som jag förklarade går regeringen inte in i detalj och berättar för Sida eller för exakt vilka samarbetspartner man ska fokusera på. Jag kan bara konstatera att i fråga om den nuvarande strategin är ett av de absolut prioriterade områdena som beslutades av den tidigare regeringen att främja demokratisk utveckling främst genom antikorruption. Sida har tolkat det så att just det stödet inte främst är fråga om att främja antikorruption. Regeringen kommer att lägga fram en ny regional samarbetsstrategi där vi kommer att prioritera mänskliga rättigheter och demokrati. Så har det inte varit tidigare. Jag vill understryka att det inte bara är genom den regionala strategin som vårt demokratistöd går. Jag vill kraftigt motsäga insinuationen att den här regeringen stärker bara regeringar och institutioner. Den största andelen av Sidas verksamhet går till demokratibistånd. Det är 5,8 miljarder. Än så länge går en oerhört liten del till att stärka institutioner. Det finns också andra strategier. Till exempel PAO-strategin går till ett program för unga afrikanska politiker, Programme for in . Det är som är initiativtagare. Inom den tematiska strategin för mänskliga rättigheter ges globala stöd till exempelvis the Inter-Parliamentary Union och Parliamentarians for Global Action, som har programaktiviteter i . När det gäller det specifika fallet med Awepa har man varit beroende av stöd från . Vad jag är informerad om har Sida haft en dialog med Awepa och sett till så att stödet kan utfasas och användas så smidigt som möjligt för programverksamhet eller för basbudgetstöd för att kunna gå över till andra givare. På så sätt orsakas minimal skada på Awepas organisation och arbete. Awepa ska ges tid att söka nya givare. Jag ser ett stort värde i de panafrikanska initiativen för parlamentariker. Panafrikanska parlamentet kommer på förslag av Afrikanska unionen att få viss lagstiftningskompetens. Det är absolut ett steg i rätt riktning. Jag som gammal EU-parlamentariker har suttit i som är knuten till Panafrikanska parlamentet, och jag har god insikt i det. Men det betyder inte att jag kan gå till vår myndighet och säga exakt vilka organisationer som den ska medverka till. Men i den nya strategin för regionalt samarbete lyfter vi upp demokratistödet som en av de viktigare frågorna i strategin. 34 (C): Awepa är i det här fallet ett exempel. Det som är viktigt är att regeringar har styrt under , och därmed också tyckt att det har varit värdefullt med ett samarbete med . Det har varit fråga om att bygga nätverk parlamentariker till parlamentariker och därmed stärka parlamentarikerna och parlamentens roll. Vi talar här om demokratistöd. Jag håller med om att det finns många andra delar. Det som ofta glöms bort är just parlamentens viktiga roll som konfliktlösare. Väl fungerande parlament är oerhört viktiga för att kunna möta olika grupper i samhället och olika gruppers intressen och vara en del i en process. Därför är det oerhört viktigt att demokratistödet inte glöms bort. När man i en strategi pratar om att värna demokrati, politiska partier, civilsamhället, good governance, bra samhällsstyrning och ett fristående rättsväsen får man inte glömma bort parlamenten. Parlamenten har en central roll. Det är bra när Panafrikanska parlamentet får en lagstiftande beslutsmakt. Det har Ealas parlament. Det är naturligtvis en viktig föregångare. Där har varit med och stöttat. Det är ett stöd som upphör. Signaler sänds ut att vi från svensk sida inte längre prioriterar den typen av stöd. UNDP är en av aktörerna. Det är naturligtvis intressant, fru talman, att som har haft ett långt samarbete och byggt upp parlamentariker-till-parlamentariker-stödet i det här fallet väljer att avsluta – eller fasa ut, som ministern uttryckte det. Jag hade hoppats att ministern skulle säga att detta var en tillfällig situation på grund av flyktingåtaganden och de kostnader som följer av detta men att vi har ambitionen att brygga över och komma tillbaka. Det är naturligtvis en viktig signal också till de myndigheter som lyssnar på, hör, läser och tolkar de signaler som regeringen sänder ut och de direktiv som finns i den kommande strategin. Om regeringen skulle säga att detta var en tillfällig situation men att ambitionen finns att vi ska komma tillbaka och att vi ska finnas med och stötta – vi pekar inte ut den ena eller den andra – parlament och parlamentariker-till-parlamentariker-samarbete, är det naturligtvis en signal som tolkas på annat sätt än jag har uppfattat att man har tolkat regeringens nuvarande signaler. Man har nämligen tolkat det som att det inte är en intressant eller strategisk utgångspunkt för det samarbete som ska vara. Så har jag uppfattat att andra har tolkat regeringens ställningstaganden. Där önskar jag att ministern skulle kunna vara tydlig och markera att detta är ett tillfälligt steg men att vi har ambitionen att finnas med och att jobba parlament till parlament.