prop · H303200 · 2016-09-06 00:00:00 — Regeringens proposition 2015/16:200 En utvidgad skyldighet att anmäla Regeringen överlämnar denna proposition till . Som en följd av ändringar i rådets direktiv /29/EG av om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen föreslås i propositionen ändringar i växtskyddslagen (1972:318) om skyldigheten att anmäla växtskadegörare. Den nuvarande anmälningsskyldigheten innebär att den som har anledning anta att vissa växtskadegörare angripit växter eller växtodlingar på mark som denne äger eller brukar eller växter eller växtprodukter i lager som denne innehar för försäljning till andra än konsumenter genast ska anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Förslaget innebär att skyldigheten utvidgas till att gälla alla som konstaterar eller misstänker förekomst av vissa växtskadegörare. Det föreslås också en skyldighet för den som har gjort en anmälan att på begäran av den myndighet som regeringen bestämmer lämna ytterligare upplysningar om den anmälda förekomsten. Slutligen föreslås att uppsåtliga brott mot anmälningsskyldigheten straffbeläggs. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i växtskyddslagen (1972:318)................ Ärendet och dess beredning .............................................................. Den nya EU-regleringen ................................................................... Den nuvarande regleringen ............................................................... Förslag och bedömningar.................................................................. En utvidgad anmälningsskyldighet..................................... 6.2Rätt att meddela föreskrifter om undantag från Närmare föreskrifter om anmälan .................................... 6.4Skyldighet att lämna ytterligare uppgifter om den Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Allmänt om förslaget........................................................ Konsekvenser för enskilda ............................................... Konsekvenser för det allmänna ........................................ Regeringsuppdrag om skyldighet att anmäla vissa Regeringsuppdrag om skyldighet att anmäla vissa Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i växtskyddslagen (1972:318). Den som konstaterar eller misstänker förekomst av en växtskadegörare som omfattas av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § ska genast anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. 2Förslag till lag om ändring i växtskyddslagen (1972:318) Härigenom föreskrivs1 att 4 och 10 §§ och rubriken närmast före 4 § växtskyddslagen (1972:318) ska ha följande lydelse. Den som har anledning anta att växtskadegörare, som omfattas av föreskrift enligt 3 § första stycket, angripit växt eller växtodling på mark som han äger eller brukar eller växter eller växtprodukter i lager som han innehar för försäljning till andra än konsumenter skall genast anmäla detta. Anmälan skall göras till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten. Den som har gjort en anmälan enligt första stycket ska på begäran av den myndighet som regeringen bestämmer lämna ytterligare upplysningar om den anmälda förekomsten. Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. inte gör en anmälan enligt 2.inte följer ett föreläggande eller bryter mot en föreskrift eller ett förbud som har meddelats med stöd av 5, 5 a, eller 7 a §, 3.åsidosätter en skyldighet enligt 6 §, eller 4.utfärdar sundhetsintyg utan att ha fått uppgiften överlämnad 1.inte följer ett föreläggande eller bryter mot en föreskrift eller ett förbud som har meddelats med stöd av 5, 5 a, eller 7 a §, enligt 6 §, eller 3. utfärdar sundhetsintyg utan att ha fått uppgiften överlämnad till sig enligt 7 a § tredje stycket. Till böter döms även den som 1Jfr rådets direktiv /29/EG av om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen, i lydelsen enligt och rådets förordning (EU) nr 652/2014. 2Senaste lydelse 2006:808. 3Senaste lydelse 2013:1057. till sig enligt 7 a § tredje stycket. uppsåtligen inte gör en anmälan Prop. 2015/16:200 enligt 4 §. Denna lag träder i kraft . 2015/16:200 3 Ärendet och dess beredning En ny bestämmelse om att medlemsstaterna ska föreskriva om en anmälningsskyldighet avseende växtskadegörare, artikel 15a, har införts i rådets direktiv /29/EG av om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen. Mot den bakgrunden uppdrog regeringen genom beslut åt () att lämna förslag till hur en ny bestämmelse om anmälningsskyldighet bör utformas i växtskyddslagen (1972:318), analy- sera konsekvenserna av förslaget samt se över och vid behov föreslå ändringar i den straffbestämmelse som är kopplad till anmälnings- redovisade uppdraget i prome- om skyldighet att anmäla vissa växtskade- En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. lagförslag finns i bilaga 2. och en förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 3. av remissyttrandena finns tillgänglig i Näringsdeparte- mentet (dnr N2016/01231/SK). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i växtskyddslagen i enlighet med Lagrådets synpunkt. på straffbestämmelsen i 10 § andra stycket behandlas och bemöts i I förhållande till lagrådsremissen görs en redaktionell ändring i 4 §. 2000/29/EG som ställer medlemsstaterna att föreskriva om en anmälningsskyldighet avseende växtskadegörare infördes genom artikel 47 i och rådets förordning (EU) nr 652/2014 av om fastställande av bestämmelser för förvaltningen av utgifter för livsmedelskedjan, djurhälsa, djurskydd, växtskydd och växtförökningsmaterial, och om ändring av rådets direktiv /56/EG, 2000/29/EG och 2008/90/EG, och rådets förordningar (EG) nr 178/2002, (EG) nr 882/2004 och (EG) nr 396/2005, och rådets direktiv 2009/128/EG samt och rådets förordning (EG) nr 1107/2009, och om upphävande av rådets beslut 66/399/EEG, 76/894/EEG och 2009/470/EG. Enligt artikel 54 i denna förordning ska den nya artikeln 15a börja tillämpas . Artikel 15a anger att medlemsstaterna ska föreskriva att varje person som får vetskap om förekomsten av en av de skadegörare som förtecknas i bilaga I eller bilaga II till direktivet, eller en skadegörare som omfattas Prop. 2015/16:200 av en åtgärd som avses i artikel 16.2 eller 16.3 i direktivet, eller har orsak att misstänka sådan förekomst, skriftligen och ska underrätta den behöriga myndigheten och, om den behöriga myndigheten så kräver, lämna den information om denna förekomst som han eller hon förfogar över. träffades en politisk överenskommelse mellan Europeiska unionens råd och om innehållet i en ny EU-förordning om skyddsåtgärder mot växtskadegörare som ska ersätta direktiv /29/EG (rådets dokument 15142/1/15 REV1). I artikel 102.7 i det överenskomna utkastet till ny förordning gjordes en ändring av artikel 47 i förordning (EU) nr 652/2014 som innebär att den nya artikel 15a i direktiv /29/EG ska ändras på så sätt att det inte ska ställas krav på att anmälan görs skriftligen men däremot att den görs genast. Ingen ändring gjordes i övrigt. Enligt artikel 103 i förordningsutkastet ska artikel 15a alltjämt börja tillämpas . Den överenskomna förordningen beräknas kunna antas formellt . En svensk översättning av den nya versionen av artikel 15a finns i rådets dokument 8338/1/16. Den lyder enligt följande: Medlemsstaterna ska föreskriva att varje person som får vetskap om förekomsten av en av de skadegörare som förtecknas i bilaga I eller bilaga II, eller en skadegörare som omfattas av en åtgärd som avses i artikel 16.2 eller 16.3, eller har anledning att misstänka sådan förekomst, ska anmäla detta till den behöriga myndigheten och, om den behöriga myndigheten så kräver, lämna den information om förekomsten som han eller hon förfogar över. Om underrättelsen inte inlämnats skriftligen ska den behöriga myndigheten officiellt dokumentera den. 5 Den nuvarande regleringen I växtskyddslagen (1972:318) finns det bestämmelser om växtskade- Syftet med bestämmelserna är att bekämpa och hindra spridning av växtskadegörare som omfattas av lagen och som allvarligt kan skada växter, växtprodukter, växtodling, skog eller annan mark. åstadkomma detta innehåller lagen bestämmelser som gör det möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om eller i enskilda fall fatta beslut om att vidta vissa särskilt Enligt 3 § första stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vilka växtskadegörare som åtgärder enligt 5 och 5 a §§ växtskyddslagen (1972:318) får vidtas Sådana föreskrifter får meddelas endast när det gäller växtskade- görare som allvarligt kan skada växter, växtprodukter, växtodlingar, skogar eller annan mark. Enligt 4 § första stycket växtskyddslagen ska den som har anledning anta att växtskadegörare, som omfattas av föreskrift enligt 3 § första stycket, angripit växt eller växtodling på mark som han äger eller brukar 2015/16:200 eller växter eller växtprodukter i lager som han innehar för försäljning till andra än konsumenter genast anmäla detta till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 4 § andra stycket växtskyddslagen meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten. De skadegörare som omfattas av anmälningsskyldigheten är alltså sådana som allvarligt kan skada växter, växtprodukter, växtodling, skog eller annan mark och som omfattas av föreskrifter som meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 3 § första stycket växtskyddslagen. Bemyndigandet har genom 3 § förordningen (2006:817) om växtskydd m.m. vidarebefordrats till som meddelat föreskrifter om detta. Av föreskrifter framgår att anmälningsskyldigheten omfattar de skadegörare som enligt direktiv /29/EG är skyldigt att förhindra införsel och spridning av, dvs. alla skadegörare som förtecknas i bilagorna I och II till direktivet utom sådana skadegörare i del B i bilagorna som inte är skyddad zon för. Med skyddad zon avses en zon inom unionen som bedömts vara fri från en eller flera skadegörare som förekommer i andra delar av unionen och där det finns en risk att skadegöraren ska etablera sig. Vissa allvarliga typer av skadegörare som omfattas av föreskrifter som meddelat med stöd av 3 § förordningen om växtskydd m.m. har i föreskrifter undantagits från anmälningsskyldigheten eftersom deras förekomst i redan är känd. Anmälningsskyldigheten gäller den som äger eller brukar mark eller innehar växter eller växtprodukter för försäljning till andra än konsumenter. Markägare kan vara vem som helst, t.ex. privatpersoner, företag, kommuner, stat eller kyrka. Brukare kan t.ex. vara lantbrukare, plantskolor och hobbyodlare. Även mark är ett vitt begrepp som exempelvis omfattar jordbruksmark, skog, parker, privata trädgårdar, friluftsområden och naturreservat. Med den som för försäljning till andra än konsumenter håller växter och växtprodukter i lager avses lagerhållare i grossistledet. Regeringens förslag: Den nuvarande anmälningsskyldigheten ska utvidgas till att gälla var och en som konstaterar eller misstänker förekomst av en växtskadegörare som omfattas av Statens jordbruksverks föreskrifter om bekämpning eller kartläggning av förslag: Överensstämmer i huvudsak med reger- föreslår dock att anmälningsskyldigheten ska gälla även för växtskadegörare som omfattas av beslut som med- delats med stöd av 3 § andra stycket. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inte haft något att invända mot förslaget. (LRF) anser dock att det är mycket otydligt vilka aktörer som förväntas ha vilka kunskaper och att det därmed också är svårt att bedöma antalet aktörer som i praktiken kan komma att beröras. behövs ytterligare klargöranden kring detta. Vidare har flera remiss- instanser – i , , trädgårdsmästare och Byggindustrier – påtalat vikten av lättill- gänglig information om den föreslagna lagändringen och om vilka skade- görare som är anmälningspliktiga. Skälen för regeringens förslag Vad ska anmälas? Enligt artikel 15a i direktiv /29/EG ska anmälningsskyldigheten gälla redan då någon får vetskap om eller har orsak att misstänka förekomst av en skadegörare. Det krävs alltså inte – som – att en skadegörare har angripit en växt eller växtprodukt för att någon ska bli Vidare ska enligt artikel 15a anmälningsskyldigheten gälla dels för skadegörare som förtecknas i bilaga I och II till direktivet, dels för skadegörare som omfattas av en åtgärd som avses i artikel 16.2 eller 16.3 Som redovisats i avsnitt 5 framgår det av föreskrifter vilka skadegörare som den nuvarande anmälningsskyldigheten omfattar. Dessa motsvarar de skadegörare som förtecknas i bilagorna I och II till direktivet med undantag för de skadegörare i del B i bilagorna som inte är skyddad zon för, dvs. skadegörare som redan är etablerade eller inte riskerar att spridas i . Det får anses ligga i sakens natur att anmälningsskyldigheten i artikel 15a måste avgränsas på samma sätt även om en sådan begränsning inte uttryckligen framgår av Bestämmelserna om skyddade zoner har nämligen införts just för att ta hänsyn till olikheter i de ekologiska förhållandena och i utbredningen av vissa skadegörare (jfr skäl 24 till direktiv 2000/29/EG). Systematiken i det nuvarande är sådan att 2015/16:200 en medlemsstat inte ska vara skyldig att vidta åtgärder för att förhindra etablering av skadegörare som redan är etablerade på dess territorium eller inte riskerar att spridas, dvs. skadegörare som i EU är reglerade som skadegörare för skyddad zon men som medlemsstaten inte är skyddad zon för. Anmälningsskyldigheten enligt artikel 15a måste enligt regeringens mening alltså förstås så att den inte ska omfatta skadegörare som förtecknas i del B i bilagorna I och II till direktivet och som medlemsstaten inte är skyddad zon för. Denna begränsning bör tydliggöras i den ansvariga myndighetens föreskrifter. Åtgärder enligt artikel 16.2 eller 16.3 gäller inte bara skadegörare som förtecknas i bilaga I och II till direktivet utan även andra skadegörare som inte tidigare förekommit inom unionen. De åtgärder som avses är skyddsåtgärder som vidtas av en medlemsstat (artikel 16.2) eller kommissionen (artikel 16.3) för att förhindra risken för spridning till andra medlemsstater. Enligt artikel 16.3 kan kommissionen fatta ett genomförandebeslut om åtgärder för att förhindra att skadegörare förs in i och sprids inom unionen. Ett sådant beslut kan bland annat innebära att en skadegörare som inte förtecknats i direktivsbilagorna bedöms vara så pass allvarlig att tillfälliga åtgärder behövs redan innan en fullständig riskvärdering har visat att skadegöraren behöver förtecknas i bilagorna. finns det sådana beslut för sju skadegörare som inte förtecknats i någon av bilagorna. Det finns även möjlighet enligt artikel 16.2 att vidta sådana tillfälliga åtgärder nationellt, innan det finns ett beslut på EU- nivå. Bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter och rätt att fatta beslut i det enskilda fallet om sådana tillfälliga åtgärder finns i 3 § andra stycket växtskyddslagen. Enligt den bestämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela tidsbegränsade föreskrifter eller beslut som avses i 5 eller 5 a §§ beträffande andra växtskadegörare än de som avses i första stycket om det finns särskilda skäl. För att även sådana skadegörare som inte förtecknats i bilagorna I och II till direktivet och som är föremål för åtgärder som föreskrivits med stöd av 3 § andra stycket ska omfattas av anmälningsskyldigheten bör 4 § ändras så att det i paragrafen tas in en hänvisning även till föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 § andra stycket växtskyddslagen. Skadegörare som omfattas av beslut i enskilda fall enligt 5 eller 5 a §§ bör dock i motsats till vad har föreslagit i sin promemoria inte omfattas av anmälningsskyldigheten. Sådana beslut, som t.ex. kan avse smittrening av lokaler eller förstöring av växter riktar sig mot enskilda och kan – till skillnad från föreskrifter enligt 3 § andra stycket – inte antas vara kända för allmänheten. Sammanfattningsvis bör anmälningsskyldigheten gälla sådana skadegörare som förtecknas i bilagorna 1 och 2 till direktivet (med undantag för skadegörare som förtecknas i del B i bilagorna I och II till direktivet och som medlemsstaten inte är skyddad zon för) samt övriga skadegörare som omfattas av åtgärder enligt artikel 16.2 eller 16.3 i direktivet. Det är alltså fråga om allvarliga skadegörare eller skadegörare som kan misstänkas vara allvarliga och som inte tidigare är etablerade i och vars spridning bör förhindras. Vem ska anmäla? gäller anmälningsskyldigheten enligt 4 § första stycket växtskyddslagen endast den som äger eller brukar mark, eller innehar växter eller växtprodukter för försäljning till andra än konsumenter och som har anledning att anta angrepp av en allvarlig växtskadegörare. Artikel 15a i direktiv /29/EG begränsar inte kretsen av anmälningsskyldiga till vissa kategorier av personer utan gäller enligt sin lydelse ”varje person som får vetskap om eller har orsak att misstänka förekomst av en skadegörare”. När det gäller uttrycket ”den som får vetskap om en förekomst” skulle detta kunna förstås så att det avser inte bara den som själv upptäcker en skadegörare utan även den som på annat sätt får vetskap om en förekomst av skadegörare, t.ex. genom tv, tidningar eller andra medier. Detta kan dock knappast vara avsikten. Det måste vara den som själv ser en skadegörare eller vad som kan misstänkas vara en skadegörare och inte personer som genom andrahandsuppgifter fått vetskap om skadegöraren som bäst kan se till att den ansvariga myndigheten får tillförlitlig och aktuell information om skadegöraren. Uttrycket ”den som har orsak att misstänka” en förekomst av en skadegörare kan leda till onödig oklarhet om vad som ska krävas för att någon ska bli anmälningsskyldig. För att uppnå det åsyftade resultatet bör det enligt regeringens mening räcka med att använda ordet ”misstänker”. Mot bakgrund av vad som sagts gör regeringen bedömningen att 4 § bör ändras så att anmälningsskyldigheten omfattar den som konstaterar eller misstänkter förekomst av en skadegörare. De angivna preciseringarna bör enligt regeringens mening, i vart fall i viss mån, tydliggöra vilka som kan komma att omfattas av anmälningsskyldigheten, så som LRF och flera andra remissinstanser efterfrågat. I praktiken handlar det endast om den som i sin yrkesverksamhet sysslar med växter eller privatpersoner med omfattande kunskap om växter som kan antas ha den kompetens som krävs för att kunna konstatera eller misstänka förekomst av en anmälningspliktig skadegörare. Det kan t.ex. röra sig om – utöver markägare, brukare och lagerhållare som är anmälningsskyldiga – forskare, rådgivare inom jordbruk, trädgård och skog samt personer som handlar med växter men också hobbyodlare, medlemmar i entomologiska sällskap och trädgårdsföreningar. När ska anmälan göras? Det nuvarande kravet enligt 4 § första stycket på att en anmälan ska göras genast och till den myndighet som regeringen bestämmer bör enligt regeringens bedömning behållas med hänsyn till vikten av att ansvarig myndighet snabbt kan vidta åtgärder när en förekomst av skadegörare har konstaterats. Enligt artikel 15a i 2000/29/EG räcker det visserligen att anmälan sker skriftligen . Valet att i lagen föreskriva att anmälan ska göras genast motsvarar dock innehållet i en politiskt överenskommen, men ännu inte formellt antagen ändring av artikel 15a som beskrivits närmare i avsnitt 4. 2015/16:200 Informationsinsatser Flera remissinstanser har framhållit vikten av att den ansvariga myndigheten säkerställer att genomförandet av förslaget kompletteras med tydlig och lättillgänglig information om vilka skadegörare som ska anmälas. Även har i sitt remitterade förslag betonat detta. Regeringen instämmer i vad som framkommit om behovet av informationsinsatser. Informationsinsatser är en viktig förutsättning för att anmälningsskyldigheten ska fungera i praktiken. Det ligger i den ansvariga myndighetens uppgift att förebygga spridning av och bekämpa växtskadegörare att genomföra sådana informationsinsatser. 6.2Rätt att meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten behålls Regeringens bedömning: Möjligheten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten bör behållas. förslag: Överensstämmer inte med regeringens bedömning. föreslår att bemyndigandet i lagen att föreskriva om undantag från anmälningsskyldigheten tas bort men gör bedömningen att undantag för almsjuka skulle kunna behållas eftersom skadegöraren inte förtecknas i direktiv /29/EG och därmed inte omfattas av direktivets bestämmelse om anmälningsskyldighet. Remissinstanserna: () ifrågasätter slutsats att det enligt artikel 15a i direktiv /29/EG inte finns någon möjlighet att göra undantag från anmälningsskyldigheten och menar att det skulle motverka syftet med anmälningsskyldigheten om även skadegörare som är vitt spridda och kända ska omfattas av anmälningsskyldigheten. LRF framhåller att det måste finnas ett sätt för att behålla gällande undantag och därigenom inte göra fler förändringar i regelverket än nödvändigt. Skälen för regeringens bedömning: Varken artikel 15a eller övriga bestämmelser i direktiv /29/EG medger att några av de skadegörare som förtecknas i direktivsbilagorna eller som omfattas av beslut enligt artikel 16.2 eller 16.3 i direktivet undantas från den nya anmälningsskyldigheten. Systematiken i växtskyddslagen är dock sådan att den föreslagna anmälningsskyldigheten kommer att omfatta växtskadegörare som omfattas av föreskrifter om någon av de åtgärder som nämns i 5 eller 5 a §§. Det kan, som LRF är inne på, inte uteslutas att det kan uppkomma situationer då det inte är nödvändigt att upprätthålla en anmälningsskyldighet. Mot den bakgrunden bör bemyndigandet i 4 § andra stycket växtskyddslagen för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från anmälningsskyldigheten finnas kvar. Därutöver framgår av vad som anförts i avsnitt 6.1 att regeringen anser att anmälningsskyldigheten enligt artikel 15a får förstås så att den inte ska omfatta de skadegörare i del B i bilagorna till direktiv /29/EG som inte är skyddad zon för, dvs. skadegörare som redan Prop. 2015/16:200 förekommer eller inte riskerar att spridas i . att sådana redan spridda skadegörare som förtecknas i direktivsbilagorna, precis som LRF efterlyser, inte kommer att omfattas av anmälningsskyldigheten. 6.3Närmare föreskrifter om anmälan Regeringens bedömning: bör få meddela närmare föreskrifter om anmälan. förslag: Överensstämmer i sak med regeringens bedömning. föreslår dock en annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört frågan. Skälen för regeringens bedömning: har i sin promemoria föreslagit att det i lagen bör föras in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i anmälan. Något sådant bemyndigande behövs dock inte.