prop · H303163 · 2016-04-07 00:00:00 — Programmets roll som stöd för att de som utför elinstallationsarbete har tillräckliga yrkeskunkaper innebär att det måste framgå vilka som ska utföra elinstallationsarbete och vilken kompetens de har inom olika områden. Det tidigare kravet på att yrkesmän måste vara anställda i samma företag som den elinstallatör under vars överinseende de arbetar kan ersättas med den anknytning till verksamheten som måste finnas genom ett egenkontrollprogram. Ett sådant program bör vara en förutsättning för att personer som inte är elinstallatörer ska få utföra elinstallationsarbete. Det är genom egenkontrollprogrammet som elinstallationsföretaget ska säkerställa att arbetet kan ledas i den utsträckning som behövs för att uppfylla elsäkerhetskraven. Kraven på egenkontroll och dokumentation måste anpassas till varje verksamhet så att kraven inte blir orimliga men ändå omfattar det som behöver göras. Innehållet i egenkontrollprogrammet kommer därför att vara olika för olika typer av verksamheter. När det gäller enmansföretag och andra små företag blir egenkontrollprogrammen av naturliga skäl begränsade. I ett enmansföretag, där det endast arbetar en elinstallatör, behöver programmet t.ex. inte omfatta säkerställande av kompetens. Det väsentliga i ett egenkontrollprogram blir då rutinerna för kontroll innan den ifrågavarande anläggningen börjar att användas efter elinstallationsarbetet. Upprättade egenkontrollprogram är också en hjälp för tillsynsmyndigheten i dess tillsynsverksamhet. För näringsidkaren är egenkontrollprogrammet en checklista för vad som krävs för att verksamheten ska vara väl organiserad i fråga om t.ex. utbildning, kompetens, information och rutiner för kontroller innan en anläggning börjar användas. Arbetet med egenkontroll måste naturligtvis bedrivas fortlöpande och systematiskt. Ett egenkontrollprogram måste hållas aktuellt. Det är lämpligt att tillsynsmyndigheten ges möjlighet att i föreskrifter och allmänna råd närmare beskriva vad ett egenkontrollprogram måste innehålla. För att undvika alltför kostnadskrävande insatser från företagen är det önskvärt att tillsynsmyndigheten ger ut en vägledning före ikraftträdandet med anvisningar om vad ett egenkontrollprogram bör innehålla. Regeringens förslag: ska helt eller delvis kunna förbjuda tillhandahållande av elinstallationstjänster som inte uppfyller kraven i lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, om ett föreläggande inte följts och det finns skäl att befara att det medför fara för elsäkerheten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen förslår en bestämmelse om att tillsynsmyndigheten helt eller del- vis får förbjuda fortsatt verksamhet om ett elinstallationsföretag som gjort anmälan om arbete på annans anläggning inte uppfyller kraven i lagen och det finns skäl att befara att det medför fara för elsäkerheten. 2015/16:163 Remissinstanserna: anser att det mot bakgrund av artikel 5.3 i yrkeskvalifikationsdirektivet bör övervägas att införa möjlighet för att förbjuda en fysisk person att tillfälligt utöva elinstallationsarbete om utövandet strider mot lagen. Skälen för regeringens förslag har enligt 12 kap. ellagen (1997:857) befogenhet att meddela de förelägganden som behövs och har även möjlighet att förena föreläggandena med vite. har tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen för tillsyn, dock inte till bostäder. Myndigheten har också möjlighet att i vissa fall förbjuda användningen av en elektrisk anläggning och förbjuda tillhandahållande eller användning av elektrisk materiel och att förbjuda tillhandahållande av tjänster. Det bör vara möjligt för tillsynsmyndigheten att ingripa mot en verksamhetsutövare som inte följer de regler som gäller för elinstallationsarbete. Det gäller när arbetet utförs på ett sådant sätt att det finns skäl att befara att det medför fara för elsäkerheten. Enligt ellagen får tillsynsmyndigheten förbjuda tillhandahållande av tjänster som innebär fara för person eller egendom till följd av bristfällig eller felaktig installation av en elektrisk starkströmsanläggning. Det finns alltså en möjlighet att ingripa mot den som tillhandahåller elinstallationstjänster. Bestämmelsen har på grund av en oklar utformning inte kommit att tillämpas av tillsynsmyndigheten. Bestämmelsen bör utformas så att den blir ett effektivt instrument i tillsynsarbetet och får den funktion som utredningen avsett. bör alltså kunna förbjuda tillhandahållande av elinstallationstjänster, helt eller delvis, när den som utför sådant arbete inte följer de regler som gäller och inte har följt myndighetens föreläggande. När någon från ett annat EU-land arbetar tillfälligt i enligt lagen om erkännande av yrkeskvalifikationer kan det arbetet utföras utan att det finns någon auktoriserad elinstallatör. Eftersom rätten att utöva yrket i detta fall inte beror på auktorisation kan sanktioner som återkallelse och inskränkning av auktorisation inte bli aktuella. Den föreslagna bestämmelsen innebär dock att tillsynsmyndigheten får ett verktyg att ingripa mot den som tillhandahåller elinstallationstjänster oavsett om det är fråga om ett svenskt elinstallationsföretag eller någon som utför arbete med stöd av de . Bättre förutsättningar att utöva tillsyn I propositionen föreslås en anmälningsskyldighet för elinstallationsföretag som avser att utföra elinstallationsarbete på annans anläggning. Detta innebär att tillsynsmyndigheten får kunskap om vilka de elinstallationsföretagen är och bättre möjligheter att utöva sin tillsyn. Register över auktoriserade elinstallatörer och anmälda elinstallationsföretag kan därför användas för att nå de aktörer som utför elinstallationsarbete. Frågan om register berörs närmare i avsnitt 5.9. Regeringens förslag: Den som utför elinstallationsarbete i strid med bestämmelserna om krav för eller ett förbud mot att utföra sådant ar- bete ska dömas till böter eller fängelse i högst . Den som bryter mot skyldigheten att ha en auktoriserad elinstallatör eller ett egenkontrollprogram eller utför elinstallationsarbete på an- nans anläggning utan att ha gjort anmälan ska dömas till böter. Den som bryter mot bestämmelser som har meddelats om elektrisk utrustning ska dömas till böter. Om en elinstallatör visar oskicklighet eller försummelse vid elinstal- lationsarbete eller på annat sätt visar sig uppenbart olämplig att vara auktoriserad som elinstallatör, ska auktorisationen kunna återkallas. mindre allvarliga fall ska elinstallatören kunna varnas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. redningens förslag följer att överträdelser av de bestämmelser som finns i 9 kap. 2–9 §§ ellagen, liksom överträdelser av bestämmelser som meddelats med stöd av nya bemyndiganden i den nya lagen ska straffbe- Utredningen föreslår att överträdelser av bestämmelserna om kraven på elinstallationsföretag ska straffsanktioneras med böter eller Remissinstanserna: anser att utredningens för- slag till straffbestämmelse inte är tillräckligt tydligt. också– i den mån förslagen leder till nykriminalisering – att detta liksom straffskalan bör motiveras särskilt. anser att en auktori- sation bör kunna återkallas även av andra skäl än av oskicklighet eller Transportstyrelsen anser att det saknas sanktionsåtgärder för elföretag som inte följer föreskrifterna. Skälen för regeringens förslag Felaktigt eller bristfälligt utförande av en starkströmsanläggning kan medföra livsfara och vissa anläggningar representerar mycket stora vär- den som kan äventyras. I propositionen konstateras att en behörighets- reglering med ett reglerat yrke för elinstallationsarbete ger en god grund för arbetet med elsäkerheten. En förutsättning för att bestämmelserna om behörighet och utförande av elinstallationsarbete ska få genomslag är att överträdelser av reglerna får tydliga konsekvenser. Bestämmelser om straffrättsliga sanktioner finns i 13 kap. 1 § el- Där straffbeläggs, i fråga om elsäkerhet, överträdelser av föreskrif- ter som meddelats med stöd av bemyndiganden i lagen. och oaktsamma brott är straffbelagda. Straffsatsen är böter eller fängelse I ringa fall får dock inte dömas till ansvar. den som har överträtt ett vitesföreläggande dömas till ansvar enligt lagen för den gärning som omfattas av föreläggandet. heller om ansvar för gärningen kan utdömas enligt . 2015/16:163 En summarisk genomgång av tillgänglig rättspraxis visar att straffbestämmelserna i ellagen inte används i någon större utsträckning. En sanktion i form av böter eller, i allvarligare fall, fängelse i högst bör dock även i fortsättningen vara en viktig del i ett regelsystem för elinstallationer. Överträdelser av centrala förpliktelser och handlingsregler bör alltså straffsanktioneras. I propositionen föreslås att elinstallationsarbete endast får utföras av en auktoriserad elinstallatör och av någon i ett elinstallationsföretag som omfattas av företagets egenkontrollprogram. Elinstallationsföretag måste ha minst en elinstallatör, ett egenkontrollprogram och, om så krävs, ha gjort en anmälan till tillsynsmyndigheten. föreslås också kunna helt eller delvis förbjuda tillhandahållande av elinstallationstjänster som inte uppfyller gällande krav. Det gäller när arbetet utförs på ett sådant sätt att det finns skäl att befara att det medför fara för elsäkerheten. En straffsanktion signalerar i alla dessa fall vikten av att endast personer med tillräckliga kunskaper och färdigheter utför elinstallationsarbete. Förbudet mot att elinstallationsarbete utförs av någon annan än en auktoriserad elinstallatör eller någon som omfattas av företagets egenkontrollprogram innebär att det även i fortsättningen ska vara straffbelagt att utföra elinstallationer för den som inte uppfyller lagens krav. Förslaget om att det ska vara straffbelagt att utföra elinstallationer i strid med ett förbud mot tillhandahållande av elinstallationstjänster eller utan att ha följt de krav som gäller för elinstallationsföretag skulle delvis kunna ses som en nykriminalisering. I ett system med krav på verksamhetsutövaren bör dock de föreslagna straffbestämmelserna anses motsvara nuvarande regler om att det är straffbart att utföra elinstallationer i strid med gällande krav. I samma utsträckning som bör överträdelser av skyldigheter för innehavare av starkströmsanläggningar och elektrisk utrustning som är avsedd att anslutas till en starkströmsanläggning vara straffsanktionerade. För annan elektrisk utrustning meddelas bestämmelser om dessa i stor utsträckning i regeringens eller en myndighets föreskrifter. Vid överträdelser av sådana skyldigheter bör fängelse utgå ur straffskalan. Såväl uppsåtliga som oaktsamma brott bör straffbeläggas. Om den straffbelagda gärningen är att anse som ringa bör dock inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt lagbestämmelserna om elsäkerhet bör inte heller dömas om gärningen är belagd med straff i . Enligt allmänna principer bör det inte vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot samma förseelse. I likhet med det som gäller enligt den nuvarande lagen bör därför i den nya lagen föreskrivas att den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud inte döms till ansvar enligt lagen för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. I propositionen föreslås en regel om att den som utför elinstallationsarbete på en starkströmsanläggning ska se till att arbetet utförs på ett sådant sätt att anläggningen ger betryggande säkerhet mot person- eller sakskada. Om en elinstallatör inte följer de krav som elsäkerheten ställer, bör auktorisationen kunna återkallas eller inskränkas. Det bör även finnas Prop. 2015/16:163 en möjlighet att i mindre allvarliga fall meddela varning. Det kan finnas situationer där en auktorisation bör kunna återkallas även av andra skäl. Företagsledningen har ansvaret för att ett elinstallationsföretag har en auktoriserad elinstallatör som verkar för att verksamheten bedrivs i enlighet med gällande krav. Elinstallatören har dock en central roll i det föreslagna systemet och måste lägga ned så mycket av sin arbetstid i verksamheten som krävs för att upprätthålla elsäkerheten. Bedömningen är därför att auktorisationen ska kunna återkallas eller inskränkas om elinstallatören på annat sätt än genom brister i elinstallationsarbete visat sig uppenbart olämplig att inneha sådan auktorisation. Regeringens bedömning: Information om vilka elinstallatörer som är auktoriserade och vilka elinstallationsföretag som har anmält att de bedriver elinstallationsarbete på någon annans anläggning kan fås från den myndighet som auktoriserar och tar emot anmälningarna. mationsbehovet kan tillgodoses lättare om informationen finns till- gänglig i ett register. Regeringen kan instruera myndigheten att hålla informationen i ett register. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens men ut- redningen föreslog att en bestämmelse om register tas in i lagen och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att meddela föreskrifter om register. Remissinstanserna: Datainspektionen tillstyrker inte utredningens förslag om register över auktoriserade elinstallatörer och elinstallations- Inspektionen saknar en noggrann integritetsanalys och framför att författningsförslagen i denna del är otydliga. att krav på personnummer om möjligt bör undvikas då även utländska elinstallatörer utan personnummer kan auktoriseras. har synpunkter på registrets innehåll. Skälen för regeringens bedömning För en fullgod elsäkerhet är det viktigt att det generellt sett bedrivs en ef- Med tillsyn avses den offentliga kontrollen av att regelver- ket om elsäkerhet följs. En grundläggande förutsättning för att tillsynsmyndigheten ska kunna bedriva en effektiv tillsyn är att myndigheten har goda möjligheter att ta del av och bearbeta information av olika slag om det elinstallationsarbete som utförs i landet. En god tillgång till information om den eller de som är föremål för kontroll har avgörande betydelse för att myndigheten ska kunna planera och genomföra sin tillsynsverksamhet. Även för att kunna göra uppföljningar av kontrollen behövs god tillgång till information. Bestämmelser om register finns i 11 § elinstallatörsförordningen (1990:806). Av paragrafen följer att ska föra ett regis- ter över elinstallatörer och att beslut om varning eller om inskränkning eller återkallelse av behörighet ska antecknas i registret. I register är elinstallatörer registrerade med behörighetsklass, personnummer och folkbokföringsadress. är det svårt för anläggningsinnehavaren att kontrollera om den som anlitas för ett elinstallationsarbete uppfyller kraven för att utföra sådant arbete. Anledningen är att det faktiska arbetet i de flesta fall utförs av yrkesmän som själva saknar behörighet men som arbetar under överinseende av en behörig elinstallatör. Förslaget om anmälningsskyldighet till tillsynsmyndigheten för elinstallationsföretag som avser att utföra elinstallationsarbeten på annans anläggning bör kunna vara en utgångspunkt för att ge alla konsumenter möjlighet till sådan kontroll. Anmälningsskyldigheten innebär också att tillsynsmyndigheten får kunskap om vilka som utför elinstallationer på andras anläggningar. På så sätt får myndigheten bättre möjligheter att kontrollera dem som bedriver elinstallationsverksamhet. Det finns alltså ett behov av att kunna samla och behandla information om elinstallationsföretag och elinstallatörer i ett centralt register. Ett register gör det enklare att söka efter och sammanställa uppgifter. Det är önskvärt att registret blir tillgängligt och sökbart för allmänheten. Be- hovet av ett register och vad det innehåller och hur det ordnas måste naturligtvis ställas mot intresset av ett väl avvägt skydd för den personliga integriteten. Regleringen av registret måste utformas så att det kan fullgöra sin avsedda funktion som integriteten för de personer som omfattas av registret skyddas i största möjliga utsträckning och inte kommer i konflikt med överordnad reglering om hur personuppgifter får hanteras. Instruktioner till en myndighet att ordna ett register av information som myndigheten har beträffande auktorisationer och anmälningar kan tas in i föreskrifter som regeringen meddelar med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. I det fortsatta beredningsarbetet med att ta fram sådana föreskrifter kommer hänsyn att tas till remissinstansernas synpunkter i frågan. Det nuvarande systemet med behörig elinstallatör har funnits och är väl känt för verksamma inom berörda branscher. Även bland allmänheten är kunskapen god om att det gäller särskilda krav för elinstallationer. Syftet med förslagen i propositionen är att skapa ett mer sammanhållet och tydligt system för vad som krävs för att utföra elinstallationer. En förutsättning för det är att allmänheten och alla som berörs av reglerna får information om reglerna och tillgång till kunskap för att följa dem. bör därför få i uppdrag att genomföra särskilda informationsinsatser om de nya reglerna, så snart de är beslutade. Informationen behöver vara tydlig och rikta sig till de olika målgrupper som berörs. Mot bakgrund av den utveckling som skett med nya elektriska produkter och ny elektrisk utrustning samt en ökad specialisering inom de branscher som utför elinstallationsarbete bör det tydliggöras vilka krav på kompetens och yrkeskunnande som gäller för olika former av elinstalla- Prop. 2015/16:163 tionsarbete. har därför – i regleringsbrevet för budget- – fått i uppdrag att redovisa hur det kan säkerställas att det blir tydligt vilka former av elinstallationer som bör omfattas av krav på kompetens och yrkeskunnande. Regeringens förslag: Lagreglerna om elsäkerhet – de nya och som i dag finns i ellagen – ska samlas i en ny elsäkerhetslag. De bestämmelser som redan finns i gällande rätt men som place- ras i den nya lagen utan ändringar i sak ges en modernare språklig utformning och anpassas till den nya lagens redaktionella struktur. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringens förslag innebär en språklig modernisering av de bestämmel- ser som flyttas från ellagen (1997:857) till den nya elsäkerhetslagen. Remissinstanserna: anser följande. na i 10 kap. 1–8 §§ ellagen bör vara kvar i ellagen Eftersom de skade- ståndsregler som gäller för konsumenter vid elavbrott blir kvar i ellagen kommer regelverket för skadestånd på elmarknaden att bli mer svåröver- Förslaget att flytta dagens bestämmelse i 10 kap. 7 § ellagen innebär också en materiell förändring. Den bestämmelsen hänvisar till ”skada som ska ersättas enligt denna lag”. I ellagen betyder detta att en ägare av en starkströmsanläggning som upplåtit nyttjanderätten till an- läggningen ändå ansvarar för skada enligt såväl 10 kap. som 11 kap. el- Om skadeståndsreglerna delas upp i två lagar får hänvisningen en Skälen för regeringens förslag En rad ändringar har gjorts i ellagen sedan den infördes och den har blivit relativt omfattande och svåröverskådlig. När det gäller elsäkerheten finns regler både i ellagen, som främst innehåller regler om eldistribu- tion, och ett antal förordningar som reglerar olika delar av elsäkerheten. En sammanhållen reglering av elsäkerheten ökar överskådligheten och En ny elsäkerhetslag med tillhörande förordning bör omfatta de skyddsåtgärder som regleras i ellagen, elinstallatörs- förordningen (1990:806), starkströmsförordningen (2009:22) och förord- ningen om elektrisk materiel (1993:1068). När en ny elsäkerhetsförord- ning tas fram bör även övervägas om kungörelsen (1958:558) om elekt- risk svagströmslednings anordnande i förhållande till starkströmsledning ska ingå i den samlade elsäkerhetsregleringen. Allmänna bestämmelser om skadestånd finns i skadeståndslagen (1972:207). För elektriska anläggningar finns det särskilda bestämmelser om skade- stånd i 10 och 11 kap. ellagen. I 10 kap. 1–8 §§ ellagen regleras skade- 2015/16:163 ståndsskyldighet vid person- och sakskada på grund av inverkan av el. Anläggningsinnehavaren har som huvudregel strikt ansvar för sådana skador. Konsumenters rätt till skadestånd vid avbruten elöverföring regleras i 11 kap. 8–12 §§. Dessa bestämmelser utgår från att nätkoncessionshavaren har ett s.k. kontrollansvar. Det innebär att nätkoncessionshavaren undgår skadeståndsskyldighet endast om vissa förutsättningar är uppfyllda. Därutöver finns bestämmelser om avbrottersättning i 10 kap. 9–16 §§ som gäller vid ett oplanerat avbrott som varar minst i en följd. Avbrottersättning utges också av nätkoncessionshavaren och ska avräknas från eventuellt skadestånd vid elavbrott. I 9 kap. ellagen finns bestämmelser om skyddsåtgärder vid elektriska anläggningar som syftar till att förhindra personskador och skador på egendom samt störning av driften i andra anläggningar. Skyddsåtgärderna avser elsäkerhet. Reglerna om skadestånd vid elskador i 10 kap. 1– 8 §§ ansluter direkt till reglerna om skyddsåtgärder och har ett sådant samband med elsäkerhetsregleringen att de också bör omfattas av det nya regelverket om elsäkerhet. Den otydlighet som en uppdelning av skadeståndsreglerna skulle kunna innebära kan undvikas genom en bestämmelse i ellagen som upplyser om skadeståndsbestämmelserna i elsäkerhetslagen. Enligt den nuvarande bestämmelsen i 10 kap. 7 § ellagen svarar ägaren av en elektrisk starkströmsanläggning som upplåtits med nyttjanderätt till någon annan ändå för skada som ska ersättas ”enligt denna lag” som om ägaren är innehavare. Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll 10 § i den gamla ellagen (1902:71 s. 1). I den gamla ellagen användes dock inte uttrycket ”i denna lag” utan det gjordes en direkt hänvisning till de bestämmelser som i den nuvarande ellagen återfinns i 10 kap. Avsikten i den nuvarande ellagen kan inte ha varit att bestämmelsen ska vara tillämplig i förhållande till 11 kap., som gäller nätkoncessionshavarens skadeståndsansvar och inte anläggningsinnehavarens. Det finns inte heller något skäl för en sådan ordning. De skadeståndsregler i ellagen som avser elsäkerhet bör tas in i den nya elsäkerhetslagen. I den nya elsäkerhetslagen behöver det finnas tillsynsbestämmelser som i relevanta delar motsvarar tillsynsbestämmelserna i ellagen. Tillsynen bör utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Med stöd av detta bemyndigande avser regeringen att utse att vara tillsynsmyndighet. I elsäkerhetslagen används i vissa delar en terminologi som skiljer sig från den som finns i den nuvarande ellagen. När bestämmelser flyttas från ellagen till den nya elsäkerhetslagen bör de ges en språklig och redaktionell utformning som är anpassad till den nya lagen. Om en bestämmelse ändras i sak anges det uttryckligen i författningskommentaren. Ändrade eller nya termer och uttryck används i föreskrifter som rör elsäkerhet uttryck som elektrisk an- läggning, elektrisk anordning, elektrisk materiel, elektriska apparater och Grundläggande för såväl ellagens som den nya elsäkerhetslagens tillämpning är det begrepp som beskrivs med uttrycket ”elektrisk anlägg- ning” (1 kap. 2 § ellagen). Med elektrisk anläggning avses föremål av mer stationär natur och av en viss omfattning. exempel kraftverk, ledningsnät och vissa anläggningar för användning av Utanför begreppet faller icke–stationära föremål, dvs. ningar och apparater. Utmärkande för sådana föremål är framför allt att det är i dessa föremål som elen förbrukas. En anordning kan ha en egen elektrisk kraftkälla, men är för det mesta ansluten till en anläggning för användning av el. Som exempel kan nämnas elektriska maskiner i fab- riker, elektriska lok och elektriska hamnkranar. Huvuddelen av all elekt- risk materiel kan indelas i två huvudgrupper, nämligen dels de enskilda beståndsdelarna i anläggningar, anordningar och installationer, dels elektriska apparater såsom spisar, kylskåp, tv-apparater och armaturer. Elektriska apparater är elektriska anordningar eftersom man i en apparat Av hävd brukar man dock anse att endast större föremål är Med elektriska installationer avses den samlade utrustning-