prop · H303158 · 2016-04-11 00:00:00 — Swedac har också ansvar för samordning av marknadskontroll, inbegripet att tillsammans med andra myndigheter verka för en effektiv och behovsanpassad marknadskontroll nationellt och inom EU, bl.a. genom marknadskontrollrådet och genom tillämpning av förordning (EG) nr 765/2008. 4.3Det nya direktivet om marin utrustning För att åtgärda de brister som har konstaterats enligt direktiv om marin utrustning (se avsnitt 4.1) föreslog kommissionen att direktiv skulle omarbetas helt och anpassas till den nya rättsliga ramen för saluföring av varor inom EU. Arbetet med att ersätta det gamla direktivet med ett nytt hade enligt kommissionen två syften: dels att förbättra genomförande- och verkställighetsmekanismerna, dels att förenkla lagstiftningen och garantera att IMO:s krav tillämpas Prop. 2015/16:158 och genomförs på ett harmoniserat sätt i hela EU. Mer specifikt gör man detta genom att anpassa det nya direktivet till rambeslutet 768/2008 och genom att förkorta, förenkla och förtydliga införlivandet av ändringar av IMO:s standarder (se avsnitt 1.4 i KOM(2012) 772 slutlig). Det nya direktivet om marin utrustning, 2014/90/EU, antogs och ska tillämpas av medlemsstaterna . I avsnitt 4.3.2 lämnas en sammanfattning av direktivets huvudsakliga innehåll. Direktivet i sin helhet finns i bilaga 1. Direktivet syftar till att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom en enhetlig tillämpning av de tillämpliga internationella instrumenten när det gäller marin utrusning. Direktivet syftar också till att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning i unionen. Direktivet ska tillämpas på marin utrustning som är avsedd att placeras eller är placerad ombord på ett s.k. . Ett är enligt direktivet ett fartyg som för flaggan för någon medlemsstat i EU och som omfattas av konvention om internationella regler till förhindrande av kollisioner till sjöss (COLREG), internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL) och internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS). För att direktivet ska vara tillämpligt krävs också att utrustningen ska kräva ett godkännande från flaggstatens administration enligt något s.k. internationellt instrument. Med internationella instrument avses dels de ovan nämnda konventionerna, men också de resolutioner och cirkulär från IMO som ger verkan åt de konventionerna, samt de provningsstandarder som är fastställda av en rad olika organisationer, däribland IMO, Internationella standardiseringsorganisationen (ISO), () och Internationella teleunionen (ITU). Krav som ska uppfyllas Direktivet anger att den utrustningen ska uppfylla kraven i de internationella instrumenten. Enligt direktivet är avsikten att kommissionen genom genomförandeförordningar ska ange vilka krav i de internationella instrumenten som ska uppfyllas. Det krävs således, till skillnad års direktiv, inte att medlemsstaterna genomför de konkreta kraven på utrustningen. Såväl utrustning som är avsedd att placeras ombord på ett , som utrustning som placeras ombord på ett sådant fartyg omfattas. Direktivet anger att marin utrustning som placeras ombord på ett EU- fartyg ska uppfylla de krav som är tillämpliga då utrust- 2015/16:158 ningen placeras ombord. Även utrustning som redan är placerad ombord kan komma att behöva uppfylla vissa krav. Tillverkaren ska med hjälp av ett anmält organ se till att utrustningen stämmer överens med kraven Tillverkaren ska upprätta teknisk dokumentation över den utrustningen. Att utrustningen uppfyller kraven ska sedan visas genom en s.k. bedömning av överensstämmelse. Tillverkaren av utrustningen ansvarar för att en sådan bedömning görs. Bedömningen utförs av ett s.k. anmält organ enligt vissa särskilt angivna förfaranden. Ett anmält organ är t.ex. ett företag som har utsetts av en medlemsstats behöriga nationella myndigheter att göra en sådan bedömning. I har Swedac till uppgift att utse sådana organ och att anmäla dessa till kommissionen. Denna uppgift är generellt reglerad i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll och kommer därmed att omfatta även utseende och anmälan av organ enligt det nya direktivet. I finns ett anmält organ under direktivet 96/98/EG, SP . Inom EU finns det drygt 40 sådana anmälda organ. Om utrustningen uppfyller kraven ska en försäkran upprättas och utrustningen förses med rattmärke Om utrustningen har visat sig överensstämma med kraven ska tillverkaren upprätta en s.k. EU-försäkran om överensstämmelse, där det ska försäkras att utrustningen uppfyller föreskrivna krav. Utrustningen ska vidare förses med ett s.k. rattmärke. Rattmärket motsvarar den CE-märk- ning som görs för andra produkter som omfattas av harmoniserad produktlagstiftning. I och med att försäkran upprättas och utrustningen förses med rattmärket tar tillverkaren på sig ansvaret för att den utrustningen är utformad och tillverkad i enlighet med kraven och ikläder sig de skyldigheter som uppställs i direktivet. Utrustningen ska vidare förses med identifieringsmärkning och tillverkarens namn och kontaktuppgifter. Tillverkaren är också skyldig att tillhandahålla bruksanvisningar, säkerhetsinformation och viss annan dokumentation och information om utrustningen. Direktivet kräver att tillverkaren ska vidta åtgärder om tillverkaren har skäl att tro att en produkt som har fått ett rattmärke ändå inte överensstämmer med tillämpliga krav. Tillverkaren ska då vidta de korrigerande åtgärder som krävs för att få produkten att överensstämma med kraven eller dra tillbaka produkten från marknaden. Direktivet innehåller en rad bestämmelser om förfarandet kring att utse och anmäla de organ som ska utföra bedömningen av överensstämmelse. Bestämmelserna är i princip uteslutande kopierade från det ovan nämnda rambeslutet 768/2008 och motsvarar således det gemensamma regelverket (se avsnitt 4.2). En sektorsspecifik bestämmelse bör dock nämnas. Enligt artikel 18.2 i direktivet om marin utrustning ska anmälda organ Någon motsvarande regel finns inte i Prop. 2015/16:158 rambeslutet. Medlemsstaterna ska genomföra marknadskontroll i enlighet med för marknadskontroll som fastställs i kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008. De nationella infrastrukturerna och programmen för marknadskontroll ska i det sammanhanget ta hänsyn till särdragen i sektorn för marin utrustning. Direktivet reglerar vidare förfarandet för att hantera utrustning som kan antas utgöra en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. Bland annat kan tillverkaren åläggas att vidta korrigerande åtgärder, t.ex. att dra tillbaka utrustningen från marknaden. Även produkter som i och för sig uppfyller kraven men ändå utgör en risk ska bli föremål för åtgärder enligt ett visst förfarande. Tillverkaren och andra berörda aktörer, t.ex. importörer och distributörer, har en skyldighet att samarbeta med marknadskontrollmyndigheten. Direktivet innehåller också vissa bestämmelser om uppgifter för flaggstatens myndigheter. Bestämmelserna ska ses mot bakgrund av att flaggstaten enligt krav i internationella instrument bl.a. ansvarar för att utfärda certifikat för fartyg som för dess flagg. Direktivet innehåller i sig inte någon uttrycklig bestämmelse om att medlemsstaterna ska införa sanktioner. Emellertid anges i artikel 9.4 att användningen av rattmärket omfattas av de allmänna principer om CE- märkning som fastställs i förordning (EG) nr 765/2008. Enligt artikel 30.6 i förordningen ska medlemsstaterna bl.a. vidta sanktioner för överträdelser av bestämmelserna om märkning. Direktivets hänvisning till denna bestämmelse innebär sålunda att medlemsstaterna ska vidta sanktioner för överträdelser av bestämmelser om rattmärkningen. Det ska också nämnas att medlemsstaterna enligt artikel 25.1 i direktivet ska genomföra marknadskontroll i enlighet med om marknadskontroll som fastställs i kapitel III i förordning (EG) nr 765/2008. Artikel 41 i förordningen kräver att sanktioner införs för överträdelser av förordningens bestämmelser. Därmed finns det indirekt ett krav på sanktioner även för överträdelser av bestämmelserna om marknadskontroll av marin utrustning. 2015/16:158 5 En ny lag om marin utrustning Regeringens förslag: Direktivet om marin utrustning ska genomföras genom framför allt en ny lag, benämnd lag om marin utrustning. Lagen ska vara en ramlag som kompletteras av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna berör inte frågan Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) välkomnar att regeringen valt att genomföra direktivet genom en ny lag med tillhörande förordning och bemyndiganden att utfärda myndighetsföreskrifter, då det nationella genomförandet på detta sätt blir lättare att följa. Skälen för regeringens förslag: Direktiv /98/EG om marin utrustning är genomfört huvudsakligen i Transportstyrelsens föreskrifter om marin utrustning (grundförfattning TSFS 2009:52). Enligt ingressen till föreskrifterna är dessa meddelade med stöd av 2 kap. 1 § fartygssäkerhetsförordningen (2003:438). Bestämmelsen i fartygssäkerhetsförordningen är i sin tur meddelad med stöd av 7 kap. 2 § 1 fartygssäkerhetslagen (2003:364), förkortad FSL. Enligt bestämmelsen i FSL får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om bl.a. hur ett fartyg ska vara utrustat. Direktivet innehåller dock egentligen inte bestämmelser om hur fartyg ska vara utrustade, utan hur själva utrustningen i sig ska vara tillverkad och kontrollerad. Direktivets krav riktar sig i huvudsak till tillverkare och andra ekonomiska aktörer, och endast indirekt till fartyg och redare. Endast de sistnämnda omfattas av FSL:s tillämpningsområde. Det kan således ifrågasättas om nuvarande bemyndigande är tillräckligt för Transportstyrelsen att meddela sådana föreskrifter om marin utrustning som krävs enligt det nya direktivet. Det är möjligt för att delegera föreskriftsrätten på detta område till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (se 8 kap. 3 och 10 §§ regeringsformen). Ett genomförande i befintlig lagstiftning, dvs. FSL, skulle dock förmodligen kräva såväl en justering av bemyndigandet i FSL som en ändring av den lagens tillämpningsområde. En lämpligare lösning skulle kunna vara att genomföra direktivet genom en särskild lagstiftning, skild från FSL. Det finns flera anledningar till detta. De nya reglerna behöver gälla en vidare krets av subjekt än FSL omfattar. Till skillnad från systematiken i FSL kommer den detaljerade regleringen av vilka krav utrustningen ska uppfylla inte att ske på myndighetsnivå utan göras av kommissionen i form av genomförandeförordningar. På andra områden där harmoniserade produktdirektiv har genomförts har detta i flera fall också gjorts i form av särskilda ramlagar, se t.ex. lagen (2011:579) om leksakers säkerhet, lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar samt förslaget till lag om radioutrustning (se prop. 2015/16:93). Dessutom kommer Swedac att ha en betydande roll i genomförandet, vilket Swedac inte har enligt FSL i Prop. 2015/16:158 övrigt. Det finns således flera skäl till att det är mest lämpligt att genomföra direktivet genom en ny, särskild lag, skild från FSL. Lagen bör lämpligen benämnas lag om marin utrustning och innehålla rambestämmelser. Lagen bör kompletteras av mer detaljerade föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Lagens syfte och tillämpningsområde m.m. Regeringens förslag: Lagen ska syfta till att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom krav på hur marin utrust- ning ska vara tillverkad och kontrollerad. Lagen ska också ha till syfte att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning inom Euro- peiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Lagen ska tillämpas på utrustning som är placerad eller är avsedd att placeras på ett fartyg som för flagg från en stat inom EES och som omfattas av någon av de internationella konventionerna (), om det enligt konventionen krävs att den stat vars flagga fartyget för Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Tillämpningsområdet är dock i promemorians förslag begränsat till EU- Promemorian föreslår vidare ett bemyndigande att i före- skrift meddela vilka internationella konventioner som avses. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anför att om direktivet antas som en del i bör detta förtydligas och framgå av tillämp- Kammarrätten i föreslår att begreppet inter- nationella konventioner definieras i lagen i stället för i förordning. Sjöfart stöder förslag till regelverk som bidrar till att kvalitetsnivån på marin utrustning kan säkerställas på ett bättre sätt. kommunikationsfacket välkomnar lagstiftning med syfte att förbättra Skälen för regeringens förslag Av artikel 1 framgår att direktivet har till syfte att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom en enhetlig tillämpning av de tillämpliga internationella instrument som avser marin utrustning, samt att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning i unionen. Den enhetliga tillämpningen består mer konkret i att utrustningen ska tillverkas och kontrolleras enligt internationella krav och provnings- Det är lämpligt att innehållet i artikeln tas in i en inledande bestämmelse i lagen för att upplysa om lagens syfte. vad som anförs nedan om att direktivet väntas införlivas i avtalet för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) bör detta återspeglas i Det är värt att framhålla att den föreslagna lagen endast kommer att innehålla bestämmelser om den utrustningen i sig, och inte om vilken utrustning som faktiskt ska eller får finnas ombord på fartyg. Vilken utrustning som ska eller får finnas ombord på ett fartyg regleras förvisso också i de internationella konventioner som direktivet hänvisar till. Dessa krav är dock genomförda i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, fartygssäkerhetslagen (2003:364) och barlastvattenlagen (2009:1165) eller i föreskrifter meddelade med stöd av de lagarna. I avsnitt 4.1 redogörs närmare för uppdelningen av regelverken. Enligt artikel 3.1 ska direktivet gälla för utrustning som är placerad eller avsedd att placeras ombord på ett och för vilken godkännande från flaggstatens administration krävs enligt internationella instrument, oberoende av om fartyget befinner sig i unionen då utrustningen placeras ombord. I den föreslagna lagen bör det föras in en bestämmelse som genomför direktivets reglering i fråga om tillämpningsområdet. En viss anpassning av lydelsen av artikel 3.1 bör dock göras vid genomförandet. Skrivningen i artikeln antyder att det kan finnas krav på godkännande från administrationen – förutom i konventioner – även i resolutioner och cirkulär från IMO som ger verkan åt konventionerna eller i provningsstandarder, dvs. i vad som enligt definitionen i artikel 2.5 ingår i begreppet internationella instrument. Krav på godkännande från flaggstaters administrationer torde dock såvitt är bekant endast förekomma i konventioner och tillhörande protokoll och koder, dvs. vad som enligt artikel 2.3 i direktivet är definierat som internationella konventioner. Dessutom kan det konstateras att den rätt som kommissionen enligt artikel 35.2 har att anta genomförandeakter om vilka krav som utrustningen ska uppfylla endast gäller utrustning som i enlighet med internationella konventioner måste vara godkända av flaggstaten. Oavsett om det förekommer sådana krav på godkännande av administrationen på andra ställen än i konventioner kan de genomförandeakter som kommer att ange de faktiska kraven på utrusningen endast vara sådana som kräver godkännande av administrationen enligt någon konvention. Regeringen, liksom Transportstyrelsen, anser att den svenska lagtexten bör återspegla detta faktum. I artikel 3.1 anges vidare att tillämpningsområdet gäller . Enligt definitionen i artikel 2.2 avses med ett fartyg som för en medlemsstats flagg och omfattas av de internationella konventionerna. De konventioner som avses är enligt artikel 2.3 COLREG, MARPOL och SOLAS, se avsnitt 4.3.2. Dessa konventioner har emellertid inte samma tillämpningsområde. Tillämpningsområdena skiljer sig åt bl.a. i fråga om typ av fartyg, dess bruttodräktighet eller i vilken trafik fartyget går. Det kan inte vara avsikten att endast utrustning på fartyg som omfattas av samtliga konventioner ska omfattas av direktivet, utan det bör räcka om någon av konventionerna är tillämplig. Transportstyrelsen har därutöver påtalat att om direktivet antas som en del i bör detta förtydligas och framgå av tillämpningsområdet. I det avseendet kan det påpekas att direktiv om marin utrustning har införlivats med . Enligt vad regeringen erfar har varken , eller framställt några invändningar mot det nya direktivet om Det får därför endast anses vara en tidsfråga innan Prop. 2015/16:158 direktivet införlivas med . som ett fartyg som för flagg från en stat inom EES och som omfattas av någon av de internationella konventionerna. Även om fartygen i fråga sålunda utöver att föra en EU-medlemsstats flagg även kan föra flagg från , och bör direktivets benämning EU- fartyg behållas i lagtexten. Även i övrigt bör den föreslagna lagen avse EES-området. I fråga om de internationella konventioner som avses är regeringen, i likhet med Kammarrätten i , av uppfattningen att det bör framgå direkt av lagen vilka internationella konventioner som avses. Direktivets definition av internationella konventioner bör därför föras in i lagen. För att den utrustningen ska omfattas av direktivets bestämmelser krävs vidare, enligt artikel 3.1, att det enligt den internationella konventionen i fråga krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Enligt artikel 2.1 utgör detta också definitionen på marin utrustning. Definitionen bör tas in i lagen. Lagen bör således vara tillämplig på utrustning som är placerad eller är avsedd att placeras på ett fartyg som för flagg från en medlemsstat i EES och som omfattas av någon av de internationella konventionerna (EU- fartyg), om det enligt konventionen krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Bestämmelsen om tillämpningsområdet i den föreslagna lagen bör alltså ha den nu angivna innebörden. 5.3Krav på marin utrustning 5.3.1Allmänna krav på marin utrustning Regeringens förslag: utrustning ska uppfylla de krav som framgår av direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet och föreskrifter som har meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om tillfälliga krav på marin utrustning. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att marin utrustning ska uppfylla de krav som anges i de internationella instrumenten i enlighet med de genomförandeakter som har antagits av Europeiska kommissionen. I promemorian finns bemyndigandet att meddela tillfälliga krav i en egen bestämmelse. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att begreppet internationella instrument bör definieras direkt i lag i stället för i förordning. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) menar att utrustningen måste uppfylla kraven vid två olika tidpunkter, dels när den släpps ut på marknaden, dels när den placeras ombord. Skälen för regeringens förslag Allmänna krav på marin utrustning Artikel 4 i direktivet innehåller bestämmelser om vilka krav den utrustningen ska uppfylla. Enligt den första punkten i artikeln ska marin utrustning uppfylla de krav vad gäller utformning, konstruktion och prestanda som anges i de internationella instrument som är tillämpliga då utrustningen placeras ombord. I fråga om vad det är för krav som ska uppfyllas måste bestämmelsen läsas tillsammans med punkterna 2 och 4 i samma artikel och artikel 35.2. Av dessa artiklar framgår att de utformnings-, konstruktions- och prestandakrav och de provningsstandarder som krävs enligt internationella instrument och som marin utrustning ska uppfylla ska genomföras på ett enhetligt sätt genom genomförandakter antagna av kommissionen. Kommissionen ska också, med beaktande av de tidsramar som gäller inom varvsindustrin, fastställa de datum från och med vilka kraven ska tillämpas och senaste datum för utsläppande på marknaden respektive ombordplacering för marin utrustning som tillverkats enligt äldre krav. Genomförandeakterna ska enligt artikel 35.5 antas i form av kommissionsförordningar. Kommissionsförordningarna ska antas i enlighet med det s.k. granskningsförfarandet med stöd av kommittén för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (Coss), se artikel 38. Det är således inte avsikten att de konkreta kraven på den utrustningen i sig ska genomföras i de nationella rättsordningarna. I stället ska kommissionen i direkt tillämpliga rättsakter för varje marin utrustningsartikel ange vilka krav som ska gälla. Som framgår av artikel 35.2 ska såväl utformnings-, konstruktions- och prestandakrav på marin utrustning som provningsstandarder genomföras på detta sätt. Det kan i sammanhanget framhållas att provningsstandarderna, utöver att ange hur det ska verifieras att marin utrustning uppfyller utformnings-, konstruktions- och prestandakraven, även i sig kan innehålla krav på marin utrustning. När det i direktivet anges att marin utrustning ska uppfylla tillämpliga krav i direktivet avses alltså även sådana krav som kan framgå av provningsstandarderna. Enligt artikel 4.1 ska marin utrustning som placeras ombord på fartyg uppfylla de krav som är tillämpliga då utrustningen placeras ombord. Som bestämmelsen anger gäller detta i fråga om utrustning som placeras ombord. Av artikel 1 och skäl 7 i direktivet framgår att syftet med direktivet bl.a. är att tillämpa kraven i de internationella instrumenten på ett enhetligt sätt i fråga om marin utrustning som är avsedd att placeras ombord och att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning, så att utrustning som uppfyller kraven kan cirkulera fritt på den inre marknaden. Som Swedac påpekar gäller direktivet sålunda inte bara för utrustning som faktiskt placeras ombord utan även för utrustning som är avsedd att placeras ombord. Med andra ord omfattas även utrustning som släpps ut för cirkulation på marknaden. I artikel 12 anges vidare att i och med att tillverkarna anbringar rattmärket tar de på sig ansvaret för att den utrustning på vilket märket anbringas är utformad och tillverkad i enlighet med de tekniska specifikationerna och de standarder som genomförs i enlighet med artikel 35.2, dvs. de genomförandeakter i vilka kraven och provningsstandarder Vid antagandet av dessa akter ska kommissionen också uttryckligen fastställa de datum från och med vilka kraven och provningsstandarderna ska tillämpas, inbegripet datumen för utsläppande på marknaden och placering ombord. Det kan sålunda konstateras att när tillverkaren rattmärker en produkt, ska detta ske som en följd av att utrustningen uppfyller kraven. På det sättet kan kravet i artikel 1 om fri rörlighet för marin utrustning som uppfyller kraven uppnås. Direktivet – såsom Swedac också påpekat – måste sålunda läsas så att marin utrustning som inte placeras ombord, dvs. utrustning som släpps ut för cirkulation på marknaden, ska uppfylla kraven . För att genomföra avsikten med artikel 4.1 och 4.4 bör det, i likhet med vad som föreslås i promemorian, i lagen införas en bestämmelse med innebörd att marin utrustning ska uppfylla de krav som framgår av de genomförandeakter som antagits av kommissionen med stöd av artikel 35.2. Såväl utformnings-, konstruktions- och prestandakrav som provningsstandarder kommer att framgå av dessa genomförandeakter. Med krav avses alltså även sådana konkreta krav på marin utrustning som kan finnas i provningsstandarderna.