prop · H303127 · 2016-05-23 00:00:00 — En grundavgift ska tas ut för vart och ett av de tidigare beskattnings- år som återkallelsen avser. En tilläggsavgift ska tas ut av den skatt som skulle ha bestämts för den högsta tonnageinkomsten under de beskattningsår som grundavgiften avser, multiplicerat med det resterande antal be- skattningsår som tonnagebeskattning skulle ha skett om godkännandet för tonnagebeskattning inte hade återkallats. Vid beräkning av de re- sterande antal beskattningsår som tonnagebeskattning skulle ha skett ska en begäran om återkallelse anses ha gjorts senast under det be- skattningsår då godkännandet för tonnagebeskattning återkallades. ska meddela ett beslut om återkallelseavgift från den dag då beslutet om återkallelse av godkännandet för tonna- gebeskattning meddelades. Återkallelseavgiften ska vara betald senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag beslut fattades. Ett föreläggande får inte förenas med vite om det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som kan leda till återkallelseavgift. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Ut- redningen lämnar inga lagförslag om förfarandet för återkallelseavgifter eller om möjligheterna att förena föreläggande med vite. Remissinstanserna: FAR avstyrker förslaget och föreslår att reglerna om skattetillägg i stället ska gälla. FAR anger att bestämmelsen inte är proportionerlig med avseende på de intressen som den ska tillvarata och att den inte följer svensk beskattningstradition. framhåller betydelsen av att vägledning ges i fråga om i vilka situationer som det kan bli aktuellt att tillämpa befrielsereglerna för särskilda avgifter. Skälen för regeringens förslag Skäl för en återkallelseavgift Regeringen föreslår att återkallelse av godkännande, omprövning av tidi- gare beskattningsår och spärrtid ska följa när ett företag inte uppfyller förutsättningarna för tonnagebeskattning (avsnitten 5.8.2, 5.8.3 och 5.9). Detta bedöms dock inte i tillräcklig utsträckning förhindra att företag väl- jer tonnagebeskattning och tillgodogör sig fördelarna med schablonbe- skattningen för att därefter lämna systemet och till- godogöra sig fördelarna med de konventionella reglerna, exempelvis de generösa avskrivningsreglerna. Omprövning av beskattningen genom efterbeskattning innebär att före- taget ges en sådan behandling i beskattningshänseende som det skulle ha fått utan tonnagebeskattning. Beskattningen enligt de konventionella be- skattningsreglerna är således inte en sanktion utan innebär endast att en riktig beskattning åsätts företaget. Spärrtiden skulle kunna anses utgöra en sanktion genom att ett företag vars godkännande har återkallats inte kan träda in i systemet igen förrän minst tio beskattningsår har gått från utgången av det senaste beskatt- ningsår som tonnagebeskattning har skett. Spärrtidens syfte är dock främst att förhindra att företagen växlar mellan tonnagebeskattning och konventionell beskattning. Enligt regeringens bedömning fyller en särskild avgift, en återkallelse- avgift, behovet av att förebygga att företag som har valt tonnagebeskatt- ning lämnar systemet . Utan en ekonomisk sanktion skulle det bindande valet av tonnagebeskattning förlora sin betydelse i praktiken. En sådan avgift är även i linje med Europeiska kommissionens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport (2004/C 13/03). Regeringen instämmer därför, i motsats till FAR, i utredningens förslag att en särskild avgift i form av en återkallelseavgift ska tas ut av den som har fått ett godkännande för tonnagebeskattning återkallat. Återkallelse- avgiften ska avse alla beskattningsår som återkallelsen avser samt de res- terande beskattningsår som tonnagebeskattning skulle ha skett om god- kännandet inte hade återkallats, dvs. den resterande bindningstiden. Av- giften föreslås bestå av en grundavgift och en tilläggsavgift. Återkallelsesavgiften ska såsom förseningsavgift, skattetillägg och kontrollavgift utgöra en särskild avgift i skatteförfarandelagen. Det inne- bär bl.a. att bestämmelserna i 51 kap. 1 § SFL om befrielse från särskilda avgifter blir tillämpliga på återkallelseavgiften. Bestämmelserna innebär att ska besluta om hel eller delvis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Det ska sär- skilt beaktas t.ex. om den felaktighet eller passivitet som har lett till av- giften kan antas ha berott på ålder, hälsa eller liknande förhållande, om det är fråga om en felbedömning av en regel eller betydelsen av faktiska förhållanden, om avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller passiviteten eller om det har varit fråga om en oskäligt lång hand- läggningstid. efterfrågar vägledning i fråga om i vilka situationer som det kan bli aktuellt att tillämpa bestämmelserna om befrielse från särskil- da avgifter. När det gäller återkallelseavgiften torde befrielse komma i fråga mer sällan än beträffande andra särskilda avgifter, eftersom Skatte- verket redan i samband med att beslut om återkallelse övervägs ska pröva om det finns särskilda skäl att underlåta att återkalla ett godkännande. Det kan emellertid inte uteslutas att situationer uppkommer där det skulle vara oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Ett sådant fall skulle kunna vara när exempelvis den ägda andelen av den kvalificerade flottan har minskat och detta beror på omständigheter utanför den godkändes kontroll och det inte är ekonomiskt försvarbart att komplettera flottan. Om flottan hade kompletterats hade återkallelse kunnat underlåtas. I det här exemplet skulle det dock vara rätt att återkalla godkännandet efter- som flottan har minskat permanent, men det kan ändå vara oskäligt att ta ut full återkallelseavgift. I 44 kap. 3 § SFL finns ett förbud att förena ett föreläg- gande med vite om det finns anledning att anta att den som ska föreläg- gas har begått en gärning som är straffbelagd eller kan leda till skatte- tillägg eller kontrollavgift. Motsvarande bör gälla för återkallelseavgift. Ett företag som har valt att en kvalificerad rederiverksamhet ska tonnage- beskattas kan i efterhand konstatera vilken beskattningsmetod som skulle ha varit mest fördelaktig. Av det skälet bör återkallelseavgiften konstrue- ras på ett sådant sätt att företaget, som den kvalificerade rederi- verksamheten har tonnagebeskattats, i vart fall inte vinner på en ompröv- ning av beskattningen enligt konventionella regler. Återkallelseavgiften ska därför konstrueras så att den som återkallelsen av godkännandet gäl- ler alltid ska betala minst lika mycket skatt avseende den kvalificerade rederiverksamheten som om godkännandet inte hade återkallats. Denna del av återkallelseavgiften benämns grundavgift. Om omprövningen av tidigare beskattningsår medför att den skatt som företaget ska betala för respektive beskattningsår avseende den kvalifice- rade rederiverksamheten blir lägre än den skatt som har betalats inom ramen för tonnagebeskattningen ska grundavgift tas ut . Om däremot omprövningen av tidigare beskattningsår medför att den skatt som företaget ska betala för respektive beskattningsår blir högre än den skatt som har betalats inom ramen för tonnagebeskattning ska ingen grundavgift tas ut. För att det inte ska vara möjligt att planera inför en återkallelse och en lägre återkallelseavgift genom att minska flottans storlek bör jämförelsen för respektive beskattningsår göras med den skatt som skulle ha bestämts för den högsta tonnageinkomsten under de be- skattningsår som grundavgiften avser. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att grundavgiften ska vara skillnaden mellan den skatt som skulle ha bestämts för den högsta tonna- geinkomsten under de beskattningsår som grundavgiften avser och den skatt som bestäms för respektive beskattningsår till följd av återkallelsen, om denna skatt är lägre. En grundavgift ska tas ut för vart och ett av de tidigare beskattningsår som återkallelsen avser. I avsnitt 5.8.2 behandlas frågan vilka tidigare beskattningsår en återkallelse av godkännandet avser. Utredningen föreslår att en del av återkallelseavgiften bör avse den tid som tonnagebeskattning skulle ha skett om godkännandet inte hade åter- kallats. Syftet är att understryka betydelsen av att ett val med tonnagebe- skattning är bindande. Denna del av avgiften benämns tilläggsavgift. Tilläggsavgiften ska enligt utredningens förslag motsvara av skatten på företagets högsta tonnageinkomst under de beskattningsår som grundavgiften avser, multiplicerat med antal år som tonnagebeskatt- ning skulle ha skett om godkännandet inte hade återkallats. Anledning till att tilläggsavgiften ska beräknas på den högsta inkomsten är att det inte ska vara möjligt att planera inför en återkallelse för att få en lägre åter- kallelseavgift genom att minska storleken på flottan. Tilläggsavgiften be- räknas således utifrån den resterande bindningstiden. mer i utredningens förslag, men föreslår en annan utformning av bestäm- melserna. Antalet resterande beskattningsår i systemet med tonnagebeskattning är beroende av när återkallelsen sker samt om företaget själv har begärt att godkännandet ska återkallas. begärt att god- kännandet för tonnagebeskattning ska återkallas, ska tilläggsavgiften be- räknas utifrån det antal beskattningsår som hade återstått fram till att återkallelsen på egen begäran började gälla. Om företaget inte har begärt att godkännandet ska återkallas, ska en begäran om återkallel- se anses ha gjorts senast under det beskattningsår då godkännandet för tonnagebeskattning återkallades. Följande exempel kan visa på tillämp- ningen. Anta att ett aktiebolag, som har kalenderår som räkenskapsår och därmed som beskattningsår, är inne på sitt sjunde beskattningsår med tonnagebeskattning och tagit upp i ton- nageinkomst. Aktiebolaget får detta år godkännandet för tonnage- beskattning återkallat. Tilläggsavgiften beräknas då enligt följande. Med en skattesats på uppgår skatten på till . av , dvs. , multipliceras med resterande antal år som tonnage- beskattning skulle ha skett om godkännandet inte hade återkallats. Bolaget har inte tidigare begärt att godkännandet ska återkallas. En begäran om återkallelse ska därför anses ha gjorts under det be- skattningsår då godkännandet återkallas, dvs. Eftersom upp- sägningstiden är , uppgår de resterande antal beskattningsår med tonnagebeskattning till sex, det innevarande sjunde året och . Tilläggsavgiften skulle således uppgå till (= 26 400 × 6). Om företaget själv fem hade begärt att godkännandet för tonnagebeskattning skulle återkallas, skulle tilläggsavgiften i stället ha beräknats genom att skatten på den högsta tonnageinkomsten () multipliceras med (det innevarande sjunde året och ). Tilläggsavgiften blir i detta fall (= 26 400 × 4). ska meddela ett beslut om återkallelseavgift från den dag då beslutet om återkallelse av godkännandet för tonnagebeskatt- ning meddelades. Återkallelseavgiften ska vara betald senast den för- fallodag som infaller närmast efter det att har gått från den dag beslut fattades. Vid beredningen av detta lagstiftningsärende har upp- märksammats att bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) sannolikt behöver kompletteras så att sekretess omfattar åter- kallelseavgiften. Regeringen avser att återkomma till frågan i ett senare lagstiftningsärende. I den europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) finns civila och politiska rättigheter reglerade. 2015/16:127 I artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen regleras prin- cipen om att den som en gång blivit dömd eller frikänd av domstol för ett brott ska vara skyddad mot nytt åtal och ny dom för samma brott. Rättig- heten eller förbudet har många benämningar: dubbelbestraffningsförbu- det, mer korrekt dock dubbelprövningsförbudet, förbudet mot dubbla för- faranden och den latinska benämningen ne bis in idem (ej två gånger i samma sak). I det följande använder regeringen uttrycket dubbelpröv- ningsförbudet. I Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna (EU:s rättighetsstadga) finns också en bestämmelse om dubbel- prövningsförbudet. En viktig skillnad mot med till- hörande lag är att EU:s rättighetsstadga bara gäller vid tillämpning av unionsrätten. Artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet har följande lydelse på svenska. 1.Ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. 2.Bestämmelserna i föregående punkt skall inte utgöra hinder mot att målet tas upp på nytt i enlighet med lagen och rättegångsordningen i den berörda staten, om det föreligger bevis om nya eller nyuppdagade omständigheter eller om ett grovt fel har begåtts i det tidigare rätte- gångsförfarandet, vilket kan ha påverkat utgången i målet. 3.Avvikelse får inte ske från denna artikel med stöd av artikel 15 i konventionen. Av ordalydelsen i punkt 1 framgår tydligt att dubbelprövningsförbudet är begränsat till att gälla samma rättssubjekt. Vidare skyddar bestämmel- sen bara mot lagföring inom en och samma stat. I andra delar är bestäm- melsen inte lika tydlig. Detta gäller bl.a. frågor om vad som avses med att lagföras eller straffas eller vad som utgör samma brott. Förenklat kan dock sägas att bestämmelsen avser att förhindra att samma person prövas för samma brott två gånger. Det kan framhållas att dubbelprövningsför- budet inte förbjuder att flera straff döms ut för samma brott, utan att sam- ma brott prövas på nytt, dvs. vid olika tillfällen. Enligt måste begreppen "lagföring" och "straff" i artikel 4.1 tolkas med utgångspunkt i begreppen "anklagelse för brott" och "straff" i artikel 6 punkten 1 och artikel 7 punkten 1 i Europakonven- tionen (Zolotukhin mot , no 14939/03, ). I fråga om tolkningen av begreppet "anklagelse för brott" enligt artikel 6.1 har genom avgörande i målet m.fl. mot , no 5100/71 m.fl., , etablerat tre kriterier (de s.k. "Engelkriterierna”) som ska tillämpas vid en prövning av om en sanktion är att bedöma som anklagelse för brott i mening. De tre kriterierna är: 1.klassificering i inhemsk rätt, 2.gärningens art, och 3.den påföljd som kan komma i fråga. Vid bedömningen av om en handling omfattas av artikel 6.1 måste ut- gångspunkten, enligt domstolen, vara hur en viss handling klassificeras i inhemsk rätt. Klassificeringen utgör dock enligt domstolen enbart en ut- gångspunkt för bedömningen och av större betydelse är gärningens art samt den påföljd som en person riskerar att dömas till. I fråga om gärnin- gens art har det betydelse om det rör sig om en gärning som kan utföras av vem som helst och mot vilken lagstiftaren har velat införa ett allmänt förbud eller om det är fråga om en kränkning av förhållningsregler för en viss avgränsad grupp personer med särskild ställning och särskilda skyl- digheter. Utgångspunkten är att det andra och tredje kriteriet är alternativa i för- hållande till varandra. För det fall att de sedda var för sig inte ger något klart svar på frågan om ett förfarande innefattar en anklagelse för brott, kan dock den kumulativa effekten av dem föranleda en sådan slutsats. Engelkriterierna har kommit att tillämpas i ett stort antal avgöranden där funnit att sådant som i olika staters interna rätts- ordningar inte bedöms utgöra anklagelse för brott ändå omfattas av artikel 6.1 i . I praxis anses till exempel det svenska skattetillägget omfattas av artikel 6.1 i Europa- konventionen. I domstolens avgörande i målet Janosevic mot , no 34619/97, , konstaterade domstolen att tillägget kunde drabba samtliga svenska skattebetalare och hade ett avskräckande och bestraffande syfte. Därmed var tillägget enligt domstolen att jämställa med "anklagelse för brott". Återkallelseavgift ska tas ut om ett godkännande för tonnagebeskatt- ning återkallas. Avgiften ska tas ut som en grundavgift och en tilläggs- avgift. Det finns möjlighet att få hel eller delvis befrielse från avgiften. Enligt förslaget kan inte skattetillägg tas ut i samband med återkallelse av godkännande för tonnagebeskattning (avsnitt 5.8.6). Fråga är nu om aktuell återkallelseavgift kan vara att betrakta som en anklagelse för brott enligt . Återkallelseavgiften är enligt nationell rätt inte en straffrättslig utan en administrativ sanktion. Även om de generella reglerna om återkallelse- avgift teoretiskt sett kan beröra alla sorters skattskyldiga, kommer det rent faktiskt att beröra ett litet antal skattskyldiga. Utredningen beräknar att det totalt sett finns 455 fartyg som i och för sig skulle kunna ingå i systemet med tonnagebeskattning, men att endast 33 av de 116 aktie- bolag som äger fartygen skulle kunna ingå i systemet. Det beräknas även att endast 23 företag med totalt 84 fartyg kan antas träda in i systemet. Vad gäller sanktionens storlek kan avgiften uppgå till relativt höga belopp. Det kan enligt regeringens mening inte uteslutas att påförande av återkallelseavgift kan komma att bedömas som en anklagelse för brott enligt . Om en person får sitt godkännande för tonnagesbeskattning återkallat och en återkallelseavgift tas ut i samband med detta, skulle dubbelpröv- ningsförbudet i vissa fall kunna komma att aktualiseras, nämligen om återkallelsen grundas på att den skattskyldige har underlåtit att lämna uppgifter enligt skatteförfarandelagen. Sådana omständigheter skulle kunna ligga till grund för en process om skattebrott om även de övriga rekvisiten för skattebrott är uppfyllda. Som nämnts ovan torde systemet med tonnagebeskattning endast kom- ma att beröra få skattskyldiga. Det kan därför antas att situationer där dubbelprövningsförbudet skulle kunna aktualiseras bara kommer att in- träffa sällan om ens . Regeringen anser därför att det inte är nöd- 2015/16:127 vändigt att i detta lagstiftningsärende föreslå någon särskild reglering av dubbelprövningsförbudet. För det fall att det trots allt i praktiken skulle komma att bedömas att påförandet av återkallelseavgift och en annan sanktion i ett enskilt fall omfattas av dubbelprövningsförbudet, kan påminnas om att Europakon- ventionen gäller som lag här i landet och att myndigheterna ska tillämpa dess regler. Regeringen kommer att följa upp och utvärdera effekterna av den kom- mande lagstiftningen. I utvärderingen kommer även tillämpningen av be- stämmelserna om återkallelseavgift i förhållande till dubbelprövningsför- budet att ingå. Förslaget föranleder ändringar i 1 kap. 1 §, 3 kap. 17 §, 44 kap. 3 §, 52 kap. 1 § och 62 kap. 8 § SFL samt att en ny paragraf, 52 kap. 8 b § SFL, och ett nytt kapitel, 49 a kap. SFL, införs. Anstånd med att betala återkallelseavgift Regeringens förslag: ska bevilja anstånd med betalning av återkallelseavgift om den som avgiften gäller har begärt ompröv- ning av eller till förvaltningsrätten överklagat beslutet om återkallelse- avgift eller beslutet i den fråga som föranlett återkallelseavgiften. ska även bevilja anstånd med betalning av återkallelse- avgift om det skulle medföra betydande skadeverkningar för den betalningsskyldige och framstå som oskäligt att betala avgiften. ståndstiden ska bestämmas till längst efter dagen för beslutet Det får inte ställas krav på säkerhet för att bevilja anstånd med åter- Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. redningen lämnar inte något förslag i fråga om möjligheten att kräva säkerhet för beviljande av anstånd med återkallelseavgiften. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt kommenterat för- Skälen för regeringens förslag: Den under avsnitt 5.8.4 föreslagna återkallelseavgiften är en ny form av särskild avgift. Avgiften ska i prin- cip påföras vid samtliga återkallelser av godkännande för tonnagebe- Avgiften kan uppgå till relativt höga belopp, vilket kan inne- bära betydande svårigheter om företagen tvingas betala hela återkallelse- avgiften vid ett och samma tillfälle. Det finns därför behov av anstånds- I 63 kap. SFL finns vissa anståndsbestämmelser som kan tilläm- pas vid påförandet av en återkallelseavgift. Fråga är om ytterligare anståndsregler behöver införas. 7 § SFL ska i vissa fall av omprövning och överklagande automatiskt bevilja anstånd med betalning av skattetillägg och kontroll- Anståndstiden är begränsad till som längst efter dagen för eller förvaltningsrättens beslut. bestämmelsen är att skattetillägg i mening har an- setts utgöra en anklagelse för brott som medger rätt till domstolsprövning (artikel 6 i ). Utredningen föreslår att bestämmelsen i 63 kap. 7 § SFL även bör omfatta återkallelseavgift. Regeringen bedö- mer som framgår av avsnitt 5.8.4 att det inte kan uteslutas att påförande av återkallelseavgift kan komma att bedömas som en anklagelse för brott enligt . Mot denna bakgrund instämmer regeringen i utredningens förslag. Enligt 63 kap. 5 § SFL ska anstånd beviljas om den som är skyldig att betala skatt har begärt omprövning av eller överklagat beslutet och det skulle medföra betydande skadeverkningar för den betalningsskyldige eller annars framstå som oskäligt att betala skatten. Bestämmelsen är be- gränsad till att gälla fall av omprövning eller överklagande och anstånds- tiden är som längst efter dagen för beslutet. Utredningen föreslår att det för återkallelseavgift införs en anstånds- bestämmelse för att undvika betydande skada som ska gälla generellt, dvs. inte vara begränsad till överklagande- och omprövningsfall som 63 kap. 5 § SFL. Enligt utredningens förslag ska det framstå som oskäligt att betala avgiften för att anstånd ska kunna beviljas. Lagrådet anser att omständigheterna kan vara sådana – företaget har utan egen förskyllan drabbats av en tillfällig likviditetsbrist och en ome- delbar betalning skulle ge relativt stora skador på företaget – att det skulle vara oskäligt att kräva omedelbar betalning även om en omedelbar betalning inte skulle medföra betydande skadeverkningar. Lagrådet före- slår därför att anstånd ska kunna beviljas om det skulle medföra betydan- de skadeverkningar för den betalningsskyldige eller annars framstå som oskäligt att driva in betalning av avgiften. Regeringen anser dock att anstånd inte bör kunna beviljas om exempelvis systemet med tonnagebeskattning har missbrukats. Det bör därför förutom kravet på betydande skadeverkningar krävas att det framstår som oskäligt att betala avgiften . Regeringen instämmer därför i utredningens för- slag. Anstånd kommer således att kunna beviljas om det skulle få långt- gående konsekvenser för den betalningsskyldige, t.ex. om denne riskerar att hamna på obestånd eller tvingas avyttra tillångar som är av betydelse för den fortsatta verksamheten. Kravet på att det ska framstå som oskä- ligt att betala avgiften innebär att anstånd inte kommer att kunna beviljas om exempelvis systemet med tonnagebeskattning har missbrukats. Regeringen anser i likhet med utredningen att anstånd bör kunna bevil- jas för som uppgår till längst . Regeringen anser vidare att det, i likhet med vad som gäller för skatte- tillägg, i omprövnings- och överklagandefall bör införas ett förbud mot att kräva säkerhet för att bevilja anstånd med återkallelseavgift. Ränta på beloppet tas ut enligt bestämmelserna i 65 kap. SFL om kost- nadsränta vid anstånd. Förslaget föranleder ändringar i 63 kap. 1, 7 och 8 §§ SFL och att en ny paragraf, 63 kap. 7 a § SFL, införs. 2015/16:127 5.8.6 Regeringens förslag: Skattetillägg får inte tas ut i samband med åter- kallelse av godkännande för tonnagebeskattning. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Ut- redningen föreslår även en särskild bestämmelse om att skattetillägg inte ska kunna tas ut i samband med beslut om efterbeskattning som föranleds av ett beslut om återkallelse. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt kommenterat för- slaget. Skälen för regeringens förslag: När ett godkännande för tonnagebe- skattning återkallas ska ta ut en återkallelseavgift (se avsnitt 5.8.4).