prop · H30393 · 2016-02-16 00:00:00 — I sak handlar dessa om skyldighet för medlemsstaterna att föreskriva om sanktioner för överträdelser av bestämmelser i nationell rätt som syftar till att genomföra direktivet och att vidta de åtgärder som krävs för att se till att dessa sanktioner tillämpas (artikel 46), om upphävande av direktiv /5/EG och övergångsbestämmelser med anledning av detta (artikel 48 och 50), om rapportering om tillämpningen av direktivet (artikel 47) och om fristen för att genomföra direktivet (artikel 49). 5.1Lagen om radio- och teleterminalutrustning Bestämmelser om radio- och teleterminalutrustning finns i lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning (RTTL). Genom RTTL genomförs och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse. Med radioutrustning avses i RTTL en produkt som möjliggör kommunikation med hjälp av utsändning eller mottagning av radiovågor inom ett frekvensområde som tilldelats markbunden radiokommunikation eller satellitkommunikation, eller en relevant komponent i en sådan produkt. Med teleterminalutrustning avses en produkt som möjliggör kommunikation och som är avsedd att direkt eller indirekt anslutas till ett allmänt tillgängligt telenät, eller en relevant komponent i en sådan produkt. Viss utrustning är undantagen från lagens tillämpningsområde, t.ex. radioutrustning som uteslutande används av militär eller polis, radiomottagarutrustning som är avsedd att användas endast för mottagning av radio- och tv-sändningar och radioutrustning som används för amatörradiotrafik. Radio- och teleterminalutrustning får släppas ut på marknaden och tas i bruk endast om den uppfyller de väsentliga egenskapskrav och krav i övrigt när det gäller produktinformation, bedömning av överensstämmelse och märkning som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Dessa krav anges i Post- och () föreskrifter (PTSFS 2004:7) om krav m.m. på radio- och teleterminalutrustning. Kraven innebär sammanfattningsvis följande. Den som sätter radio- eller teleterminalutrustning på marknaden i ansvarar för att utrustningen uppfyller tekniska och administrativa krav. En produkt anses vara satt på marknaden när den görs tillgänglig, dvs. förs vidare från tillverkningsledet i avsikt att distribueras eller användas inom unionen. Tillverkaren eller den som annars ansvarar för att utrustningen släpps ut på marknaden är skyldig att lämna synlig information om hur utrustningen är avsedd att användas. Utrustningen ska ha genomgått ett särskilt förfarande för att säkerställa att den uppfyller de väsentliga egenskapskraven. Utrustningen ska vara försedd med CE-märkning, vilket utgör ett intyg om att den uppfyller de väsentliga egenskapskraven. Förpackningen och den medföljande dokumentationen ska också vara CE-märkta samt innehålla en försäkran om överensstämmelse där det anges att produkten genomgått ett förfarande för att säkerställa att den uppfyller de väsentliga egenskapskraven. Utrustningen ska vara märkt med typ-, serie- och tillverkningsnummer, tillsammans med namnet på tillverkaren eller den som annars är ansvarig för att sätta produkten på marknaden. Radioutrustning som sänder på frekvensband som inte är harmoniserade inom EU får sättas på marknaden i först efter det att anmälan skett till PTS. Även om viss utrustning inte uppfyller dessa krav får den visas på handelsmässor, utställningar, demonstrationer eller liknande, under förutsättning att det tydligt anges att utrustningen inte får saluföras eller tas i bruk förrän den uppfyller kraven. Utrustning som uppfyller kraven i relevanta harmoniserade standarder, eller delar av dem, vilkas referensnummer har offentliggjorts i Europeiska unionens tidning, ska förutsättas uppfylla de väsentliga egenskapskraven i den utsträckning utrustningen omfattas av dessa standarder. PTS utövar tillsyn över efterlevnaden av RTTL och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. PTS har för tillsynen rätt att på begäran få ta del av upplysningar och handlingar samt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. PTS har också rätt att hos den som tillverkar, till för in, saluför eller hyr ut utrustning få tillgång till denna för kontroll. PTS har för beslut som avser dessa åtgärder rätt att få verkställighet hos . PTS har rätt att skicka rekvirerad utrustning till provning. Den som tillhandahållit utrustning för provning kan åläggas att ersätta PTS kostnader för provningen, om utrustningen inte uppfyller fastställda krav. PTS får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av RTTL eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. I fråga om utrustning som har orsakat eller med fog kan antas komma att 2015/16:93 orsaka skadlig störning, får myndigheten meddela förelägganden eller förbud som begränsar eller förbjuder utsläppande på marknaden eller avser återkallelse från marknaden. Förelägganden och förbud får förenas med vite. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet släpper ut utrustning på marknaden i strid med de krav som anges i föreskrifter meddelade med stöd av lagen ska dömas till böter eller fängelse . PTS beslut enligt lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt lagen gäller , om inte annat har bestämts. Produktsäkerhetslagen (2004:451) syftar till att säkerställa att varor och tjänster som tillhandahålls konsumenter inte orsakar skada på person. Lagen genomför och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet. Direktivet ställer övergripande krav på att endast säkra varor får släppas ut på marknaden. Produktsäkerhetslagen omfattar alla varor som tillhandahålls konsumenter, således även radioutrustning. Lagens bestämmelser om säkerhetskrav, presumtion för uppfyllande av säkerhetskraven och bedömningskriterier ska dock inte tillämpas på varor när det gäller risker som omfattas av särskilda säkerhetskrav i någon annan författning eller i en EU-förordning. Lagens övriga bestämmelser ska inte tillämpas på varor, om det i någon annan författning som genomför ett EU-direktiv eller i en EU-förordning finns bestämmelser som reglerar samma fråga och som har samma syfte. Dessa bestämmelser i lagen ska inte heller tillämpas på varor i den utsträckning det i annan lagstiftning om produktsäkerhet som inte är av unionsrättsligt ursprung finns motsvarande bestämmelser med samma syfte, förutsatt att de nationella bestämmelserna uppfyller lagens krav. 5.3 Förordningen om ackreditering och marknadskontroll och rådets förordning (EG) nr 765/2008 tillämpas på produkter som omfattas av harmoniserad unionslagstiftning, inklusive ra- Den innehåller ett övergripande ramverk med regler och principer för ackreditering och marknadskontroll. Förordningen innehåller även krav på ackrediterade organs oberoende I förordningen fastställs också allmänna principer för CE- märkning och i dess bilaga 2 finns en utförlig beskrivning av kraven på ut- formningen av CE-märkningen. Förordningens kapitel 3 innehåller bestämmelser om marknadskontroll som bl.a. ska tillämpas vid marknadskontroll av radioutrustning. artikel 16 ska marknadskontrollen säkerställa att varor som inte uppfyller tillämpliga krav dras tillbaka, förbjuds eller hindras från att tillhandahållas Enligt artikel 19 ska marknadskontrollmyndigheterna göra lämpliga kontroller i tillräcklig omfattning, genom både dokumentkontroll och fysisk kontroll. De får kräva att de ekonomiska aktörerna tillhanda- Prop. 2015/16:93 håller sådan dokumentation och information som behövs för kontroll- verksamheten, att de lämnar tillträde till sina lokaler och att de lämnar provexemplar. Myndigheterna får också förstöra eller på annat sätt göra produkter som utgör en allvarlig risk obrukbara om de anser det vara en nödvändig åtgärd. Produkter som utgör en allvarlig risk ska enligt artikel 20 återkallas, dras tillbaka eller förbjudas. Myndighetsåtgärder ska vidare vara proportionella och beslutas först efter att den berörda ekonomiska aktören getts tillfälle att yttra sig inom rimlig tid, se artikel 21. Det finns också bestämmelser om att Europeiska kommissionen och de andra medlemsstaterna ska informeras om myndighetsåtgärder som en medlemsstat vidtar. 5.4Lagen om ackreditering och teknisk kontroll Kompletterande bestämmelser till förordning (EG) nr 765/2008 finns i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. I lagen pekas Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ut som nationellt ackrediteringsorgan, se 4 §. I lagens 7–9 §§ anges hur organ för bedömning av överensstämmelse utses och anmäls och i 18 § anges att Swedac utövar tillsyn över dessa organ. finns det två svenska anmälda organ inom radioutrustningsområdet. Inom EU finns det ca 60 sådana organ. Enligt 33 § andra stycket i lagen jämfört med 6 § första stycket förordningen (2001:811) om ackreditering och teknisk kontroll får Swedac meddela föreskrifter i fråga om anmälda organ. Sådana föreskrifter finns i Swedacs föreskrifter och allmänna råd (2015:6) om anmälda organ inom vissa områden. Dessa föreskrifter syftar bl.a. till att genomföra artikel 22–38 i radioutrustningsdirektivet. När det gäller CE-märkning innehåller 14–17 §§ i lagen bestämmelser om när CE-märkning får ske och om straffansvar och skyldighet att vidta rättelse om en produkt felaktigt har CE-märkts. 5.5Elektrisk utrustning och elektromagnetisk kompatibilitet Radioutrustning kan i princip även omfattas av och rådets direktiv /35/EU av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av elektrisk utrustning och av och rådets direktiv /30/EU av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet, om de kriterier för utrustning som anges i de direktiven är uppfyllda. Bestämmelser om säkerhetskrav för elektrisk utrustning finns i förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel. Bestämmelser om skyddskrav för elektromagnetisk kompatibilitet finns i förordningen (1993:1067) om elektromagnetisk kompatibilitet. 2015/16:93 Det har ansetts att det är tillräckligt att de viktigaste säkerhetskraven för elektrisk utrustning och skyddskraven för elektromagnetisk kompatibilitet görs tillämpliga på radioutrustning. För att undvika onödig överlappning med andra bestämmelser än dem som rör dessa krav anges det i artikel 1.4 i radioutrustningsdirektivet att radioutrustning inte ska omfattas av bestämmelserna om elektrisk utrustning i direktiv /35/EU, med undantag för de krav som anges i artikel 3.1 a i radioutrustningsdirektivet. Utöver vad som anges i artikel 3.1 b i radioutrustningsdirektivet omfattas radioutrustning inte heller av bestämmelserna om elektromagnetisk kompatibilitet i direktiv /30/EU, se artikel 2.2 i det direktivet. 5.6Lagen om elektronisk kommunikation Enligt 3 kap. 1 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK) krävs det som huvudregel tillstånd för att här i landet få använda radiosändare. Denna huvudregel är dock försedd med ett stort antal undantag som framgår av föreskrifter som PTS har meddelat med stöd av lagen. Tillstånd och undantag från tillståndsplikt får enligt 3 kap. 11 § LEK förenas med villkor om 1.det frekvensutrymme som tillståndet avser, 2.vilken eller vilka elektroniska kommunikationstjänster eller slag av elektroniska kommunikationsnät eller tekniker som tillståndet avser, 3.täckning och utbyggnad inom landet, 4.det geografiska område som tillståndet avser, 5.skyldighet för sökanden att dela frekvensutrymme med annan, 6.sådant som i enlighet med beslut om en harmoniserad användning av radiofrekvenser ska uppställas som villkor när den som ska tilldelas radiofrekvens har utsetts i enlighet med internationella avtal eller bestämmelser antagna med stöd av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, 7.skyldigheter som följer av tillämpliga internationella avtal i fråga om användning av frekvenser, 8.åtaganden som har gjorts i samband med beviljande av tillstånd enligt 3 kap. 8 § i lagen, samt 9.tekniska krav och annat som krävs för att säkerställa ett faktiskt och effektivt frekvensutnyttjande. Villkor som innebär en begränsning av vilka elektroniska kommunikationstjänster eller vilka tekniker som får användas, får dock meddelas endast om det krävs för att 1.undvika skadlig störning, 2.säkerställa ett effektivt frekvensutnyttjande, 3.skydda människors liv eller hälsa, 4.tillgodose det allmännas intresse av att vissa elektroniska kommunikationstjänster finns tillgängliga i vissa delar av landet, eller 5.tillgodose det allmännas intresse av att främja tillhandahållandet av radio- och tv-tjänster för vilka tillstånd meddelats enligt annan lag. Villkor som innebär att endast en viss elektronisk kommunikationstjänst får tillhandahållas, får meddelas endast om det krävs för att säkerställa verksamhet som bedrivs i syfte att skydda människors liv eller hälsa, eller om det annars finns synnerliga skäl för det med hänsyn till ett all- Prop. 2015/16:93 mänt intresse. Enligt 3 kap. 11 a § LEK får ett tillstånd att använda en viss radiosändare, utöver det som anges i 11 §, förenas med villkor om 1.antennens och i övrigt radiosändarens beskaffenhet, 2.det geografiska område där en mobil radiosändare får användas, 3.var antennen till en fast radiosändare ska vara belägen, samt 4.kompetenskrav för den som ska handha radioanläggningen. I lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler finns vissa bestämmelser om utrustning för tv-mottagare och utrustning och tjänster för villkorad tillgång till ljudradio- och tv-tjänster. Enligt 4 § i lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om standardiserade gränssnitt för tvmottagare som ska saluföras eller hyras ut av näringsidkare. Enligt 5 § ska konsumentutrustning som kan avkoda digitala tv-signaler och som ska saluföras eller hyras ut av näringsidkare kunna återge de digitala tvsignalerna även om de har sänts okodade. Enligt 6 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela de föreskrifter med avseende på den tekniska funktionsförmågan som behövs för att digitala ljudradio- och tv-tjänster som använder system för villkorad tillgång ska kunna överföras i elektroniska kommunikationsnät. Radio- och har meddelat föreskrifter (RTVFS 2005:1) om bl.a. sändningsstandarder och viss utrustning för mottagning av radio- och tv-tjänster. Där finns bestämmelser om användning av vissa standarder för sändning av tv-tjänster och för viss konsumentutrustning, om att vissa tv-apparater ska ha minst ett öppet standardiserat gränssnitt som möjliggör enkel anslutning av kringutrustning och om att utrustning för villkorad tillgång till digitala ljudradio- och tv-tjänster ska kunna dekryptera signaler på visst sätt. 6 Genomförande av direktivet 6.1 Allmänna utgångspunkter för genomförandet Enligt artikel 288 i fördraget om EU:s funktionssätt är ett EU-direktiv bindande för medlemsstaterna avseende det resultat som ska uppnås med direktivet men det ska överlåta åt de nationella myndigheterna att be- stämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. är således inte bunden av ett direktivs terminologi eller systematik om det avsedda resultatet kan uppnås på något annat sätt. Radioutrustningsdirektivet är utformat som ett så kallat fullharmoni- Enligt artikel 9 i direktivet får inte medlemsstaterna, med hänvisning till skäl som har samband med de aspekter som omfattas av direktivet, hindra att utrustning som överensstämmer med direktivet till- 2015/16:93 handahålls på marknaden. Direktivet syftar således till en fullständig harmonisering av den nationella lagstiftningen inom rättsområdet. Den nationella lagstiftningen får alltså inte inom detta område avvika från det rättsläge som ska uppnås genom direktivet såvida det inte finns stöd för detta i direktivet. Den säkerhetsnivå som fastställs i direktivet och de rättigheter och skyldigheter som de olika aktörerna ges i direktivet får därför inte äventyras vid genomförandet. Den omständigheten att direktivet är utformat som ett fullharmoniseringsdirektiv innebär att det nationella utrymmet vid genomförandet är betydligt mindre än annars. Till detta kommer att direktivet har utformats i nära anslutning till de allmänna principer och referensbestämmelser som finns i beslut 768/2008/EG. Det beslutet har även varit en förebild vid utformningen av en rad andra produktdirektiv som tagits fram inom EU. Detta medför att utgångspunkten för genomförandet av direktivet bör vara så direktivsnära som möjligt exempelvis i fråga om centrala termer och uttryck, såvida det inte finns starka skäl mot detta. Det innebär också att en del överväganden som gjorts vid genomförandet av andra produktdirektiv är aktuella även vid genomförandet av radioutrustningsdirektivet. Vissa förslag i propositionen är därför utformade mot bakgrund av hur sådana direktiv har genomförts i svensk lagstiftning. Det gäller särskilt genomförandet av och rådets direktiv /48/EG av om leksakers säkerhet, som var det första direktiv som anpassades efter beslut 768/2008/EG och som i huvudsak genomförts genom lagen (2011:579) om leksakers säkerhet. Regeringens förslag: En ny radioutrustningslag ska ersätta lagen om radio- och teleterminalutrustning. Lagen ska innehålla bestämmelser om tillhandahållande av radiout- rustning på marknaden och om viss användning av sådan utrustning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Det föreslogs dock inte att det skulle anges i lagen att den om- fattar användning av radioutrustning. Remissinstanserna: () föreslår att det anges att lagen också omfattar ibruktagande av radioutrustning. bolaget () noterar att lagen även gäller användning Övriga remissinstanser stöder förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag Radioutrustningsdirektivet ersätter direktiv /5/EG om radioutrust- ning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrust- Det tidigare direktivet har genomförts genom lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning (RTTL). RTTL bygger vidare på den lagstiftningsteknik som användes vid genom- förandet av teleterminaldirektiv och som innebär att i lag med- delas endast vissa grundläggande bestämmelser om villkoren för att släppa ut utrustning på marknaden (se prop. 1992/93:72 s. 11 f. och 16 och prop. 1999/2000:51 s. 19 f.). Med stöd av bemyndiganden i lagen och i förordning har sedan PTS meddelat de närmare föreskrifter som behövs för att genomföra direktivet. Denna typ av lagstiftningsteknik är vanlig vid genomförandet av direktiv inom det harmoniserade produktområdet. Radioutrustningsdirektivets materiella bestämmelser är omfattande och detaljerade och lämpar sig därför inte för en fullständig lagreglering. En reglering på lägre nivå än lag ger dessutom större flexibilitet vid behov av justeringar till följd av ändrade bestämmelser eller tillkomsten av delegerade akter (se artiklarna 3.3, 4.2 och 5.2) eller genomförandeakter (se artiklarna 2.2, 4.3, 5.3, 8.2, 10.10, 33.4, 41.1 och 42.4). Lagstiftningen på området bör därför även fortsättningsvis ha en utpräglad ramlagskaraktär. De mer grundläggande bestämmelserna om villkoren för att släppa ut och tillhandahålla radioutrustning på marknaden och de ekonomiska aktörernas roller, liksom bestämmelserna om marknadskontroll, bör genomföras i lag, medan de närmare kraven på radioutrustning och skyldigheterna för ekonomiska aktörer att vidta åtgärder med avseende på radioutrustning även fortsättningsvis bör meddelas i myndighetsföreskrifter. Även med denna utgångspunkt kräver direktivet åtskilliga ändringar av RTTL. Vidare finns det behov av ytterligare reglering i flera avseenden. Radioutrustningsdirektivet har också ett delvis annat tillämpningsområde än direktiv. Teleterminalutrustning som inte är radioutrustning faller exempelvis utanför tillämpningsområdet för radioutrustningsdirektivet och bör därmed inte längre omfattas av regleringen. Detta medför, förutom ett antal ändringar i sak, att lagens rubrik behöver ändras. De lagändringar som krävs är sammanfattningsvis så omfattande att RTTL bör ersättas av en ny radioutrustningslag. Teleterminalutrustning som inte är radioutrustning – t.ex. fasta telefoner och nätverkskort för datorer – kommer därmed i allmänhet att omfattas enbart av de krav på elsäkerhet och elektromagnetisk kompatibilitet som gäller för elektriska apparater. Krav på radioutrustning och tillhandahållande och användning av sådan utrustning Direktivet syftar enligt artikel 1.1 till att upprätta en rättslig ram för tillhandahållande på marknaden och ibruktagande av radioutrustning. Med radioutrustning avses enligt artikel 2.1.1 elektriska eller elektroniska produkter som avsiktligt avger eller tar emot radiovågor för radiokommunikation eller radiobestämning och elektriska eller elektroniska produkter som måste kompletteras med ett tillbehör, t.ex. antenn, för att avsiktligt avge eller ta emot radiovågor för radiokommunikation eller radiobestämning. I direktivet anges också detaljerade krav på hur radioutrustning ska vara konstruerad och tillverkad. Det bör i början av lagen anges att den innehåller bestämmelser om tillhandahållande av radioutrustning på marknaden. Den nya lagen kommer inte att innehålla några bestämmelser om villkor för ibruktagande av radioutrustning. Som PTS och har noterat kommer lagen att innehålla bestämmelser om visning och demonstrationer av radioutrustning på mässor och liknande, se avsnitt 6.11. 2015/16:93 användning av radioutrustning innebär inte att utrustningen har tagits i bruk med direktivets terminologi. Det är däremot motiverat att ange i lagen att den även omfattar viss användning av radioutrustning. Undantag från lagens tillämpningsområde Regeringens förslag: Lagen ska inte omfatta 1. radioutrustning som används av radioamatörer för amatörradio- 2. marin utrustning, 3. produkter, delar och anordningar ombord på luftfartyg, och 4. specialbyggd provningsutrustning avsedd för yrkesmän vid forsknings- och utvecklingsanläggningar. Regeringen ska få meddela föreskrifter om undantag från lagen i fråga om radioutrustning som uteslutande används för verksamhet som rör allmän säkerhet, försvar och nationell säkerhet eller statens verksamhet på det straffrättsliga området. Promemorians förslag överensstämmer regeringens förslag. Remissinstanserna stöder förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 1.2 i direktivet jämfört med dess bilaga 1, i den rättade lydelsen, följer att viss utrustning inte om- fattas av direktivet. 1. radioutrustning som används av radioamatörer för amatörradiotrafik och som inte tillhandahålls på marknaden, 2. marin utrustning, 3. vissa specificerade produkter, delar och anordningar ombord på luft- 4. specialbyggd provningsutrustning avsedd för yrkesmän, uteslutande för användning vid forsknings- och utvecklingsanläggningar för forskning Det bör anges i lagen att den inte omfattar dessa typer av radioutrust- Enligt artikel 1.3 ska direktivet inte tillämpas på radioutrustning som uteslutande används för verksamhet som rör allmän säkerhet, försvar, nationell säkerhet, inbegripet statens ekonomiska välstånd om verksam- heterna gäller frågor som rör nationell säkerhet, eller statens verksamhet på det straffrättsliga området. En i sak motsvarande bestämmelse fanns I 3 § tredje stycket RTTL bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag för Regeringen har i 2 § förordningen (2000:124) om radio- och teleterminalutrustning föreskrivit att lagen inte ska gälla för utrust- ning som uteslutande används inom , Säkerhetspolisen, Försvarsmakten, eller vid verksamhet som materielverket bedriver på uppdrag av Försvarsmakten Ett motsvarande bemyndigande bör föras in i den nya lagen. sätt som tidigare bör det överlåtas åt regeringen att i förordning meddela