prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Regeringens förslag: Kreditgivare och kreditförmedlare ska ha per- sonal, inklusive dem som direkt leder eller ansvarar för arbetet med bostadskrediter, som har tillräcklig kunskap och kompetens för att sätta samman, erbjuda, bevilja eller förmedla bostadskreditavtal eller ge råd om bostadskrediter. Om en kompletterande tjänst tillhandahålls tillsammans med en bostadskredit, ska personalen även ha tillräcklig kunskap om den Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka krav som ska gälla avseende kunskap Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att bestämmelsen om kompletterande tjänster endast ska avse finansiella produkter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. många finansiella produkter redan föremål för längre gående reglering än 2015/16:197 den som följer av bolånedirektivet och det är oklart vad som avses med ”andra finansiella produkter” i bestämmelsen. att bestämmelsen i vart fall inte bör tillämpas på produkter som redan är underkastade annan reglering och tillsyn. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 9 i bolånedirektivet ska medlemsstaterna se till att kreditgivare och kreditförmedlare kräver att deras personal har lämplig kunskap och kompetens för att sätta samman, erbjuda eller bevilja kreditavtal, för att utföra kreditförmedlingsverksam- het eller för att ge råd. Det är framförallt bolånehandläggare och andra med en mer direkt koppling till bostadskreditgivningen som omfattas av Av artikel 4.11 framgår att med personal avses även personer som direkt leder eller övervakar sådant arbete som avses med Av artiklarna framgår vidare att kunskaps- och kompetens- nivån ska vara lämplig och fastställas i enlighet med principerna i bilaga III till direktivet. Det framgår vidare av artikel 9.1 att om ett bostads- kreditavtal ingås tillsammans med en kompletterande tjänst ska det krävas lämplig kunskap och kompetens även beträffande denna tjänst. Kraven på kunskap och kompetens är förhållandevis omfattande och detaljerade i bolånedirektivet. För andra aktörer på finansmarknaderna har det inte ansetts vare sig lämpligt eller möjligt att i lag ange vad som mer exakt avses med en lämplig kunskaps- och kompetensnivå (se t.ex. 2002/03:133 s. 21 och prop. 2004/05:133 s. 64). kraven har i stället förts in i föreskrifter av , se bl.a. 2 kap. föreskrifter och allmänna råd om försäkrings- förmedling (FFFS 2005:11). Utredningen anser att samma modell ska användas även för regleringen av kunskap och kompetens för personal som arbetar med bostadskrediter. Regeringen instämmer i den bedöm- Artikel 9 och bilaga III bör alltså genomföras genom att mer allmänna bestämmelser i lag, som bör utformas i nära anslutning till direktivet, kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. III till direktivet ska vara utgångspunkten för fastställandet av kunskaps- och kompetensnivån kan framgå av förordning. Bolånedirektivets regler om krav på kunskap och kompetens skiljer sig åt beroende på t.ex. om aktören i fråga är svensk eller utländsk och, om det är fråga om en utländsk aktör, huruvida verksamheten drivs genom filial eller genom att tjänster tillhandahålls på annat sätt från en annan stat (se t.ex. artikel 9.3). Dessa skillnader bör naturligtvis få genomslag Sammanfattningsvis bör det i föreskrifter preciseras t.ex. i vilken utsträckning som krav på kunskap och kompetens gäller för utländska kreditgivare och kreditförmedlare. För kreditinstitut och andra finansmarknadsaktörer förekommer reg- lering som innebär att den föreskrivna kunskapsnivån kan visas genom att en person genomgår ett oberoende kunskapstest. genom branschinitiativ möjlighet att genomgå sådana kunskapstester. Bolånedirektivet förhindrar inte att kunskapskraven i direktivet uppfylls på ett sådant sätt. I artikel 9.4 anges nämligen att den nationella behöriga myndigheten ska ha befogenhet att kräva att kreditgivare och kredit- förmedlare lämnar de styrkande handlingar som myndigheten anser vara nödvändiga för att kunna utföra en övervakning av direktivets krav i I bilaga III anges vidare att kunskapsnivån kan fastställas på grundval av t.ex. kompetenstest. Sedan bolånedirektivet antogs har arbetat till- sammans med ett av de bolag som erbjuder kunskapslicensiering på finansmarknaden, , för att utveckla ett kun- skapstest för personal som hanterar bolån. Det finns sammanfattningsvis möjligheter för att meddela föreskrifter om att den lämpliga kompetensnivån visas genom ett oberoende test. I bolånedirektivet berörs och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvali- fikationer, numera ändrat genom och rådets direktiv /55/EU av om ändring av direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen), kallat yrkeskvalifikations- direktivet. Yrkeskvalifikationsdirektivet i dess senaste lydelse har genomförts för samtliga i reglerade yrken genom lagen (2016:145) om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordningen (2016:157) om erkännande av yrkeskvalifikationer som trädde i kraft (se prop. 2015/16:44). Av yrkeskvalifikationsdirektivet och de författningar som genomför direktivet i följer bl.a. att yrkeskvalifikationer som har förvärvats eller erkänts i en medlemsstat under vissa förutsättningar ska erkännas i en annan stat där yrket utgör ett s.k. reglerat yrke. Dessa bestämmelser gäller dock inte om det i en annan lag eller författning finns särskilda bestämmelser om erkännande av yrkeskvalifikationer för det yrket och om de bestämmelserna grundat sig på andra bindande rättsakter antagna inom EU. I skäl 36 i bolåne- direktivet anges att det i direktivet inte fastställs särskilda bestämmelser som direkt avser erkännande av yrkesmässiga kvalifikationer som erhållits av en person i en medlemsstat för att uppfylla kunskaps- och kompetenskraven i en annan medlemsstat. Regeringen avser att beakta frågan om huruvida genomförande av bolånedirektivet innebär nya reg- lerade yrken i och sambandet mellan reglerna som genomför bolånedirektivet och reglerna som genomför yrkeskvalifikationsdirek- tivet i samband med framtagandet av de förordningar som regeringen kan utfärda på grund av bemyndiganden i den nya lagen om verksamhet med bostadskrediter. Bilaga III ger också andra möjligheter. Av punkten 3 första stycket b framgår att kunskaps- och kompetensnivån också kan anses uppfylld genom att en person har en viss yrkeserfarenhet. Av punkten 3 andra stycket följer att det är möjligt att under en begränsad övergångsperiod påvisa tillräcklig kunskap och kompetens endast på grund av erfarenhet, nämligen fram till . Enligt utredningen kommer bran- schen att behöva en relativt för att licensiera samtliga anställda som berörs av direktivets kunskaps- och kompetenskrav. Om Finans- inspektionen utnyttjar den särskilda möjligheten att låta en viss yrkes- verksamhet under en övergångstid vara tillräcklig för att uppfylla kraven på kunskap och kompetens i punkten 3 andra stycket, skulle branschen få ytterligare tid att anpassa sig till de nya bestämmelserna. Därmed skulle, som utredningen konstaterar, de omställningssvårigheter som branschen annars kan få till följd av de nya kraven mildras. 2015/16:197 rimligt att utnyttja denna särskilda möjlighet, med en förskjutning av övergångsperioden som motsvarar senareläggningen av tidpunkten för genomförandet av direktivet (se även avsnitt 12.2). Enligt artikel 9 ställs krav på kunskap och kompetens även för kom- pletterande tjänster. Bestämmelsen i direktivet får uppfattas så att personal som är involverad vid ingående av bostadskreditavtal som inbegriper en kompletterande tjänst också ska ha kunskap och kompetens med avseende på den kompletterande tjänsten. Utredningens lagförslag avgränsas till situationen att kreditgivaren eller kreditförmedlaren erbjuder kompletterande finansiella produkter. Lagtexten bör utformas i närmare anslutning till direktivets ordalydelse. Enligt regeringens mening kan det inte uteslutas att även andra tjänster kan aktualiseras även om det i första hand torde vara fråga om finansiella tjänster. Bestämmelsen bör utformas i enlighet med detta. Enligt är många finansiella produkter redan föremål för längre gående reglering än den som följer av bolånedirektivet och bestämmelserna om kunskap och kompetens bör i vart fall inte tillämpas på produkter som redan är underkastade annan reglering och tillsyn. Enligt regeringen får bolånedirektivets bestämmelser i detta av- seende uppfattas som att det är eftersträvansvärt att det finns en mini- minivå när det gäller kunskap och kompetens. I den mån som det redan finns reglering om kunskap och kompetens för andra tjänster behöver det naturligtvis inte meddelas föreskrifter av samma innebörd med stöd av nu föreslagen reglering. 9.7Om ersättningssystem och om oberoende kreditförmedlare Regeringens förslag: Kreditgivares och kreditförmedlares system för ersättning till personal som sätter samman, erbjuder, beviljar eller för- medlar bostadskreditavtal eller ger råd om bostadskrediter, inklusive dem som direkt leder eller ansvarar för detta arbete, ska vara uppbyggt på ett sätt som inte negativt påverkar skyldigheterna enligt det över- gripande hederlighetskravet som gäller för verksamheten. Detsamma ska gälla för ersättningar från en kreditgivare till en kreditförmedlare. En kreditgivares system för ersättning till den som utför kreditpröv- ning av konsumenten, och till den som direkt leder eller ansvarar för detta arbete, ska vara uppbyggt så att det främjar en sund och effektiv riskhantering, motverkar ett överdrivet risktagande, överensstämmer med kreditgivarens affärsstrategi, mål, värderingar och långsiktiga intressen och undviker intressekonflikter. Ersättningen får inte vara beroende av antalet eller andelen beviljade låneansökningar. Kreditgivares och kreditförmedlares system för ersättning till per- sonal som tillhandahåller rådgivning om bostadskrediter till konsu- menten, inklusive dem som direkt leder eller ansvarar för detta arbete, ska vara uppbyggt så att personalens förmåga att agera i konsumen- tens bästa intresse inte påverkas negativt. Ersättningssystemen får inte heller vara beroende av försäljningsmål. Ersättningssystemen ska vara utformade på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till företagets storlek och interna organisation samt verk- samhetens art, omfattning och komplexitet. En kreditförmedlare av bostadskrediter får utge sig för att vara oberoende endast om kreditförmedlaren utgår från ett tillräckligt stort antal kreditavtal från kreditgivarna på marknaden. Den kreditförmed- lare som utger sig för att vara oberoende får inte ta emot ersättning i samband med kreditförmedlingen från någon annan än konsumenten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om en kreditgivares eller kreditförmedlares ersättningssystem. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att en oberoende kreditförmedlare ska få ta emot ersättning från någon annan än konsumenten, om kreditförmedlaren åtminstone förmedlar krediter från ett antal kreditgivare som represen- terar majoriteten av marknaden. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar dem utan invändning. framför att bestämmelsen om kreditgivares ersättning till sin personal eller andra som utför kreditprövning av konsumenten bör ändras så att bestämmel- sen innebär att ersättningen inte heller får vara beroende av antalet be- viljade krediter eller kreditbeloppens storlek. Inspektionen anser vidare att det bör införas att generellt förbud mot provisioner för kreditförmed- lare som utger sig för att vara oberoende. Även anser att det bör införas ett sådant provisionsförbud och att det inte enbart bör gälla vid förmedling av bostadskrediter utan vid förmedling av alla kon- sumentkrediter. I vart fall menar verket att det är av stor vikt att konsu- menten får information från kreditförmedlaren om att denne tar emot provision och om storleken på provisionen. Skälen för regeringens förslag: Artikel 7 i bolånedirektivet innehåller uppföranderegler för verksamhet med bostadskrediter. Artikel 7.2 inne- håller en allmän förpliktelse för kreditgivare och kreditförmedlare att se till att systemet för ersättning till personalen inte inkräktar på skyldig- heterna enligt artikel 7.1 att agera hederligt m.m. (se avsnitt 9.5). Ersätt- ningar från kreditgivare till kreditförmedlare ska också utformas så att de uppfyller dessa krav. Artikel 7.3 innehåller bestämmelser med krav på ersättningssystemen hos kreditgivare avseende personal som ansvarar för kreditprövning. Artikel 7.4 innehåller bestämmelser om krav på rådgiv- ningstjänster som tillhandahålls av kreditgivare eller kreditförmedlare. Av artikel 4.11 framgår att med personal avses även personer som direkt leder eller övervakar sådant arbete som avses med direktivet. Frågor om ersättning till kreditförmedlare behandlas även i artikel 15. Enligt artikel 15.1 c får en kreditförmedlare av bostadskrediter bara utge sig för att vara oberoende i sin information till konsumenten, om kreditförmedlaren bedömer ett tillräckligt stort antal kreditavtal på marknaden och har begränsade möjligheter att ta emot ersättning från någon annan än konsu- menten. De bestämmelser som gäller utformningen av ersättningssystem hos finansmarknadens aktörer är normalt uppbyggda genom övergrip- 2015/16:197 ande regler i lag, vilka kompletteras i föreskrifter. Till exempel kan det, när det gäller banker och kreditmarknadsföretag, nämnas att föreskrifter har meddelats med stöd av bemyndiganden i lagen (2004:297) om bank- Beträffande värdepappersinstituten är motsvar- ande föreskrifter beslutade med stöd av lagen (2007:528) om värdepap- Regeringen delar utredningens bedömning att bolåne- direktivets krav i huvudsak bör genomföras på samma sätt och föreslår att det i den nya lagen ska införas övergripande bestämmelser om ersätt- ningssystem, vilka bör kompletteras med närmare bestämmelser i före- Lagbestämmelserna bör enligt regeringens mening dock utfor- mas i närmare anslutning till direktivets bestämmelser. Enligt artikel 7.3 b ska arvoderingssystemet bl.a. överensstämma med kreditgivarens affärsstrategi, mål, värderingar och långsiktiga intressen. Denna del av bestämmelsen kräver enligt utredningen ingen särskild lag- Enligt utredningen kan det bli en fråga i tillsynsarbetet om kreditgivaren eller kreditförmedlaren har ersättningssystem som följer den egna strategin. Enligt regeringen bör dock även denna del av bestäm- melsen lagfästas, bl.a. är det inte självklart att den får genomslag i till- synsverksamhet om den inte framgår av lag. Vidare gäller enligt direk- tivet att arvoderingen för personal som sysslar med kreditprövningen inte ska vara avhängig antalet eller andelen godkända kreditansökningar. redningen stannar vid att föreslå att ersättningen inte får vara beroende av andelen beviljade låneansökningar. melsen bör utformas så att ersättningen inte får vara beroende av antalet beviljade krediter eller kreditbeloppens storlek. För att säkerställa ett kor- rekt genomförande av bolånedirektivet bör bestämmelsen även i denna del utformas i närmare anslutning till direktivet. andelen beviljade krediter bör dock krediternas storlek kunna vägas in. Vidare anges i artikel 7.3 att ersättningssystemen för den kreditpröv- ande personalen ska följa de föreskrivna principerna på ett sätt och i den utsträckning som lämpar sig med tanke på företagets storlek och interna organisation, komplexitetsgrad m.m. Detta framstår som en given ut- gångspunkt för utformningen av alla ersättningssystem som ska in- föras till följd av direktivet. Regeringen föreslår därför, liksom utred- ningen, att denna proportionalitetsprincip ska gälla överlag för de ersätt- ningssystem som införs i den föreslagna lagen om verksamhet med Direktivets särskilda bestämmelser om ersättningssystemens utform- ning i fråga om de som utför kreditprövningar (artikel 7.3) gäller bara för personal hos kreditgivare. Det ligger i sakens natur att kreditgivaren all- tid har ett ansvar för att kreditprövningen hanteras på ett korrekt sätt. är trots allt kreditgivaren som lämnar krediten. På grundval av de regler som nu föreslås om uppdragsavtal kan det dock förekomma att kreditgiv- aren låter någon annan utföra den faktiska prövningen, om det är möjligt enligt andra bestämmelser som gäller för verksamheten (se avsnitt 9.4). Det är i så fall viktigt att en sådan uppdragstagare, eller personal hos en sådan uppdragstagare, också har ersättningsystem som innebär att konsu- mentens intressen beaktas. Regeringens förslag utformas i enlighet med När det gäller genomförandet av artikel 15.1 c föreslår regeringen, i likhet med utredningen, att en kreditförmedlare av bostadskrediter ska få utge sig för att vara oberoende endast om kreditförmedlaren utgår från ett Prop. 2015/16:197 tillräckligt stort antal krediter på marknaden. Utredningen föreslår ett be- gränsat förbud mot att ta emot ersättning för kreditförmedlare som utger sig för att vara oberoende och som innebär att en sådan kreditförmedlare inte ska få ta emot ersättning för sin förmedling, om han eller hon för- medlar krediter från ett mindre antal kreditgivare än majoriteten på mark- naden. och vill gå längre och anser att det bör införas ett förbud mot provisioner för oberoende kreditför- medlare. framhåller att direktivets utformning inte kan anses hindra ett provisionsförbud som motsvarar de bestämmelser som föreslås för oberoende rådgivning. Regeringen delar denna bedöm- ning. Direktivet är i huvudsak ett så kallat minimidirektiv och det bör alltså vara möjligt att införa strängare krav om förbud mot ersättning till oberoende kreditförmedlare än de som direkt anges i direktivet. I sak framstår det dessutom som omotiverat att en oberoende rådgivare inte skulle få ta emot ersättning medan en oberoende kreditförmedlare skulle få göra det. (Se avsnitt 9.3 angående oberoende rådgivning). En och samma näringsidkare kan nämligen i praktiken uppträda i båda rollerna. Att ha olika bestämmelser om möjligheterna att ta emot ersättning från någon annan än konsumenten för oberoende rådgivning och oberoende kreditförmedling riskerar att bli förvirrande för konsumenterna. Reger- ingen föreslår därför att en kreditförmedlare som utger sig för att vara oberoende inte ska få ta emot ersättning från någon annan än konsu- menten. När det gäller förslag om att provisions- förbudet bör gälla all förmedling av konsumentkrediter är detta en fråga som inte kan behandlas inom ramen för detta lagstiftningsärende. I artikel 7.4 och 7.5 ges vissa möjligheter för medlemsstaterna att för- bjuda provisioner från kreditgivare till kreditförmedlare respektive att förbjuda eller begränsa betalningar från en konsument till en kreditgivare eller en kreditförmedlare. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte finns några skäl att använda sig av dessa möjligheter. I enlighet med vad som anförs ovan bör regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter på området. Riktlinjer för utlåning och värdering av en säkerhet för en bostadskredit Regeringens förslag: En kreditgivare ska fastställa och tillämpa rikt- linjer för sin utlåning, inbegripet vilken typ av egendom som accepte- ras som säkerhet för en bostadskredit. Riktlinjerna ska bevaras hos En kreditgivare ska vid värdering av konsumentens bostad när denna ställs som säkerhet för en bostadskredit se till att i förväg fast- ställda riktlinjer tillämpas. Av riktlinjerna ska det framgå vilka tillför- litliga standarder som ska användas vid värderingen. Den som utför en värdering ska vara tillräckligt oberoende i förhållande till kreditrisk- bedömningen och ha den kunskap och kompetens som krävs för att fastställa ett tillförlitligt värde. Dokumentation av värderingen ska bevaras hos kreditgivaren. 2015/16:197 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om en kreditgivares riktlinjer för utlåning och värdering av säkerheter och om vad en kreditgivare ska iaktta när det gäller dokumentation av värderingen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar dem utan invändning. anser att det är oklart hur dokumentationsplikten avseende riktlinjer för utlåning förhåller sig till liknande bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som också gäller för kreditinstituten. När det gäller förslaget att den som utför fastighetsvärdering ska vara tillräckligt obero- ende av kreditbeslutsprocessen, påpekar att kravet enligt direktivet gäller med avseende på ”kreditriskbedömningsproces- sen”, vilket är en mer begränsad del av kreditbeslutsprocessen. Inspek- tionen föreslår att begreppet kreditriskbedömningsprocessen alternativt begreppet kreditriskbedömningen används i stället. Vidare efterlyser vägledning när det gäller att en värderingsman ska ha viss kunskap och kompetens. anser att god kännedom om de villkor som gäller på den lokala marknaden är viktig och att en värdering ska kunna utföras av lokala bankkontor. Annars riskerar bostadskreditgivningen i områden med få bankkontor och långa avstånd mellan olika orter att allvarligt försvåras och fördyras. anför i huvudsak detsamma som Sparbankernas Riksför- bund. anser att en värderingsmans oberoende måste kunna säkerställas inte bara genom att samma person inte deltar i både värderings- och kreditbeslutsprocessen utan också på andra sätt, exempelvis genom interna instruktioner och rutiner. Bedömningen av oberoendet bör enligt föreningen avgöras med utgångspunkt i om det för personen i fråga kan finnas personliga eller ekonomiska intressen som kan påverka värderingen i en viss riktning. ifrågasätter vidare om ”standarder” är en lämplig benämning och föreslår i stället ”riktlinjer”. Föreningen anser också att det bör klargöras hur länge dokumentationsskyldigheten beträffande värderingar ska gälla, men anser inte att det finns behov av ett bemyndigande. Skälen för regeringens förslag Det ska finnas riktlinjer för utlåning I artikel 26.1 i bolånedirektivet finns ett krav på att kreditgivare ska föra lämpliga register över de fastighetstyper som godtas som säkerhet samt vilken policy för tecknande av hypotekslån som tillämpas. En motsvar- ande bestämmelse gäller för kreditinstituten enligt artikel 208.4 i Europa- parlamentets och rådets förordning nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (CRR). Även i lagen om bank- och finans- ieringsrörelse finns liknande bestämmelser om att styrelsen i ett kredit- institut ska se till att det finns skriftliga interna riktlinjer och instruk- tioner. Utredningen föreslår att artikel 26.1 genomförs på så vis att en kredit- givare ska dokumentera vilken typ av egendom som accepteras som säkerhet för en bostadskredit och vilka interna riktlinjer som kredit- givaren tillämpar vid sin utlåning. framhåller dock att utredningens författningsförslag blir oklart i förhållande till befintliga bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Inspektionen menar att det inte framgår om de föreslagna riktlinjerna måste finnas i ett separat dokument för bostadskrediter eller om kraven kan uppfyllas i generell kreditinstruktion. Regeringen anser att det finns anledning att närmare utforma bestäm- melserna i linje med motsvarande bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse.