prop · H30382 · 2016-02-02 00:00:00 — Bestämmelserna har, tillsammans med kraven på hälsovarningar och informationstexter, som syfte att lyfta fram tobaksvarans hälsofarlighet och skydda konsumenter, särskilt ungdomar, från vilseledande information. Det har också påpekats att det kan finnas andra sätt att informera om innehållet i produkterna än på förpackningarna. Det införs vidare ingen skyldighet för detaljisterna att tillhandahålla denna information. Regeringens bedömning är därför att detaljister endast i begränsad omfattning och på ett sätt som knappast kommer att innebära ökade kostnader kommer att påverkas av de förslag som läggs fram. Reglerna blir inte heller mer komplexa för detaljistledet. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Tobaksvaror som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före och som är märkta i enlighet med direktivet 2001/37/EG ska kunna fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet, dock längst till och med . Örtprodukter för rökning som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före ska kunna fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet, dock längst till och med . Cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak som vid ikraftträdandet har en marknadsandel om i Europeiska union för en viss produktkategori ska inte förbjudas före . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens när det gäller ikraftträdandet. Regeringen föreslår till skillnad från utredningen att övergångsbestämmelser ska införas i tobakslagen. Remissinstanserna: anser att det inte är möjligt att ställa om tillverkningen till och att det därför krävs ytterligare för att tillverkare och leverantörer ska kunna uppnå efterlevnad av direktivet. Vidare anser de att sista försäljningsdatum ska sättas till . anser att det är lämpligt att koppla övergångsbestämmelserna om sista försäljningsdatum för produkter som inte uppfyller direktivets nya bestämmelser till indexeringen av den svenska styckskatten på cigaretter, vilken inträder varje årsskifte. På så sätt menar de att införandet av direktivets nya regler om produktpresentation harmoniseras med den inhemska skatten. föreslår därmed att sista försäljningsdatum för produkter som inte uppfyller direktivets krav ska vara . har anmärkt att det krävs en stor omställning av tillverkningen för att industrin ska kunna efterleva direktivet och att det börjar bli knappt om tid för det. Vidare anser de nödvändigt att industrin får en övergångsperiod för att sälja gamla produkter – givet att de tillverkats före – dvs. anser med anledning av att lagförslagen sannolikt inte kommer att beslutas förrän att övergångsbestämmelser bör övervägas. Skälen för regeringens förslag: I artikel 29.1 i tobaksproduktdirektivet stadgas att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa tobaksproduktdirektivet. Lagändringarna bör därför träda i kraft detta datum. 2015/16:82 Om en tobaksvara eller en örtprodukt för rökning har tillverkats eller övergått till fri omsättning före , och vad gäller tobaksvaran är märkt i enlighet med märkningsdirektivet, ges i artikel 30 i direktivet en möjlighet att tillåta att varan eller produkten släpps ut på marknaden till och med . Det finns ingen definition av begreppet övergått till fri omsättning i tobaksproduktdirektivet. En rimlig tolkning av begreppet torde dock innebära att varan ska ha importerats från tredjeland till marknaden och att nödvändiga tullar ska ha betalats för varan. Övergångsbestämmelsen innebär alltså att en vara som tillverkats eller importerats till marknaden och som har betalats nödvändiga tullar för före , kan tillåtas tillhandahållas på marknaden under en viss trots att den inte uppfyller kraven i direktivet. Flera tillverkare och importörer av tobaksvaror har påtalat att de har svårt att underställa sig direktivets tidsgräns för efterlevnad av de nya bestämmelserna och har önskat att en viss övergångsperiod ska gälla dels för omställning av tillverkningen, dels för försäljningen av tobaksvaror. Vissa representanter från tobaksindustrin har i detta sammanhang önskat att få fortsätta sälja gamla varor efter att direktivet ska vara genomfört för att uppnå slutförsäljning och lagerrensning av dessa varor. Det är uppenbart att ändringarna i tobakslagen kräver ett visst förberedelsearbete för tobaksindustrin. Regeringen anser därför att det finns ett behov av övergångsbestämmelser i tobakslagen som ger tillverkare och importörer möjlighet att tillhandahålla tobaksvaror och örtprodukter för rökning till konsumenter som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före , och som när det gäller tobaksvaror är märkta i enlighet med direktiv /37/EG, under efter ikraftträdandet av dessa lagändringar, d.v.s. till och med . Direktivet ger dock inte medlemsstaterna någon möjlighet att tillåta en övergångsperiod för tillverkningen av varor, utan endast för försäljning av redan tillverkade och importerade varor. Av artikel 7.14 i tobaksproduktdirektivet framgår att för tobaksvaror med en viss karakteristisk smak vars försäljningsvolym i hela unionen utgör i en viss produktkategori, ska bestämmelserna i artikel 13 i direktivet gälla . Detta innebär att direktivet innehåller en skyldighet att övergångsvis avvakta med att förbjuda karakteristisk smak för en viss kategori cigaretter och rulltobak, nämligen cigaretter och rulltobak som har en marknadsandel om inom Europeiska unionen för en viss produktkategori. I är det närmast mentolcigaretter som skulle kunna bli aktuella för ett sådant undantag. Den relevanta tidpunkten för bedömningen av om en vara har en marknadsandel om bör vara vid ikraftträdandet. Undantaget tar sikte på förbudet mot karakteristisk smak och torde därför inte undanta produkterna från övriga bestämmelser i artikeln, t.ex. förbud mot vissa tillsatser. För att uppfylla direktivets krav i denna del bör en övergångsbestämmelse införas i enlighet med direktivets bestämmelse. Paragrafen beskriver innehållet i tobakslagen i form av en katalog. Katalogen har anpassats till de förändringar i tobakslagen som lagts fram. Hänvisningen till bestämmelserna om innehållsdeklaration tas bort och termen varningstexter ersätts med termen hälsovarningar (se kommentaren till 9 §). En hänvisning förs in till de nya reglerna om innehållsreglering (se kommentaren till 18 §). Paragrafen är ny. Tobakslagens bestämmelser avser enligt 1 § bruk av tobak. Genom införandet av denna paragraf klargörs att lagen även omfattar bestämmelser som avser örtprodukter för rökning, dvs. produkter som inte innehåller tobak. Genom stadgandet får också sådana produkter en definition i tobakslagen. Definitionen av örtprodukter för rökning är: produkter som är baserade på växter, örter eller frukter, kan förbrukas via förbränning och som inte innehåller tobak. Denna definition har sin förebild i direktivets definition av örtprodukter för rökning (jfr artikel 2.15 i tobaksproduktdirektivet). Om en produkt innehåller både rökbara örter och tobak är det inte en örtprodukt enligt definitionen, eftersom örtprodukter inte får innehålla tobak. I bestämmelsen anges att det i lagen finns bestämmelser om örtpro- dukter för rökning. Innebörden av detta är att endast de bestämmelser där örtprodukter för rökning särskilt nämns gäller för dessa produkter. Förslaget behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen är ny. I bestämmelsen klargörs att tobakslagen inte ska till- ämpas på rökbara örter som är klassificerade som narkotika enligt narko- tikastrafflagen (1968:64) eller som hälsofarliga varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Förlaget behandlas i avsnitt 5.2. I första stycket ersätts termen varningstexter med termen hälsovarningar för att överensstämma bättre med direktivets terminologi och innehållet i de nya bestämmelserna. Termen hälsovarning omfattar både varnings- texter, en kombination av varningstext och bild – så kallade kombinerade hälsovarningar – och allmänna varningar och informationstexter. Bestämmelsen om hälsovarningar utvidgas även till att omfatta örtpro- dukter för rökning. Det innebär att, i likhet med tobaksvaror, ska örtpro- dukter för rökning förses med hälsovarningar. Dessutom tas kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med innehållsdeklaration bort. I övrigt delas första stycket upp i två stycken. att särskilja de bestämmelser som omfattar örtprodukter för rökning från 2015/16:82 de som endast tar sikte på tobaksvaror. Bestämmelsen i första stycket omfattar därför både tobaksvaror och örtprodukter för rökningen medan bestämmelsen i andra stycket endast gäller tobaksvaror. Dessutom görs vissa språkliga och redaktionella ändringar för att bättre överensstämma med direktivets ordalydelse. Det andra stycket innehåller bestämmelsen, som tidigare fanns i första stycket tredje punkten, om att tobaksvaror ska förses med uppgifter för att säkerställa identifikation av platsen och tiden för produktens tillverkning. Bestämmelsen omfattar som nämnts ovan inte örtprodukter för rökning. I tredje stycket, som är nytt, finns numera bestämmelserna om bemyndigande som var uppdelade i första och andra styckena. Precis som tidigare ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om hur hälsovarningarna ska utformas och vilka uppgifter som ska krävas för att säkerställa identifikationen av platsen och tiden för produktens tillverkning. När det gäller hälsovarningar finns det bestämmelser i tobaksproduktsdirektivet om hur sådana ska utformas. Bestämmelserna är omfattande och framför allt mycket detaljerade. Avsikten är att regeringen ska meddela de mer övergripande föreskrifterna på området medan möjligheten att överlämna åt en myndighet att meddela föreskrifter kan utnyttjas när det gäller detaljerna på området. I och med införandet av örtprodukter för rökning får och kommunen, genom hänvisningar till denna paragraf i 19 och 19 a §§ tobakslagen, även ett centralt respektive tillsynsansvar över att örtprodukter för rökning förses med hälsovarningar. Vidare får och kommunen, till följd av hänvisningen i 20 §, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Förslagen behandlas i avsnitt 5.7.1, 5.7.2 och 5.10. I paragrafen förbjuds viss märkning på förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och på själva tobaksvaran. Genom paragrafen genomförs de bestämmelser i artikel 13 och 21.4 i tobaksproduktdirektivet som inte redan omfattas av någon annan marknadsföringsrättslig bestämmelse. Förutom att paragrafen utvidgas med ytterligare bestämmelser görs även vissa språkliga och redaktionella ändringar för att överensstämma bättre med den aktuella direktivstexten. I första stycket 1 återfinns den nuvarande bestämmelsen i paragrafen. Bestämmelsen utvidgas till att, utöver tobaksvaror, även omfatta märkningen på förpackningar till örtprodukter för rökning och märkningen på själva tobaksvaran. I första stycket 2 införs ett nytt förbud mot att märka förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och själva tobaksvaran med uppgift om halten av nikotin, tjära och kolmonoxid. Bestämmelsen hindrar emellertid inte att det på sådana förpackningar eller på själva tobaksvaran anges att produkten innehåller dessa ämnen, utan att det närmare anges i vilka halter ämnena förekommer. I första stycket 3 införs ett förbud mot att märkningen på förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och märkningen på själva tobaksvaran inte får likna ett livsmedel eller en kosmetisk produkt. I andra stycket 1 införs ett förbud mot att märkningen på förpackningar till tobaksvaror och märkningen på själva tobaksvaran inte får antyda att en viss tobaksvara har miljöfördelar. I andra stycket 2 införs ett förbud mot att märkningen på förpackningar till tobaksvaror och märkningen på själva tobaksvaran inte får hänvisa till smak, doft och tillsatser. Ingen av bestämmelserna i andra stycket omfattar märkningen på förpackningar till örtprodukter för rökning, vilket framgår av artikel 21.4 i direktivet. Inte heller ska förbudet att hänvisa till smak, doft och tillsatser i andra stycket 2 omfatta märkningen på förpackningar till snus. Det följer av det undantag som snuset har när det gäller ingrediensreglering. Däremot gäller förbudet att hänvisa till smak, doft och tillsatser övriga tobaksvaror, vilket innebär att även om förbudet mot karakteristisk smak som utgångspunkt endast kan komma att gälla för cigaretter och rulltobak (se kommentaren till 18 §) omfattar förbudet även sådana tobaksvaror där smaksättningen i och för sig är tillåten, exempelvis piptobak. Förslaget behandlas i avsnitt 5.7.2. I paragrafen ersätts termen varningstext med termen hälsovarning (se kommentaren till 9 §). Vidare tas kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med en innehållsdeklaration bort. Slutligen görs skyldigheten för tillverkare och importörer att se till att produkten förses med en hälsovarning även tillämplig på örtprodukter för rökning. Att paragrafen görs tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att det för dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaksvaror, är tillverkaren eller importören som svarar för att förpackningarna förses med hälsovarningar. Införandet av örtprodukter för rökning i paragrafen innebär att , genom hänvisningen i 19 § tobakslagen, även får ett centralt tillsynsansvar för att tillverkare och importörer förser örtprodukter för rökning med hälsovarningar. Vidare får , till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Förslagen behandlas i avsnitt 5.7.1, 5.7.2 och 5.10. I paragrafen ersätts termen varningstext med termen hälsovarning (se kommentaren till 9 §). Vidare tas kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med en innehållsdeklaration bort. Slutligen görs paragrafen även tillämplig på örtprodukter för rökning. I övrigt görs endast språkliga och redaktionella ändringar för att överensstämma bättre med direktivets ordalydelse. Att paragrafen görs tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaksvaror, inte får tillhandahållas konsumenter på marknaden, om produkten saknar hälsovarning eller om denna är uppenbart oriktig. 2015/16:82 för rökning i paragrafen innebär att , genom hänvisningen i 19 § tobakslagen, får ett centralt tillsynsansvar även över förbudet för örtprodukter för rökning i bestämmelsen och att kommunen, med stöd av hänvisningen i 19 a §, får ansvar för den omedelbara tillsynen på försäljningsställen. Vidare får och kommunen, till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Förslagen behandlas i avsnitten 5.7.1, 5.7.2 och 5.10. I första stycket ändras regleringen så att en styckförpackning med cigaretter ska innehålla minst 20 cigaretter istället för som tidigare 19 stycken. En styckförpackning definieras enligt artikel 2.30 i tobaksproduktdirektivet som den minsta enskilda förpackning för tobaksvaror eller relaterade produkter som släpps ut på marknaden. Bestämmelsen innebär alltså att cigaretter inte får tillhandahållas i förpackningar om färre än 20 cigaretter. Regleringen följer de krav som tobaksproduktdirektivet ställer upp. I paragrafens andra stycke införs en ny reglering som stadgar att en styckförpackning med rulltobak ska innehålla tobak som väger . Med rulltobak avses enligt artikel 2.3 i direktivet tobak som konsumenter eller återförsäljningsställen kan använda för att göra cigaretter. För avgränsningen mellan vad som är rulltobak och piptobak, se författningskommentaren till 18 §. I tredje stycket uppställs ett förbud innebärande att cigaretter och rulltobak inte får tillhandahållas konsumenter på marknaden i förpackningar om mindre än 20 cigaretter eller rulltobak. Andra tobaksprodukter än cigaretter och rulltobak omfattas inte av regleringen om styckförpackningar. Det är således inte heller förbjudet att exempelvis tillhandahålla cigarrer styckvis. I artikel 14 i direktivet återfinns relativt detaljerade regler om vissa styckförpackningars utseende. Paragrafens fjärde stycke innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela sådana ytterligare föreskrifter som behövs för att uppfylla direktivets krav. Förslaget behandlas i avsnitt 5.7.4. Paragrafen är ny och innehåller krav på behandling av personuppgifter för näringsidkare vid gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror. Gränsöverskridande distansförsäljning definieras enligt artikel 2.34 i tobaksproduktdirektivet som distansförsäljning till konsumenter, där konsumenten för beställningen av produkten från ett återförsäljningsställe befinner sig i en annan medlemsstat än den medlemsstat eller det tredjeland där det återförsäljningsstället är etablerat. I direktivet anges vidare att ett återförsäljningsställe anses vara etablerat i en medlemsstat om, i fråga om en fysisk person, denne har sin affärsverksamhet i den medlemsstaten, och i andra fall, om återförsäljningsstället har sitt stadgeenliga säte eller huvudkontor eller sin affärsverksamhet, inklusive en filial, agentur eller annat verksamhetsställe, i den medlemsstaten. Av stagandet följer att näringsidkare som bedriver gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror inte får lämna ut personuppgifter om konsumenten till tillverkaren av tobaksvaror eller till företag som ingår i samma koncern eller till andra tredje parter. Det innebär ett generellt förbud att lämna ut personuppgifter till vissa aktörer. Vidare stadgas att personuppgifter inte heller får användas eller överföras för andra ändamål än det aktuella köpet. Utformningen av stadgandet följer artikel 18.5 i direktivet. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8. Paragrafen är ny. I paragrafens första stycke åläggs tillverkare och importörer av tobaksvaror att göra en anmälan till om en ny tobaksvara som de avser att tillhandahålla konsumenter på den svenska marknaden. Skyldigheten följer av artikel 19.1 i tobaksproduktdirektivet som stadgar att tillverkare och importörer ska göra en anmälan till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna om en sådan ny vara som de avser att släppa ut på den berörda nationella marknaden. Av definitionen i artikel 2.40 i direktivet framgår att med begreppet släppa ut på marknaden avses att tillhandahålla produkter – oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen, mot betalning eller inte. Det innebär att skyldigheten att anmäla en vara inträder om avsikten är att sälja eller på annat sätt erbjuda varan till konsumenter på den svenska marknaden. Av definitionen i artikel 2.14 i direktivet framgår att med en ny tobaksvara avses en tobaksvara som inte tillhör någon av kategorierna cigaretter, rulltobak, piptobak, tobak för vattenpipa, cigarrer, cigariller, tuggtobak, tobak för användning i näsan eller tobak för användning i munnen. Tobaksvaran ska också ha släppts ut på marknaden efter . Ordet ”ny” i bestämmelsen ska tolkas i enlighet med definitionen i direktivet. Variationer inom de tobaksvaror som räknats upp i definitionen är alltså inte nya tobaksvaror i paragrafens mening även om de inte tidigare förekommit på marknaden. Av ordalydelsen följer också att bestämmelsen inte är tillämplig på örtprodukter för rökning, utan produkten måste helt eller delvis bestå av tobak, dvs. delar från tobaksväxter. Detaljerade regler om hur anmälan ska göras och vilka uppgifter den ska innehålla finns i artikel 19.1 i direktivet. Paragrafens andra stycke innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter om anmälan som behövs för att uppfylla direktivets krav. I tredje stycket införs ett förbud mot att tillhandahålla en ny tobaksvara till en konsument på den svenska marknaden som inte har anmälts på sätt som föreskrivs i eller med stöd av denna paragraf. Förbudet följer av första meningen i artikel 23.2 i direktivet som stadgar att produkter som inte uppfyller kraven i direktivet, inbegripet de genomförandeakter och delegerade akter som föreskrivs i direktivet, inte får släppas ut på marknaden. Artikeln begränsas inte till vissa bestämda aktörer utan förbudet omfattar såväl tillverkare och importörer som detaljister. Med hänsyn till att skyldigheten i första stycket endast tar sikte på den svenska marknaden är även förbudet som är kopplat till skyldigheten riktad mot den svenska marknaden. Förslagen behandlas i avsnitt 5.9.1. I paragrafens första stycke utvidgas tillverkares och importörers skyldighet att lämna uppgifter om ingredienser och kvantiteter av sådana i tobaksvaror till att även omfatta örtprodukter för rökning. Det andra stycket är nytt och innehåller dels bestämmelsen om rapporteringsskyldighet om ingrediensernas effekter på hälsan som tidigare fanns i första stycket, dels en ny skyldighet för tillverkare och importörer att genomföra analyser av tillsatser i cigaretter och rulltobak och lämna uppgifter om resultatet av analyserna till . Det andra stycket avser bara tillverkare och importörer av tobaksvaror. Rapporteringsskyldigheten om ingrediensers effekt på hälsan och den utökade rapporteringsskyldigheten avseende tillsatser omfattar således inte örtprodukter för rökning. Genom regleringen genomförs bestämmelserna i artikel 6 i tobaksproduktdirektivet. har endast regeringen haft möjlighet att meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten enligt denna paragraf. I ett nytt tredje stycke ändras det så att regeringen även kan överlämna åt en myndighet att meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. I ett nytt fjärde stycke införs ett förbud mot att tillhandahålla tobaksvaror och örtprodukter för rökning till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som meddelats i enlighet med denna paragraf eller med stöd av den inte har uppfyllts. Bestämmelsen har sin grund i artikel 23.2 andra meningen i direktivet som stadgar att medlemsstaterna ska se till att tobaksvaror och relaterade produkter inte släpps ut på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som anges i direktivet inte är uppfyllda. Av definitionen i artikel 2.40 i direktivet framgår att med begreppet släppa ut på marknaden avses att tillhandahålla produkter – oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen, mot betalning eller inte. Artikeln begränsas inte till vissa bestämda aktörer, dock finns inga rapporteringsskyldigheter för andra än tillverkare och importörer. I 19 och 20 §§ finns hänvisningar till denna paragraf som innebär att har ett centralt tillsynsansvar över att bestämmelsen följs och att myndigheten får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Hänvisningarna innebär alltså att även är ansvarig för att bedriva tillsyn över de nya materiella bestämmelserna om analyser av tillsatser i cigaretter och rulltobak samt rapportering av ingredienser i örtprodukter för rökning. Förslagen behandlas i avsnitt 5.5.1 och 5.10. I paragrafen införs ett nytt förbud mot vissa tobaksvaror med karakteristisk smak. Bestämmelsen bygger på artikel 7.1 och 7.7 i tobaksproduktdirektivet. Förbudet innefattar i sig inte något förbud mot särskilda ingredienser eller tillsatser, men av skäl 17 i ingressen till direktivet framgår att avsikten är att tillsatsen eller tillsatserna ska minskas på ett sådant sätt att de inte längre ska leda till en karakteristisk smak. Det är således inte en eller flera ingredienser eller tillsatser som avses utan effekten att tobaksvaran får en karakteristisk smak på grund av tillsatsen eller tillsatserna. Förbudet gäller oberoende av om smakämnet förmedlas genom en tillsats i tobaken eller i någon annan del av tobaksprodukten, exempelvis filtret, pappret, förpackningen eller liknande. Förbudet mot karakteristisk smak gäller endast cigaretter och rulltobak.