prop · H303166 · 2016-04-21 00:00:00 — Skrotningsersättning får, i mån av tillgång på medel i bilskrotningsfonden, ges till den som äger en uttjänt bil som lämnas för skrotning och för vilken ett sådant mottagningsbevis som avses i 15 kap. 24 § utfärdas, om bilen Skrotningsersättning får, i mån av tillgång på medel i bilskrotningsfonden, ges till den som äger en uttjänt bil som lämnas för skrotning och för vilken ett sådant mottagningsbevis som avses i 15 kap. 33 § 1 utfärdas, om bilen 1.är av en årsmodell äldre än 1989 och enligt vägtrafikregistret inte var avställd , eller 2.har tillfallit kommunen enligt lagen (1982:129) om flyttning av fordon i vissa fall. Skrotningsersättning får inte ges om en sådan ersättning eller ersättning av motsvarande art enligt äldre föreskrifter har betalats ut för bilen. Denna lag träder i kraft . 2.8Förslag till lag om upphävande av lagen (2004:1385) om kreditering på skattekonto av stöd för investeringar i källsorteringsutrymmen Härigenom föreskrivs att lagen (2004:1385) om kreditering på skattekonto av stöd för investeringar i källsorteringsutrymmen ska upphöra att gälla vid utgången av . Ärendet och dess beredning Denna proposition syftar till att förtydliga avfallshierarkin i svensk rätt och att språkligt och redaktionellt modernisera bestämmelserna i miljö- I pågår ett arbete med att undersöka hur ansvaret för den fysiska insamlingen av förpackningsavfall och returpapper ska kunna läggas på kommunerna. Det arbetet är inte slutfört. nen innehåller därför inga förslag som ändrar ansvarsfördelningen eller som föregriper den beredningen. och rådet har antagit direktiv /98/EG av den om avfall och om upphävande av vissa direktiv. anledning av det nya direktivet tog fram promemorian Nya avfallsregler (Ds 2009:37) med förslag till ändringar i bl.a. miljöbal- ken och den tidigare avfallsförordningen (2001:1063). ning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag återges i Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 3. Remissvaren och en sammanställning av dem finns tillgängliga i Miljö- och (dnr M2009/01551/R). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i upp- drag att göra en allmän översyn av avfallsområdet. redovisade utredningen sitt betänkande Mot det hållbara samhället – resurseffektiv avfallshantering (SOU 2012:56). betänkandet finns i bilaga 4. Utredningens lagförslag återges i bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissvaren och en sammanställning av dem finns till- gängliga i Miljö- och (dnr M2012/02143/Ke). Lagen om kreditering på skattekonto för stöd för investeringar i Lagen (2004:1385) om kreditering på skattekonto för stöd för invest- eringar i källsorteringsutrymmen avser stödberättigande åtgärder som har utförts till och med den Bestämmelserna i lagen bör upphävas eftersom de kopplar till skattebetalningslagen (1997:483) som upphävdes genom skatteförfarandelagen (2011:1244). Lagändringen behandlades i lagråds- remissen och EU:s kemikalielagstiftning. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttran- de över det lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i Regeringen behandlar och bemöter Lagrådets synpunkter i av- 2015/16:166 snitt 6.2, 6.2.1, 6.2.3, 6.2.4, 6.2.8, 6.3, 6.3.2 samt i författningskommentarerna. Med anledning av Lagrådets yttrande har vissa bestämmelser omnumrerats vilket har lett till ändrade följdhänvisningar. Synpunkterna har även lett till att rubriken ”Tillståndspliktiga insamlingssystem” i lagrådsremissens förslag har utgått, att rubriken närmast före 29 § i lagrådsremissens förslag (nuvarande 30 §) har ändrat lydelse och att 45 § i lagrådsremissens förslag har utgått. I förhållande till lagrådsremissen har språkliga och redaktionella ändringar gjorts i 22 kap. 1 a och 25 d §§, 24 kap. 5 § och 29 kap. 9 §. Dessutom har rubriken närmast före den föreslagna 24 § utgått. De sistnämnda ändringarna är författningstekniska och även i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Lagrådets yttrande har därför inte inhämtats i de delarna. 4 Svensk avfallshantering och gällande rätt 4.1 Utgångspunkter för svensk avfallshantering Jordens befolkning ökar och det gör även antalet länder med ekonomisk har det funnits en stark koppling mellan mängden avfall och ekonomisk tillväxt, dvs. avfallsmängderna har ökat när konsumtio- nen har ökat. Den ökade konsumtionen leder till ökad efterfrågan på rå- varor och som en följd minskar tillgången på jungfruliga råvaror. minska mängden avfall och att i så stor utsträckning som möjligt använda det avfall som ändå uppstår som en resurs är därför en av vår tids största Enligt det övergripande målet för miljöpolitiken i ska vi till nästa generation () lämna över ett samhälle där de stora miljöpro- blemen är lösta, utan att orsaka ökade miljö- och hälsoproblem utanför Ett övergripande mål för svensk avfallshantering har också slagits fast inom ramen för miljökvalitetsmålet God bebyggd Enligt preciseringen för avfall ska avfallshanteringen vara ”effek- tiv för samhället, enkel att använda för konsumenterna och att avfallet förebyggs som resurserna i det avfall som uppstår tas till vara i så hög grad som möjligt samt att avfallets påverkan på och risker för hälsa och miljö minimeras”. Avfallspolitiken syftar således till att om- händerta avfallet på ett långsiktigt hållbart sätt så att miljöpåverkan kan minimeras och avfallet som en resurs kan utnyttjas igen. Resurseffektivitet står högt på dagordningen globalt, inom EU och i Avfall är en viktig resurs som kan utnyttjas betydligt mer. väl fungerande omhändertagande av avfall är en av de nödvändiga infra- strukturerna i samhället. I sker avfallshanteringen betydligt mer resurseffektivt jämfört med . Vi har blivit allt bättre på att utnyttja materialet och den energi som finns i avfallet. den pekar dock mot ökande avfallsmängder, trots att målet både inom EU och i är att mängderna ska minska. forskning och utveckling i ) har genomfört scenarioberäk- ningar som visar att avfallsmängderna i riskerar att fördubblas Prop. 2015/16:166 om inga åtgärder vidtas för att vända trenden. nimera mängden avfall som uppstår kan samhället tillgodogöra sig stora miljövinster. I de fall avfall ändå uppstår bör materialet och energin i avfallet tas om hand på ett så effektivt sätt som möjligt. Stora miljövinster kan också göras genom att minska mängden skadliga ämnen i produkter. Även om användningen av många av de skadligaste ämnena i produkter har upphört eller minskat så har användningen av liknande ämnen med något mindre skadliga egenskaper, eller med delvis okända hälso- eller miljöegenskaper, ökat. Det gäller bland annat olika typer av flamskyddsmedel och mjukgörare. Minskad användning av skadliga ämnen i produkter innebär också ett renare avfall och en högre kvalitet på de råvaror som materialåtervinning kan ge. Risken för spridning av skadliga ämnen från avfallshanteringen i stort minskar också. Avfallshanteringens infrastruktur omfattar både insamling och transport av avfallet och behandling av avfallet i olika former. Hushåll, offentliga verksamheter och företag är beroende av att offentliga eller privata aktörer tar hand om avfallet. Avfallshanteringens infrastruktur ska ses som en del av den övriga samhällsplaneringen och utformas på ett energi- och resurseffektivt sätt och så att hållbar konsumtion kan främjas. Detta måste ske med ett långsiktigt perspektiv. I städer och tätorter finns goda förutsättningar för en väl utbyggd infrastruktur av hållbara, tekniska försörjningssystem för transporter, energiförsörjning, avfallshantering samt vatten och avlopp. Dessa kan också integreras med varandra. Avfall kan t.ex. återvinnas till biobränsle som sedan kan användas som drivmedel för stadsbussar samt produktion av värme och energi. Avfallshanteringen utanför städer och tätorter har andra förutsättningar som det måste tas hänsyn till vid planeringen av hur avfallet bäst ska tas om hand. 4.2Nuvarande rättslig reglering om avfall Den övergripande rättsliga regleringen om avfall på EU-nivå är och rådets direktiv /98/EG av om avfall och upphävande av vissa direktiv (ramdirektivet om avfall). Syftet med direktivet är att skydda människors hälsa och miljön genom att vidta avfallsförebyggande åtgärder och genom att minska de negativa följderna av generering och hantering av avfall samt att minska resursanvändningens allmänna påverkan och få till stånd en effektivisering av denna användning. En central del av direktivet är den s.k. avfallshierarkin. Hierarkin innebär att medlemsstaternas första prioritet i lagstiftning och politik ska vara att främja avfallsförebyggande åtgärder. Hierarkin anger även en prioriteringsordning vid valet av metod för behandling av det avfall som uppstår. Utgångspunkten är att avfallet i första hand ska förberedas för återanvändning, i andra hand materialåtervinnas, i tredje hand återvinnas på annat sätt (t.ex. genom energiåtervinning) och i sista hand bortskaffas. Hierarkin är inte absolut utan avvikelser kan göras för enskilda avfalls- strömmar för att främja det alternativ som ger bäst resultat för miljön som helhet. Direktivet innehåller dessutom bestämmelser för hur avfall ska hanteras, tillståndskrav, registreringskrav för viss avfallshantering, krav på att föra anteckningar, krav på upprättande av avfallsplaner och avfallsförebyggande program samt återvinningsmål för vissa avfallsslag. Utöver ramdirektivet innehåller och förordningar som reglerar specifika avfallsslag och avfallshanteringar. Av dessa kan nämnas och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 av om transport av avfall, och rådets direktiv /62/EG av om förpackningar och förpackningsavfall, och rådets direktiv /19/EU av om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk utrustning (WEEE) och och rådets förordning (EG) nr 1069/2009 av om hälsobestämmelser för animaliska produkter och av dessa framställda produkter som inte är avsedda att användas som livsmedel. I 15 kap. finns bestämmelser om avfall som bl.a. reglerar avfallsinnehavares, kommuners och producenters ansvar för avfallshanteringen. Utgångspunkten är att den som innehar avfall ska se till att det hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. För vissa avfallsslag underlättas innehavarens ansvar för hela eller delar av avfallshanteringen genom bestämmelser om skyldighet för andra att ta på sig ansvaret. Kommunen ansvarar t.ex. för insamling och behandling av hushållsavfall. Enligt får regeringen även i vissa fall meddela föreskrifter om att kommunerna ska transportera bort och ta hand om annat avfall än hushållsavfall. Regeringen har även meddelat föreskrifter om producentansvar. Det finns ett reglerat producentansvar för förpackningar, returpapper, däck, bilar, elektriska och elektroniska produkter, glödlampor och vissa belysningsarmaturer, batterier och läkemedel. Producentansvaret regleras i gällande rätt i ett flertal förordningar, bl.a. förordningen (2014:1073) om producentansvar för förpackningar, förordningen (2014:1074) om producentansvar för returpapper och förordningen (2014:1075) om producentansvar för elutrustning. I 15 kap. finns också bestämmelser om hur avfall ska hanteras, framför allt i form av bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter på området. Regeringen har bl.a. möjlighet att bestämma att vissa slag av avfall ska förvaras och transporteras bort skilt från annat avfall. Kapitlet innehåller också bestämmelser med förbud mot nedskräpning och dumpning. Enligt 15 kap. ska också varje kommun upprätta en renhållningsordning. I renhållningsordningen ska det finnas en avfallsplan och de föreskrifter om hantering av avfall som gäller för kommunen. Avfallsplanen ska även beskriva kommunens åtgärder för att minska avfallets mängd och farlighet. Bemyndigandena i 15 kap. ger regeringen omfattande möjligheter att meddela föreskrifter, bl.a. föreskrifter om hantering av avfall och sådana föreskrifter om avfall, avfallsplanering och begräns- ning i fråga om avfallstransporter som följer av medlemskap i . 2015/16:166 EU. Regeringen har med stöd av bemyndigandena meddelat flera förord- ningar på avfallsområdet, t.ex. avfallsförordningen (2011:927). Det är i stora delar med avfallsförordningen som ramdirektivet om avfall genomförs i svensk rätt. I förordningen finns bl.a. bestämmelser om hur avfall ska hanteras och bestämmelser om tillståndsplikt och anmälningsplikt för viss hantering av avfall, krav på transportdokument och skyldighet för vissa verksamhetsutövare att föra anteckningar om avfallsmängder. Utöver de regler som är specifika för avfall och dess hantering finns även de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. . Vid hantering av avfall, liksom vid all annan verksamhet, måste alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd utföra de skyddsåtgärder, följa de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att undvika olägenhet eller skada för människors hälsa eller miljön. Bestämmelser om tillståndsplikt och anmälningsplikt för vissa verksamheter finns i 9 kap. samt i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Av dessa följer bl.a. krav på tillstånds- eller anmälningsplikt för vissa anläggningar för återvinning samt för bortskaffande av avfall. I 19 och 22 kap. finns bestämmelser om vilka uppgifter som ska finnas i ett tillståndsbeslut. Tillsynsbestämmelser finns i 26 kap., bestämmelser om avgifter, däribland renhållningsavgift och producentavgift, finns i 27 kap. och straffbestämmelser i 29 kap. Regeringens bedömning: Avfallshierarkin bör förtydligas i miljöbal- Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: I princip alla remissinstanserna stöder utredning- ens förslag att införa nya regler om avfallshierarkin i . , Kalmarsundsregionens Renhållare, , samt , och kommuner anser att förslaget inte minst innebär tydligare signaler till producenterna av varor att verka för att förebygga uppkomsten av avfall och att tillverka produkter som kan återanvändas och återvinnas. ningsinsamlingen FTI, , Metallkretsen, Fiske- by , (), Dagligvaruleverantörers Förbund , Plast- & Kemiföretagen, Pressretur, , Svensk Dagligvaruhandel, Livsmedelshandlarna, anser också att ett införande av avfallshierarkin i skulle ge en hårdare styrning av avfallshanteringen och säkerställa att insamlat material används till tillverkning av nya produkter i stället för att förbrän- nas och därmed försvinna ur kretsloppet. För att trygga vår framtida miljö behöver vi mer av allt, dvs. mer återanvändning, mer materialåter- 2015/16:166 men också mer energiåtervinning. Utredningen tillskriver avfallshierarkin ett för stort egenvärde. EU:s avfallshierarki syftar till att medlemsstaterna ska tillämpa en viss prioritetsordning i dess lagstiftning och politik, men prioritetsordningen är inte absolut. också att medlemsstaterna ska ta hänsyn till den allmänna påverkan på miljön, ekonomi och samhälle. Det är viktigt att ta sådana hänsyn. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 4 i ramdirektivet om av- fall innehåller den s.k. avfallshierarkin som ska gälla som prioriterings- ordning på området för lagstiftning och politik i medlemsstaterna. fallshierarkin innebär att avfallsförebyggande åtgärder ska vidtas i första Det betyder att medlemsstaterna ska införa regelverk eller andra styrmedel som leder till att avfallsmängderna minskar, att mängden skad- liga ämnen i material och produkter minskar och att de negativa konse- kvenserna av det avfall som uppstår minskar. Vid valet av behandlings- metod är utgångspunkten att förberedelse för återanvändning ska väljas i I andra hand ska avfallet materialåtervinnas och i tredje hand återvinnas på annat sätt (vilket bl.a. inkluderar energiåtervinning). hand ska avfallet bortskaffas. När avfallshierarkin tillämpas ska man dock främja de alternativ som ger bäst resultat för miljön som helhet. kan innebära att vissa avfallsflöden avviker från hierarkin, när det är mo- tiverat med hänsyn till ett livscykeltänkande kring den allmänna påver- kan av generering och hantering av sådant avfall. Avfallshierarkin fanns uttryckt redan i det tidigare ramdirektivet om avfall (direktiv /12/EG). Ett av syftena i samband med översynen av det direktivet var dock att lyfta fram betydelsen av att vidta avfallsföre- byggande åtgärder samt att ta hänsyn till produkters och materials hela livscykel, inte bara avfallsfasen. I det nya ramdirektivet om avfall (direk- tiv 2008/98/EG) infördes också uttrycket förberedelse för återanvändning som den återvinningsmetod som normalt sett bör väljas om det finns för- utsättningar för att göra det. Avfallshierarkin regleras även i gällande svensk rätt. 2 kap. 5 § ska t.ex. den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjlighet- erna till återanvändning och återvinning. Bestämmelsen ger uttryck för kretslopps- och hushållningsprinciperna. Dessa innebär att råvaror ska användas så effektivt som möjligt och att förbrukningen ska minimeras. förarbetena till bestämmelsen anges att i ”valet mellan återanvändning, återvinning, energiåtervinning och deponering bör den metod prioriteras som ger bäst resultat från resurshushållningssynpunkt utan att viktiga Detta torde i de allra flesta fall innebära att åter- användning väljs före materialåtervinning och först därefter energiutvin- ning, vilket dock i sin tur vanligtvis bör vara att föredra framför deponer- ing” (prop. 1997/98:45 del 2 s. 21). Hushållningsprincipen är en allmän hänsynsregel och gäller för alla verksamheter och alla åtgärder som vid- Principen ska således tillämpas såväl vid produktion av varor som vid hantering av avfall. I 2 kap. 7 § finns en bestämmelse om rimlighets- Den innebär att kraven i 2 kap. 2–5 §§ och 6 § första stycket gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem och att det vid denna bedömning ska tas särskild hänsyn till nyttan av skydds- åtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana Vid valet av behandlingsmetod för avfall kan en tillämpning av denna bestämmelse innebära att energiåtervinning kan väljas i stället för Prop. 2015/16:166 materialåtervinning om den senare metoden innebär kostnader för den enskilde som inte står i rimlig proportion till miljönyttan. Avfallshierarkin återspeglas även i vissa bestämmelser i nuvarande 15 kap. samt i föreskrifter meddelade med stöd av 15 kap. Regeringen får t.ex. meddela föreskrifter om att vissa slag av avfall ska förvaras och transporteras bort skilt från annat avfall om det behövs av återanvändnings- eller återvinningsskäl eller av andra hälso- eller miljöskäl samt meddela föreskrifter om förbud mot deponering av brännbart och organiskt avfall (15 kap. 19 och 20 §§ ). Sådana bestämmelser har införts i avfallsförordningen (2011:927) och i förordningen (2001:512) om deponering av avfall. Kommunernas avfallsplaner ska även innehålla uppgifter om kommunens åtgärder för att minska avfallets mängd och farlighet (15 kap. 11 § ). Samtliga dessa bestämmelser är avsedda att styra mot att avfallshierarkins syfte uppfylls. Med tanke på avfallshierarkins centrala roll på avfallsområdet bör den dock komma till tydligare uttryck i svensk rätt. På så sätt kan den på ett bättre sätt styra utvecklingen mot att avfallsförebyggande åtgärder vidtas i större utsträckning samt att behandlingen av avfall sker på ett sätt som innebär ökat resursutnyttjande och mindre belastning på miljön. Genom det nya ramdirektivet om avfall har också avfallshierarkin preciserats och ny terminologi införts. Avfallshierarkin bör därför bli tydligare i det svenska regelverket. Regeringens förslag: Alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd ska hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjlighet- erna att minska mängden avfall, minska mängden skadliga ämnen i material och produkter, minska de negativa effekterna av avfall och I första hand ska förnybara energikällor användas. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser tillstyrker tydlig- görandet av avfallshierarkin i lagstiftningen. Mark- och vid har anfört följande. nuvarande lydelse av 2 kap. 5 § står att förnybara energikäl- lor ska användas i första hand, medan den föreslagna lydelsen verkar innebära att förnybara energikällor alltid ska användas. som en skärpning av bestämmelsen. Det är oklart om en skärpning av be- stämmelsen varit avsedd. Tillägget att alla som bedriver en verksamhet ska utnyttja möjligheterna att förebygga avfall innebär att en tillståndsan- sökan ska innehålla en beskrivning av förutsättningarna att förebygga av- fall, se 22 kap. 1 § 4 . anser att det är viktigt att varor utformas utifrån ett i är positiv till ett tillägg till hushållningsprincipen i 2 kap. 5 § men anser att eftersom paragrafen innehåller en allmän hänsynsregel och därmed är av övergripande karaktär behöver det föreslagna tillägget kompletteras med mer detaljerade bestämmelser, t.ex. i förordning eller myndighetsföre- skrifter, för att den ska få genomslag ute i samhället. rierna anser att förebyggande av avfall och återanvändning inte är en avfallsfråga utan en resurseffektivitetsfråga och att många olika insatser behöver göras för att minska uppkomsten av avfall. anser att kommunerna har en naturlig och viktig roll att fylla när det gäl- ler förebyggande och återanvändning i den del av avfallsflödet som kan bli eller utgör hushållsavfall. Region ställer sig frågande till om en språklig ändring i 2 kap. 5 § är avsiktlig eller inte och att borttagandet av frasen ”i första hand” när det gäller val av energikällor Skälen för regeringens förslag: I ramdirektivet om avfall framhålls vikten av att vidta avfallsförebyggande åtgärder. Det framkommer av av- fallshierarkin i artikel 4 att avfallsförebyggande åtgärder ska ha högsta prioritet vid utformandet av medlemsstaternas lagstiftning och politik på Avfallsförebyggande innebär enligt definitionen i artikel 3.12 att åtgärder vidtas innan ett ämne, ett material eller en produkt har blivit avfall och där åtgärderna innebär en minskning av mängden avfall, en minskning av mängden skadliga ämnen i material och produkter eller en minskning av de negativa effekterna för människors hälsa och miljön på grund av avfallet. Enligt artikel 29 ska medlemsstaterna också upprätta avfallsförebygg- I programmen ska medlemsstaterna fastställa mål för de avfallsförebyggande åtgärderna och beskriva vilka åtgärder som har vid- tagits för att uppnå målen. Syftet med dessa mål och åtgärder ska enligt ramdirektivet om avfall vara att bryta sambandet mellan ekonomisk till- växt och den miljöpåverkan som hänger samman med att avfall uppstår. är det som ansvarar för att upprätta ett sådant Inom ramen för det avfallsförebyggande arbetet ska Natur- vårdsverket identifiera nya avfallsflöden där miljövinsten med att vidta avfallsförebyggande åtgärder är stor. Det bör införas en bestämmelse i som ger alla aktörer en tydlig skyldighet att utnyttja möjligheterna till att vidta olika avfallsföre- Syftet med att införa ett sådant krav är bl.a. att styra samhällsutvecklingen mot att i ökad utsträckning hushålla med resurser genom att sträva mot slutna kretslopp. Bestämmelsen bör även syfta till att minimera de skadeverkningar på miljön och människor hälsa som äm- nen, material och produkter åstadkommer, såväl i produktionssom i av- Med tanke på bestämmelsens övergripande karaktär bör den tas in i de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Enligt den nuvarande lydelsen av 2 kap. 5 § ska alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning. ska förnybara energikällor användas. Syftet med dessa principer är att åstadkomma en ökad resurseffektivitet, dvs. att hushållningen med våra resurser för-