prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Paragrafen är utformad med 15 kap. 3 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 25 kap. 5 § lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden och 22 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsu- mentkrediter som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 33. 3 § Om någon som ingår i styrelsen eller är verkställande direktör för en kredit- givare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 2 § första stycket 4 respektive 3 kap. 2 § första stycket 4, ska återkalla företagets tillstånd. Det får dock bara ske om inspektionen först beslutat att anmärka på att personen ingår i styrelsen eller är verkställande direktör och om han eller hon, sedan en av inspektionen bestämd tid har gått, fortfarande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör. I stället för att återkalla tillståndet får besluta att en styrelseledamot eller verkställande direktör inte längre får vara det. Inspektionen får då förordna en ersättare. Ersättarens uppdrag gäller till dess företaget har ut- sett en ny styrelseledamot eller verkställande direktör. Det som sägs i första och andra styckena om verkställande direktör ska tillämpas även på en ställföreträdare eller ersättare för verkställande direktör. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur kan in- gripa om en ledande befattningshavare hos en kreditgivare eller en kreditförmedlare inte är lämplig för sin befattning. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av första stycket framgår att ska återkalla ett till- stånd för kreditgivning eller kreditförmedling, om en ledamot i styrelsen eller den verkställande direktören inte längre uppfyller de krav som upp- ställs i fråga om insikt och erfarenhet samt lämplighet. Finansinspek- tionen ska först anmärka på att personen ingår i styrelsen eller är verk- ställande direktör och fastställa inom vilken personen ska lämna ledningen av företaget. Om personen i fråga fort- farande finns kvar i styrelsen eller är verkställande direktör när den fast- ställda tiden har gått ut, ska tillståndet återkallas. Bestämmelsen i andra stycket innebär att , i stället för att återkalla ett tillstånd, kan besluta att en styrelseledamot eller verk- ställande direktör inte längre får vara det. I sådana fall kan inspektionen förordna en ersättare. Möjligheten att förordna en ersättare är avsedd för de fall då det finns brister i ledningen i ett annars väl fungerande företag och företaget inte förmår ändra på situationen (jfr prop. Enligt tredje stycket kan det som sägs i första och andra styckena om verkställande direktör tillämpas även på en ställföreträdare eller ersättare för en verkställande direktör. Som Lagrådet påpekar omfattas styrelsesuppleanter och vice verkställ- ande direktörer som inte har trätt i styrelseledamots eller verkställande direktörens ställe av prövningen eftersom de vid förfall för ordinarie organledamot ska ingå i företagets ledning (jfr Lagrådets yttrande i prop. 2013/14:107 s. 138). Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 2 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 21 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 33.1 c. Ingripanden efter en underrättelse från ett annat land inom EES 4 § Om en behörig myndighet i ett annat land inom EES underrättar Finans- inspektionen om att en svensk kreditförmedlare har överträtt föreskrifter för för- medlarens verksamhet som gäller i det land där den behöriga myndigheten finns, ska inspektionen vidta åtgärd enligt 1–3 §§, om det föreligger någon omständig- het som avses där. Inspektionen ska underrätta den behöriga myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Paragrafen handlar om ingripanden mot en svensk kreditförmedlare efter påpekanden från myndigheter i ett annat land. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. I första stycket anges att ska vidta åtgärder efter en underrättelse från en behörig myndighet i ett annat land inom EES. Vad som avses med en behörig myndighet framgår av 1 kap. 7 § 1. Det är allt- så fråga om en tillsynsmyndighet som utsetts som behörig av ett annat land enligt direktivet. Bestämmelsen gäller underrättelser om överträd- elser begångna av svenska kreditförmedlare. en underrättelse, ska den ingripa om förutsättningarna för ett ingripande enligt 1, 2 eller 3 § är uppfyllda. Enligt andra stycket ska inspektionen hålla den behöriga myndigheten i det andra landet underrättad om de åtgärder som vidtas. Om inspektionen beslutar att inte vidta någon åtgärd, ska detta också meddelas till den behöriga utländska myndigheten. Paragrafen är utformad med 15 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 25 kap. 7 § lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.4. 5 § Om tillståndet återkallas, får besluta om hur avveck- lingen av verksamheten enligt denna lag ska ske. Ett beslut om återkallelse får förenas med förbud att fortsätta verksamheten. Paragrafen handlar om beslut om avveckling av en verksamhet efter det att ett tillstånd har återkallats. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Om beslutar att återkalla tillståndet för en verk- samhet som drivs enligt denna lag, får myndigheten enligt första stycket också besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske. I andra stycket anges att om meddelar ett beslut om återkallelse, får myndigheten meddela förbud för företaget att fortsätta verksamheten. Ett sådant förbud får förenas med vite enligt 18 §. beslut får, om det förekommer flera olika verk- samheter i företaget, endast avse den som rör bostadskrediter (jfr prop. 2013/14:107 s. 88). Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 23 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. 6 § Om en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES har fått en anmärkning eller varning enligt 1 § andra stycket, får besluta att företaget ska betala en sanktionsavgift. Avgiften tillfaller staten. Paragrafen innehåller bestämmelser om när sanktionsavgift kan komma i fråga. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Av första stycket framgår att får förena ett beslut om varning eller anmärkning med en sanktionsavgift. Det finns ingen skyldighet för att besluta om en sanktionsavgift utan det är fråga om en möjlighet att fatta ett sådant beslut i de fall myndig- heten bedömer att en anmärkning eller en varning inte är en tillräckligt ingripande åtgärd. Något uttryckligt krav på oaktsamhet eller uppsåt hos ansvarig företrädare för företaget uppställs inte. Det agerande eller den försummelse som föranlett anmärkningen eller varningen innehåller som regel något av dessa moment (jfr prop. 2002/03:139 s. 551 och 2006/07:115 s. 639). Det är inte möjligt att kombinera andra beslut, t.ex. förelägganden eller förbud, med sanktionsavgift. Däremot kan vite användas i sådana fall (se 18 §). Enligt andra stycket tillfaller avgiften staten. Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 7 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 25 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. 7 § Sanktionsavgiften ska uppgå till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av kreditgivarens eller kreditför- medlarens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under företagets första verksamhetsår eller om upp- gifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen upp- skattas. För ett företag som även driver annan verksamhet än den tillståndspliktiga en- ligt denna lag ska omsättningen avse endast verksamheten med bostadskrediter. Paragrafen innehåller bestämmelser om ramarna för sanktionsavgiftens storlek. Ytterligare bestämmelser om avgiftens storlek finns i 8 §. Para- grafen är utformad med bl.a. 26 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. Övervägandena finns i av- snitt 10.3. 8 § När sanktionsavgiftens storlek beslutas ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig den överträdelse är som har föranlett anmärkningen eller varningen och hur länge överträdelsen har pågått. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur sanktionsavgiftens storlek ska bestämmas inom de ramar som anges i 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Enligt 6 § kan en sanktionsavgift komma i fråga för en kreditgivare eller en kreditförmedlare, om också har meddelat företaget en anmärkning eller varning. Redan i valet av sanktion ligger en bedömning av hur allvarlig överträdelsen är. Sanktionsavgiftens storlek ska ses som ett sätt att ytterligare gradera anmärkningen eller varningen. Vid bestämmandet av sanktionsavgiftens storlek ska enligt förevarande bestämmelse särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträd- elsen är och hur länge den har pågått. Vid bedömningen av en över- trädelses allvar bör i första hand beaktas vilket bristande konsument- skydd överträdelsen bidragit till. Bestämmelsen utesluter inte att även andra omständigheter än över- trädelsens allvar och hur länge den har pågått beaktas när avgiftens storlek bestäms. I mildrande riktning bör kunna beaktas exempelvis om företaget snabbt upphör med överträdelsen sedan den påtalats av och om företaget samarbetar väl med inspektionen under utredningen. Paragrafen är utformad med 27 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. 9 § Om en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES inte lämnar de upplysningar som kreditgivaren eller kreditförmedlaren är skyldig att lämna enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § 12, får besluta att företaget ska betala en förseningsavgift på högst . Avgiften tillfaller staten. Paragrafen innehåller bestämmelser om förseningsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Enligt paragrafen får besluta om förseningsavgift, om en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES inte lämnar upplysningar enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § 12. Föreskrifterna gäller upp- lysningar som ett företag är skyldigt att lämna till myndigheten för att den ska kunna bedriva sin tillsynsverksamhet. har möjlighet att besluta om hur stor försenings- avgiften ska vara i ett enskilt fall. Allmänt kan sägas att en längre försen- ing i regel är allvarligare än en försening med endast någon dag. Å andra sidan kan även mindre förseningar vid upprepade tillfällen vara allvar- liga. Vid bestämmande av avgiftens storlek ska hänsyn också tas till före- tagets storlek. Om ett företag skulle motsätta sig att över huvud taget ge in en viss rapport till , har inspektionen möjlighet att förelägga företaget vid vite att komma in med rapporten. Vid upprepade fall av underlåten eller försenad rapportering kan inspektionen meddela anmärkning eller varning. (Jfr prop. 2006/07:115 s. 642 och 2002/03:139 Paragrafen är utformad med 15 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 25 kap. 11 § lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden och 28 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. Verkställighet av beslut om sanktionsavgift och förseningsavgift 10 § En sanktionsavgift eller förseningsavgift ska betalas till efter det att beslutet om att ta ut avgiften fick laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Paragrafen handlar om när en sanktionsavgift eller förseningsavgift ska betalas. En sådan avgift ska betalas efter det att be- slutet om att ta ut avgiften fick laga kraft, om det inte anges i beslutet. Paragrafen är utformad med 15 kap. 11 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 29 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. Övervägandena finns i av- snitt 10.3. 11 § beslut om sanktionsavgift eller förseningsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken, om avgiften inte har betalats inom den tid som avses i 10 §. Paragrafen innebär att om en sanktions- eller förseningsavgift inte betalas , får den verkställas enligt 3 kap. 1 § första stycket 6 utsöknings- balken. Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 12 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 30 § första stycket lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. 2015/16:197 Övervägandena finns i avsnitt 10.3. 12 § Om sanktionsavgiften eller förseningsavgiften inte betalas inom den tid som avses i 10 §, ska lämna den obetalda avgiften för indriv- ning. Bestämmelser om indrivning av statliga fordringar finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Paragrafen handlar om indrivning av sanktions- och förseningsavgifter. Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 13 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 30 § andra stycket lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. Överväg- andena finns i avsnitt 10.3. 13 § En sanktionsavgift eller förseningsavgift faller bort i den utsträckning verk- ställighet inte har skett från det att beslutet att ta ut avgiften fick laga kraft. Paragrafen handlar om preskription av en fordran på sanktionsavgift eller förseningsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Enligt paragrafen faller en sanktionsavgift eller förseningsavgift bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att be- slutet att ta ut avgiften fick laga kraft. Med verkställighet avses faktiska verkställighetsåtgärder. Preskriptionen är absolut och fullgörande kan inte krävas även om verkställighet har skett av en del av avgiften . Det som preskriberas är den del av fordran som ännu inte drivits in (jfr prop. 2013/14:107 s. 90). Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 14 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 31 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. Ingripanden mot utländska kreditförmedlare från ett land inom EES 14 § får förelägga en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES som förmedlar bostadskrediter från en filial i att göra rättelse, om kreditförmedlaren överträder –4 kap. 1, 2, 7, 8, 9 eller 10 §, –föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § 5 eller 6, eller –5 a §, 6 §, 12 a § första stycket, 13 a §, 50 § eller 54 § konsumentkreditlagen (2010:1846). Om kreditförmedlaren inte följer föreläggandet, ska under- rätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Om rättelse inte sker, får förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Innan förbud meddelas ska inspek- tionen underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Europeiska kommissionen ska informeras när ett förbud meddelas. Paragrafen handlar om ingripanden mot kreditför- medlare från ett annat land inom EES som har en filial i vid överträdelser av vissa bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. Enligt första stycket får förelägga en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES som har filial här i landet att 2015/16:197 göra rättelse, om kreditförmedlaren överträder några av de uppräknade bestämmelserna. Vad som avses med en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES och filial framgår av 1 kap. 7 § 9 respektive 4. De bestämmelser som räknas upp i paragrafen avser bl.a. de övergrip- ande kraven på verksamheten i 4 kap. 1 § och bestämmelserna om kunskap och kompetens i 4 kap. 2 §. Även överträdelser av föreskrifter som ankny- ter till dessa frågor kan föranleda ingripande (7 kap. 1 § 5 och 6). Vidare kan överträdelser av ett antal bestämmelser i konsumentkreditlagen, som inte är kopplade till sanktioner i marknadsföringslagen (2008:486), medföra ingripande. De aktuella bestämmelserna i konsumentkreditlagen handlar bl.a. om rätten till kostnadsfri information (5 a §), kontroll av uppgifter inom ramen för kreditprövningen (12 a § första stycket) och rätten till betänketid i fråga om ett erbjudande om en bostadskredit (13 a §). I andra stycket anges att om kreditförmedlaren inte följer föreläggandet, ska underrätta den behöriga myndigheten i kreditför- medlarens hemland. Vad som avses med en behörig myndighet och hem- land framgår av 1 kap. 7 § 1 respektive 5. Om kreditförmedlaren inte rättar sig trots ett föreläggande om rättelse enligt första stycket och en underrättelse enligt andra stycket, får Finans- inspektionen enligt tredje stycket förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Innan ett sådant förbud meddelas ska inspektionen underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Vidare ska Europeiska kommissionen informeras när ett förbud meddelas. Paragrafen är utformad med bl.a. 25 kap. 12 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.2. 15 § Om har skäl att anta att en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES åsidosätter sina skyldigheter enligt bestämmelser som genomför bolånedirektivet i andra fall än som avses i 14 §, ska Finansinspek- tionen underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Om den behöriga myndigheten i hemlandet inte vidtar åtgärder inom en månad från det att den fått en sådan underrättelse, eller om kreditförmedlaren fortsätter att åsidosätta sina skyldigheter trots att hemlandets behöriga myndighet vidtagit åtgärder, och åsidosättandet av skyldigheterna klart strider mot konsumenters in- tressen eller en väl fungerande marknad, får förelägga kredit- förmedlaren att fullgöra sina skyldigheter eller förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Innan ett föreläggande eller förbud meddelas ska inspektionen underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmed- hemland. Europeiska kommissionen och Europeiska bankmyndigheten ska informeras om sådana förelägganden eller förbud. får, i stället för att meddela ett föreläggande eller ett för- bud, hänskjuta ärendet till Europeiska bankmyndigheten och begära bistånd i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010 av 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndig- heten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommis- sionens beslut /78/EG. Paragrafen handlar om ingripanden mot utländska kreditförmedlare från andra EES-länder i andra fall än vad som anges i Övervägandena finns i avsnitt 10.4 och 10.5. Enligt första stycket ska underrätta den behöriga myndigheten i en kreditförmedlares hemland, om det finns anledning att anta att en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES åsidosätter sina skyldigheter enligt bestämmelser som genomför bolånedirektivet i andra fall än som avses i 14 §. Vad som avses med behörig myndighet, bolånedirektivet, hemland och utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES framgår av 1 kap. 7 § 1, 2, 5 respektive 9. Bestämmelsen tar sikte på utländska kreditförmedlare som verkar här i landet utan filial, eftersom de inte omfattas av 14 §. Bestämmelsen tar dessutom sikte på utländska kreditförmedlare som verkar här i landet genom filial, när det gäller andra fall än de som anges i 14 §. En underrättelse ska lämnas till den behöriga myndigheten i den utländ- ska kreditförmedlarens hemland om det finns anledning att anta att en överträdelse har skett. Det krävs alltså inte lika omfattande utredning som inför ett ingripande för att en underrättelse ska bli aktuell. För att en underrättelse enligt paragrafen ska bli aktuell ska det vara fråga om en misstänkt överträdelse av någon bestämmelse som genomför bolånedirektivet. Det kan alltså vara fråga om bestämmelser i denna lag, bestämmelser i konsumentkreditlagen (2010:1846) eller andra bestäm- melser som genomför bolånedirektivet och för vilka det gäller hemlands- tillsyn (jfr prop. 2010/11:135 s. 229 f.). Av andra stycket, som i allt väsentligt utformas enligt Lagrådets förslag, framgår att får förelägga kreditförmedlaren att fullgöra sina skyldigheter eller förbjuda denne att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Det är möjligt endast om den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland inte vidtar åtgärder inom efter en underrättelse från eller om de åtgärder som den myndigheten vidtar inte är verksamma. En ytterligare förutsättning är att kreditförmedlarens åsidosättande av skyldigheterna klart strider mot konsumenters intressen eller en väl fungerande marknad. Innan vidtar åtgärder enligt bestämmelsen ska den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland underrättas. Vidare ska Europeiska kommissionen och Europeiska bankmyndigheten informeras om förelägganden eller förbud som meddelas enligt paragrafen. Enligt tredje stycket kan välja att hänskjuta ärendet till den Europeiska bankmyndigheten i stället för att utfärda ett förelägg- ande eller besluta om ett förbud enligt andra stycket. Den Europeiska bankmyndigheten kan då bistå de berörda myndigheterna i enlighet med den s.k. EBA-förordningen. Hänvisningen till förordningen är dynamisk och avser alltså förordningen i den vid var tid gällande lydelsen. Paragrafen är utformad med bl.a. 25 kap. 13 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden och 12 kap. 17 a § lagen (2004:46) om värde- pappersfonder som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.4. Ingripanden mot den som saknar rätt att driva verksamhet 16 § Om någon driver verksamhet med kreditgivning, kreditförmedling eller råd- givning i fråga om bostadskrediter utan att ha rätt till det, ska förelägga den som driver verksamheten att upphöra med den. Inspektionen får besluta hur avvecklingen av verksamheten ska ske. Om det är osäkert om lagen är tillämplig på en viss verksamhet, får inspek- tionen förelägga den som driver verksamheten att lämna de upplysningar om verksamheten som inspektionen behöver för att bedöma om så är fallet. Ett föreläggande enligt denna paragraf som avser ett utländskt företag får riktas mot såväl företaget som den som i är verksam för företagets räkning. Paragrafen handlar om skyldighet att ingripa mot den som driver verksamhet med bostadskrediter utan att ha rätt till det. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Enligt första stycket ska förelägga den som driver verksamhet med kreditgivning, kreditförmedling eller rådgivning i fråga om bostadskrediter utan att ha rätt till det att upphöra med verksamheten. Det framgår av 2 kap. 1 och 7 §§ respektive 3 kap. 1 och 7 §§ att det som huvudregel krävs tillstånd enligt denna lag för att få bedriva verksamhet med kreditgivning respektive kreditförmedling. Utländska kreditförmed- lare från ett annat EES-land behöver dock inget tillstånd för att bedriva verksamhet med kreditförmedling här i landet (3 kap. 6 §). Av 1 kap. 5 § följer att som huvudregel får endast kreditgivare och kreditförmedlare som driver verksamhet enligt denna lag tillhandahålla rådgivning om bo- stadskrediter till konsumenter. Att kreditinstitut har rätt att bedriva verksamhet med kreditgivning, kreditförmedling eller rådgivning framgår av lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (jfr 1 kap. 2 § i förevarande lag). Om förelägger någon att upphöra med en verk- samhet, får inspektionen besluta hur avvecklingen av verksamheten ska ske. Av andra stycket framgår att får förelägga den som driver en verksamhet att lämna upplysningar om verksamheten, om det är osäkert om lagen är tillämplig på verksamheten och inspektionen be- höver uppgifter för att kunna bedöma den saken. Enligt tredje stycket får ett föreläggande som avser ett utländskt företag riktas mot såväl företaget som den som i är verksam för före- tagets räkning. Om en utländsk kreditförmedlare som har inlett sin verk- samhet här i landet med stöd av 3 kap. 6 § får sitt tillstånd återkallat i hemlandet, gäller 17 §. Paragrafen är utformad med 15 kap. 18 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 24 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild.