prop · H40343 · 2016-11-14 00:00:00 — Landstingens och kommunernas samverkansansvar regleras även i avdelningarna för respektive huvudman (7 kap. 7 § respektive 11 kap. 3 §). efterfrågar ytterligare en paragraf som fram- håller kommuners och landstings samverkan beträffande hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser. Enstaka remissinstanser menar att landstingens och kommunernas ansvar att medverka vid forskning bör utvidgas till vårdgivare, näringsliv eller berörda statliga myndigheter. Regeringen instämmer i att sådant samarbete i vissa fall kan vara be- fogat, men anser att aktuellt beredningsunderlag inte medger eventuella justeringar av lagförslaget i detta avseende. 7Lagen om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. Regeringens förslag: Lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. ska upphävas. Regeringens bedömning: Bestämmelsen om den särskilda möjlig- heten till visstidsanställning av läkare bör utgå. Vissa av bestäm- melserna i lagen i övrigt bör överföras från lag till lägre norm- givningsnivå. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Regeringen bedömer att bestämmelserna om skyldigheter för läkare som är anställda vid upplåtna enheter bör placeras på en lägre normgivningsnivå än i patientsäkerhetslagen (2010:659), vilket utredningen föreslår. Remissinstanserna: tillstyrker att 4 § lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. upphävs. Bestämmelserna tjänar enligt förbundet inte längre något relevant syfte och förefaller inte heller längre tillämpas. De kan i onödan inskränka möjligheterna att få fast anställning för specialistläkare och läkare under specialiseringstjänstgöring. Vad avser 5 § påpekar att vårdgivarna bör ge läkarna möjlighet att avsätta till- räcklig tid för utbildning etc. Kommuner och Landsting, , Upp- sala läns landsting, och Västra avvisar förslagen som de menar innebär att den lag- reglerade möjligheten att visstidsanställa specialister och läkare under specialiseringstjänstgöring tas bort. Remissinstanserna föreslår att be- hovet av tidsbegränsade anställningar för specialiseringstjänstgöring och sexårsförordnanden för specialister vid upplåtna enheter utreds särskilt, samt att nuvarande bestämmelser behålls tills vidare. Anledningen som anförs är att ändringarna inte är utredda vad avser konsekvenser, t.ex. för kompetensförsörjningen av specialister , och att de dessutom griper in i löpande kollektivavtal. Skälen för regeringens förslag och bedömning Lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., förkortad lagen om upplåtna enheter, innehåller bestäm- melser om vissa anställningar som läkare vid sådana enheter inom lands- tingens hälso- och sjukvård som har upplåtits för högskoleutbildning för läkarexamen (upplåtna enheter). Bestämmelserna avser bl.a. möjlighet att anställa läkare med specialistkompetens vid sådana enheter för begränsad tid, anställdas skyldigheter att i vissa fall undervisa studerande samt möjlighet för studerande att biträda då hälso- och sjukvård ges vid en- heten. Lagen om upplåtna enheter är av sådan karaktär att den inte fortsatt bör gälla parallellt med den nya hälso- och sjukvårdslagen utan bör upp- hävas. Utredningen har analyserat bestämmelserna i lagen och övervägt om dessa bör föras in i den nya lagen. Härvidlag har utredningen dock konstaterat att delar av bestämmelserna är nödvändiga. I andra delar har utredningen funnit att regleringen passar bättre i annan lag eller inte måste regleras i lag. 3 § lagen om upplåtna enheter Lagen om upplåtna enheter hänvisar i 3 § till 3 kap. 8 § högskolelagen (1992:1484) angående bl.a. att en anställning som lärare vid en högskola kan vara förenad med en anställning som specialistutbildad läkare. Bestämmelsen i lagen om upplåtna enheter är endast en upplysnings- bestämmelse. Motsvarande hänvisning finns dessutom i 4 kap. 2 § hög- skoleförordningen (1993:100). Utredningen anser att bestämmelserna får förutsättas vara väl kända bland berörda parter. Regeringen delar utred- ningens bedömning att bestämmelsen inte behöver föras över till den nya lagen. 2016/17:43 4 § lagen om upplåtna enheter Lagen om upplåtna enheter reglerar i 4 § att det vid upplåtna enheter i skälig omfattning ska finnas läkare med specialistkompetens som tjänst- gör för en begränsad tid. En sådan läkare får anställas tills vidare för av högst . Bestämmelsen rör läkare med specialistkompetens och inte läkare under specialiseringstjänstgöring. I förarbeten till bestämmelserna anfördes att bakgrunden till att förordnanden till aktuella tjänster borde ges var tjänsternas karaktär som meriterings- tjänster eller genomgångstjänster vid undervisningssjukhusen i syfte att skaffa fördjupade kunskaper (prop. 1981/82:97 s. 86 f.). Utredningen framhåller att huvudregeln avseende anställningsform på arbetsmarknaden i stort är tillsvidareanställning. Möjligheter finns dock genom lagen (1982:80) om anställningsskydd att anställa arbetstagare , bl.a. om det rör sig om en allmän visstidsanställning eller ett vikariat. Följaktligen finns det genom de allmänna reglerna, oberoende av lagen om upplåtna enheter, möjlighet att visstidsanställa specialist- läkare. Vid utformningen av regler om tidsbegränsade anställningar måste numera rådets direktiv /70/EG av om ramavtalet om visstidsarbete beaktas. Direktivets bestämmelser avser att förhindra missbruk särskilt av på varandra följande visstidsanställningar. I sam- band med införlivandet av direktivet anfördes i förarbeten att det råder särskilda förhållanden inom högskola och skola som motiverar särskilda bestämmelser för tidsbegränsade anställningar utöver de allmänna reglerna i anställningsskyddslagen (prop. 2001/02:97 s. 17 f.). Något behov av att förändra reglerna om tidsbegränsade anställningar inom högskoleområdet, och det därtill anknutna området läkare under utbild- ning, ansågs då inte nödvändigt för att uppfylla direktivets krav (prop. 2001/02:97 s. 53 f.). har emellertid konstaterats att hög- skolan inte längre har behov av några kompletterande regler i förhållande till de allmänna reglerna om tidsbegränsade anställningar i lagen om anställningsskydd. Följaktligen bör lärare i princip anställas enligt de regler som gäller för den övriga arbetsmarknaden (2009/10:149 s. 73). Samma resonemang kan anföras avseende läkares anställningsformer. Det bör i sammanhanget beaktas att särskilda regler om tidsbegränsade anställningar kan innebära nackdelar för enskilda arbetstagare. Enligt nu gällande regler kan läkare som studerat , gjort allmän- tjänstgöring och sedan specialiseringstjänstgöring visstidsanställas . Ett sådant avsteg från de allmänna arbetsrättsliga principerna kan ifrågasättas. Enligt vad utredningen erfarit så förefaller inte heller de upplåtna en- heterna själva anse att det finns något större behov av lagen. Det tycks numera vara ovanligt att specialistläkare anställs med stöd av lagen om upplåtna enheter. Vid införandet av lagstiftningen anfördes att vissa av bestämmelserna kunde förväntas att regleras avtalsvägen vid senare till- fälle (prop. 1981/82:97 s. 87 f.). Anställningsformerna vid enheterna regleras i stor utsträckning genom sådana avtal eller genom överenskommelser. Utredningen påpekar att läkare ofta tillsvidareanställs redan under sin specialiseringstjänstgöring och att de sedan behåller sin anställning när de blir färdiga specialistläkare. Regeringen ställer sig bakom utredningens förslag och resonemang i fråga om vissa kompletterande regler avseende tidsbegränsade anställ- ningar och att bestämmelsen i 4 § lagen om upplåtna enheter följaktligen ska utgå ur lagstiftningen. Det bidrar till regeringens politik inom det arbetsrättsliga området som bl.a. syftar till att tillgodose arbetstagarnas behov av anställningstrygghet. Vissa remissinstansers invändningar väger inte upp mot de skäl som talar för att bestämmelsen utgår. Remissinstansernas invändningar beaktas dessutom i viss mån genom att regeringen föreslår övergångsbestämmelser för dem som har anställts före lagens upphävande (avsnitt 8). Härutöver anges i 4 § lagen om upplåtna enheter att det vid upplåtna enheter i skälig omfattning ska finnas läkare med specialistkompetens. Utredningen anser att det saknas skäl att fortsättningsvis reglera detta särskilt. Enligt utredningen avgörs behovet av kompetens bäst på det lokala planet av ledningen för aktuell enhet och behovet av specialist- läkare vid en upplåten enhet torde framstå som uppenbart. Därtill ska det enligt den nya lagen där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet finnas den personal som behövs för att god vård ska kunna ges (5 kap. 2 §). Regeringen bedömer att bestämmelsen i denna del inte bör föras över till den nya lagen. 1 och 5 §§ lagen om upplåtna enheter I lagen om upplåtna enheter finns i 5 § en bestämmelse om att varje läkare som är anställd vid en upplåten enhet är skyldig att biträda vid handledningen av medicine studerande. Paragrafen behandlar även skyldigheter för specialistläkare vid dessa enheter att ombesörja viss undervisning och examination för högskoleutbildning för läkarexamen. Utredningen föreslår att bestämmelsen i stället sammanförs med definitionen av upplåtna enheter i 1 § första stycket och överförs till patientsäkerhetslagen (2010:659) i vilken skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonal m.fl. regleras (6 kap.). Regeringen anser, till skillnad från utredningen, att bestämmelsen i 5 § mer har karaktären av en organisationsfråga än en patientsäkerhetsfråga. Dessutom menar regeringen att bestämmelsen inte måste regleras i lag utan med fördel kan regleras på lägre nivå. En sådan lösning överens- stämmer med regeringens uppfattning att skyldigheter för verksamhetschefer och medicinskt ansvariga sjuksköterskor, inte heller bör regleras i lag (avsnitt 6.3 och 6.5). Mot bakgrund av ovanstående föreslår regeringen ett nytt bemyn- digande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheter för läkare som är anställda vid sjukvårdsenheter där det bedrivs högskoleutbildning för läkarexamen och forskning (6 kap. 2 § punkt 2, avsnitt 6.3). 6 § lagen om upplåtna enheter Lagen om upplåtna enheter innehåller en bestämmelse om att kliniska assistenter och medicine studerande får biträda vid hälso- och sjukvård vid upplåtna enheter (6 §). Utredningen föreslår att bestämmelsen flyttas till förordning. Rege- ringen instämmer i utredningens bedömning att bestämmelsen inte längre 2016/17:43 bör finnas i lag. Föreskrifter på lägre nivå kan meddelas med stöd av restkompetensen enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Regeringens förslag: Den nya hälso- och sjukvårdslagen, lagen om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. samt följdändringarna i andra lagar ska träda i kraft . Den nuvarande hälso- och sjukvårds- lagen ska upphöra att gälla. Vissa övergångsbestämmelser till nuvarande hälso- och sjukvårds- lag ska överföras till den nya hälso- och sjukvårdslagen. I den nämnda upphävandelagen ska det bl.a. införas en övergångs- bestämmelse med innebörden att den upphävda lagen fortfarande gäller för anställningsavtal som har ingåtts före . Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Regeringen föreslår ett senare ikraftträdandedatum än utredningen. Utredningen föreslår, till skillnad från regeringen, inga övergångsbe- stämmelser till den nya hälso- och sjukvårdslagen och inte heller någon övergångsbestämmelse om kliniska amanuenser till upphävandelagen. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inget att erinra mot utred- ningens förslag till ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Skälen för regeringens förslag Beträffande den nya hälso- och sjukvårdslagen omfattar lagförslagen i huvudsak motsvarigheter till befintliga bestämmelser i den nuvarande hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), förkortad HSL, och vissa förtyd- liganden av vad som gäller . Övriga lagförslag är framför allt följdändringar med anledning av att den nya lagen införs. Följaktligen krävs inte för förslagens genomförande. Regeringen föreslår därför att lagförslagen ska träda i kraft . Utredningen föreslår inte några övergångsbestämmelser till den nya hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen anser emellertid att det finns behov av att föra över vissa övergångsbestämmelser som gäller för HSL till den nya lagen. trädde ett nytt andra stycke i 4 § HSL i kraft med innebörd att landstingen blev skyldiga att erbjuda öppen vård åt dem som omfattas av andra landstings ansvar på i princip samma villkor som de som gäller för de egna invånarna. Enskilda avtal som landstingen ingått med privata vårdgivare kan innehålla klausuler som inte är förenliga med Av den anledningen infördes en övergångsbestämmelse med innebörd att den nämnda bestämmelsen inte gäller vård som ges Prop. 2016/17:43 enligt avtal om hälso- och sjukvårdstjänster som träffat med vårdgivare före lagens ikraftträdande, så länge avtalet gäller. Efter ikraftträdandet får ett sådant avtal inte förlängas utan att 4 § andra stycket HSL beaktas. infördes nya bestämmelser i 26 § HSL som innebar att avgifter för ett barns hälso- och sjukvård ska tas ut av barnets för- myndare. Enligt en övergångsregel gäller bestämmelserna dock inte avgifter för vilka betalningsskyldighet uppkommit före ikraftträdandet. ändrades bl.a. 3 c § HSL till följd av en ny förord- ning inom Europeiska unionen (EU) om samordning av de sociala trygg- hetssystemen. Enligt en övergångsbestämmelse till lagändringen ska äldre bestämmelser fortfarande gälla för den som omfattas av förord- ningen (EEG) nr 1408/71. trädde ändringar i 24 § HSL i kraft till följd av att fysioterapeut infördes som ny benämning för yrket sjukgymnast. Enligt en övergångsbestämmelse ska dock 24 § i sin äldre lydelse fortsatt gälla för sjukgymnaster. Regeringen anser att motsvarande övergångsbestämmelser som de som nämns ovan bör finnas även i den nya lagen och lämnar därför sådana förslag. När det gäller förslaget att upphäva lagen (1982:764) om vissa anställ- ningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. har utredningen erfarit att det finns ett fåtal läkare som är anställda enligt bestämmelserna i lagen. En huvudprincip i svensk lagstiftning är att ny lag bara bör tillämpas på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. I syfte att förtydliga att den upphävda lagen även fortsättningsvis ska gälla i de fall ett anställnings- avtal har ingåtts före föreslår regeringen en övergångs- bestämmelse med denna innebörd. Till lagen om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. finns det en övergångsbestämmelse om kliniska amanuenser. En motsvarande övergångsbestämmelse bör finnas även i upphävandelagen. Några övergångsbestämmelser till övriga lagförslag behövs inte. Regeringens bedömning: Förslagen medför inga väsentliga kost- nader för stat, landsting eller kommuner. Förslagen medför inte väsentliga konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbets- förutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. 2016/17:43 Remissinstanserna: Vissa remissinstanser framhåller att ett ökat planeringsansvar kan medföra extra kostnader, administration och kon- sekvenser för den kommunala självstyrelsen. Myndigheten för vård- analys pekar på att ändringar i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), förkortad HSL, kan kräva följdändringar i föreskrifter, kunskapsstöd och informationsmaterial. Skälen för regeringens bedömning Förslagen beträffande HSL innebär inga väsentliga nya åtaganden för vare sig staten eller sjukvårdshuvudmännen. Aktuella förslag utgör i de flesta avseenden en lagteknisk översyn för att göra lagstiftningen tydli- gare och mer lättillgänglig. Förslagen handlar om att bestämmelser från den nuvarande lagen förs över i stort sett oförändrade till den nya lagen, medan andra bestäm- melser endast har omarbetats språkligt eller redaktionellt. Nyskrivna bestämmelser föreslås endast i begränsad utsträckning och har i huvud- sak tillkommit i förtydligande syfte. En ny bestämmelse införs om att barnets bästa särskilt ska beaktas när hälso- och sjukvård ges till barn (5 kap. 6 §). En motsvarande bestäm- melse finns redan i 1 kap. 8 § patientlagen (2014:821). För att tydliggöra att detta även är ett organisatoriskt ansvar är det befogat att föra in bestämmelsen även i den nya hälso- och sjukvårdslagen. Förslaget bör inte medföra väsentliga konsekvenser för hälso- och sjukvårdens verk- samheter. Det får förutsättas att vårdgivare arbetar med barnets bästa för ögonen. Förslaget om att lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter m.m. ska upphävas innebär inga ekonomiska konse- kvenser för landstingen. En bestämmelse innebär en möjlighet att viss- tidsanställa vissa läkare (4 §). Det finns genom annan lagstiftning möj- lighet för landstingen att visstidsanställa arbetstagare utan att det behöver regleras i särskild ordning (avsnitt 7). Regeringen instämmer i Myndigheten för vårdanalys påpekande om att ändringarna som föreslås kräver viss översyn av föreskrifter, kunskaps- stöd etc. Regeringen anser att detta ligger inom ramen för vad som kan förväntas av ordinarie verksamhet. Mot bakgrund av ovanstående resonemang delar regeringen utred- ningens bedömning att förslagen inte medför väsentliga ekonomiska konsekvenser eller väsentliga konsekvenser för den kommunala själv- styrelsen. Regeringen instämmer dessutom i utredningens bedömning att för- slagen inte får någon påverkan på brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 10.1Allmänt om förslagen till lagändringar I följande avsnitt kommenteras förslagen till ny hälso- och sjukvårdslag, lagen om upphävande av lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m., lagen om ändring i tandvårdslagen (1985:125), lagen om ändring i lagen (1991:419) om resekostnadsersättning vid sjukresor, lagen om ändring i lagen (1995:831) om transplantation m.m., lagen om ändring i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., lagen om ändring i lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap samt lagen om ändring i patientlagen (2014:821). Förslagen till ändringar i de övriga 32 lagarna innebär i huvudsak endast att hänvisningar till hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), för- kortad HSL, eller till någon viss bestämmelse i HSL har ersatts med motsvarande hänvisningar till den nya hälso- och sjukvårdslagen. I vissa av lagarna har det även gjorts vissa mindre språkliga eller redaktionella ändringar. Dessa lagförslag bedöms inte behöva kommenteras ytterligare. I enlighet med Lagrådets förslag har en rad bestämmelser i den nya hälso- och sjukvårdslagen fått en annan placering än i lagrådsremissen. Följdändringar med anledning av omnumreringen kommenteras inte nedan. 10.2Förslaget till hälso- och sjukvårdslag Lagen är ny. Allmänna överväganden angående behovet av en ny lag finns i avsnitt 6.1. I princip samtliga bestämmelser i har förts över till den nya lagen. De flesta av paragraferna är utformade helt i överens- stämmelse med motsvarande bestämmelser i , eller skiljer sig från dessa bestämmelser enbart i språkligt eller redaktionellt hänseende. I vissa paragrafer har det gjorts förtydliganden i förhållande till nuvarande lag. Ett fåtal nya bestämmelser har tillkommit. Den nya hälso- och sjuk- vårdslagen har en helt ny struktur och uppbyggnad i form av fem avdel- ningar och kapitel med löpande paragrafnumrering inom varje kapitel. Vilka bestämmelser i som inte har förts över till den nya lagen framgår av avsnitt 6.1. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om hur hälso- och sjukvårdsverksamhet ska organiseras och bedrivas. Lagen gäller för samtliga vårdgivare samt lands- ting och kommuner som huvudmän. Lagen består av fem avdelningar: Avdelning I innehåller inledande bestämmelser (1 och 2 kap.). Avdelning II innehåller bestämmelser för all hälso- och sjukvård (3–6 kap.). Avdelning III innehåller bestämmelser om ansvar som huvudman (7–10 kap.). Avdelning IV innehåller bestämmelser om kommunens ansvar som huvudman (11–13 kap.). Avdelning V innehåller övriga bestämmelser för huvudmännen (14–18 kap.). Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. I paragrafen, som saknar motsvarighet i HSL, finns bestämmelser om lagens innehåll och tillämpningsområde. Enligt första stycket gäller lagen för samtliga vårdgivare. Lagen om- fattar således både vårdgivare med en offentlig huvudman och vårdgivare med en privat huvudman. Även vårdgivare som är underställda huvud- män vars verksamhet inte regleras i den nya lagen, t.ex. vårdgivare som tillhandahåller elevhälsa enligt skollagen (2010:800) eller hälso- och sjukvård enligt fängelselagen (2010:610), omfattas av lagen. Termen vårdgivare definieras i 2 kap. 3 §. Lagen gäller däremot enbart landstings och kommuners huvudmanna- skap, dvs. t.ex. inte staten i egenskap av sjukvårdshuvudman. Termen huvudman definieras i 2 kap. 2 §. 2 § Vad som sägs i denna lag om landsting gäller också kommuner som inte ingår i ett landsting. Avdelning IV gäller de kommuner som inte ingår i ett landsting enbart i de fall det är särskilt föreskrivet. Paragrafen motsvarar 3 § första stycket fjärde meningen och 17 § HSL. Ändringarna är endast språkliga och redaktionella. Bestämmelser som enligt andra stycket undantagsvis gäller kommuner som inte ingår i ett landsting (enbart ) finns i 11 kap. 4 §. Förarbeten finns i prop. 1990/91:14 s. 61 och s. 150 f. 1 § Med hälso- och sjukvård avses i denna lag 1.åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador, 3.omhändertagande av avlidna. Lagen omfattar inte tandvård enligt tandvårdslagen (1985:125). Paragrafen behandlas i avsnitt 6.2. Paragrafen motsvarar 1 § HSL. Ändringarna är endast språkliga och redaktionella. Förarbeten till 1 § HSL finns i prop. 1981/82:97 s. 29 f. och 110 f. och prop. 1991/92:152 s. 11 f. 2 § Med huvudman avses i denna lag det landsting eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geo- grafiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet. Paragrafen, som är ny i förhållande till HSL, behandlas i avsnitt 6.2. I bestämmelsen definieras termen huvudman. Av definitionen följer att det centrala i huvudmannaskapet är ansvaret för att erbjuda hälso- och sjukvård. Huvudmannen har inte någon skyldighet att bedriva vården i egen regi utan utförandet av vården kan överlåtas på någon annan. Huvudmannen har dock alltid kvar det yttersta ansvaret för hälso- och sjukvården inom sitt geografiska område. Med huvudman avses det landsting eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård, således inte t.ex. staten som sjukvårdshuvudman eller kommunen som skolhuvudman och därmed ansvarig för elevhälsan. Bestämmelser om landstingens ansvar som huvudman finns i avdel- ning III och om kommunernas huvudmannaansvar i avdelning IV. Bestämmelserna i avdelning V gäller både landsting och kommuner i deras roll som huvudman. 3 § Med vårdgivare avses i denna lag statlig myndighet, landsting, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjuk- vårdsverksamhet. Paragrafen, som är ny i förhållande till HSL, behandlas i avsnitt 6.2.