prop · H303166 · 2016-04-21 00:00:00 — bättras, men även att hänsyn ska tas till den miljöpåverkan som resurs- användningen har, dvs. att skapa så rena kretslopp som möjligt (se prop. 1997/98:45 del 1 s. 221 f.). Bestämmelsen har i dessa delar ett nära sam- band med den grundläggande hänsynsbestämmelsen i 2 kap. 3 § som säger att de försiktighetsmått ska vidtas som behövs för att undvika olä- genhet eller skada för människors hälsa eller miljön. Att minska mängden skadliga ämnen eller material vid tillverkningen av en produkt är ett sätt att tillgodose detta krav. Det är även ett sätt att åstadkomma ett renare kretslopp vilket leder till mindre negativa effekter på människors hälsa och miljön när produkten slutligen återvinns eller bortskaffas. Kraven på resurseffektivitet och minskade olägenheter och skador för människors hälsa eller miljön kan ibland ställas mot varandra. Avfallshierarkin återspeglar denna avvägning genom att det är det bästa resultatet för miljön som helhet som ska främjas (jfr skäl 6 till ramdirektivet om avfall samt artiklarna 3.12, 4 och 13 i direktivet). Vid tillämpningen av 2 kap. 5 § ska hänsyn tas till den rimlighetsavvägning som kommer till uttryck i 2 kap. 7 §. I den paragrafen anges att kraven i 2 kap. 2–5 och 6 § första stycket ska gälla i den utsträckning som det inte kan anses orimligt att uppfylla dem och att man vid bedömningen ska ta särskild hänsyn till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Den nuvarande lydelsen av 2 kap. 5 § ger främst uttryck för ett krav på resurseffektivitet. Även om 2 kap. 3 § ställer krav på ytterligare hänsyn bör det på ett tydligare sätt framgå av 2 kap. 5 § att det förutom resurseffektivitet även ställs krav på att skapa effektiva och väl fungerande kretslopp med så låg påverkan på människors hälsa och miljön som möjligt. Paragrafen bör ändras så att detta blir tydligare. En precisering av hur valet av olika behandlingsmetoder för avfall bör göras bör för att åstadkomma detta bör framgå av 15 kap. (se avsnitt 5.1.2). Syftet är inte att införa ett krav på att alltid använda förnybara energikällor. I den frågan bör kravet fortfarande vara att i första hand använda förnybara energikällor. Enligt gällande lydelse av 2 kap. 5 § ska man ”utnyttja möjligheterna till återanvändning”. Återanvändning innebär enligt ramdirektivet om avfall att en produkt eller en komponent som inte är avfall används igen för att fylla samma funktion som den ursprungligen var avsedd för. En sådan åtgärd innebär att mängden avfall reduceras. Den föreslagna nya lydelsen av 2 kap. 5 § ger bestämmelsen en bredare tillämpning genom att den förutom åtgärder för att minska mängden avfall omfattar den åtgärder för att minska den negativa påverkan på människors hälsa och miljön samt att minska mängden skadliga ämnen i material och produkter. En tillståndsansökan ska enligt 22 kap. 1 § 4 innehålla en beskrivning av förutsättningarna att förebygga avfall. Förslaget till ny utformning av 2 kap. 5 § kommer att få betydelse för tillämpningen av 22 kap. 1 § 4 (jfr prop. 1997/98:45 del 1 s. 223). Regeringens förslag: Den som behandlar avfall eller är ansvarig för att avfall behandlas ska se till att avfallet i första hand återvinns eller, om det är lämpligare, att det bortskaffas. Vid valet av metod för åter- ska i första hand förberedelse för återanvändning väljas. materialåtervinning är lämpligare än förberedelse för återanvändning ska materialåtervinning väljas. Om en annan metod för återvinning är lämpligare än både förberedelse för återanvändning och materialåter- ska den metoden väljas. Den behandlingsmetod som bäst skyddar människors hälsa och mil- jön som helhet ska anses som lämpligast, om en sådan behandling inte Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som tillstyrker förtydligan- det av avfallshierarkin har endast ett fåtal lämnat synpunkter på hur den ska utformas i lagstiftningen. IL Recycling anser att förtydligandet av avfallshierarkin leder till en tydlig målbild för att utveckla de behand- lingstekniker och servicetjänster som krävs för att förflytta avfallsflöden i SP anser att inför- andet av avfallshierarkin i svensk lagstiftning på ett tydligt sätt beskriver viktiga prioriteringar då olika behandlingsformer övervägs för en speci- Vid tillämpningen av avfallshierarkin är det angeläget att ett helhets- och livscykelperspektiv anläggs. tillämpningen tas hänsyn till olika fraktioners miljöpåverkan, geografiska och transportmässiga förutsättningar samt variationer i pris över tiden. En hänvisning till orimlighetskriteriet i 2 kap. 7 § är av största vikt men det är tveksamt om en hänvisning till 2 kap. 7 § är tillräckligt. Skälen för regeringens förslag: Med behandling av avfall enligt ram- direktivet om avfall avses återvinning eller bortskaffande av avfall. arkin reglerar således inte andra former av avfallshantering som t.ex. transporter eller insamling (se vidare i avsnitt 6.2 om uttryck i kapitlet). Avfallshierarkin anger en utgångspunkt för vilken behandlingsmetod som är den bästa för miljön som helhet. Det innebär att en behandlings- metod som anges högre upp i hierarkin som regel ska anses bättre för miljön som helhet än en metod som anges längre ner. återanvändning anses t.ex. generellt vara att föredra framför materialåter- Det är angeläget att ett helhets- och livscykelperspektiv anläggs. Vid tillämpningen av hierarkin bör man ta hänsyn till den allmänna på- verkan som en produkt, ett material eller ett ämne har under hela sin livs- cykel, dvs. från det att råvaran utvinns till dess att avfallet behandlas. fallsbehandlingen ingår i livscykelanalysen. ge det bästa möjliga utfallet för miljön. I och med att avfallshierarkin endast anger en utgångspunkt för vilken behandlingsmetod som är att föredra är hierarkin inte absolut. handlingsmetod längre ner i hierarkin kan väljas om den ger ett bättre resultat för miljön som helhet eller om en behandlingsmetod som bör väl- Prop. 2015/16:166 jas enligt hierarkin leder till orimliga konsekvenser. ring av vad som ska anses vara rimligt är inte nödvändig. Bedömningen bör ske enligt de principer som ligger till grund för den allmänna hänsynsbestämmelsen i 2 kap. 7 §. Enligt den bestämmelsen ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Även andra avvägningar kan komma i fråga. Nästan alla remissinstanser förespråkar att avfallsreglerna på ett tydligare sätt ska peka ut vilken behandlingsmetod för avfall som bör väljas. Bestämmelser med det syftet bör föras in i . De bör återspegla avfallshierarkins rangordning av de olika behandlingsmetoderna för avfall, dvs. inte hierarkins översta steg som tar sikte på avfallsförebyggande åtgärder (se vidare avsnitt 5.1.1). De bestämmelser i avfallshierarkin som rör behandling av avfall bör föras in i 15 kap. Bestämmelserna bör utformas så att den som behandlar avfall eller är ansvarig för att avfall behandlas ska se till att den behandlingsmetod som är lämpligast används. Med lämpligaste metod för behandling avses den metod som bäst skyddar människors hälsa och miljön som helhet, om behandlingen inte är orimlig ur t.ex. ett ekonomiskt perspektiv. Vid bedömningen av lämpligheten av en viss behandlingsmetod är det viktigt att göra en helhetsbedömning av hälso- och miljöaspekterna. Vissa avfallsslag kan ha egenskaper som gör dem olämpliga att materialåtervinna. En dåligt fungerande materialåtervinning kan i vissa fall leda till spridning av skadliga ämnen. Det kan i ett sådant fall vara mer lämpligt att välja en hantering med lägre prioritet än materialåtervinning. Utredningen föreslog att bestämmelserna om avfallshierarkin utformas som syftesbestämmelser i 15 kap. för att säkerställa att alla bestämmelser i kapitlet tillämpas mot bakgrund av den angivna prioriteringsordningen. I fråga om avfall som uppkommit tar dock avfallshierarkin bara sikte på valet av behandlingsmetod medan 15 kap. har ett bredare tillämpningsområde. Bestämmelserna bör därför utformas som materiella bestämmelser för att de ska få bättre genomslag vid tillämpningen. Bestämmelser om ansvaret för att tillämpa avfallshierarkin behöver inte införas för varje enskild aktör. Vem som är ansvarig för att avfall behandlas framgår av bestämmelsen om avfallsinnehavarens ansvar samt i särskilda bestämmelser som uttryckligen pekar ut att någon annan kan göras ansvarig, t.ex. en kommun eller en producent. 6 Ett nytt 15 kap. Regeringens förslag: Det nuvarande 15 kap. upphävs och ersätts med ett nytt 15 kap. med en ny rubrik och en ny disposition. De flesta av de nuvarande bestämmelserna förs in oförändrade i det nya kapitlet eller med endast språkliga och redaktionella ändringar. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- De redaktionella och systematiska skillnaderna mot promemorians förslag är avsedda att ytterligare förtydliga bestämmelsernas innebörd. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till eller har inte några invändningar mot att det nuvarande 15 kap. ersätts med ett nytt med en ny rubrik och en ny disposition. med motiveringen att det inte finns någon konsekvensutredning för de delar av förslaget som inte innebär någon förändring av gällande rätt i Kommuner och Landsting anser att vissa av de förslag som betecknas som förtydliganden snarare skapar en oklarhet. kommun anser att det framstår som väl dramatiskt att upphäva hela na, Teknikföretagen, , Svensk Dagligvaruhandel och Ke- misk-Tekniska Leverantörsförbundet är kritiska till att det materiella re- gelverket inte förändras på ett mer genomgripande sätt. Skälen för regeringens förslag: Införandet av de föreslagna bestäm- melserna om avfallshierarkin gör det lämpligt att förbättra avfallskapit- Bestämmelserna om avfallshierarkin medför väsentliga ma- teriella förändringar i kapitlet och innebär även en ny systematik. finns även ett behov av att språkligt och redaktionellt modernisera be- Flera av de nuvarande bestämmelserna har t.ex. utformats på ett likartat sätt som i renhållningslagen (1979:596). också flera normgivningsbemyndiganden som delvis överlappar varand- Med en ny disposition kan kapitlet bli tydligare. så gott som alla bestämmelser i kapitlet. Därför är det motiverat att er- sätta det nuvarande 15 kap. med ett nytt. särskilt nämnas i kapitelrubriken eftersom kapitlet också innehåller be- stämmelser om avfallsinnehavarnas och kommunernas ansvar. stämmelser är dock kopplade till avfall. Kapitelrubriken ”Avfall och producentansvar” bör därför ändras till ”Avfall”. Kapitlet blir överskådligt och tydligt om det ges en ny disposition en- ligt följande underrubriker och i följande ordning. Under rubriken ”Ordförklaringar” bör de bestämmelser samlas som förklarar innebörden av centrala ord och uttryck i kapitlet. Under rubriken ”Avfallshierarkin” finns bestämmelser som på ett tyd- ligt sätt återger i vilken prioriteringsordning som olika behandlingsmeto- der ska väljas och i vilka fall som undantag från denna prioriteringsord- ning kan göras. Under rubriken ”Avfallsinnehavarens ansvar” bör bestämmelsen om avfallsinnehavarens ansvar finnas. Under rubriken ”Producentansvar” bör det finnas bemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om särskilda skyldigheter för producenter. Under rubriken ”Tillstånds- och anmälningsplikt för viss annan avfalls- hantering” bör det finnas bestämmelser om tillstånds- och anmälnings- plikt för annan avfallshantering än sådan som avser tillståndspliktiga Under rubriken ”Kommunens ansvar” bör det finnas bestämmelser om vilket ansvar som kommunen har och vad kommunen ska ta hänsyn till när den planerar och beslutar om hur den ska ta sitt ansvar. riken bör det även finnas bemyndiganden att meddela föreskrifter om undantag från kommunernas ansvar samt om ansvar för annat avfall än Prop. 2015/16:166 hushållsavfall. Under rubrikerna ”Förbud mot nedskräpning” och ”Förbud mot dumpning och förbränning” bör de bestämmelser i kapitlet samlas som innebär förbud mot viss avfallshantering. I kapitlet bör sedan de bestämmelser följa som rör förutsättningar för olika slags hantering av avfall. Dessa samlas under rubrikerna ”Uppgifter om och hantering av avfall som uppkommer i yrkesmässig verksamhet”, ”Uttjänta bilar”, ”Avfall som utgörs av elektriska eller elektroniska produkter”, ”Deponering av avfall” samt ”Geologisk lagring av koldioxid”. I vissa fall har bestämmelser avseende tillstånd en så pass nära koppling till andra bestämmelser att de har placerats under andra rubriker för att underlätta förståelsen av lagtexten som helhet. Under rubrikerna ”Anordningar för hantering av avfall” och ”Ytterligare föreskrifter om avfall” bör det finnas bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter om anordningar för avfallshantering, föreskrifter som behövs till följd av medlemskapet i EU och sådana föreskrifter om hur avfall ska hanteras som behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön. Under rubriken ”renhållningsordning” bör sedan bestämmelser om den kommunala renhållningsordningen placeras. Därefter bör det införas en bestämmelse under rubriken ”Skyldighet för kommunerna att informera”. Kapitlet bör sedan avslutas med rubriken ”Föreskrifter för försvaret” där det placeras ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter för försvaret som avviker från kapitlet i övrigt. I propositionen redogörs det för de ändringar i sak som förslagen innebär. I övrigt anmärks i författningskommentaren endast att förslagen innebär en språklig eller redaktionell omarbetning av den nu gällande lagtexten med upplysningar om var de nya bestämmelserna har sin motsvarighet i nuvarande lagtext och förarbeten. 6.1Formuleringar om miljö- och hälsoskydd Regeringens bedömning: De olika kravnivåer som finns i 15 kap. i fråga om miljö- och hälsoskydd bör finnas kvar. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har synpunkter på att det i promemorians förslag till 15 kap. finns flera olika formuleringar om miljö- och hälsoskydd. har pekat på uttrycken ”hälso- och miljömässigt godtagbart”, ”utan olägenhet för människors hälsa och miljön” och ”utan risk för olägenhet för människors hälsa och miljön”. Kumla kommun, , , , , Byggindustrier och NCC Construction i anser att skrivningarna bör ersättas med en hänvisning till 2 kap. . anser att ”utan … olägenhet för människors hälsa och miljön”, som enligt promemorians förslag används i bestämmelserna om undantag för fastighetsinnehavaren i fråga om återvinning och bortskaffande på den 2015/16:166 egna fastigheten och om dispens från dumpningsförbudet, bör bytas ut mot ”utan … olägenhet för människors hälsa eller miljön”. Skälen för regeringens bedömning: I det nuvarande 15 kap. finns olika formuleringar om miljö- och hälsoskydd. Enligt ordalydelserna innebär de olika nivåer i fråga om de krav som ställs, t.ex. är ”utan risk för olägenhet för människors hälsa och miljön” ett strängare krav än ”hälso- och miljömässigt godtagbart”. Det finns inte underlag för att ändra kravnivåerna. Kraven och den praxis som utvecklats kring dem bör fortsätta att gälla. Ordet ”eller” bör dock användas i uttrycket ”utan … olägenhet för människors hälsa eller miljön”. Ordet ”och” kan i sammanhanget vara missvisande. Avsikten är att det inte ska finnas risk vare sig för människors hälsa eller för miljön. Detta bör rimligen ha varit avsikten redan när bestämmelserna infördes. Ordalydelsen bör återspegla detta. Regeringens förslag: De ord och uttryck som förklaras i det nuvaran- de 15 kap. tas in i det nya kapitlet. ”avfallsförebyggande åtgärder”, ”återanvändning”, ”återvinna avfall”, ”förbereda avfall för återanvändning”, ”materialåtervinna avfall”, ”bortskaffa avfall”, ”behandla avfall”, ”samla in avfall” och ”bilskro- Förklaringarna begränsas till att avse innebörden i 15 kap. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens men har en annan lagteknisk utformning. Regeringens förslag innebär även att uttrycken ”behandla avfall”, ”samla in avfall” och ”bilskrotare” förklaras. Remissinstanserna: Mark- och vid , i samt , och kommuner m.fl. anser att förklaringarna av förberedelse för återanvänd- ning och återvinning bör ges en bättre utformning. styrker att materialåtervinning förklaras i . Skälen för regeringens förslag: Ordförklaringarna i 15 kap. miljöbal- ken syftar endast till att underlätta läsningen av bestämmelserna i kapit- är tillämplig parallellt med annan lagstiftning. omöjligt att överblicka eller förutse vilka ord som används eller kommer att användas i andra författningar eller i föreskrifter som meddelas med stöd av kapitlet. Den teknik som används är därför att, när det behövs, i andra författningar ange att ord eller uttryck i de författningarna har samma betydelse som i 15 kap. . När ett ord som är specifikt för avfallskapitlet, t.ex. ”avfall”, förekommer på ett annat ställe i miljö- balken är sambandet med 15 kap. tillräckligt starkt för att ordet ska tillämpas med samma innebörd. Lagrådet har förordat att ordförklaring- arnas begränsning till 15 kap. tas bort. Regeringen delar inte den bedöm- ningen, eftersom det skulle gå utöver syftet med ordförklaringarna och dessutom kunna leda fel. Exempelvis har ”producent” olika innebörd i Ordförklaringarna i 15 kap. bör därför endast avse ordens innebörd i det kapitlet. I gällande rätt finns förklaringar av ett antal centrala ord och uttryck på avfallsområdet endast på förordningsnivå. De används inte i nuvarande 15 kap. och någon ordförklaring har därför inte behövts i kapitlet. I och med att avfallshierarkin införs finns det dock ett behov av att för- Prop. 2015/16:166 klara ett flertal av dessa ord och uttryck i det nya 15 kap. Detta gäller ”avfallsförebyggande åtgärder”, ”återanvändning”, ”återvinna avfall”, ”förbereda avfall för återanvändning”, ”materialåtervinna avfall”, ”bortskaffa avfall”, ”behandla avfall” och ”samla in avfall”. Lagrådet har förordat att ordet ”bilskrotare” förklaras. Regeringen delar den bedömningen och en sådan förklaring bör föras in i 8 §. Lagrådet har också anfört att det finns skäl att förklara ordet ”deponera”. I det här lagstiftningsärendet finns det dock inte tillräckligt underlag för att nu införa en sådan ordförklaring. Den frågan bör hanteras i ett annat sammanhang. Regeringens förslag: Med avfall avses i kapitlet varje ämne eller föremål som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med. Ett ämne eller föremål ska anses vara en biprodukt i stället för avfall, om ämnet eller föremålet (1) har uppkommit i en produktionsprocess där huvudsyftet inte är att producera ämnet eller föremålet, (2) kan användas direkt utan någon annan bearbetning än den bearbetning som är normal i industriell praxis, och (3) kommer att fortsätta att användas på ett sätt som är hälso- och miljömässigt godtagbart och som inte strider mot lag eller annan författning. Ett ämne eller föremål som har återvunnits och uppfyller krav i fråga om fortsatt användning enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 39 och 40 §§ upphör att vara avfall. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. I regeringens förslag har några språkliga ändringar gjorts. Remissinstanserna: Merparten av dem som har uttalat sig i frågan tillstyrker att ordet tillverkningsprocess ändras till produktionsprocess. Skälen för regeringens förslag: Förklaringen av ordet avfall bör kvarstå i det nya kapitlet. I den del som avser biprodukter bör en ändring göras på så sätt att ordet ”tillverkningsprocesser” ersätts med ”produktionsprocesser”. Även andra processer än tillverkningsprocesser är avsedda att omfattas av bestämmelsen, t.ex. djuruppfödning. För att förtydliga att tredje stycket inte är en generell regel om när avfall upphör att vara avfall utan en hjälpregel för att fastställa när avfall i vissa specifika fall upphör att vara avfall ändras dock lydelsen. Lagrådet har anfört att förklaringen av ordet ”avfall” är svårtolkad bl.a. på grund av att det inte finns en beskrivning av vad ”göra sig av med” innebär, t.ex. hur uttrycket förhåller sig till ”bortskaffa”, och att det är oklart när avfall upphör att vara avfall. Regeringen bedömer att ordförklaringen inte bör preciseras ytterligare. Ordförklaringen har sitt ursprung i . Första stycket i 1 § överensstämmer med definitionen av ”avfall” i artikel 3.1 i ramdirektivet om avfall. Att ”göra sig av med” är det svenska uttryck som valt för att motsvara engelskans ”discard” och franskans ”se defaire” och kan sägas beskriva en situation som handlar snarare om att innehavaren vill bli kvitt ett problem än om 2015/16:166 att innehavaren vill nyttiggöra sig en egendom. Andra och tredje styckena motsvarar artiklarna 5 och 6 i ramdirektivet om avfall. När andra och tredje styckena infördes ansåg regeringen att det visserligen var oklart om dessa båda artiklar ska anses vara en del av definitionen av avfall eller om de utgör beskrivningar av när ett visst ämne, föremål eller avfall inte längre träffas av de bestämmelser som gäller för avfall. Re- geringen bedömde dock att skälen till direktivet talar för att bestämmelserna är en del av direktivets definition av avfall (se prop. 2010/11:125 s. 23 f.). Om ett ämne eller föremål uppfyller kriterierna för att vara en biprodukt, finns det inget som talar för att innehavaren avser att ”göra sig av med” ämnet eller föremålet i den mening som ”göra sig av med” har i avfallssammanhang. De hjälpregler som beskrivs i den paragraf som förklarar innebörden av ”avfall” underlättar på så sätt att om hjälpreglernas kriterier är uppfyllda kan man presumera att innehavaren inte avser att ”göra sig av med” egendomen. End-of-waste-kriterier är också sådana hjälpregler. är den yttersta uttolkaren av EU:s avfallsdefinition och det finns inte något utrymme för nationella förtydliganden som inte har sin grund i (se vidare prop. 1997/98:45 del 2 s. 421). Lagrådet har vidare noterat att 1 § första stycket omfattar ”ämnen och föremål” medan andra paragrafer omfattar ”ämnen, material eller en produkt” och anför att samma uttryck borde användas i båda paragraferna om inte någon saklig skillnad är avsedd. Skrivningen ”ämnen och föremål” i 1 § är avsedd att omfatta allt som kan bli avfall, dvs. ämnen material, produkter och andra föremål. Innebörden av ordet ”föremål” är således bredare än innebörden av ”produkt”. Paragraferna i 15 kap. har utformats med den utgångspunkten. Se vidare prop. 2010/11:125 s. 23 f. och s. 38 f. Regeringens förslag: Med avfallsförebyggande åtgärder avses i kapitlet åtgärder som vidtas innan ett ämne eller ett föremål har blivit avfall och som syftar till en minskning av mängden avfall, en minskning av mängden skadliga ämnen i material och produkter eller en minskning av de negativa effekter på människors hälsa eller miljön som avfall ger upphov till. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Endast ett fåtal av remissinstanserna har uttalat sig i denna del. anser att ”… halten skadliga ämnen …” bör bytas ut mot ”… innehållet av skadliga ämnen…”. Skälen för regeringens förslag: Det finns ingen förklaring av uttrycket avfallsförebyggande åtgärder i gällande rätt. Regeringen föreslår att en skyldighet att vidta avfallsförebyggande åtgärder införs i 2 kap. 5 §. Någon förklaring av uttrycket föreslås dock inte i det kapitlet (se avsnitt 5.1.1). Uttrycket bör däremot förklaras i 15 kap. eftersom det används i några av de bestämmelser som finns i det kapitlet. Avfallsförebyggande åtgärder vidtas innan ett ämne eller ett föremål Prop. 2015/16:166 har blivit avfall. Sådana åtgärder är avsedda att leda till en minskning av