prop · H40317 · 2016-10-11 00:00:00 — 2.Vid ogrundade ansökningar, där någon av de omständig heter som förtecknas i artikel 31.8 är tillämplig, får medlems staterna även anse en ansökan vara uppenbart ogrundad, om den definieras på detta sätt i nationell lagstiftning. Ansökningar som inte kan tas upp till prövning 1.Utöver de fall då en ansökan inte prövas enligt förordning (EU) nr 604/2013 behöver inte medlemsstaterna pröva om sökanden uppfyller kraven för internationellt skydd enligt direk tiv 2011/95/EU, om en ansökan inte anses kunna tas upp till prövning enligt denna artikel. 2.Medlemsstaterna får anse att en ansökan om internatio nellt skydd inte kan tas upp till prövning endast om (1) Se sidan 1 i detta nummer av EUT. a)en annan medlemsstat har beviljat internationellt skydd, b)ett land som inte är en medlemsstat betraktas som första asylland för sökanden enligt artikel 35, c)ett land som inte är en medlemsstat betraktas som ett säkert tredjeland för sökanden enligt artikel 38, d)ansökan är en efterföljande ansökan, där inga nya fakta eller uppgifter av relevans för prövningen av sökandens rätt att betraktas som en person som beviljats internationellt skydd enligt direktiv /95/EU har framkommit eller lagts fram av sökanden, eller e)en person i beroendeställning lämnar in en ansökan efter det att han eller hon enligt artikel 7.2 har godtagit att det egna ärendet ska utgöra en del av en ansökan som lämnats in på hans eller hennes vägnar och det inte finns några omstän digheter kring situationen för personen i beroendeställning som motiverar en separat ansökan. Särskilda bestämmelser om intervjuer för att avgöra om ansökan ska upptas till prövning Medlemsstaterna ska ge sökande möjligheten att lägga fram sina synpunkter på tillämpningen av de grunder som avses i artikel 33 på de särskilda omständigheterna i hans eller hennes fall, innan den beslutande myndigheten beslutar huruvida ansö kan om internationellt skydd ska tas upp till prövning eller inte. Medlemsstaterna ska därför genomföra en personlig intervju för att avgöra om ansökan ska upptas till prövning. Om medlems staterna vill avvika från denna regel i samband med en efter följande ansökan, får detta endast ske med stöd av artikel 42. Denna punkt ska inte påverka tillämpningen av artikel 4.2 a i detta direktiv och artikel 5 i förordning (EU) nr 604/2013. Medlemsstaterna får föreskriva att personal vid andra myndigheter än den beslutande myndigheten ska genomföra den personliga intervjun för att avgöra om ansökan om inter nationellt skydd ska tas upp till prövning eller inte. I sådana fall ska medlemsstaterna säkerställa att sådan personal i förväg får nödvändig grundläggande utbildning, särskilt om internationell människorättslagstiftning, unionens asylregelverk och intervju teknik. Ett land kan betraktas som första asylland för en enskild sökan de, om L 180/80 Europeiska unionens officiella tidning a)han eller hon har erkänts som flykting i landet och fort farande kan erhålla detta skydd, eller b)han eller hon åtnjuter annat tillräckligt skydd i landet, in begripet enligt principen om ”non-refoulement”, förutsatt att han eller hon kommer att tillåtas resa in på nytt i det landet. När medlemsstaterna tillämpar begreppet första asylland på en sökandes särskilda omständigheter, får de ta hänsyn till arti kel 38.1. Sökanden ska beredas tillfälle att bestrida tillämp ningen av begreppet första asylland med hänvisning till de sär skilda omständigheterna i hans eller hennes fall. Om det fastställs att ett tredjeland är ett säkert ursprungs land enligt detta direktiv kan landet, efter en enskild prövning av ansökan, betraktas som ett säkert ursprungsland för en en skild sökande endast om a)han eller hon är medborgare i det landet eller b)han eller hon är en statslös person som tidigare hade sitt hemvist i det landet, och han eller hon inte har lagt fram några allvarliga skäl för att landet inte ska anses som ett säkert ursprungsland med hänsyn till hans eller hennes särskilda omständigheter och i fråga om hans eller hennes rätt att betraktas som en person som beviljats internationellt skydd i enlighet med direktiv /95/EU. Medlemsstaterna ska i den nationella lagstiftningen fast ställa närmare regler och föreskrifter för tillämpningen av be greppet säkert ursprungsland. Nationellt fastställande av tredjeländer som säkra ursprungsländer 1.Medlemsstaterna får behålla eller införa lagstiftning som, i enlighet med bilaga I, gör det möjligt att på nationell nivå fastställa säkra ursprungsländer i samband med prövning av ansökningar om internationellt skydd. 2.Medlemsstaterna ska regelbundet se över situationen i tredjeländer som fastställts som säkra ursprungsländer i enlighet med denna artikel. 3.Bedömningen av huruvida ett land är ett säkert ursprungs land i enlighet med denna artikel ska grunda sig på ett urval av informationskällor, särskilt information från andra medlemssta ter, stödkontoret, UNHCR, och andra berörda in ternationella organisationer. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de län der som betraktas som säkra ursprungsländer i enlighet med denna artikel. Medlemsstaterna får tillämpa begreppet säkert tredjeland endast om de behöriga myndigheterna är övertygade om att en person som ansöker om internationellt skydd kommer att be handlas i enlighet med följande principer i det berörda tredje landet: a)Sökandens liv och frihet är inte hotade på grund av ras, religion, medborgarskap, tillhörighet till en viss samhälls grupp eller politisk övertygelse. b)Det föreligger ingen risk för allvarlig skada enligt definitio nen i direktiv /95/EU. c)Principen om ”non-refoulement” iakttas i enlighet med Genè vekonventionen. d)Förbudet mot varje återsändande som innebär åsidosättande av förbudet mot tortyr och grym, omänsklig eller förned rande behandling i enlighet med folkrätten iakttas. e)Sökanden har möjlighet att ansöka om flyktingstatus och, om de befinns vara flyktingar, erhålla skydd i enlighet med . Begreppet säkert tredjeland ska tillämpas i enlighet med bestämmelser i nationell rätt, inbegripet a)bestämmelser enligt vilka sökanden måste ha en anknytning till det berörda tredjelandet som gör att det skulle vara rim ligt för denne att resa till det landet, b)bestämmelser om vilka metoder de behöriga myndigheterna ska använda för att säkerställa att begreppet säkert tredjeland kan tillämpas på ett enskilt land eller en enskild sökande; sådana metoder ska inbegripa att i varje enskilt fall bedöma huruvida landet är säkert för en enskild sökande och/eller att på nationell nivå fastställa länder som i allmänhet betraktas som säkra, c)bestämmelser i enlighet med internationell rätt som gör det möjligt att genom en enskild prövning fastställa huruvida det berörda tredjelandet är säkert för en enskild sökande, och vilka minst ska göra det möjligt för sökanden att överklaga tillämpningen av begreppet säkert tredjeland med anledning av att tredjelandet i fråga inte är säkert med hänsyn till hans eller hennes särskilda omständigheter; sökanden ska också tillåtas att invända mot sin anknytning till tredjelandet i enlighet med led a. Europeiska unionens officiella tidning L 180/81 Om ett beslut genomförs endast på grundval av denna artikel ska medlemsstaterna a)informera sökanden om detta, och b)förse sökanden med en handling på tredjelandets språk som underrättar myndigheterna i det landet om att ansökan inte har prövats i sak. 4.Om tredjelandet nekar en sökande tillstånd att resa in på dess territorium, ska medlemsstaterna se till att rätt till prövning ges i enlighet med de grundläggande principer och garantier som beskrivs i kapitel II. 5.Medlemsstaterna ska regelbundet underrätta kommissio nen om tredjeländer på vilka detta begrepp tillämpas enligt bestämmelserna i denna artikel. Begreppet europeiska säkra tredjeländer 1.Medlemsstaterna får föreskriva att en ansökan om inter nationellt skydd och säkerheten för sökanden när det gäller hans eller hennes särskilda omständigheter enligt beskrivningen ikapitel II inte ska prövas eller inte ska prövas fullständigt i fall där en behörig myndighet på grundval av sakförhållanden har fastställt att sökanden försöker att resa in eller har rest in olag ligt på territoriet från ett säkert tredjeland i enlighet med punkt 2.Ett tredjeland kan endast anses vara ett säkert tredjeland enligt punkt 1 om a)det har ratificerat och följer bestämmelserna i ventionen utan geografiska begränsningar, b)det har inrättat ett lagstadgat asylförfarande, och c)det har ratificerat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och följer bestämmelserna i denna, inklusive normerna med av seende på effektiva rättsmedel. 3.Sökanden ska beredas tillfälle att bestrida tillämpningen av begreppet europeiska säkra tredjeländer med hänvisning till att det berörda tredjelandet inte är säkert på grund av de särskilda omständigheterna i hans eller hennes fall. 4.De berörda medlemsstaterna ska i nationell rätt fastställa villkoren för genomförande av bestämmelserna i punkt 1 och följderna av de beslut som fattas enligt dessa bestämmelser i enlighet med principen om ”non-refoulement”, inbegripet bestäm melser om undantag från tillämpningen av denna artikel av humanitära, politiska eller folkrättsliga skäl. 5.Vid genomförande av ett beslut som enbart grundas på denna artikel ska de berörda medlemsstaterna a)informera sökanden om detta, och b)förse sökanden med en handling på tredjelandets språk som underrättar myndigheterna i det landet om att ansökan inte har prövats i sak. 6.Om det säkra tredjelandet inte återtar sökanden ska med lemsstaterna se till att rätt till prövning ges i enlighet med de grundläggande principer och garantier som anges i kapitel II. 7.Medlemsstaterna ska regelbundet underrätta kommissio nen om tredjeländer på vilka detta begrepp tillämpas i enlighet med denna artikel. 1.När en person som har ansökt om internationellt skydd i en medlemsstat lämnar ytterligare utsagor eller lämnar in en efterföljande ansökan i samma medlemsstat ska medlemsstaten pröva dessa ytterligare utsagor eller fakta i den efterföljande ansökan i samband med prövningen av den tidigare ansökan eller i samband med prövningen av det omprövade beslutet eller överklagandet i den mån de behöriga myndigheterna kan beakta och pröva alla fakta som utgör grund för dessa ytterligare ut sagor eller den efterföljande ansökan inom denna ram. 2.När beslut fattas enligt artikel 33.2 d om huruvida en ansökan om internationellt skydd ska tas upp till prövning ska en efterföljande ansökan om internationellt skydd först bli föremål för en preliminär prövning om nya fakta eller uppgifter har framkommit eller har lagts fram av sökanden vad avser sökandens rätt att betraktas som en person som beviljats inter nationellt skydd enligt direktiv /95/EU. 3.Om den preliminära prövningen enligt punkt 2 leder fram till slutsatsen att nya fakta eller uppgifter har framkommit eller lagts fram av sökanden vilka på ett avgörande sätt bidrar till sökandens möjligheter att betraktas som en person som bevil jats internationellt skydd enligt direktiv /95/EU, ska ansö kan prövas på nytt enligt kapitel II. Medlemsstaterna får också ange andra skäl till att gå vidare med en efterföljande ansökan. 4.Medlemsstaterna får föreskriva att ansökan endast kom mer att prövas vidare om sökanden utan egen förskyllan i det tidigare förfarandet var oförmögen att göra gällande de situa tioner som avses i punkterna 2 och 3 i denna artikel, i synner het genom att använda sin rätt till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 46. L 180/82 Europeiska unionens officiella tidning 5.När en efterföljande ansökan inte prövas vidare enligt denna artikel ska den nekas prövning enligt artikel 33.2 d. 6.Det förfarande som avses i denna artikel får också till lämpas på a) en person i beroendeställning som lämnat in en ansökan efter det att han eller hon enligt artikel 7.2 har godtagit att det egna ärendet ska utgöra en del av en ansökan som lämnats in på hans eller hennes vägnar, och/eller b)en ogift underårig som lämnat in en ansökan efter det att en ansökan lämnats in på hans eller hennes vägnar enligt ar tikel 7.5 c. I sådana fall ska man vid den preliminära prövningen enligt punkt 2 undersöka om det finns fakta avseende ifrågavarande persons eller den ogifte underåriges situation som motiverar en separat ansökan. Om en person avseende vilken ett beslut om överföring ska verkställas i enlighet med förordning (EU) nr 604/2013 gör ytterligare framställningar eller lämnar in en efterföljande ansö kan i den medlemsstat som ska verkställa överföringen, ska dessa framställningar eller efterföljande ansökningar utredas av den ansvariga medlemsstat som avses i den förordningen i en lighet med detta direktiv. Undantag från rätten att stanna kvar vid efterföljande ansökningar Medlemsstaterna får göra undantag från rätten att stanna kvar på territoriet om en person a)har lämnat in en första efterföljande ansökan som inte prö vas vidare i enlighet med artikel 40.5, enbart för att försena eller hindra verkställigheten av ett beslut som skulle leda till att han eller hon avlägsnas från den medlems staten, eller b)lämnar in ytterligare en efterföljande ansökan i samma med lemsstat som redan fattat ett slutligt beslut om att inte pröva en första efterföljande ansökan enligt artikel 40.5 eller ett slutligt beslut om att avslå den ansökan såsom ogrundad. Medlemsstaterna får göra ett sådant undantag endast om den beslutande myndigheten anser att avlägsnandet inte direkt eller indirekt resulterar i refoulement i strid med medlemsstatens in ternationella och unionsrättsliga åtaganden. 2.I de fall som avses i punkt 1 får medlemsstaterna också a) göra undantag från de tidsfrister som normalt är tillämpliga på påskyndade förfaranden, i enlighet med natio nell rätt, om prövningsförfarandet påskyndas i enlighet med artikel , b)göra undantag från de tidsfrister som normalt är tillämpliga i prövningsförfaranden enligt artiklarna 33 och 34, i enlighet med nationell rätt, och/eller c)göra undantag från artikel 46.8. 1.Medlemsstaterna ska se till att sökande vilkas ansökningar är föremål för en preliminär prövning enligt artikel 40 omfattas av de garantier som anges i artikel 12.1. 2.Medlemsstaterna får i nationell rätt föreskriva bestämmel ser om den preliminära prövningen enligt artikel 40. Dessa bestämmelser får bland annat a)ålägga den berörda sökanden att ange de sakförhållanden och lägga fram de bevis som motiverar ett nytt förfarande, b)tillåta att den preliminära prövningen genomförs enbart på grundval av skriftliga inlagor utan krav på att sökanden ska intervjuas personligen, förutom i de fall som avses i arti kel 40.6. Dessa regler får inte göra det omöjligt för en sökande att få tillgång till ett nytt förfarande och de får inte heller innebära att tillgången till ett nytt förfarande i praktiken sätts ur spel eller allvarligt inskränks. Medlemsstaterna ska säkerställa att sökanden informeras på lämpligt sätt om utfallet av den preliminära prövningen och, om ansökan inte kommer att prövas vidare, skälen till detta och möjligheterna att överklaga eller begäran en ompröv ning av det beslutet. Medlemsstaterna får föreskriva förfaranden, i enlighet med de grundläggande principerna och garantierna i kapitel II, för att vid medlemsstatens gräns eller i transitzoner besluta om a)huruvida en ansökan som lämnas in där ska tas upp till prövning, enligt artikel 33, och/eller Europeiska unionens officiella tidning L 180/83 b) innehållet i en ansökan i ett förfarande enligt artikel 31.8. 2.Medlemsstaterna ska se till att ett beslut inom ramen för de förfaranden som föreskrivs i punkt 1 fattas inom rimlig tid. Om ett beslut inte har fattats , ska sökanden beviljas inresa till medlemsstatens territorium så att hans eller hennes ansökan kan handläggas i enlighet med andra bestäm melser i detta direktiv. 3.I händelse av ankomster som omfattar ett stort antal tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som lämnar an sökningar om internationellt skydd vid gränsen eller i en tran sitzon, vilket gör det omöjligt i praktiken att där tillämpa be stämmelserna i punkt 1, får dessa förfaranden även tillämpas om och dessa tredjelandsmedborgare eller stats lösa personer normalt är förlagda på platser i närheten av grän sen eller i transitzonen. FÖRFARANDEN FÖR ÅTERKALLANDE AV INTERNATIONELLT Återkallande av internationellt skydd Medlemsstaterna ska se till att en utredning får inledas om att återkalla en persons internationella skydd så snart det framkom mer nya fakta eller uppgifter som tyder på att det finns skäl att ompröva giltigheten av hans eller hennes internationella skydd. Medlemsstaterna ska se till att när den behöriga myndig heten överväger att återkalla en tredjelandsmedborgares eller en statslös persons internationella skydd i enlighet med artikel 14 eller 19 i direktiv /95/EU, ska denna person åtnjuta föl jande garantier: a)Han eller hon ska underrättas skriftligen om att den behöriga myndigheten omprövar hans eller hennes rätt att betraktas som en person som beviljats internationellt skydd och skälen för en sådan omprövning. b)Han eller hon ska ges möjlighet att i en personlig intervju enligt artikel 12.1 b och artiklarna 14–17 eller i en skriftlig förklaring ange sina skäl till varför hans eller hennes inter nationella skydd inte bör återkallas. Dessutom ska medlemsstaterna inom ramen för det för farande som anges i punkt 1 se till att a)den behöriga myndigheten kan erhålla korrekta och upp daterade uppgifter från olika källor, vid behov t.ex. från stöd kontoret och UNHCR, om den allmänna situationen i de berörda personernas ursprungsländer, och b)om uppgifter samlas i ett enskilt fall för att ompröva en persons internationella skydd, får dessa inte inhämtas från en aktör som utövar förföljelse eller orsakar allvarlig skada på ett sådant sätt att en sådan aktör får direkt information om att den berörda personen är en person som beviljats internationellt skydd vars status är under omprövning, eller att den fysiska integriteten för den berörda personen eller personer i beroendeställning eller friheten och säkerheten för de familjemedlemmar som är bosatta i ur sprungslandet äventyras. 3.Medlemsstaterna ska se till att den behöriga myndighetens beslut att återkalla det internationella skyddet lämnas skriftligen. De faktiska och rättsliga skälen ska anges i beslutet och infor mation om hur beslutet kan överklagas ska lämnas skriftligen. 4.Så snart den behöriga myndigheten har fattat ett beslut om att återkalla det internationella skyddet ska artiklarna 20, 22, 23.1 och 29 även vara tillämpliga. 5.Genom avvikelse från punkterna 1–4 i denna artikel får medlemsstaterna besluta att det internationella skyddet upphör genom lag om den som beviljats internationellt skydd otvetydigt avsagt sig detta skydd. Medlemsstaterna får också föreskriva att det internationella skyddet ska upphöra genom lag om den som beviljats internationellt skydd blir medborgare i den medlems staten. Rätten till ett effektivt rättsmedel Medlemsstaterna ska se till att sökande har rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol mot följande: a)Ett beslut som fattats om en ansökan om internationellt skydd, inbegripet ett beslut i)att anse en ansökan ogrundad med avseende på flyk tingstatus och/eller subsidiärt skydd, ii)att en ansökan inte kan tas upp till prövning enligt artikel 33.2, iii)som fattas vid gränsen eller i en medlemsstats transitzo ner enligt artikel 43.1, L 180/84 Europeiska unionens officiella tidning iv)att inte pröva en ansökan enligt artikel 39. b)En vägran att ta upp prövningen av en asylansökan på nytt efter det att den har avbrutits i enlighet med artiklarna 27 och 28. c)Ett beslut att återkalla internationellt skydd enligt artikel 45. Medlemsstaterna ska se till att personer som av den be slutande myndigheten ansetts ha rätt till subsidiärt skydd till försäkras rätt till ett effektivt rättsmedel i enlighet med punkt 1 mot beslut som innebär att ansökan betraktas som ogrundad med avseende på flyktingstatus. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 1 c får en med lemsstat neka prövning av ett överklagande av ett beslut som innebär att en ansökan anses vara ogrundad med avseende på flyktingstatus på grund av otillräckligt intresse från sökandens sida att fullfölja förfarandet, om den status som subsidiärt skyddsbehövande som beviljats av medlemsstaten ger samma rättigheter och förmåner som flyktingstatus i enlighet med unionsrätten och nationell rätt. I syfte att fullgöra skyldigheterna i punkt 1 ska medlems staterna se till att ett effektivt rättsmedel medför full ompröv ning och prövning av det aktuella behovet av såväl de faktiska som de rättsliga omständigheterna, däribland, i förekommande fall, en prövning av behovet av internationellt skydd i enlighet med direktiv /95/EU, åtminstone när handläggningen av överklagandet sker vid domstol eller tribunal i första instans. Medlemsstaterna ska fastställa skäliga tidsfrister och andra nödvändiga bestämmelser så att sökanden kan utöva sin rätt till effektiva rättsmedel enligt punkt 1. Tidsfristerna får inte göra detta omöjligt eller orimligt svårt. Medlemsstaten får även föreskriva att beslut som fattats i enlig het med artikel 43 ska bli föremål för granskning ex officio. 5.Utan hinder av punkt 6 ska medlemsstaterna låta sökande stanna på deras territorium till dess att tidsfristen för utövande av rätten till ett effektivt rättsmedel har löpt ut och, om de har utövat denna rätt inom utsatt tid, i avvaktan på resultatet av omprövningen. a)att anse en ansökan uppenbart ogrundad i enlighet med artikel 32.2 eller ogrundad efter prövning i enlighet med artikel 31.8, utom i fall där dessa beslut grundar sig på de omständigheter som avses i artikel 31.8 h, b) att en ansökan inte kan tas upp till prövning enligt arti kel 33.2 a, b eller d, c)att vägra att återuppta prövningen av sökandens ärende efter att det har avbrutits i enlighet med artikel 28, eller d)om att ansökan inte ska prövas eller inte ska prövas full ständigt enligt artikel 39, ska en domstol eller tribunal ha rätt att avgöra om den sökande får stanna kvar i medlemsstaten, antingen på begäran av sökan den eller ex officio, om beslutet leder till att sökandens rätt att stanna kvar i medlemsstaten upphör, och när i sådana situatio ner rätten att stanna kvar i medlemsstaten, i avvaktan på resul tatet av prövningen inte regleras i nationell rätt. 7.Punkt 6 ska endast tillämpas på de förfaranden som anges iartikel 43 under förutsättning att a)sökanden har tillgång till nödvändig tolkning och nödvän digt rättsligt bistånd och biträde samt har minst på sig att förbereda sin begäran och att för domstolen lägga fram de argument som talar för att låta honom eller henne stanna kvar på territoriet i avvaktan på resultatet av förfaran det, b)inom ramen för prövningen av den begäran som avses i punkt 6, domstolen eller tribunalen prövar den beslutande myndighetens negativa beslut med avseende på faktiska och rättsliga omständigheter. Om de villkor som avses i leden a och b inte är uppfyllda ska punkt 5 tillämpas. 8.Medlemsstaterna ska tillåta sökanden att stanna kvar på deras territorium i avvaktan på resultatet av förfarandet enligt punkterna 6 och 7 för att avgöra om sökanden får stanna kvar på territoriet. 9.Punkterna 5, 6 och 7 ska inte påverka tillämpningen av artikel 26 i förordning (EU) nr 604/2013. 10.Medlemsstaterna får fastställa tidsfrister för domstolen enligt punkt 1 för att pröva den beslutande myndighetens be slut. 11.Medlemsstaterna får även i nationell lagstiftning fastställa under vilka förhållanden det kan anses att en sökande implicit har återkallat eller avstått från sitt rättsmedel enligt punkt 1, tillsammans med regler om det förfarande som ska följas. Europeiska unionens officiella tidning L 180/85 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER Överklagande från offentliga myndigheter