prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — För många är efternamnet en viktig del av identiteten och ett sätt att visa samhörighet med andra familjemedlemmar. Det är inte ovanligt att familjekonstellationer förändras under livets olika skeden och att det på grund av detta uppstår ett behov av att återta ett tidigare namn. Det kan handla om en skilsmässa, men det kan också handla om att ett adoptivbarn vill återta det namn han eller hon hade före adoptionen. I praxis har det utvecklats en generös inställning till möjligheten att ta tillbaka ett tidigare efternamn. Ett namn som en gång har förvärvats har vidare, oavsett om förvärvet har skett i familjerättslig eller administrativ ordning, blivit prövat och godtaget som efternamn av namnmyndigheten. Det finns alltså inte något behov av en ny prövning av namnets lämplighet. Praxis ger uttryck för en rimlig syn på möjlighet- 2015/16:180 en att byta tillbaka till ett tidigare efternamn och det finns enligt regeringen anledning att gå längre än vad kommittén föreslår. Enligt regeringens uppfattning bör det alltid vara möjligt för en enskild att byta tillbaka till ett efternamn som han eller hon har burit under förutsättning att det tidigare namnet inte har förklarats förlorat på grund av att ursprungsförvärvaren inte har haft rätt till namnet (se avsnitt 10). Detta bör gälla oavsett hur det tidigare efternamnet har förvärvats, dvs. även om namnet har förvärvats i administrativ ordning. Som framgår av avsnitt 8.3 ska ett efternamn få förvärvas även om någon annan har en s.k. latent rätt till namnet. Om en person byter bort ett nybildat efternamn som ingen annan lagligen bär, kan alltså någon annan förvärva ett namn som är identiskt med eller kan förväxlas med det namnet. Skyddsvärdet för en latent rätt är inte lika högt som när någon faktiskt bär namnet. Det får därför anses godtagbart att en innehavare av en latent namnrätt kan tvingas tåla att någon annan bär ett namn som är identiskt eller förväxlingsbart med ett namn som rättighetshavaren kan tänkas vilja återta. På motsvarande sätt är det rimligt att den som tar ett efternamn som någon har burit får acceptera att den förre bäraren senare byter tillbaka till det namnet. Regeringens förslag: Ett barn ska inte längre automatiskt förlora sitt efternamn när det har fastställs att den vars namn barnet bär inte är far eller förälder till barnet. Den som har förvärvat ett efternamn som han eller hon inte har rätt till ska kunna förlora det namnet genom att talan väcks i domstol av den som har rätt till namnet och som lider besvär av att någon annan Om det finns särskilda skäl, ska rätten kunna besluta att namnet ändå får behållas. En talan som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap har hävts ska väckas senast efter hävandet. I övriga fall måste talan väckas senast från det att beslut fick laga kraft. Om någon förlorar sitt efternamn, ska domstolen fastställa vilket namn som förvärvas i stället för det som förloras. ligheter ska omfatta alla efternamn som kan förvärvas i familjerättslig förslag överensstämmer i huvudsak med rege- Kommittén föreslår dock att det är den som har förvärvat ett efternamn på oriktiga grunder som ska kunna förlora sitt namn, inte den som saknar rätt till namnet. Kommittén lämnar inte något förslag om att ett barn som förlorar sitt efternamn på grund av att ett faderskap eller föräldraskap har hävts ska anses ha förvärvat sitt nya efternamn vid Kommittén lämnar inte heller något förslag om en allmän pre- Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. ifrågasätter om uttrycket ”på oriktiga grunder” kan anses omfatta ett lagenligt förvärv av ett efternamn Prop. 2015/16:180 som är en följd av en korrekt registrering av ett faderskap som dock senare har hävts i rättslig ordning. förordar en kortare tidsfrist för att väcka talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap har hävts, förslagsvis . Hovrätten för menar att en talan om förlust av efternamn även i andra fall bör kunna prekluderas . Skälen för regeringens förslag Ett barn bör inte automatiskt förlora sitt efternamn när faderskapet eller föräldraskapet till barnet hävs Rätten att bära ett efternamn kan i vissa fall gå förlorad. Om det i en domstol fastställs att en man eller kvinna inte är far eller förälder till ett barn och barnet har förvärvat sitt efternamn på grund av faderskapet eller föräldraskapet, förlorar barnet enligt namnlag automatiskt rätten till efternamnet. Det förhållandet att ett faderskap eller föräldraskap hävs innebär visserligen att barnet har förvärvat ett efternamn som han eller hon egentligen inte har rätt till. Som kommittén framhåller kan barnet även i sådana fall ha en positiv relation till den man eller kvinna som tidigare ansågs vara barnets far eller förälder. Framöver kommer vidare barnet alltid självt eller genom sin vårdnadshavare att ha valt det aktuella efternamnet. Regeringen föreslår nämligen i avsnitt 6.1 och 6.2 att de automatiska namnförvärven genom födelsen och adoption ska avskaffas och att alla förvärv av efternamn i stället ska ske efter ansökan. Följderna av en regel om automatisk namnförlust kan bli särskilt problematiska när det gäller ett vuxet barn som har identifierat sig med efternamnet. Detta gäller särskilt om mannen eller kvinnan i fråga inte har något att invända mot att barnet fortsätter att bära hans eller hennes namn. Därtill kommer att efternamnets betydelse som släktmarkör generellt sett har minskat i samhället, medan individens eget intresse av att få bära ett visst namn värderas högre . Sammantaget gör regeringen bedömningen att den statusförändring som ett hävande av faderskap eller föräldraskap innebär inte längre bör föranleda att barnet automatiskt förlorar sitt namn. Om den tidigare fadern eller föräldern inte vill att barnet ska bära hans eller hennes efternamn, bör han eller hon i stället väcka talan mot barnet om förlust av efternamnet. Om barnet senare inte vill ha kvar namnet, kan han eller hon ansöka om namnbyte på sedvanligt sätt. Förlust av ett efternamn bör bara kunna ske efter ett beslut av domstol Förutom i de fall ett faderskap eller föräldraskap hävs kan, enligt namnlag, ett efternamn förloras om någon har förvärvat ett namn som han eller hon inte har rätt till och den vars namn har förvärvats väcker talan i domstol om att rätten att bära namnet ska förloras. Det kan t.ex. handla om att har beviljat en ansökan om byte till ett efternamn som rätteligen borde ha avslagits för att det fanns en formell brist i ansökan. Detsamma gäller om någon har bytt till ett efternamn som 2015/16:180 medför olägenhet för någon annan till följd av risk för förväxling, t.ex. på grund av att den andre har ett allmänt känt konstnärsnamn som lätt kan förväxlas med det förvärvade namnet. Namnet kan dock få behållas om det finns synnerliga skäl. Enligt namnlag gäller alltså skilda regler för talan om namnförlust beroende på hur namnet har förvärvats. Detta är enligt regeringens bedömning inte en ändamålsenlig ordning. Det gäller särskilt mot bakgrund av att det framöver bara kommer att finnas en namnmyndighet (se avsnitt 14.2) och att det inte längre kommer att finnas några automatiska namnförluster vid hävande av faderskap eller föräldraskap. I stället bör det införas en enhetlig ordning. Kommittén föreslår att en domstol ska kunna besluta om namnförlust på talan av någon som har olägenhet av att någon annan bär ett efternamn som han eller hon har förvärvat på oriktiga grunder. Som påpekar kan det dock ifrågasättas om uttrycket ”på oriktiga grunder” kan anses omfatta ett lagenligt förvärv av ett efternamn som är en följd av en korrekt registrering av ett faderskap som senare hävs i rättslig ordning. Bestämmelsen om namnförlust bör därför förtydligas så att det uttryckligen framgår att det, oavsett grunden för förvärvet, är fråga om ett namn som namnhavaren inte har rätt till. I lagrådsremissen berördes som exempel den situationen att , efter att ha konstaterat att det inte finns förutsättningar att förvärva ett visst efternamn, ändå godkänner namnbytet på grund av att det finns särskilda skäl (se avsnitt 8.5). Enligt exemplet kunde det, trots att ett sådant beslut normalt inte ska anses som oriktigt, inte uteslutas att det t.ex. efter beslutet tillkommer ytterligare omständigheter som, om de varit kända i ärendet, skulle ha lett till en annan bedömning. Enligt Lagrådet är det oklart hur exemplet ska förstås och hur möjligheterna till förlusttalan i en sådan situation förhåller sig till exempelvis reglerna om extraordinära rättsmedel. En förlusttalan kan sägas utgöra ett komplement till möjligheten att överklaga beslut och även till att ansöka om resning av det beslutet. Regeringen konstaterar att den situation som beskrivs i lagrådsremissen är mycket speciell och därför bör inträffa endast i undantagsfall. Bedömningen av hur frågan ska hanteras i en sådan situation överlämnas bäst till rättstillämpningen. Det finns därför inte, som Lagrådet förordar, skäl att i lagtexten ange alla de rättsmedel som står till bud för den som av en eller annan anledning är missnöjd med ett beslut om namnförvärv. Enligt Lagrådet framstår vidare en talan om förlust av efternamn som meningslös i det fall namnet saknar administrativt skydd, eftersom den som förlorar namnet kan återta det genom ett administrativt namnförvärv. Om en sådan situation skulle uppkomma är det, enligt regeringens uppfattning, dock en rimlig konsekvens av att det administrativa skyddet avskaffas för de vanligaste namnen i (se avsnitt 8.3). Enligt namnlag får ett efternamn ändå behållas om det finns synnerliga skäl. Som anförs i avsnitt 8.5 anser regeringen att kravet på synnerliga skäl antyder en mycket restriktiv tillämpning. Enligt regeringens uppfattning är det viktigt att möjligheten att få behålla ett namn inte blir för begränsad. Det bör därför vara möjligt för domstolen att besluta att namnet ska få behållas om det finns särskilda skäl, t.ex. att förvärvaren har burit namnet när frågan om förlust upp- Prop. 2015/16:180 kommer. Om den som inte har rätt till efternamnet (huvudpersonen) har förlorat sitt namn, bör domstolen på motsvarande sätt kunna besluta att den som har förvärvat namnet genom huvudpersonen (bipersonen) förlorar sitt namn. Detsamma bör gälla om huvudpersonen har avlidit, men skulle ha förlorat sitt namn. En biperson är i första hand make, barn, adoptivbarn eller familjehemsbarn, som har förvärvat namnet enligt de familjerättsliga reglerna om namnförvärv. En talan om namnförlust bör prekluderas Som framgår ovan förlorar ett barn automatiskt sitt efternamn när faderskapet eller föräldraskapet för barnet hävs. När det nu kommer att krävas att den tidigare fadern eller föräldern för talan om namnförlust är frågan om en sådan talan bör kunna föras utan begränsning i tiden. Kommittén föreslår att en talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap har hävts inte ska få väckas senare än efter hävandet. Det är enligt regeringens uppfattning angeläget att ett barn inte ska behöva riskera att leva i ovisshet om huruvida han eller hon får behålla sitt efternamn eller inte efter det att ett faderskap eller föräldraskap har hävts. är det rimligt att den tidigare fadern eller föräldern får möjlighet till viss betänketid innan han eller hon måste bestämma sig för att väcka talan. Regeringen delar mot den bakgrunden kommitténs uppfattning att är en rimlig gräns och anser alltså inte att det finns något behov av att, som föreslår, ha en ännu kortare tidsfrist. namnlag finns det en särskild regel om preklusion för förlust av efternamn efter ett namnförvärv i administrativ ordning. En talan om förlust av efternamn får inte väckas senare än efter det att beslutet att godkänna ansökan fick laga kraft. Detsamma gäller en talan som väcks mot en biperson. Någon motsvarande preklusionsregel finns inte för förlust av ett familjerättsligt förvärvat efternamn. Enligt kommittén finns det inte längre något behov av en allmän preklusionsregel med hänsyn till att det bl.a. är svårt för en namnhavare att efter förvärvet visa att detta leder till besvär, vilket i sig får anses vara starkt avhållande. Som Hovrätten för framhåller är det dock till fördel från effektivitetssynpunkt att vissa ansökningar inte behöver prövas i sak. Det blir också tydligt för den enskilde när denne kan nå framgång med att väcka en talan om förlust av efternamn. Det är vidare inte rimligt att namnhavaren ska behöva leva i ovisshet . Detta gäller både om namnet har förvärvats i administrativ ordning eller genom ett familjerättsligt förvärv. Regeringen anser därför att preklusionsregeln bör föras över till den nya lagen och då även omfatta talan om förlust av ett familjerättsligt förvärvat namn. 2015/16:180 Domstolen bör fastställa vilket efternamn som ska förvärvas i stället för det förlorade namnet Ett barn som förlorar sitt efternamn på grund av att faderskapet eller föräldraskapet har hävts förvärvar enligt namnlag i stället moderns efternamn vid tiden för barnets födelse. Den som i andra fall förlorar sitt efternamn återfår det efternamn som han eller hon hade före namnbytet. Enligt regeringens uppfattning bör det vara domstolen som fastställer vilket namn som ska förvärvas i stället för det förlorade namnet. När det gäller valet av nytt efternamn bör domstolen – så långt det är möjligt – tillgodose de önskemål som den som har förlorat sitt namn har. Domstolens valmöjligheter bör därför omfatta alla efternamn som kan förvärvas i familjerättslig ordning. Däremot bör valmöjligheterna inte omfatta förvärv av efternamn i administrativ ordning. Sådana förvärv kräver nämligen i regel en mer omfattande prövning, som inte lämpar sig i domstol som första instans. Om den enskilde ändå skulle vilja ha ett nytt efternamn eller ta tillbaka ett administrativt förvärvat efternamn som tidigare burits, får han eller hon göra en ansökan om detta efter domstolsprövningen (se avsnitt 8 och 9). Den som förlorar ett efternamn som har förvärvats genom födelsen, bör anses ha förvärvat även det nya namnet genom födelsen. Särskilt skydd för efternamn Regeringens förslag: Det ska inte vara tillåtet att obehörigen, till nackdel för den som har ett administrativt skydd för sitt efternamn, använda ett namn som kan förväxlas med det namnet. gälla för att i näringsverksamhet använda bl.a. en firma, ett varumärke eller en beteckning för en stiftelse som kan förväxlas med namnet. Om ett konstnärsnamn eller ett likartat namn har blivit allmänt känt och någon annan har en äldre rätt till ett skyddat efternamn med vilket konstnärsnamnet kan förväxlas, måste den andra inom rimlig tid väcka talan mot användandet. Annars ska konstnärsnamnet få användas fritt. Detsamma ska gälla för kännetecken som har inarbetats. ska kunna besluta att konstnärsnamnet eller kännetecknet ska få an- vändas endast på ett särskilt sätt. Vid en prövning av frågor om namnskydd ska ett dubbelt efternamn räknas som två efternamn. Intrång till nackdel för namnhavaren ska medföra skadeståndsskyl- dighet för den som i ond tro gör sig skyldig till intrånget. Regeringens bedömning: Den särskilda regeln om fastställelsetalan förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att det materiella skyddet mot privat bruk av efternamn ska avskaffas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller invänder inte mot dem. samt till förslaget att stärka skyddet för unika efternamn. stärkas, anser verket att man måste se över namnrättens relation till varumärkes- och firmarätten. Enligt verket står förslaget inte i rimlig pro- portion till det svaga efternamnsskydd som finns i firma- och varumärkeslagen och ”lätt förväxlas” bör därför följa med in i den nya anser vidare att det bör övervägas om en efter- namnsbärare alls ska ha möjlighet att väcka intrångstalan. ningen för Immaterialrätt motsätter sig förslaget om en ny avgränsning av det materiella skyddet och anser i stället att det nuvarande skyddet för egenartade efternamn bör kvarstå. Föreningen anser vidare att det mate- riella skyddet också i fortsättningen bör omfatta obehörig användning av namnet i privata sammanhang. det bör finnas ett materiellt namnskydd som väsentligen speglar det administrativa skydd som följer med namnlagen, vilket innebär att det materiella namnskyddet bör gälla även annan otillbörlig användning än sådan som sker i näringsverksamhet. Enligt verket kan det vara rimligt att förse den generella skyddsregeln med ett skaderekvisit, så att viss användning lagligen kan hindras bara om användningen är till nackdel för den rättmätiga bäraren. att ett dubbelt efternamn bör räknas som ett enda efternamn vid prövning av frågor om namnskydd. Skälen för regeringens förslag och bedömning Ett administrativt skyddat efternamn bör även skyddas materiellt namnlag finns det särskilda regler till skydd för egenartade Ett efternamn ska anses som egenartat om det är ägnat att utmärka tillhörigheten till en viss släkt. Den som har ett egenartat efter- namn är skyddad mot att någon annan använder ett efternamn som lätt kan förväxlas med det egenartade namnet. Skyddet gäller även mot att någon obehörigen i näringsverksamhet använder firma, varumärke eller annat kännetecken som lätt kan förväxlas med namnet. ställs beteckning för stiftelse, ideell förening eller därmed jämförlig Som framgår av avsnitt 8.3 föreslår regeringen beträffande det admini- strativa namnskyddet att kravet på förväxlingsrisk skärps något genom att kvalifikationen ”lätt” avskaffas. En rimlig utgångspunkt är, som kom- mittén anför, att kravet på förväxlingsbarhet i fråga om det materiella namnskyddet motsvarar det som gäller för det administrativa skyddet. anser dock att kravet på förväxlingsrisk inte bör vara lika strängt eller strängare inom namnrätten än inom firma- och varumärkes- rätten och att ”lätt förväxlas” därför bör följa med in i den nya lagen. Regeringen kan dock konstatera att kravet på förväxlingsrisk inom namnrätten varken eller har motsvarat det krav på förväx- lingsrisk som finns inom den immaterialrättsliga lagstiftningen. beror bl.a. på att det inom t.ex. firma- och varumärkesrätten aktualiseras andra intressen och avvägningar. Det finns, enligt regeringens uppfatt- ning, därför inte något hinder mot att skärpa kravet på förväxlingsrisk inom namnrätten trots att motsvarande ändring inte görs i den immate- När det gäller skyddets omfattning föreslår kommittén att det mate- riella namnskyddet ska behållas för användningen av skyddade namn i 2015/16:180 kommersiellt syfte, men avskaffas för den privata användningen. Enligt kommittén används skyddet mot privat användning inte i praktiken, som det finns ett behov av att förenkla lagstiftningen. Kommittén föreslår vidare att det materiella skyddet för användningen i kommersiellt syfte ska förenklas genom att begreppet egenartat efternamn utmönstras ur lagstiftningen. Kommitténs förslag kritiseras av . är av samma uppfattning och anser att det materiella skyddet även fortsättningsvis bör omfatta obehörig användning av namnet i privata sammanhang. Föreningen motsätter sig vidare förslaget om att utmönstra begreppet egenartat efternamn ur lagstiftningen. Enligt regeringens uppfattning är det en rimlig utgångspunkt att det administrativa skyddet för efternamn motsvaras av ett materiellt skydd. Om möjligheten till materiellt skydd för privat användning av ett administrativ skyddat namn tas bort, innebär detta att en namnhavare kan tvingas tåla att någon annan använder hans eller hennes namn i syfte att hos allmänheten framkalla föreställningar om anknytning till en viss släkt eller i rent skadesyfte. Att det i praxis inte förekommit några exempel på sådant intrång innebär inte att det saknas behov av skydd. Bara det förhållandet att det finns ett skydd kan nämligen verka preventivt och ha en god avhållande effekt. Som framhåller är det dock rimligt att förse den generella skyddsregeln med ett skaderekvisit, så att viss användning lagligen kan hindras bara om användningen är till nackdel för den rättmätiga bäraren. Att det administrativa namnskyddet bör motsvaras av ett materiellt skydd innebär vidare att samtliga administrativt skyddade efternamn – och inte bara de som har viss egenart – bör omfattas av det materiella skyddet. Som kommittén påpekar kommer detta inte att innebära några större skillnader i praktiken. Kravet på att namnet ska vara egenartat för att komma i åtnjutande av skydd bör nämligen inte ha någon större betydelse vid sidan av de begränsningar som redan ligger i att namnet inte får användas obehörigen och inte heller till nackdel för den som lagligen bär namnet. I samtliga fall som förekommit i rättspraxis har det stått klart att de berörda efternamnen varit egenartade i lagens mening. I stället har den centrala frågan i prövningen varit om intrånget orsakat namnhavaren någon skada. Sammantaget anser regeringen att efternamn som är administrativt skyddade bör skyddas även materiellt, genom att obehörig användning av det administrativt skyddade namnet i privat eller kommersiellt syfte till nackdel för namnhavaren förbjuds. På motsvarande sätt som vid förvärv av efternamn (avsnitt 8.3) är det rimligt att ett dubbelt efternamn räknas som två enkla efternamn vid en prövning av det materiella namnskyddet. Det bör finnas ett passivitetsskydd för allmänt kända konstnärsnamn och vissa inarbetade kännetecken Om ett konstnärsnamn eller likartat namn har blivit allmänt känt och någon annan har en äldre rätt till ett egenartat efternamn med vilket konstnärsnamnet lätt kan förväxlas, måste enligt namnlag den andra, om han eller hon vill förhindra fortsatt användning av konstnärs- namnet, inom rimlig tid väcka talan mot användandet. Detsamma gäller för kännetecken som har inarbetats. Domstolen kan besluta att konstnärsnamnet eller kännetecknet ska få användas endast på ett särskilt sätt, t.ex. att användningen endast får ske i visst utförande med tillägg av en ortsangivelse eller med annat förtydligande som undanröjer den omedelbara risken för förväxling. Detta s.k. passivitetsskydd innebär att en namnhavare i vissa fall måste tåla ett namnintrång – om han eller hon inte inom rimlig tid vidtar någon åtgärd för att hindra detta – och har utformats med motsvarande bestämmelse i varumärkeslagen (2010:1877) som förebild. Syftet är att skydda inarbetade kännetecken av olika slag (prop. 1963:37 s. 121). Enligt regeringens uppfattning finns det ett fortsatt behov av ett passivitetsskydd. Det är nämligen inte rimligt att en namnhavare får en obegränsad rätt att utverka förbud mot användningen av ett allmänt känt konstnärsnamn eller ett inarbetat kännetecken. Bestämmelserna om passivitetsskydd bör därför, i allt väsentligt oförändrade, föras över till den nya lagen. I likhet med vad som anges ovan bör ett dubbelt efternamn räknas som två enkla efternamn vid denna prövning. Det bör inte längre finnas en särskild regel om fastställelsetalan namnlag finns det en särskild bestämmelse om fastställelsetalan. Enligt denna får en talan om fastställelse om huruvida en rätt till ett egenartat efternamn består eller inte består eller om huruvida ett förfarande utgör intrång i en sådan rätt, prövas av domstol när det råder ovisshet om förhållandet och ovissheten är till nackdel för den som har väckt talan. Bestämmelsen infördes på grund av att det tidigare inte ansågs möjligt att föra en talan om huruvida ett visst förfarande utgör eller inte utgör intrång i en namnrätt med stöd av den allmänna bestämmelsen om fastställelsetalan i 13 kap. 2 § (prop. 1963:37 s. 122). Begreppet rättsförhållande i 13 kap. 2 § har emellertid utvidgats efter hand och anses numera omfatta även s.k. orättshandlingar. I varumärkeslagen och firmalagen (1974:156) har den särskilda regleringen om fastställelsetalan för rättighetsintrång därför avskaffats (se prop. 2009/10:225 s. 277–279).