prop · H303193 · 2016-06-21 00:00:00 — hållbarhetsrapport har upprättats eller inte. Om rapporten har upprättats separat, ska revisorns slutsatser redovisas i ett särskilt yttrande. Regeringens bedömning: Det ska inte krävas att hållbarhets- rapporten granskas utöver revisorns kontroll. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 53 f.). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända. , Amnesty , LO, , Swed- watch och TCO förordar att hållbarhetsrapporten kvalitetssäkras genom en oberoende granskning. Skälen för regeringens förslag och bedömning Medlemsstaterna får enligt ändringsdirektivet begära att uppgifterna i hållbarhetsrapporten verifieras av en oberoende leverantör av kvalitets- Direktivet ger inga närmare anvisningar om vad som avses med en sådan kvalitetssäkring. rapporten kan exempelvis utföras av företagets revisor eller av en annan person som specialiserat sig på granskning av hållbarhetsrapporter. Att låta en extern granskare göra en djupare granskning av uppgifterna i hållbarhetsrapporten kan öka kvaliteten på hållbarhetsrapporten. kan även ge företaget flera fördelar i form av t.ex. bättre metoder för att utarbeta rapporten, analysera resultaten och föra utvecklingsarbetet Det kan också leda till ett ökat förtroende hos investerare, konsumenter och andra intressenter. För företag som vänder sig till utländska investerare, vilka inte sällan saknar närmare kännedom om företaget och dess verksamhet, kan det vara särskilt viktigt att kunna presentera en kvalitetssäkrad rapport. Som tidigare nämnts upprättar många företag hållbarhets- Dessa granskas ofta av företagets revisor i enlighet med FAR:s rekommendation RevR 6. Statligt ägda bolag är, enligt statens ägar- policy, skyldiga att kvalitetssäkra sina hållbarhetsrapporter genom en Även i detta fall är det ofta bolagets revisor som I sammanhanget kan noteras att de internationellt erkända riktlinjer för hållbarhetsrapportering som GRI utarbetat inte kräver en extern kvalitets- säkring av hållbarhetsrapporten. De rekommenderar endast en sådan. Att låta hållbarhetsrapporten kvalitetssäkras av en oberoende granskare innebär kostnader för företagen. Enligt regeringens bedömning talar övervägande skäl för att företagen själva bör kunna avgöra när det är 2015/16:193 motiverat att ta dessa kostnader och bestämma vilken nivå en granskning ska ha. I bedömningen bör också vägas in att det föreslås att rapportering ska göras av fler stora företag än vad direktivet kräver. Regeringen föreslår mot denna bakgrund inte någon lagstadgad skyldighet att låta kvalitetssäkra hållbarhetsrapporten. Kontroll av att en hållbarhetsrapport har upprättats Ett företag kan välja att låta uppgifterna i hållbarhetsrapporten kvalitets- granskas av revisorn eller någon annan oberoende granskare. Oavsett om en sådan djupare granskning görs eller inte, måste en viss kontroll utföras av revisorn. Ändringsdirektivet föreskriver nämligen att revisorn eller revisionsföretaget ska kontrollera att hållbarhetsrapporten har lämnats. Revisorn kan alltså begränsa sin kontroll till ett konstaterande av att rapporten finns eller inte finns. Kontrollen ska vara densamma oavsett om hållbarhetsrapporten upprättats som en del av förvaltningsberättelsen eller som en handling som är skild från årsredovisningen. Reglerna om revisorns kontroll av hållbarhetsrapporten bör inte gå längre än vad direktivet kräver. Bestämmelserna bör tas in i lag. Den närmare innebörden av revisorns kontroll får avgöras inom ramen för självregleringen och utvecklandet av god revisionssed. Resultatet av revisorns kontroll av en hållbarhetsrapport som upprättats separat bör redovisas i ett särskilt revisorsyttrande. Yttrandet bör fogas till rapporten. På så sätt kan intressenter enkelt se att en kontroll har gjorts. 5.6Vissa koncerner ska rapportera om hållbarhet Regeringens förslag: Ett företag av viss storlek som är moderföretag i en koncern ska upprätta en hållbarhetsrapport för koncernen. Detsamma gäller om moderföretaget är ett noterat företag, ett kredit- institut, ett värdepappersbolag, ett försäkringsföretag eller ett finan- siellt holdingföretag och koncernen uppfyller mer än ett av följande villkor: –medelantalet anställda har under vart och ett av varit mer än 250, –balansomslutningen har för vart och ett av varit mer än , –nettoomsättningen har för vart och ett av de två senaste räken- skapsåren varit mer än . Koncerners hållbarhetsrapporter ska följa samma regler som gäller för företags hållbarhetsrapporter. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se promemorian s. 58). Promemorian, som utgår från den kategoriindelning av företag och koncerner som föreslås i delbetänkandet SOU 2014:22, föreslår att stora företag och företag av allmänt intresse som är moderföretag i stora koncerner ska upprätta en hållbarhetsrapport av allmänt intresse föreslås innefatta noterade företag, vissa finansiella företag och publika aktiebolag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget Prop. 2015/16:193 eller har inget att invända mot det. Kollegiet för svensk bolagsstyrning, StyrelseAkademien, , , och SveMin avstyrker förslaget att utvidga kravet på hållbarhetsrapportering till andra moderföretag än de som ändringsdirektivet kräver. Även är kritiskt till att gå längre än vad ändrings- direktivet kräver. anser att kravet på hållbarhetsrapport för koncerner endast bör knytas till koncernens storlek. Skälen för regeringens förslag Ändringsdirektivets krav på hållbarhetsrapport för koncerner Ändringsdirektivet föreskriver att ett företag av allmänt intresse som är moderföretag i en stor koncern som på balansdagen efter konsolidering under räkenskapsåret i genomsnitt har haft fler än 500 anställda, i sin förvaltningsberättelse för koncernen ska infoga en icke-finansiell rapport för koncernen (artikel 1.3). I fråga om rapportens innehåll, placering, granskning och offentliggörande ska det gälla samma regler som för rapporter på företagsnivå. Vissa koncerner ska hållbarhetsrapportera Samhällsnyttan med rapportering om hållbarhetsfrågor bör stå i rimlig relation till den administrativa kostnad som ett krav på att upprätta en hållbarhetsrapport innebär. I likhet med vad som anförs i avsnitt 5.2 bör detta få betydelse för vilka koncerner som ska åläggas ett rapporterings- krav. I ändringsdirektivet föreskrivs ett krav på rapportering för moder- företag i stora koncerner. Stora koncerner definieras i redovisnings- direktivet som koncerner som består av moderföretag och dotterföretag som omfattas av en koncernredovisning och som efter konsolidering, på moderföretagets balansdag, överskrider minst två av tre angivna gräns- värden, se artikel 3.7. Gränsvärdena motsvarar dem som redovisnings- direktivet föreskriver för stora företag. På motsvarande sätt som promemorians förslag och det resonemang som förs i avsnitt 5.2 bör kravet på koncerners hållbarhetsrapporering knytas till de gränsvärden som definierar stora koncerner i redovis- ningsdirektivet. Med omräkning till svenska kronor föreslås stora koncerner definieras som koncerner som uppfyller mer än ett av följande villkor: medelantalet anställda i koncernen är för vart och ett av mer än 250, koncernföretagens redovisade balansomslutning är för vart och ett av mer än , koncernföretagens redovisade nettoomsättning är för vart och ett av mer än (se s. 41 i promemorian). Koncerner som i redovisningsdirektivet definieras som små eller medelstora kommer därmed inte att omfattas av kravet på hållbarhetsrapport. I direktivet knyts rapporteringskravet även till vilken typ av företag moderföretaget är. För ett korrekt genomförande av direktivet måste samtliga noterade företag, kreditinstitut och försäkringsföretag som är 2015/16:193 moderföretag i en stor koncern omfattas. Direktivet medger också uttryckligen att kravet riktas mot andra företag (skäl 14). Med tanke på den avgränsning som föreslås för rapporteringskravet på företagsnivå förefaller det naturligt att rikta ett krav på koncernrapport även mot de moderföretag som är stora företag och som inte omfattas redan på grund av att de är noterade företag, kreditinstitut eller försäkringsföretag. Eftersom de företagen är skyldiga att upprätta en egen hållbarhetsrapport, kan kravet på att upprätta en hållbarhetsrapport för koncernen inte anses betungande. Vidare bör kraven, på det sätt som föreslås i promemorian, även gälla för värdepappersbolag och finansiella holdingföretag som är moder- företag i stora koncerner. Dessa företag omfattas av samma redovisnings- lagstiftning som kreditinstitut och försäkringsföretag. Några skäl att i detta avseende särskilja redovisningskraven och undanta värde- pappersbolag eller finansiella holdingföretag har inte framkommit. En nära till hands liggande lösning vore också att, som föreslår, rikta kravet mot samtliga moderföretag i stora koncerner. Det skulle dock innebära att kravet går väsentligt längre än det remitterade förslaget. Det finns inte tillräckliga skäl för att utsträcka kravet så långt. Bestämmelserna om hållbarhetsrapportens innehåll, placering, gransk- ning och offentliggörande bör vara desamma som på företagsnivå. 5.7Bolag av viss storlek ska upplysa om mångfaldspolicy Regeringens förslag: Bolagsstyrningsrapporten ska innehålla en beskrivning av den mångfaldspolicy som tillämpas för bolagets styr- else, målet med policyn, hur policyn har tillämpats under räkenskaps- året och resultatet av den. Om bolaget inte tillämpar någon mångfaldspolicy ska skälen för det anges. Kravet på upplysningar om mångfaldspolicy ska endast gälla de noterade bolag som uppfyller mer än ett av följande villkor: –medelantalet anställda har under vart och ett av varit mer än 250, –balansomslutningen har för vart och ett av de två senaste räken- skapsåren varit mer än , –nettoomsättningen har för vart och ett av de två senaste räken- skapsåren varit mer än . Upplysningskravet ska inte gälla aktiebolag som endast har andra överlåtbara värdepapper än aktier upptagna till handel på en reglerad marknad, förutsatt att bolagets aktier inte handlas på en handels- plattform. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 59 f.). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget Prop. 2015/16:193 eller har inget att invända mot det. LO och TCO anser dock att fler företag borde omfattas av kravet. Några remissinstanser, bl.a. Kollegiet för svensk bolagsstyrning, StyrelseAkademien och , betonar vikten av att kravet på rapportering om mångfaldspolicy tar hänsyn till det svenska bolags- styrningssystemet. Skälen för regeringens förslag Ändringsdirektivets krav på upplysningar om mångfald Ändringsdirektivet innehåller kompletterande bestämmelser till redo- visningsdirektivets bestämmelser om företagsstyrningsrapport. Enligt ändringsdirektivet ska företagsstyrningsrapporten för stora företag av allmänt intresse även innehålla en beskrivning av den mångfaldspolicy som tillämpas beträffande företagets styrelse avseende exempelvis ålder, kön eller utbildnings- och yrkesbakgrund. Den ska också ange mång- faldspolicyns mål, hur den har genomförts och resultaten av genomförandet. Om någon mångfaldspolicy inte tillämpas, ska rapporten innehålla en motivering till det (artikel 1.2). Syftet med bestämmelsen är att öka mångfalden i styrelserna (skäl 18). Enligt skälen kan mångfald beträffande kompetens och synsätt hos styrelseledamöterna skapa ökad förståelse av företagets organisation och verksamhet. Det gör att ledamöterna på ett konstruktivt sätt kan ifråga- sätta ledningens beslut och vara mer öppna för innovativa idéer, vilket motverkar ett så kallat grupptänkande. Det i sin tur kan bidra till en effektiv tillsyn av ledningen och en framgångsrik styrning av företaget. Genom att öka öppenheten när det gäller tillämpad mångfaldspolicy, sätts enligt ändringsdirektivet en indirekt press på företagen att öka mångfalden i styrelserna. Enligt artikel 20 i redovisningsdirektivet omfattas alla företag vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad av kravet på upprättande av en företagsstyrningsrapport. Emellertid ska aktuella bestämmelser i ändringsdirektivet, trots det som sägs i artikel 40 i redovisningsdirektivet, inte tillämpas på små och medelstora företag, såsom kategorierna definieras i artikel 3 i redovisningsdirektivet (artikel 1.2). Noterade bolag av viss storlek ska upplysa om mångfaldspolicy För att genomföra ändringsdirektivet bör årsredovisningslagens be- stämmelser om bolagsstyrningsrapport kompletteras med krav på upp- lysningar om mångfaldspolicy. Enligt ändringsdirektivets artikel 1.2 får upplysningar om mångfaldspolicy inte krävas av små eller medelstora företag. Dessa bolag ska därför undantas från upplysningskravet, även om det innebär att årsredovisningslagens bestämmelser om upprättande av bolagsstyrningsrapport inte kommer att gälla lika för alla aktiebolag som ska upprätta en sådan rapport. Ändringsdirektivet innehåller inga preciserade regler om mångfalds- policy. Det finns således inga föreskrifter i direktivet om vilket bolags- 2015/16:193 organ som ska upprätta policyn eller hur den ska tillämpas vid t.ex. val av styrelseledamöter. I ett publikt aktiebolag ska mer än hälften av styrelseledamöterna utses av bolagsstämman (8 kap. 47 § aktiebolagslagen). Svensk kod för bolagsstyrning innehåller utfyllande regler om valet av styrelseleda- möter. I den föreskrivs bl.a. att bolagsstämman till sin hjälp ska ha en valberedning som ska lämna förslag på ordförande och övriga ledamöter i styrelsen. Valberedningen är bolagsstämmans organ med enda uppgift att bereda stämmans beslut i val- och arvodesfrågor och, i förekommande fall, procedurfrågor för nästkommande valberedning. Ser man till denna struktur är det mest naturligt att eventuella frågor om kompletterande normgivning bör behandlas inom självregleringen. Det är således inte lämpligt med en mer utförlig lagreglering än vad direktivet kräver. Det överensstämmer också med hur övriga regler om bolagsstyrnings- rapporten införts (se t.ex. prop. 2008/09:71 s. 60). Kollegiet för svensk bolagsstyrning och framhåller är det svenska bolagsstyrningssystemet så konstruerat att det inte är möjligt för styrelse eller ledning att ta fram en policy som binder bolagsstämman eller som ska tillämpas av stämman. Detta förutsätter inte heller direktivet. Enligt direktivets lydelse ska bolaget beskriva den mångfaldspolicy som tillämpas beträffande företagets styrelse. Ett svenskt bolag som tillämpar de regler om styrelsens sammansättning som finns i Svensk kod för bolagsstyrning, bör således kunna upplysa om detta. Frågor om tillämpningen behandlas ytterligare i författnings- kommentaren. Ändringsdirektivet medger att medlemsstaterna undantar sådana företag som endast har emitterat andra värdepapper än aktier från kravet på upplysningar om mångfaldspolicy. Det gäller dock inte om bolagets aktier handlas på en handelsplattform enligt 1 kap. 5 § 12 lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Lättnaden har utnyttjats beträffande andra upplysningar i bolagsstyrningsrapporten och bör utnyttjas även i detta fall (jfr 6 kap. 7 § årsredovisningslagen). Kravet på rapportering om mångfaldspolicy bör alltså inte, som bl.a. LO förordar, omfatta fler företag än vad som föreslås i promemorian. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna ska träda i kraft . De ska tillämpas första gången för det räkenskapsår som inleds närmast efter . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag (se promemorian s. 62). I promemorian föreslås dock att lag- ändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt Prop. 2015/16:193 över förslagen i denna del. kontoret och SveMin tillstyrker förslagen. Skälen för regeringens förslag: Ändringsdirektivet ska vara genom- fört . En vedertagen princip för lagstiftning på redovisningsområdet är att de bestämmelser som företagen är skyldiga att följa inte ändras under löpande räkenskapsår. Enligt ändringsdirektivet ska de nya bestämmelserna tillämpas för det räkenskapsår som inleds eller under . Lagändringarna bör lämpligen träda i kraft och tillämpas första gången för det räkenskapsår som inleds efter . Några ytterligare övergångsbestämmelser krävs inte. Regeringens bedömning: Förslaget om hållbarhetsrapportering kan uppskattas beröra omkring 1 600 företag. Det innebär administrativa kostnader för företagen att upprätta en hållbarhetsrapport. Kostnaden kan variera beroende på företag, verksamhet och storlek. innebär hållbarhetsrapporteringen konkurrensfördelar för företagen som sammantaget med samhällsnyttan i övrigt överväger dessa kostnader. Förslaget om rapportering om mångfaldspolicy kan uppskattas beröra omkring 50 bolag och innebär endast en mindre kostnad för dessa företag. Vissa myndigheter, främst och , kommer att få visst merarbete när de nya reglerna börjar tillämpas. Det bedöms endast vara fråga om marginella kostnadsökningar som ryms inom befintliga ekonomiska ramar och, för vid- kommande, som inte medför behov av ökad avgiftsfinansiering. Promemorians bedömning: Överensstämmer i huvudsak med reger- ingens bedömning (se promemorian s. 63). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna yttrar sig inte sär- skilt över bedömningen i denna del. anser att det finns brister i bl.a. beskrivningen av vilka företagsbranscher som berörs, företagens kostnader och konkurrens- påverkan samt om särskild hänsyn behöver tas till små företag. anser att konsekvensanalysen är undermålig och att kostnaderna för att upprätta en hållbarhetsrapport är grovt underskattade. Liknande synpunkter lämnas även av bl.a. och . Skälen för regeringens bedömning Antalet aktiva företag i företagsregister uppgick till 1 177 761. Av dessa företag utgör knappt hälften, omkring 550 000, juridiska personer. Förslagen om upprättande av en hållbarhetsrapport berör företag av viss storlek. Gränsvärdena som föreslås motsvarar de gränsvärden som enligt redovisningsdirektivet gäller för kategorin stora företag. Antalet sådana företag uppgår uppskattningsvis till cirka 1 600. Ändringsdirektivets kriterier för vilka företag som måste upprätta en hållbarhetsrapport är stora företag som också är företag av allmänt intresse och som på balansdagen beräknas under räkenskapsåret i genomsnitt ha haft minst 500 anställda. Direktivets begrepp stora företag och företag av allmänt intresse följer definitionerna i redovisnings- direktivet. Om förslagen i stället hade utgått strikt från de minimikrav som ändringsdirektivet uppställer hade antalet företag som skulle ha omfattats av kravet på upprättande av en hållbarhetsrapport varit, grovt uppskattat, omkring 100. har i sin konsekvensanalys uppskattat kostnaden för rapporteringen av hållbarhetsinformation till och företag, alltså mellan cirka 5 500 och och företag. hävdar att kostnaderna för rapporteringen uppgår till 1–, medan menar att det rör sig om minst sexsiffriga belopp . Av en undersökning från bland företag med en årlig netto- omsättning framgår att av de företag som svarat på frågan bedömer att kostnaden ligger . Vidare visar resultaten att majoriteten företag med färre än 500 anställda anser att kostnaden underskrider . har inte lämnat något svar, vilket kan bero på att många företag har svårt att uppsatta kostnaden. En förklaring till det kan vara att det är svårt att särskilja kostnaderna för just hållbarhets- rapporteringen från övriga administrativa kostnader. (har på eget initiativ genomfört undersökningen om hållbarhetsrapportering, se . Undersökningen genomfördes via en webbenkät –och skickades till bolag med en årsom- sättning . Totalt genomfördes 467 intervjuer.) Svårigheten att uppskatta den administrativa kostnaden beror delvis på att en del av rapporteringskraven bygger på principen ”följ eller för- klara”. Det betyder att ett företag inte måste ha någon policy om t.ex. mänskliga rättigheter utan endast förklara skälen för att det inte har det. Särskilt ett företag redovisar informationen kommer kostnaderna förmodligen att vara högre. Bedömningen kan jämföras med mätningar av kost- naderna för upprättande av bolagsstyrningsrapporten. upp- skattar de kostnaderna till per bolag och år. I konsekvensbedömningen ska vägas in att många svenska företag redan lämnar hållbarhetsupplysningar i någon form. Den undersökning som låtit göra indikerar att fler än 300 stora företag gör detta . De 49 statligt hel- eller delägda företagen hållbarhetsrapporterar enligt GRI:s riktlinjer. Bland de börsnoterade bolagen är andelen företag . 2015/16:193 som lämnar hållbarhetsupplysningar stor. Det är främst börsbolag med större börsvärde som hållbarhetsrapporterar eller lämnar upplysningar, men det förekommer även bland de mindre noterade bolagen. Upp- skattningsvis hållbarhetsrapporterar omkring ett hundratal av börs- bolagen, men betydligt fler lämnar sådana upplysningar i någon form. Trenden har varit att allt fler företag lämnar hållbarhets- upplysningar. Merkostnaden som uppstår för nämnda företag på grund av de ändringar som föreslås blir begränsad. Det ska också tas i beräkning att det finns ett krav på att lämna en del av de upplysningar hållbarhetsrapporten ska innehålla i förvaltningsberättelsen. Det är alltså endast en del av kostnaden för hållbarhetsrapporten som kan hänföras till de nya kraven. I promemorian bedöms att det uppskattningsvis rör sig om mer än hälften, men knappast mer än tre fjärdedelar av kostnaden. Remissinstanserna har inte invänt mot den bedömningen. Mot företagens kostnader ska fördelarna med att upprätta en hållbar- hetsrapport vägas. En större medvetenhet om hållbarhetsfrågor inom företagen leder till ett bättre resursutnyttjande och en mer hållbar samhällsutveckling. Ett ökat fokus inom företagen på personalfrågor, som t.ex. jämställdhet, kan väntas leda till att jämställdheten förbättras och även i övrigt bidra ett bättre arbetsklimat. Genom större hänsyn till hållbarhetsfaktorer som miljö, samhälle och personal kan ofta pengar sparas för företagen. Öppenhet kring hur samhällets resurser används är ett konkurrensmedel på marknaden och stärker förtroendet för hur företaget sköts. Det bidrar på så sätt till att stärka företagets varumärke och konkurrenskraft. Fördelarna uppskattas sammantagna ha ett värde som överstiger kostnaderna. Förslaget om mångfaldspolicy berör stora noterade aktiebolag. Grovt uppskattat berörs omkring 50 bolag av förslaget. Införandet av krav på upplysningar om mångfaldspolicy i bolagsstyrningsrapporten kommer att innebära att det tar för bolagen att färdigställa rapporten. Tidsåtgången beror naturligtvis på om bolaget tillämpar någon mång- faldspolicy eller inte. I promemorian uppskattas de administrativa kostnaderna för de företag som gör det vara per bolag och år. Remissinstanserna har inte invänt mot den bedömningen. Syftet med kravet på rapportering om mångfaldspolicy är att ge mark- naden tillgång till information om hur företagen arbetar med dessa frågor, vilket indirekt sätter press på företagen att öka mångfalden i styrelserna. En ökad mångfald i styrelsen bidrar i regel till en effektiv tillsyn av ledningen och en framgångsrik styrning av företaget. Köns- fördelning är en aspekt av mångfald. Hittillsvarande bestämmelse i årsredovisningslagen om att företag med fler än tio anställda ska redovisa könsfördelningen bland ledande befattningshavare har inte lett till en tillräckligt jämn könsfördelning i styrelserna. Andelen kvinnor bland styrelseledamöterna i noterade företag var . Bland styrelseordförandena var andelen kvinnor . Det kan jämföras med statliga företag, där av styrelseleda- möterna och av styrelseordförandena var kvinnor. 2015/16:193 rapportering om företagets mångfaldspolicy kan bidra till en ökad jämställdhet och en ökad mångfald i styrelserna.