prop · H303151 · 2016-03-22 00:00:00 — Verkställighet av ett fängelsestraff skulle i en sådan situation kunna rasera de insatser eller utslussningsåtgärder som pågår eller är planerade i syfte att begränsa risken för återfall och ge den unge förutsättningar för ett liv i frihet utan kriminalitet. En konsumtionsdom då den ursprungliga påföljden var sluten ungdomsvård kan emellertid meddelas även för brott som begåtts efter det att den tilltalade fyllt . Enligt regeringen bör det, som utredningen föreslår, fortsatt vara möjligt att besluta om konsumtionsdom om det krävs för att undvika klart oskäliga resultat. har angett att det borde vara möjligt att vid särskilda skäl meddela konsumtionsdom då den ursprungliga påföljden var skyddstillsyn. Som anförts menar regeringen att påföljdssystemet ger tillräckliga möjligheter att beakta omständigheter som hänför sig till den enskilde och undvika oskäliga eller olämpliga resultat även utan en sådan ventil. Möjligheten att besluta om konsumtionsdom om det finns särskilda skäl för det bör sammanfattningsvis finnas kvar när den tidigare påföljden är sluten ungdomsvård. Någon skillnad när det gäller innebörden av begreppet särskilda skäl föreslås inte (se avsnitt 9.1). 5.4.2Det ska vara möjligt att undanröja den tidigare påföljden endast om det finns särskilda skäl Regeringens förslag: Rätten ska kunna undanröja en tidigare utdömd påföljd och i stället döma ut en gemensam påföljd för den samlade brottsligheten endast om det finns särskilda skäl för det. Vidare ska krävas att den tidigare domen har fått laga kraft samt att påföljden inte helt har verkställts. Rätten ska ta skälig hänsyn till vad den dömde har undergått till följd av den tidigare domen. Rätten ska då få döma till fängelse än vad som är föreskrivet för brottet. Vidare ska rätten, om den undanröjer en tidigare utdömd villkorlig dom eller skyddstillsyn, beakta en eventuell uppgift i den tidigare domen om vilken strafflängd som skulle ha dömts ut om påföljden hade bestämts till fängelse. Det ska inte längre krävas att den tidigare påföljden ersätts av en påföljd av annan art. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig utredningens Kriminalvården har särskilt framhållit betydelsen av utredningens förslag i denna del. Myndigheten har angett att dagens system, där en dom på skyddstillsyn kan undanröjas när ett fängelsestraff döms ut, ofta medför att det blir komplicerade strafftidsberäkningar. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med I utkastet till lagrådsremiss har dock föreslagits en något annorlunda utformning av lagtexten. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som yttrat sig har instämt i förslaget att möjligheterna att undanröja en tidigare utdömd påföljd bör begränsas. När det gäller rekvisitet särskilda skäl har hovrätt anfört att motiven andas en restriktivitet som inte låter sig förenas med hur begreppet särskilda skäl vanligen brukar förstås. har anfört att det bör vara möjligt att undanröja en tidigare utdömd påföljd även vid andra situationer än de som anförts och att fler situationer bör kunna rymmas i begreppet särskilda skäl. har anfört att det behövs ytterligare vägledning för vad som avses med särskilda skäl. ombudsmän har anfört att det borde vara möjligt att undanröja en påföljd på grund av misskötsamhet redan i brottmålsprocessen avseende det nya brottet. Attunda tingsrätt har ifrågasatt behovet av att kunna undanröja ett tidigare utdömt fängelsestraff och för den gemensamma brottsligheten döma till ett nytt fängelsestraff. har ställt sig bakom förslaget att det vid ett undanröjande inte längre ska krävas att domstolen dömer till en påföljd av annan art och anfört att det är mycket bra att den begränsningen tas bort. Kriminalvården har bekräftat vad som sagts i det tidigare yttrandet om behovet av förslagen i denna del men har också betonat de svårigheter som kan uppkomma vid strafftidsberäkning. Myndigheten har framfört att det bör övervägas om domstolen vid ett undanröjande av en tidigare påföljd bör ta i beaktande inte bara vad den dömde avtjänat utan också ett eventuellt frihetsberövande. Vidare har myndigheten önskat ett förtydligande av hur ett fängelsestraff enligt 28 kap. 3 § ska betraktas vid ett undanröjande. Slutligen har Kriminalvården anmärkt att det vore lämpligt om domstolen vid undanröjande i domen angav om hänsyn tagits till frihetsberövande och i vilken omfattning. Skälen för regeringens förslag Undanröjande endast vid särskilda skäl Dagens reglering av ny påföljdsbestämning efter tidigare dom innefattar en möjlighet att undanröja en tidigare utdömd påföljd och för den samlade brottsligheten besluta om en gemensam påföljd av annan art (34 kap. 1 § första stycket 3 ). Genom regleringen skapades en möjlighet för domstolen att i ett sammanhang avgöra vad som är den lämpligaste påföljden. Vidare ansågs den öppna en möjlighet att förebygga att flera påföljder verkställs mot en person (se NJA II 1962 s. 532). Behov av att undanröja en tidigare utdömd påföljd torde uppkomma i tre huvudsakliga situationer, när det finns humanitära skäl, av praktiska skäl eller på grund av intresset av att uppnå en proportionell bestraffning (se Borgeke, Att bestämma påföljd för brott, andra upplagan s. 503 f.). Enligt regeringens förslag ska huvudregeln fortsättningsvis vara att en ny påföljd ska bestämmas för den tillkommande brottsligheten. Möjligheten att undanröja en tidigare utdömd påföljd bör utgöra ett undantag och begränsas till de situationer då det finns starka skäl för det. Som tidigare redovisats bör en rimlig utgångspunkt vara att varje påföljd som huvudregel ska verkställas fullt ut. Ett undanröjande av en tidigare påföljd kan vara förenat med särskilda svårigheter när det gäller straffmätningen av den samlade brottsligheten. Den domstol som har dömt ut den tidigare påföljden har i regel haft bäst förutsättningar att bedöma straffvärdet av den brottslighet som omfattas av domen. 2015/16:151 Domstolen i den senare rättegången kommer att med ett begränsat underlag behöva bedöma straffvärdet för den tidigare brottsligheten. Den domstolen ska också värdera vad den tilltalade avtjänat av den tidigare påföljden och beakta det då den nya gemensamma påföljden bestäms. Som Kriminalvården har påpekat, kan ett undanröjande av en tidigare utdömd skyddstillsyn också innebära komplicerade strafftidsberäkningar. Det saknas emellertid möjlighet att i detta lagstiftningsärende ta ställning till vad myndigheten anfört om att domstolen vid undanröjande av en påföljd enligt 34 kap. , utöver vad den dömde avtjänat med anledning av den tidigare domen, också borde ta hänsyn till eventuella frihetsberövanden. Detsamma gäller myndighetens synpunkt att det då en tidigare påföljd undanröjs med stöd av 34 kap. borde framgå av domen i vilken omfattning sådan hänsyn tagits. Som utredningen framhåller finns det några situationer där ett undanröjande av den tidigare påföljden och en ny gemensam påföljd för den samlade brottsligheten kan vara nödvändigt för att uppnå ett rimligt och ändamålsenligt resultat. Det är i första hand fråga om fall när den senare domen innebär att påföljden i den första domen inte kan verkställas. Om ett undanröjande av den tidigare påföljden inte sker i en sådan situation kommer den dömde i praktiken att undgå påföljd för den brottslighet som omfattas av den tidigare domen. Så kan vara fallet om den dömde i den första domen erhållit en skyddstillsyn med samhällstjänst alternativt s.k. kontraktsvård och för den senare brottsligheten döms till ett längre fängelsestraff. I mer sällsynta fall kan även praktiska skäl eller humanitära skäl hänförliga till den dömde motivera ett undanröjande av den tidigare domen. Så kan till exempel vara fallet om den tidigare påföljden är fängelse och det först i den senare rättegången finns förutsättningar att döma till skyddstillsyn med kontraktsvård och denna kan anses tillräckligt ingripande för att omfatta brottsligheten i båda domarna. Så kan även undantagsvis vara fallet då det med hänsyn till den tilltalades personliga förhållanden eller andra tungt vägande skäl är uppenbart oskäligt att verkställigheten av det första straffet får fortsätta. Något tydligt praktiskt behov av att kunna meddela beslut om undanröjande i större utsträckning än så har inte framkommit. Som påpekat kan det, inom ramen för de typfall för när särskilda skäl kan anses föreligga, rymmas fler exempel än de som angetts ovan. Att uttömmande ange de situationer som kan föreligga är varken möjligt eller lämpligt. Således får det t.ex., när det gäller frågan om en påföljd i den första domen inte kunnat verkställas, göras en bedömning av om ett undanröjande i ett enskilt fall är motiverat för att uppnå ett rimligt och ändamålsenligt resultat. Har t.ex. en övervägande del av påföljden i den första domen kunnat verkställas torde särskilda skäl för undanröjande inte anses föreligga. Frågan behandlas vidare i avsnitt 9.1 i författningskommentaren till 34 kap. 4 § . När det gäller frågan om möjligheten att pröva ett yrkande om undanröjande av en tidigare utdömd påföljd på grund av misskötsamhet, som uppmärksammats av ombudsmän avser den inte undanröjande av en tidigare påföljd av de skäl som omfattas av 34 kap. och kan därför inte behandlas i detta sammanhang. Regeringen föreslår därför sammanfattningsvis, liksom utredningen, att en tidigare utdömd påföljd ska kunna undanröjas endast om det finns särskilda skäl för det. Övriga förutsättningar för undanröjande gäller att ett undanröjande endast kan ske om den tidigare domen har fått laga kraft. Någon ändring i fråga om kravet på att den tidigare domen ska ha fått laga kraft föreslås inte. Vidare gäller i de fall den tidigare domen avser fängelse eller sluten ungdomsvård att den tidigare påföljden inte helt ska ha verkställts när den senare domen meddelas. Om den tidigare påföljden är villkorlig dom eller skyddstillsyn gäller andra begränsningar i tiden. För villkorlig dom gäller att undanröjande får beslutas endast om fråga om det uppkommer i mål där den dömde häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång (34 kap. 5 § sjätte stycket ). För skyddstillsyn gäller att undanröjande endast får ske om fråga om det uppkommer i mål vari den dömde häktats eller den dömde fått del av åtal före prövotidens utgång (34 kap. 6 § sjätte stycket ). När det gäller frågan om vilken tidsmässig begränsning som bör gälla som förutsättning för undanröjande är det enligt regeringen en fördel att den bortre gränsen för när den tidigare domen kan undanröjas regleras enhetligt. Det bidrar till en enkel och tydlig reglering. De situationer som kan aktualisera ett undanröjande av en villkorlig dom eller en skyddstillsyn bör främst vara motiverade av praktiska hänsyn, t.ex. att den först utdömda påföljden inte kan verkställas. Dessa situationer kan endast uppkomma då den tidigare utdömda påföljden inte är helt verkställd. I likhet med utredningen anser regeringen därför att ett undanröjande endast ska kunna beslutas om den tidigare påföljden inte är helt verkställd. När ett undanröjande av en skyddstillsyn i kombination med ett fängelsestraff enligt 28 kap. 3 § sker enligt 34 kap. gäller att utdömd fängelsepåföljd ska anses som en del av skyddstillsynen (34 kap. 1 § andra stycket). När en skyddstillsyn undanröjs enligt 34 kap. undanröjs således också det fängelse som dömts ut enligt 28 kap. 3 § . Någon skillnad i det hänseendet föreslås inte men regeln flyttas, enligt Lagrådets förslag, till en egen paragraf. Enligt den nuvarande ordningen ska domstolen beakta vad den tilltalade har undergått till följd av den tidigare domen för att den samlade reaktionen på brottsligheten ska bli väl avvägd. Det ska då vara möjligt att döma till ett kortare fängelsestraff än vad som är föreskrivet för brottet. Den gemensamma påföljd som döms ut för den samlade brottsligheten ska utgöra den sammantaget lämpligaste. Någon ändring i detta avseende föreslås inte. Frågan utvecklas, enligt Lagrådets synpunkt, i författningskommentaren, avsnitt 9.1. Vidare ska domstolen, om den undanröjer en tidigare utdömd villkorlig dom eller skyddstillsyn som förenats med en föreskrift om samhällstjänst eller kontraktsvård och i stället dömer till fängelse för den samlade brottsligheten, beakta en eventuell uppgift i den tidigare domen om vilken strafflängd som skulle ha dömts ut om påföljden hade bestämts till fängelse. 2015/16:151 överensstämmer med nuvarande ordning. I likhet med utredningen och anser regeringen att det saknas skäl att ställa upp ett krav i lagstiftningen som innebär att den påföljd som döms ut i den senare domen ska vara av annat slag än den tidigare utdömda. Även om tillämpningsområdet, som Attunda tingsrätt gett uttryck för, får anses vara mycket litet när den tidigare påföljden var fängelse anser inte regeringen att den påföljden bör undantas från regeln. Det ska alltså inte längre krävas att den tidigare utdömda påföljden ersätts av en påföljd av annan art. Lagrådet har förordat att paragrafens första stycke ges en annan utformning än den som föreslagits i lagrådsremissen. Enligt regeringen har den utformning av bestämmelsen som Lagrådet föreslagit inte försteg i tydlighetshänseende framför förslaget i lagrådsremissen. Mot den bakgrunden och för att uppnå en enhetlig utformning av regleringen i 34 kap. bör paragrafen utformas enligt lagrådsremissens förslag. 5.5Särregleringen vid fängelse på livstid behålls Regeringens bedömning: Särregleringen för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid behålls. Utredningens förslag att slopa den regleringen genomförs inte. På verkställighetsnivån ska ett livstidsstraff liksom träda i stället för en annan påföljd. Regeringens förslag: Särregleringen för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid flyttas från 34 kap. 2 § till 34 kap. 1 § tredje stycket . Bestämmelsen om vad som ska gälla på verkställighetsnivån flyttas från 34 kap. till strafftidslagen samt, vad gäller sluten ungdomsvård, till lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens bedömning och förslag. Utredningen har också föreslagit att det inte ska gälla någon särreglering för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid. Remissinstanserna har inte uttryckt någon avvikande uppfattning i förhållande till utredningens förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer delvis med regeringens bedömning och förslag. I utkastet till lagrådsremiss har föreslagits att det inte ska gälla någon särreglering för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig över förslaget har instämt i det. har anfört att förslaget synes få till konsekvens att, om ytterligare domar på fängelse dömts ut innan livstidsstraffet tidsbestämts, så ska – sedan så skett – fängelsestraffet för de nya brotten avtjänas under förutsättning att preskription för verkställighet inte har inträtt. Detta bör enligt hovrätten tydliggöras och även i övrigt bör konsekvenserna av förslaget i de fall ett livstidsstraff omvandlas till ett tidsbestämt straff beröras. att uttrycket förekommer till verkställighet i den föreslagna bestämmelsen i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., förkortad strafftidslagen, bör klargöras. Skälen för regeringens bedömning och förslag: gäller för den som tidigare är dömd till livstids fängelse och därefter döms för tillkommande brottslighet före det att livstidsstraffet är helt verkställt, att livstidsstraffet ska avse även den brottsligheten (34 kap. 2 § ). Det är alltså inte möjligt att döma ut en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten eller att undanröja livstidsstraffet och döma till ny påföljd för den samlade brottsligheten. Livstidsdomen kommer därför att omfatta samtliga brott som den dömde döms för till dess livstidsstraffet upphör. Livstidsstraffet ska vidare träda i stället för den andra påföljden om det förekommer verkställighet av fängelse på livstid och böter, förvandlingsstraff för böter, fängelse , villkorlig dom, skyddstillsyn, ungdomstjänst eller sluten ungdomsvård (34 kap. 11 § första stycket ). påföljder som inte är helt verkställda undanröjs automatiskt på verkställighetsnivå vid en dom på livstids fängelse för tillkommande brottslighet (undantaget överlämnande till vård enligt lagen [1988:870] om vård av missbrukare i vissa fall eller rättspsykiatrisk vård). Enligt regeringen är det en rimlig ordning att ett livstidsstraff på verkställighetsstadiet får ersätta övriga påföljder som den dömde är föremål för. Om livstidsstraffet inte omvandlas till ett tidsbestämt straff eller den dömde benådas finns ingen bortre gräns för verkställigheten. Det är därför inte möjligt att förutse om den dömde därefter skulle kunna verkställa en annan påföljd. Vidare saknas det som regel möjlighet för den dömde att fullgöra någon annan påföljd parallellt med ett livstidsstraff. Den som döms till livstids fängelse bör därför bli befriad från verkställighet av andra påföljder som han eller hon döms för före det att livstidsstraffet har upphört. Utredningen pekar på att det förhållandet att livstidsstraffet får omfatta ny eller nyupptäckt brottslighet innebär att den dömde i praktiken undgår påföljd även för tillkommande brottslighet om han eller hon genom resning blir frikänd från det brott som livstidsstraffet avser. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att det inte längre ska gälla någon särreglering för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid och att bestämmelsen om det i 34 kap. 2 § slopas. Även i ett sådant fall ska enligt utredningens förslag de allmänna bestämmelserna i 34 kap. tillämpas. I lagrådsremissen delades utredningens bedömning att den nuvarande ordningen är förenad med vissa brister när det gäller hanteringen av tidigare utdömda livstidsstraff. Vidare föreslogs att det inte längre ska gälla någon särreglering för situationen att den dömde undergår fängelse på livstid, att bestämmelsen i 34 kap. 2 § ska slopas och att de allmänna bestämmelserna i 34 kap. i stället ska tillämpas. På verkställighetsnivån ska ett livstidstraff liksom enligt nuvarande reglering (34 kap. 11 § första stycket) träda i stället för en annan påföljd, oavsett om det har dömts ut före eller efter den andra påföljden. Om den dom genom vilken livstidsstraffet dömts ut senare upphävs efter resning, kvarstår den andra påföljden till den del den inte har verkställts, och ska därmed verkställas om den inte har preskriberats. 2015/16:151 Enligt regeringen finns i och för sig skäl att överväga en ordning som löser den brist i lagstiftningen som lagrådsremissens förslag syftat till att hantera. Lagrådet har emellertid ställt sig tveksam till hur förslaget utformats och anfört att det framstår som oklart vilka konsekvenser det får, framför allt för verkställigheten. De oklarheter som Lagrådets yttrande synliggör går inte att bortse från. Förutsättningar för att på befintligt underlag avhjälpa dessa kan inte anses föreligga. Tillräckliga skäl för att genomföra förslaget finns mot den bakgrunden inte och regeringen lämnar därför inte något sådant förslag. Skulle situationen uppkomma, att en person genom resning blir frikänd för brott som ett livstidsstraff avser får frågan om påföljd för eventuell tillkommande brottslighet som genom konsumtionsdom också omfattas av livstidsdomen liksom hanteras genom en tillämpning av 34 kap. 10 § första stycket. I lagrådsremissen föreslogs, liksom av utredningen att regleringen i 34 kap. 11 § första stycket, och andra stycket , vad gäller verkställighet av fängelsestraff, flyttas till strafftidslagen. Som skäl för det anfördes att regleringen rör verkställighet av fängelsestraff och inte en konkurrenssituation. Lagrådet har bl.a. mot bakgrund av att paragrafen även innehåller bestämmelser om verkställighet av domar avseende böter, villkorlig dom och skyddstillsyn ifrågasatt om placeringen i strafftidslagen är den lämpligaste och förordat att bestämmelsen placeras i 34 kap. . Även om regeringen har förståelse för Lagrådets invändning får de skäl som anförs för förslaget anses väga tyngre än de som talar emot. Ingen remissinstans har heller invänt mot förslaget. Bestämmelsen bör därför placeras enligt förslaget i lagrådsremissen. Förutom att ungdomsvård läggs till i paragrafens första stycke förändras inte de bestämmelserna i sak. Någon ändring av innebörden av begreppet förekommer till verkställighet i 34 kap. 11 § är inte avsedd. Det har alltså samma innebörd som . Inom ramen för detta lagstiftningsprojekt finns inte underlag att ytterligare klargöra begreppet. Den del av paragrafens andra stycke som avser att sluten ungdomsvård i vissa fall ska träda i stället för böter eller förvandlingsstraff för böter bör dock flyttas till 10 b § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Mot bakgrund av att regleringen av beräkning av strafftid omfattas av uppdraget avseende en översyn av strafftidslagen som regeringen beslutat (dir. 2014:132) lämnas inte några förslag vad gäller den frågan vid omvandling av en dom på livstids fängelse i detta lagstiftningsärende. Regeringens bedömning: Även med regeringens förslag om minskade möjligheter till konsumtionsdom finns tillräckligt utrymme att besluta om åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning. Någon ändring av reglerna om åtalsunderlåtelse eller förundersökningsbegränsning bör inte ske. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har invänt mot promemorians och har delat promemorians bedömning men har framhållit att konsekvensen av att inte ändra regleringen om åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning kommer att bli ett inte obetydligt merarbete för rättsväsendet. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna har inte haft några synpunkter på bedömningen. har anfört att det är en brist att inte en mer ingående konsekvensanalys har gjorts av de resursmässiga effekter förändringarna kommer att medföra. har också noterat att Riksåklagarens riktlinjer avseende förundersökning och åtalsbegränsning (RåR 2008:2) kommer att behöva ändras som en konsekvens av förslagen samt att en generell översyn av riktlinjerna är planerad. har anfört att förslagen kommer att ge konsekvenser för myndigheten beträffande utrednings- och lagföringsskedet som inte berörts. Skälen för regeringens bedömning Förutsättningar för åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning Åklagaren är som huvudregel skyldig att föra talan om brott som hör under allmänt åtal (20 kap. 6 § ). Möjligheterna till åtalsunderlåtelse utgör ett undantag från åklagarens absoluta åtalsplikt (20 kap. 7 § ). Syftet med regleringen om åtalsunderlåtelse i är främst processekonomiskt. Att redan utredd brottslighet ges en samhällsreaktion inom rimlig tid och inte fördröjs av en utredning vars resultat endast i mindre mån kan påverka påföljdsfrågan är också av intresse ur både allmän synpunkt och för den misstänkte (prop. 1984/85:3 om åtalsunderlåtelse s. 31). Av regleringen följer att åtalsunderlåtelse får beslutas för brott, om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts och någon av de grunder som räknas upp i paragrafen är tillämplig. Åtalsunderlåtelse får enligt paragrafen bl.a. meddelas om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det aktuella brottet (20 kap. 7 § första stycket 3 ), s.k. konkurrensfall. Den grunden omfattar två typer av fall, samtidighetsfallen och successivfallen. Samtidighetsfallen innebär att någon misstänks för flera brott. Successivfallen rymmer två situationer. Den ena är att någon döms för ett brott och det sedan upptäcks att han eller hon har begått ytterligare brott före domen (nyupptäckt brottslighet).