prot · H40948 · 2016-12-16 00:00:00 — Exempel på arbetsuppgifter som skulle kunna göras av ordningsvakter, som görs av polis, är ju transporter av berusade personer som redan har omhändertagits av ordningsvakt. De får avvisitera berusade personer, hålla kvar dem och belägga dem med handfängsel. Men ordningsvakterna får inte transportera dem till sjukvården eller häktet eller låta en annan ordningsvakt eller väktare ta över, även om det är möjligt med förmansprövning på häktet. Det skulle man kunna utvärdera. Frågan om huruvida folk som har polisutbildning kan jobba deltid är löst. Det får de, men då gäller det att det finns tillräckligt många att tillgå. Det handlar i hög grad om hur den framtida polisutbildningen ska se ut, om vi har råd att ha en överdimensionerad utbildning. Det får vi ta upp i samtalen om den framtida polisutbildningen som vi diskuterade under den förra interpellationsdebatten. Jag är inte heller främmande för att särskilt utreda några av dessa frågor. Dock kan jag inte garantera att vi kommer att kunna göra det . 88 (M): Jag vill tacka ministern för svaret. Eftersom det är jul ska jag tolka det positivt. Jag önskar att inrikesministern och hans familj får en god och välförtjänt julvila. Hoppas att det inte blir alltför många utryckningar och att det inte är svensk polis som ställer till med detta. Jag ser positivt på att man har börjat diskutera att minska andelen arbetsuppgifter för samhällets yttersta resurs, polisen. Jag beklagar den nedlagda utredning som skulle jobba med detta, men vi ser nu att regeringen har ändrat uppfattning. När vi tittar på räddningstjänsten och ordningsvakter måste vi i samband med detta se över även ett system med deltidspoliser. Om man hastar i väg med andra frågor finns det en stor risk för att vi inte får en helhet. Jag tackar återigen för svaret, jag vill också önska presidiet god jul. 89 Statsrådet (S): Inledningsvis vill jag säga att vi i stället för att utreda frågan vidare har renodlat huvudspåren i renodlingsutredningen, nämligen djurhållningen som ska flyttas till , så att polisen slipper att syssla med fårförsäljning, som jag läste att polisen gjorde . Vi lyfter handräckningstransporterna från andra myndigheter och kommuner till Kriminalvårdens transporttjänst. Jag ser framför mig att det finns ytterligare renodling att göra som i första hand inte behöver utredas, utan som framför allt handlar om att få en annan avlöpare för den verksamheten. Jag välkomnar alla konstruktiva bidrag från i den frågan. Sedan vill jag avslutningsvis tacka för det här riksdagsåret. Jag välkomnar den här interpellationsdebatten och de konstruktiva förslag som har lagt fram för att ytterligare avlasta svensk polis från arbetsuppgifter som kanske bättre kan utföras av andra. Med dessa ord vill jag önska såväl som presidiet en riktigt god jul. Överläggningen var härmed avslutad. § 21 Svar på interpellation 2016/17:180 om bistånd från polis vid utmätning 90 Statsrådet (S): har frågat mig om jag avser att vidta någon åtgärd för att säkerställa att tjänstemän från kan utföra sitt arbete med bistånd från polisen oavsett i vilket område insatsen ska göras, och i så fall vad. I utsökningsförordningen anges att får begära biträde av , om förrättningsmannen kan antas möta motstånd vid en förrättning eller om sådant biträde av annan särskild anledning behövs för att förrättningen ska kunna genomföras. Det finns alltså redan möjlighet för att vid behov få hjälp av polisen. Detta gäller oavsett var förrättningen äger rum. Det ankommer inte på mig som statsråd att i ett enskilt fall uttala mig om hur agerat. 91 (M): Tack, ministern, för svaret, även om jag i ärlighetens namn är lite besviken på det. Men det återkommer jag till. Att komma åt finansieringen är en oerhört viktig del i arbetet med att bekämpa terrorism. Kan man strypa tillgången på pengar kan man också minska möjligheterna för dessa personer att köpa resor och farliga varor – för att nämna något. Kronofogden har en central roll i det arbetet, nämligen att säkerställa tillgångarna och att driva in pengarna. skulle kronofogden säkra pengar för räkning hos en man med misstänkta kopplingar till terrorverksamhet. Eftersom det fanns en hotbild begärde kronofogden biträde från polisen, men man fick nej. De skäl som angavs var väldigt bekymmersamma. Polisen förklarade att det hade förekommit stenkastning och bilbränder i området som mannen bodde i – det var i i . Därför ville man inte följa med kronofogden eftersom man var rädd att upploppen skulle blossa upp igen. Men så kan vi inte ha det. Vi kan inte ha myndigheter som viker sig för våld och hot. Vi kan inte låta stenkastarna styra när samhället ska agera. Då har ju våldet lyckats. Eller som sa: Det här får inte upprepas. Det kan inte vara så att vi bara agerar mot personer där det inte finns någon säkerhetsrisk. Då går vi mot ett korrupt samhälle. Jag tycker att hon sammanfattade det väl. Vi får inte ge vika för våldet. Det är en myndighet under regeringen som inrikesministern ansvarar för. Det är bakgrunden till min fråga. Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att tjänstemän från ska kunna utföra sitt arbete med biträde av polisen, oavsett vilket område som kronofogden ska arbeta i? Det finns bara ett självklart svar: Jag ska göra allt som står i min makt för att det inte ska hända igen. Men det svaret ger inte ministern. I stället får jag ett mycket kortfattat svar som går ut på att det finns en förordning som säger att kronofogden har rätt att begära biträde av polisen vid en förrättning. Därför, säger ministern, finns det alltså redan möjlighet för kronofogden att vid behov få hjälp av polisen, oavsett var förrättningen äger rum. Så är det på papperet. Det som jag konstaterar är att det uppenbarligen inte har fungerat. Min fråga var alltså inte hur regelverket ser ut – det är nämligen glasklart – utan min fråga var vad ministern tänker göra åt att regelverket inte följs. Den frågan har jag fortfarande inte fått något svar på, så därför ställer jag frågan igen. Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att kronofogden ska kunna få biträde av polisen i sitt viktiga arbete med att säkra tillgångar hos misstänkta terrorfinansiärer oavsett var dessa bor? 92 Statsrådet (S): och jag är överens. Kronofogden har rätt att begära biträde av polisen och ska få det. Det kan finnas enskilda händelser då det kan ta än vad kronofogden önskar, men polisen ska ovillkorligen biträda kronofogden över hela yta. Detta gäller oavsett om det handlar om glesbygd eller storstad, innerstad eller förort. Som jag gav uttryck för i interpellationssvaret är jag förhindrad att uttala mig om myndighetsutövning i enskilda fall. Principen är dock glasklar. 93 (M): Jag är jätteglad över att inrikesministern är så tydlig. Principen är glasklar, men det är viktigt att den också följs. Polisen ska biträda kronofogden om det finns en hotbild. Bestämmelserna om detta är glasklara. I detta fall har det brustit rätt ordentligt. För att det inte ska hända igen krävs åtgärder. Samhället får inte vika sig för hot och våld. Vi ska kunna vara säkra på att de rättsvårdande myndigheterna kan göra sitt jobb även när det är fara i dröjsmål så att vi andra kan känna oss trygga. Vi har en regering som när bristerna uppdagas inte kavlar upp ärmarna och kräver förbättring. Man kan inte hänvisa till hur bestämmelserna lyder; man måste se till att bestämmelserna åtlyds. Något annat är inte acceptabelt. I detta fall gjorde kronofogden sitt jobb, trots att polisen inte gjorde sitt. Det innebar att obeväpnade tjänstemän tog en stor risk för att göra sina arbetsuppgifter, vilket i sig är djupt bekymmersamt. Ministern antyder att detta var en enskild händelse, ett isolerat problem. Jag vet att det inte var det. I mitt jobb som kronofogde har jag själv stött på många sådana exempel. Om ministern från sina myndigheter får uppgiften att det inte finns några sådana problem är detta i sig ett stort problem, för det här är ganska omfattande. Tyvärr är detta långt ifrån det enda område där polisorganisationen brister. Krisen blir allt tydligare. Vi får mycket oroväckande uppgifter om att polisen i till och med har tvingats nedprioritera utredningarna för brott som stöld, misshandel och hot, och även det förebyggande arbetet har prioriterats ned. Poliser slutar och väljer andra yrken. I vissa delar av landet kan man inte rycka ut vid pågående brott. I ringde människor till polisen utan att få hjälp medan en man stal från Systembolaget, hotade personalen och slog sönder en restaurang. har riktat 107 formella krav på förbättringar till polisledningen. Chefsåklagare i vittnade så sent som i går att mordutredningar, som normalt ska utredas av 25–30 poliser, sköts av bara 5. Han sa: Inte i en enda av de utredningar där jag är förundersökningsledare är personalen fulltalig. I min hemkommun överväger de att anställa ordningsvakter som ska patrullera centrum eftersom de har fått signaler från polisen att den inte kan sköta detta. Brottsutredningar, rättskipning och brottsförebyggande arbete är statens ansvar. Alla delar där staten är inblandad måste fungera för att arbetet för vår trygghet ska vara effektivt. Rättskedjan är inte starkare än dess svagaste länk, och tyvärr är den svagaste länken väldigt svag. I detta finns bara en vinnare, nämligen våldet. Förlorare är alla vi medborgare som har rätt att kunna känna oss trygga. Regeringen måste alltså agera. Detta är ingen enskild händelse utan ett utbrett problem. Vad avser inrikesministern att göra? 94 Statsrådet (S): Jag blir lite brydd över vad egentligen vill diskutera. Vill hon diskutera former för och problem med handräckningar kan vi gärna göra det. Vill hon diskutera polisen i allmänhet gör jag jättegärna det. Det gör jag dagarna i ända. Hon får gärna skriva en interpellation om det. Kortfattat kan jag säga att vi i har genomfört en polisreform som alla partier var överens om, inklusive parti. Regeringen har tillfört mer resurser till polisen än vad parti någonsin har gjort. Och det finns fler anställda i än vad vi har haft. Vi har även fler polisanställda än då var i regeringsställning. För ordnings skull är detta värt att notera så att inte eländesbeskrivning blir allenarådande. Det finns väldigt många platser i landet där svensk polis går framåt och gör storartade insatser. Det vore olyckligt att dra ned dem med sådan ganska svepande kritik som för fram. Typiskt sett biträder polisen kronofogden. Det kan dock finnas legitima skäl för polisen att vid ett givet tillfälle inte biträda kronofogden. Det kan handla om taktiska skäl eller för att annan polisiär förrättning har företräde. Den åtgärd som en myndighet behöver hjälp med skulle helt enkelt kunna riskera en annan för viktigare åtgärd. Då får handräckning vänta tills det av taktiska och praktiska skäl finns bättre förutsättningar. Vi kan inte äventyra stora polisoperationer till förmån för en handräckning. I vissa fall gäller det även att man får prioritera mellan olika polisinsatser inom . Jag förstår att det kan vara frustrerande om man likt är kronofogde, men polisen måste tyvärr göra sådana prioriteringar. 95 (M): Jag tycker inte att jag var särskilt svepande i min kritik utan kom med tydliga och konkreta exempel på sådant där polisorganisationen brister. Jag vill inte svartmåla poliserna, för de är våra hjältar. Jag vet att de varenda dag gör vad de kan för att upprätthålla vår säkerhet. Det är dock alldeles uppenbart att det finns stora brister i organisationen, vilket jag visade med konkreta exempel. Dessa brister går ut över medborgarnas trygghet. Jag är här för att diskutera förrättningar där kronofogden inte får hjälp av polisen, men jag vill också visa att detta inte är det enda område där polisen tyvärr har stora brister . Jag har all respekt för att man ibland måste prioritera. Jag har dock svårt att se att det kan finnas mycket annat som kan gå före att säkra pengar hos en misstänkt terrorism. Och jag har väldigt liten förståelse för att man viker sig för våldet eller är rädd att reta upp stenkastare. Jag ville diskutera handräckningar men fick inget svar. Svaret jag fick var en hänvisning till gällande förordning och att det i utsökningsförordningen står att polisen ska bistå kronofogden om det finns en hotbild. Jo tack, det visste jag redan. Problemet är att förordningen inte följs. Regeringen kan inte stå handfallen och peka på hur lagboken är formulerad utan måste agera för att ska börja fungera. För att uttrycka mig annorlunda: Det räcker inte att det står i regeringsformen att regeringen styr riket – regeringen måste också styra riket. Jag vill passa på att önska talmanspresidiet och inrikesministern en god och lugn jul. 96 Statsrådet (S): Förordningen finns och den följs. Polisen ger stöd vid handräckning. Som jag sa tidigare kan det finnas fall där så inte sker, och det är fullt legitimt. Det är inte skäl för att förändra lagen eller förordningen. Ja, regeringen styr riket. Det ska vi vara glada för. I och med att just denna regering styr riket har polisen mer resurser än . Tack vare att denna regering styr riket har vi fler polisanställda än . Tack vare att denna regering styr riket satsas extra på polisen och extra på Säkerhetspolisen. Och bara har ett trettiotal nya lagar om den grova organiserade brottsligheten blivit verklighet. Om poliserna nu är hjältar har hon ett konstigt sätt att hylla dem. Hon för bara fram kritik och lyfter endast fram exempel på när polisen, enligt hennes förmenande, har betett sig dåligt. Det här hade kunnat vara ett tillfälle att lyfta fram åtminstone en lyckad polisinsats eller en lyckad polis. Jag har svårt att tänka mig att andra hjältehyllningar bara går ut på att dra ned verksamheten i smutsen. Jag vill passa på att önska en lugn och god jul. Jag hoppas att vi kommer att ha så få fall som möjligt där polisen av taktiska skäl inte har möjlighet att ge handräckning. Överläggningen var härmed avslutad. § 22 Svar på interpellation 2016/17:124 om åtgärder för cykling 97 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder som jag och regeringen avser att vidta för att förbättra cykelinfrastrukturen och cykelplaneringen. har även frågat mig hur jag ställer mig till ett förslag om att inrätta ett nationellt cykelkansli. Regeringen arbetar för att stimulera långsiktigt hållbara transportlösningar där cykling är en prioriterad del. Med en överflyttning av resor till cykel och gång blir det relativt sett mindre utsläpp av klimatgaser och därmed mindre påverkan på klimatet. Ett ökat cyklande kan även minska trängseln i tätorter och bidra till en bättre folkhälsa. Det är viktigt att samhällsplaneringen främjar en hållbar samhällsstruktur och ett hållbart transportsystem med goda möjligheter att använda cykeln som färdmedel. Regeringen främjar en samhällsstruktur med goda möjligheter att resa kollektivt, till fots eller med cykel bland annat genom ramverket för stadsmiljöavtal med fokus på hållbara transporter i städer, som även ska innefatta insatser för ökat cyklande. Det är, såsom nämner, angeläget att det fortsatta arbetet för en ökad och säker cykling främjar en mer funktionell och användarvänlig infrastruktur. Det handlar både om att förbättra den befintliga infrastrukturen och om att skapa nya cykelförbindelser med utgångspunkt i olika cyklistgruppers behov. Samtliga berörda aktörer behöver verka för att förbättra möjligheterna att välja gång och cykling. Staten har ansvar för gång- och cykelvägar i det statliga stamvägnätet. Kommunerna och länen har ansvar för den lokala respektive regionala infrastrukturen, men staten bidrar till lokal och regional cykelinfrastruktur genom medfinansiering via stadsmiljöavtal och länsplaner. Detta framhålls i regeringens infrastrukturproposition 2016/17:21 Infrastruktur för framtiden – innovativa lösningar för stärkt konkurrenskraft och hållbar utveckling, som lämnades till . I infrastrukturpropositionen föreslår regeringen en ökad ram för utvecklingsåtgärder. Efter behandling av infrastrukturpropositionen följer åtgärdsplanering. Regeringen avser att uppdra åt och samtliga län att lämna förslag till nya tolvåriga infrastrukturplaner på nationell respektive regional nivå. I planförslagen redovisas och länens förslag till prioritering av olika åtgärder, som bland annat kan inkludera investeringar och förbättringar i bland annat statliga gång- och cykelvägar samt medfinansiering av kommunala gång- och cykelvägar. Regeringen arbetar för en ökad och säker cykling. Ett led i arbetet är att, i dialog med berörda aktörer, ta fram en nationell cykelstrategi. Det har inneburit en bred dialog med kommuner, cykelorganisationer och andra intressenter. Den nationella cykelstrategin är början på ett gemensamt arbete. Den ska ge uttryck för regeringens ambitioner och insatser som rör cykling. Den ska ha inriktningen att hjälpa alla aktörer att ta sitt ansvar och syftar till att bidra till ett ökat cyklande. Ökad och mer samordnad kunskap inom cykelområdet är viktigt. Avseende fråga om ett nationellt cykelkansli hänvisar vi till att den nationella cykelstrategin och de frågor som hanteras inom denna bereds i . Regeringens ambition är att återkomma till i närtid. 98 (L): Jag tackar för svaret. Den fråga som infinner sig är: Är det prioriterat att förbättra förutsättningarna för cykling? Det är lite svårt att tyda ambitionsnivån i det svar som har getts. är det glädjande att vi är många som känner ett stort engagemang för att förutsättningarna för cykling ska förbättras. Men när vi ser på de konkreta besluten kan vi väl säga att det är mer vackra ord än konkreta förslag. Regeringen har ännu inte återkommit med denna nationella cykelstrategi, trots ett tillkännagivande från . Det är en av många åtgärder som behövs för förbättrade villkor för cyklingen. Jag ska räkna upp några faktorer som jag tror påverkar planeringen, inte minst för dem som cyklar. Det behövs bättre och många fler åtgärder för förbättrad infrastruktur. Det är en faktor. Den andra är att det finns stora kunskapsbrister och att den kunskap som finns ofta ligger ute i öar på lokal nivå. Det sker inte tillräcklig kraftsamling för att samla ihop de goda exempel som finns, så att man kan lära av dem. Det är också så att misstag ofta upprepas; när man skapar ny infrastruktur blir det fortfarande ibland undermåliga lösningar. Cyklingen betraktas inte som ett eget trafik- eller transportslag, vilket får genomslag i alla beslut och i uppföljningen av hur medel används. Statens eget forskningsinstitut har påtalat behovet av att kraftsamla kring kompetensfrågorna. De har också faktiskt varit delaktiga i att ta fram en lösning för detta, men saknar finansiering. Det saknas samverkansplattformar för cyklingen. Det är lite intressant att de enda som just nu bedriver forskning för att utveckla säkerhetsfrågorna för cyklister är försäkringsbolag. Det är de som känner det engagemanget. Det saknas ett sätt att kraftsamla kring best practice, kunskap och kompetens på nationell nivå. Det är här det blir lite intressant med statsrådets svar, för det går inte riktigt att uttyda om statsrådet och regeringen kommer att ställa sig bakom införandet av ett kompetenscenter på nationell nivå. Man skulle också kunna tolka det svar som har getts här , där man hänvisar till länsplaner och det arbete som sker på lokal nivå, som att det är de lokala aktörerna som ska bära ansvaret. Min första följdfråga till statsrådet är: Ser statsrådet behov av att det sker en kraftsamling på nationell nivå med ett kompetenscenter och ett kansli där man samlar de erfarenheter som finns och kan bidra till att ta fram ny kunskap, eller är detta uteslutande en regional och lokal fråga? Den andra fråga som infinner sig är vilken roll cyklingen har som trafik- och transportslag. Finns det en ambitionsnivå från regeringen att verkligen se till att det blir ett eget trafikslag? Det skulle kunna påverka både redovisningen och anvisningen av medel och övriga insatser. Jag skulle också vilja veta när cykelstrategin kommer. Kommer den här typen av inslag att finnas i cykelstrategin, eller är det andra typer av åtgärder som avses? 99 Statsrådet (S): Som jag försökte uttrycka i mitt svar ser regeringen att det är väldigt viktigt att utveckla en ökad och säker cykling och att cykling är ett hälsofrämjande, klimatfrämjande och dessutom platsskapande sätt att ta sig fram, framför allt i städer, men också på andra ställen. Jag vill påminna om att den gällande nationella planen, som sträcker sig och inte innehåller de efterfrågade särskilda satsningarna på cykling, beslutades av den tidigare regeringen . har vi här i fattat beslut om en ny infrastrukturproposition, som ska ligga till grund för nästa åtgärdsplan. Den innehåller väsentligt mer pengar än vad den nu gällande planen gör. Vilka åtgärder som ska prioriteras är en fråga för nästa steg. Jag hänvisade till den cykelstrategi som regeringen just nu arbetar med och som vi har för avsikt att presentera . Där kommer flera av följdfrågorna att besvaras. Jag kommer naturligtvis inte att föregripa presentationen av den strategin i den här interpellationsdebatten. Men strategin är ett uttryck för att regeringen ser att det finns behov av ett samlat grepp kring cyklingen. Det behöver inte nödvändigtvis betyda att staten tar på sig ett nytt och större ansvar för cyklingen, för det är ett delat ansvar mellan många olika aktörer. Men behovet av en samlad syn på cykling och en samlad strategi för vad som behöver göras ser även regeringen, och därför har vi tagit fram en cykelstrategi som kommer att presenteras . 100 (L): Med anledning av att statsrådet nämner infrastrukturpropositionen kan vi konstatera att något helhetsgrepp på så sätt inte finns. Låt oss börja med finansieringsfrågan. Statsrådet hänvisar till att de så kallade stadsmiljöavtalen kan användas – i vilken utsträckning är ett frågetecken – till cykelåtgärder . Det här kommer i princip att gälla bara , för i infrastrukturpropositionen finns det inte några avsatta medel eller några tydliga förslag om att stadsmiljöavtalen ska finnas till 2029. Min första följdfråga till statsrådet är: Menar statsrådet att det ändå är så att stadsmiljöavtalen kommer att finnas ända till 2029? Var finns det beslutet? Det beslutet har i varje fall inte tagit ställning till under veckans omröstningar. Det andra är varför man inte kan tänka sig att inrätta ett tydligt anslag som för övriga transportslag. Vi från Liberalerna har till exempel föreslagit att man inrättar ett anslag för just det nationella kompetenscentret och att man avsätter tydliga pengar. För vår del handlar det inledningsvis om i budgeten i ett tydligt anslag för infrastrukturåtgärder och 1 miljard fram . Regeringen har anslagit 622,5 miljarder i planeringen vad gäller infrastrukturåtgärder, och Liberalerna har föreslagit 623,5 miljarder. är det regeringens budget och infrastrukturpropositionens ramar som har vunnit. Men där vill vi tydliggöra att vi här behöver göra en tydlig satsning som för övriga trafikslag så att vi kan följa åtgärderna. Det ger också en signal till alla lokala aktörer som ska medfinansiera, att medlen finns. Det är svårt att förstå varför man inte kan ha den tydlighet för cykelåtgärder som vi har för alla andra typer av transportslag som finns så att man kan följa hur pengarna används. Att luddigt baka in vissa medel i stadsmiljöavtal som dessutom är väldigt kortsiktiga basis ger ingen möjlighet att planera långsiktigt. När man bygger täta städer och utvecklar bostadsbyggande och övrig infrastruktur borde det vara viktigt att också möjliggöra för gående och cyklister att förflytta sig i samhället – av det skälet att det är både klimat- och miljösmart att medverka till det. Det är här som det blir väldigt konstigt. Å ena sidan verkar det som att vi är överens om att cyklingen är viktig. Å andra sidan saknas verktygen i verktygslådan för att möjliggöra detta. Alla som jobbar med infrastrukturfrågor, inte minst i täta städer, vet att det är väldigt svårt att vidta åtgärder i efterhand.