prop · H40357 · 2016-12-07 00:00:00 — Bestämmelsen utgör en lagreglering av det förfarande som har reglerats i 9 § kungörelsen (1970:710) om utlämning till eller från , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling. I andra stycket anges att ska ansvara för transporten i av en person som ska utlämnas till för vård eller behandling. kan enligt den nya bestämmelsen i 29 a § polislagen (1984:387) överlämna en transport till Kriminalvården. 14 § Den som utlämnas från en stat som anges i 1 § till en annan sådan stat får föras genom utan särskilt tillstånd. Om det är nödvändigt för att en transport ska kunna genomföras, får hålla den som utlämnas i förvar, dock längst . I paragrafen ges ett tillstånd till transiteringsresor genom . 2016/17:57 Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Paragrafen är utformad i enlighet med I första stycket görs redaktionella ändringar. I andra stycket, som är nytt, anges att får hålla den som utlämnas i förvar om det är nödvändigt för att en transport enligt första stycket ska kunna genomföras. Ett sådant förvarstagande får vara under högst . Möjligheten att ta någon i förvar bör tillämpas med återhållsamhet. ska beakta den proportionalitetsprincip som gäller enligt 8 § polislagen (1984:387). Motsvarande reglering om förvar finns i andra lagar om internationellt samarbete, t.ex. i 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. 12.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom 40 a § Om en frihetsberövande påföljd ska verkställas utomlands, ska Kriminalvården se till att den dömde förs till den stat där påföljden ska verkställas. Om en frihetsberövande påföljd som har meddelats utomlands ska verkställas i , ska Kriminalvården ansvara för transporten av den dömde i . Vid transporter enligt första och andra styckena tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av . Om det är nödvändigt för att en transport enligt första stycket ska kunna genomföras, får den dömde hållas i förvar av , dock längst . Paragrafen, som är ny, reglerar ansvaret för transporter från och till enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Första – tredje styckena utgör en lagreglering av det förfarande som har reglerats i 22 § första och tredje styckena förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. I första stycket anges att Kriminalvården ska se till att en person som enligt lagen ska verkställa en frihetsberövande påföljd utomlands förs dit. För att Kriminalvården i fråga om rättspsykiatrisk vård ska kunna utöva det ansvaret måste myndigheten få kännedom om när en transport ska äga rum. I den nämnda förordningen (22 § andra stycket) finns därför en bestämmelse om underrättelseskyldighet för till Kriminalvården. I andra stycket anges att Kriminalvården ansvarar för transporten i av en person som i ska verkställa en påföljd som har meddelats utomlands. Andra styckets tillämpning förutsätter att den dömde är frihetsberövad. 2016/17:57 I tredje stycket görs en hänvisning till 4 kap. 4 och 10 §§ samt den nya 8 kap. 2 a § häkteslagen vilket ger kriminalvårdspersonalen dels rätt att utföra kroppsvisitation och använda fängsel på motsvarande sätt som under transporter inom den egna transportverksamheten, dels möjlighet att i sin tur begära hjälp av , se vidare kommentaren i avsnitt 12.2 till 8 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. I fjärde stycket anges att får hålla den dömde i förvar om det är nödvändigt för att en transport enligt första stycket ska kunna genomföras. Ett sådant förvarstagande får vara under högst . Möjligheten att ta någon i förvar bör tillämpas med återhållsamhet. ska beakta den proportionalitetsprincip som gäller enligt 8 § polislagen (1984:387). 12.5Förslaget till ändring i polislagen (1984:387) 29 a § och Säkerhetspolisen får överlämna till Kriminalvården att transportera någon som är berövad friheten. Vid en sådan transport tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av . Om det behövs för planeringen och genomförandet av transporten, ska eller Säkerhetspolisen, utan hinder av sekretess, lämna Kriminalvården de uppgifter som avses i 45 b § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 43 b § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 47 b § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 27 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 20 b § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård eller 10 kap. 19 c § utlänningslagen (2005:716). Paragrafen, som är ny, reglerar möjligheten för och Säkerhetspolisen att överlämna en transport av någon som är berövad friheten till Kriminalvården. I det följande avses med i förekommande fall också Säkerhetspolisen. I paragrafen finns också bestämmelser om användning av tvång och uppgiftsskyldighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.1, 7.2, 7.3 och 9.1. I första stycket anges att får överlämna en transport av någon som är frihetsberövad till Kriminalvården. inte endast förflyttning som sker med fordon, utan även till fots från exempelvis en polisarrest eller till en domstol. Förutom att transporten ska avse en redan frihetsberövad person finns inga begränsningar i bestämmelsen när det gäller vilka transporter som Det handlar i första hand om sådana transportuppdrag som enligt den praxis som gäller överlämnats till Både inrikestransporter och utrikestransporter omfattas. Exempel på inrikestransporter är transporter i samband med handräckning enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen om psykiatrisk tvångsvård, lagen om rättspsykiatrisk vård, lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård och utlänningslagen. är transporter i samband med verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut enligt 12 kap. 14 § utlänningslagen samt transporter i samband med internationellt straffrättsligt samarbete. Ett överlämnande av ett transportuppdrag innefattar även bevakningsuppgifter i samband med transport. Exempelvis omfattas bevakning under domstolsförhandling, vid läkarbesök, vid transitering samt andra uppehåll under transporten. Bestämmelsen överlämnar till att avgöra i vilka fall det är lämpligt att lämna över transporten till Kriminalvården. Ett överlämnande får inte anses vara motiverat om verkställt ett omhändertagande och endast en kortare transport till vårdgivaren återstår innan handräckningen är slutförd. Även i övrigt bör överlämnande mindre ofta komma i fråga när det handlar om korta transporter. Ett överlämnande är heller inte lämpligt om transporten på grund av risken för fritagning eller av annan särskild anledning kräver att utför åtgärderna för att dessa ska kunna genomföras på ett betryggande sätt. För att möjliggöra framförhållning förutsätts att överlämnande av handräckningsuppdrag i andra än rena rutinfall föregås av kontakter mellan och Kriminalvården. I första stycket görs vidare en hänvisning till 4 kap. 4 och 10 §§ samt den nya 8 kap. 2 a § häkteslagen vilket ger kriminalvårdspersonalen dels rätt att utföra kroppsvisitation och använda fängsel på motsvarande sätt som under transporter inom den egna transportverksamheten, dels möjlighet att i sin tur begära hjälp av , se vidare kommentaren i avsnitt 12.2 till 8 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. När det gäller hänvisningen till 8 kap. 2 a § häkteslagen (möjlighet att i vissa fall begära hjälp av ) innebär den lämplighetsbedömning som ska göra innan den överlämnar en transport till Kriminalvården att det sällan torde uppstå ett behov av hjälp. Som framgår ovan bör nämligen ett överlämnade inte ske om transporten på grund av risken för fritagning eller av annan särskild anledning kräver att utför transporten för att den ska kunna genomföras på ett betryggande sätt. Behov av hjälp kan dock uppstå t.ex. om efterföljande omständigheter förändrat riskläget eller om det efter överlämnandet framkommer information, som om den varit känd innan överlämnandet, hade inneburit att inte hade lämnat transporten till Kriminalvården. I tredje stycket anges att som överlämnar en transport till Kriminalvården, om det behövs för planeringen och genomförandet av transporten, utan hinder av sekretess ska lämna följande uppgifter till Kriminalvården: uppgifter som avses i 45 b § lagen om vård av missbrukare i vissa fall, 43 b § lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, 47 b § lagen om psykiatrisk tvångsvård, 27 § lagen om rättspsykiatrisk vård, 20 b § lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård eller 10 kap. 19 c § utlänningslagen. Bestämmelsen innebär att utan uppmaning ska lämna uppgifterna. I första hand avgör vilken information som är nödvändig att lämna över. Med hänsyn till att det är den verkställande myndighetens behov av information som ska tillgodoses, ska därutöver på begäran lämna kompletterande uppgifter. 2016/17:57 Beträffande förutsättningarna för uppgiftslämnande se kommentaren i avsnitt 12.6 till 45 b § lagen om vård av missbrukare i vissa fall. 12.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall Handräckning av och Kriminalvården 45 § eller, om det gäller transport av någon som är frihetsberövad, Kriminalvården ska lämna hjälp för att 1.på begäran av socialnämnden eller rätten föra en missbrukare till en beslutad läkarundersökning, 2.på begäran av socialnämnden föra den som ska beredas vård eller som är omhändertagen enligt denna lag till ett LVM-hem eller sjukhus, 3.på begäran av verksamhetschefen i fall som avses i 24 § tredje stycket föra den som ska beredas vård eller som är omhändertagen enligt denna lag till ett LVM-hem, samt 4.på begäran av efterforska, hämta eller förflytta någon som ska tas in i hemmet eller som vårdas där med stöd av denna lag. En begäran enligt första stycket får göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges i 10 och 10 a §§ polislagen (1984:387) eller, om det gäller en transport som utförs av Kriminalvården, 4 kap. 4 § och 10 § första stycket häkteslagen (2010:611) behöver tillgripas, eller 2. det annars finns synnerliga skäl. Andra stycket gäller inte en begäran av rätten och inte heller en begäran av om efterforskning. Paragrafen reglerar handräckning i ärenden om vård av missbrukare. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen är utformad i enlighet med I första stycket görs, utöver språkliga ändringar, ett tillägg som anger att Kriminalvården ska lämna hjälp om det gäller transport av någon som är frihetsberövad. Det handlar om situationer där missbrukaren på grund av beslut om omhändertagande eller tvångsvård har inställt sig eller förts till ett LVM-hem eller ett sjukhus. Liksom är det som lämnar hjälp i övriga fall. Begäran om hjälp ställs direkt till respektive myndighet. I andra stycket, som är nytt, anges under vilka förutsättningar hjälp får begäras från och Kriminalvården. Bestämmelsen har till syfte att motverka att myndigheternas resurser i onödan tas i anspråk för handräckning. Av bestämmelsen följer att hjälp får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att de särskilda befogenheter enligt 10 eller 10 a § polislagen respektive 4 kap. 4 § eller 10 § första stycket häkteslagen behöver tillgripas. Bestämmelserna i polislagen reglerar polisens rätt att använda våld och belägga någon med fängsel och bestämmelserna i häkteslagen reglerar Kriminalvårdens rätt att kroppsvisitera och använda fängsel. Om det inte finns behov av vålds- eller tvångsanvändning vid transporten ska den myndighet där personen är placerad själv utföra transporten. begärande myndigheten som har att pröva om Prop. förutsättningar föreligger att begära hjälp. eller, i fall a §, Kriminalvården ska pröva om förutsättningarna för handräckning är uppfyllda. Detta innebär att prövningen endast kan omfatta uppdragsgivarens behörighet och frågan om huruvida begäran om handräckningen är lagligen grundad. En handräckning kan i princip inte nekas under hänvisning till resursbrist eller liknande. En polisman eller kriminalvårdstjänsteman har typiskt sett inte den kunskap som kan antas krävas för att t.ex. överpröva en läkares beslut om huruvida en person på grund av sitt sjukdomstillstånd kan befaras bli särskilt våldsam. Det betyder också att en handräckningsåtgärd inte kan avslutas och lämnas åter till den beställande myndigheten om personen som ska transporteras är lugn och medverkar frivilligt när polisen eller kriminalvårdspersonalen ska påbörja transporten. Hjälp ska vidare kunna begäras i andra fall där det finns synnerliga skäl. Det kan exempelvis röra sig om situationer där det finns en överhängande risk för att missbrukaren riskerar att skada sig själv så att man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt. I tredje stycket, som är nytt, anges att andra stycket inte gäller en begäran av rätten och inte heller en begäran av om efterforskning. I dessa situationer ska polisen alltså hjälpa till även om det inte finns behov av att använda polisens särskilda kompetens och befogenhet att använda våld eller tvång. Det är dock socialnämndens uppgift att fortlöpande hålla polisen informerad om sådana uppgifter som underlättar efterforskningen (jfr JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 248). 45 a § Kriminalvården ska vid en transport enligt 45 § tillämpa följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av . I paragrafen, som är ny, regleras rätten för Kriminalvården att vid en transport enligt 45 § utföra kroppsvisitation och använda fängsel samt att begära hjälp av . Övervägandena finns i avsnitt 6.2, 7.2 och 7.3. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Genom hänvisningen till 4 kap. 4 och 10 §§ samt den nya 8 kap. 2 a § häkteslagen ges kriminalvårdspersonalen dels rätt att utföra kroppsvisitation och använda fängsel på motsvarande sätt som under transporter inom den egna transportverksamheten, dels möjlighet att i sin tur begära hjälp av , se vidare kommentaren i avsnitt 12.2 till 8 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 45 b § Den som begär hjälp enligt 45 § ska utan hinder av sekretess lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om missbrukaren som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. 2016/17:57 I paragrafen, som är ny, regleras uppgiftsskyldighet för den som begär hjälp enligt 45 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att den som begär hjälp utan hinder av sekretess ska lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om missbrukaren som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. Med hänsyn till att handräckning bara ska få ske om eller Kriminalvårdens tvångsbefogenheter behövs, bör utgångspunkten vara att uppgiftsskyldigheten omfattar de uppgifter som utgör grunden för handräckningsbegäran, dvs. i första hand information som kan läggas till grund för säkerhetsbedömningen. Det kan dock också finnas behov av att lämna särskild information som behövs för att eller Kriminalvården ska kunna bemöta den person som handräckningen avser på ett lämpligt sätt. Informationen ska i första hand röra den aktuella situationen. Uppgifter om personens historik kan dock vara relevanta för att bedöma exempelvis vålds- och rymningsbenägenhet. Uppgiftsskyldigheten innebär att den som begär hjälp utan uppmaning ska lämna uppgifterna. I första hand avgör den som begär hjälp vilken information som är nödvändig att lämna över. Med hänsyn till att det är den verkställande myndighetens behov av information som ska tillgodoses, ska den som begär hjälp därutöver på begäran lämna kompletterande uppgifter. 45 c § Missbrukaren får tas i förvar, om det är nödvändigt för att en transport enligt 45 § ska kunna genomföras. Paragrafen är ny. Den reglerar möjligheten att under vissa omständigheter ta en missbrukare som ska transporteras med stöd av lagen i förvar. Överväganden finns i avsnitt 8. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Förvar ska användas som en sista utväg och för kortast möjliga tid. För att missbrukaren ska få tas i förvar krävs att det är nödvändigt för att en transport i samband med handräckning enligt 45 § ska kunna genomföras. Vid bedömningen av om det är nödvändigt att ta personen i förvar ska hänsyn särskilt tas till hans eller hennes fysiska och psykiska status, alternativ till förvarstagande samt hur länge förvarsplaceringen kan väntas pågå. Det bör särskilt beaktas att vård enligt 24 § ska inledas på sjukhus, om förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda och det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt. Under sådana omständigheter bör placering i förvar inte komma i fråga. Möjligheten att ta någon i förvar bör tillämpas med återhållsamhet. respektive Kriminalvården ska beakta den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck bl.a. i 8 § polislagen (1984:387). 12.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Handräckning av och Kriminalvården 43 § eller, om det gäller en transport av någon som vårdas i ett sådant särskilt hem som avses i 12 §, Kriminalvården ska lämna hjälp för att på begäran av 1.socialnämnden eller nämndens ordförande eller rätten bereda en läkare, som avses i 32 §, tillträde till den unges hem eller för att föra den unge till läkarundersökningen, 2.socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av denna lag, och 3.Statens institutionsstyrelse efterforska och hämta den som vårdas vid ett hem för särskilt noggrann tillsyn på någon grund som anges i 3 §, om den unge har avvikit från hemmet, eller ombesörja någon annan förflyttning av honom eller henne. En begäran enligt första stycket får göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges i 10 och 10 a §§ polislagen (1984:387) eller, om det gäller en transport som utförs av Kriminalvården, 4 kap. 4 § och 10 § första stycket häkteslagen (2010:611) behöver tillgripas, eller 2. det annars finns synnerliga skäl. Andra stycket gäller inte en begäran av rätten och inte heller en begäran av om efterforskning. Paragrafen reglerar handräckning i ärenden om vård av unga. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen är utformad i enlighet med I första stycket görs, utöver språkliga ändringar, ett tillägg som anger att Kriminalvården ska lämna hjälp om det gäller en transport av någon som vårdas i ett sådant särskilt hem som avses i 12 §. Liksom är det som lämnar hjälp i övriga fall. Begäran om hjälp ställs direkt till respektive myndighet. I andra stycket, som är nytt, anges under vilka förutsättningar hjälp får begäras från och Kriminalvården. Bestämmelsen har till syfte att motverka att myndigheternas resurser i onödan tas i anspråk för handräckning. När det gäller de närmare förutsättningarna för att begära handräckning, se kommentaren i avsnitt 12.6 till 45 § andra stycket lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Det är den begärande myndigheten som har att pröva om förutsättningar föreligger att begära hjälp. Begäran om hjälp kan t.ex. göras om det finns någon särskild omständighet som ger anledning att befara att den unge eller hans eller hennes föräldrar kommer att sätta sig till motvärn eller om han eller hon uttalat hot i samband med tidigare ingripanden. Hjälp ska vidare kunna begäras i andra fall där det finns synnerliga skäl. Det kan exempelvis röra sig om situationer där det finns en överhängande risk för att den unge skadar sig själv så att man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt. 2016/17:57 I tredje stycket, som är nytt, anges att andra stycket inte gäller en begäran av rätten och inte heller en begäran av om efterforskning. I dessa situationer ska polisen hjälpa till även om det inte finns behov av att använda polisens särskilda kompetens och befogenhet att använda våld eller tvång. Det är dock socialnämndens uppgift att fortlöpande hålla polisen informerad om sådana uppgifter som underlättar efterforskningen (jfr JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 248). 43 a § Kriminalvården ska vid en transport enligt 43 § tillämpa följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av . I paragrafen, som är ny, regleras rätten för Kriminalvården att vid en transport enligt 43 § utföra kroppsvisitation och använda fängsel samt att begära hjälp av . Övervägandena finns i avsnitt 6.2, 7.2 och 7.3. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Genom hänvisningen till 4 kap. 4 och 10 §§ samt den nya 8 kap. 2 a § häkteslagen ges kriminalvårdspersonalen dels rätt att utföra kroppsvisitation och använda fängsel på motsvarande sätt som under transporter inom den egna transportverksamheten, dels möjlighet att i sin tur begära hjälp av , se vidare kommentaren i avsnitt 12.2 till 8 § lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. 43 b § Den som begär hjälp enligt 43 § ska utan hinder av sekretess lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om den unge eller närstående till denne som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. I paragrafen, som är ny, regleras uppgiftsskyldighet för den som begär hjälp enligt 43 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. När det gäller hur informationen ska lämnas och vilken information som uppgiftsskyldigheten avser hänvisas till kommentaren i avsnitt 12.6 till 45 b § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. 43 c § Den unge får tas i förvar, om det är nödvändigt för att en transport enligt 43 § ska kunna genomföras. Den som är får dock inte tas i förvar. Paragrafen är ny. Den reglerar möjligheten att under vissa omständigheter ta den unge i förvar. Övervägandena finns i avsnitt 8. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Förvar ska användas som en sista utväg och för kortast möjliga tid. För att den unge ska få tas i förvar krävs att det är nödvändigt för att en transport i samband med handräckning enligt 43 § ska kunna genomföras. Vid bedömningen av om det är nödvändigt att ta personen i förvar ska hänsyn särskilt tas till hans eller hennes fysiska och psykiska status, alternativ till förvarstagande samt hur länge förvarsplaceringen kan väntas pågå. Den som är får dock inte under några Prop. 2016/17:57 förhållanden tas i förvar. Möjligheten att ta någon i förvar bör tillämpas med återhållsamhet. respektive Kriminalvården ska beakta den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck bl.a. i 8 § polislagen (1984:387). 12.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 47 § Om det finns skälig anledning att anta att någon lider av en allvarlig psykisk störning och är farlig för annans personliga säkerhet eller eget liv eller i övrigt behöver omedelbar hjälp, får tillfälligt omhänderta honom eller henne i väntan på att hälso- och sjukvårdspersonal kan ge honom eller henne sådan hjälp. Den omhändertagne får föras till en sjukvårdsenhet som kan ge stöd och behandling.