prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — I paragrafen genomförs delvis artikel 24. 19 § Kreditgivaren ska underrätta konsumenten om en ränteändring innan den börjar gälla. Underrättelsen, som ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten, ska innehålla en upplysning om hur konsumentens betalningar med anledning av krediten på- verkas av ränteändringen. I fråga om en bostadskredit får kreditgivaren i stället underrätta konsumenten om en ränteändring genom annonsering i dagspress. Sker underrättelsen genom annonsering, ska konsumenten underrättas personligen senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag. Beror en ränteändring enbart på en ändring i en referensränta som kreditgiv- aren inte har något bestämmande inflytande över, får konsumenten i stället underrättas , under förutsättning att parterna har avtalat om det och den nya referensräntan har offentliggjorts och är tillgänglig hos kreditgivaren. I fråga om en bostadskredit ska konsumenten också underrättas personligen om den nya referensräntan senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag. Paragrafen behandlar kreditgivarens skyldighet att underrätta konsu- menten om ränteändringar. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.9. Enligt första stycket ska en kreditgivare underrätta konsumenten om en ränteändring innan den börjar gälla. Tillägget i andra meningen syftar till att klargöra att den information som lämnas ska omfatta en upplysning om hur konsumentens betalningar med anledning av krediten påverkas av En ränteändring påverkar normalt konsumentens regel- bundna räntebetalningar men kan också få betydelse för hans eller hennes avbetalningar på krediten. Konsumenten ska alltså informeras om hur alla de betalningar som han eller hon ska göra påverkas av ränte- Beroende på hur krediten är utformad kan en ränteändring dessutom medföra att avbetalningarnas antal eller frekvens ökar eller minskar. Konsumenten ska i så fall även upplysas om detta. Om det är fråga om en bostadskredit, kan en underrättelse lämnas genom annonsering. Det ska i så fall följas av en personlig underrättelse till konsumenten. Genom annonsering går det naturligvis inte att lämna information om hur en viss konsuments betalningar påverkas. Den typ av information som avses i tillägget får i stället lämnas i den personliga underrättelsen. Tredje meningen anpassas till den nya definitionen av bostadskredit. Av andra stycket följer att en kreditgivare i vissa fall får underrätta konsumenten om en ränteändring som enbart beror på en änd- ring i en referensränta. Om kreditgivaren önskar använda sig av detta in- formationssätt och det är fråga om en bostadskredit, ska konsumenten också underrättas personligen om den nya referensräntan senast i sam- band med nästa avisering eller kontoutdrag. I paragrafen genomförs artikel 27. Bostadskrediter i utländsk valuta 20 a § En kreditgivare som beviljar en bostadskredit i utländsk valuta ska, om det finns risk för att valutakursförändringar försämrar konsumentens förmåga att betala kreditfordran, tillhandahålla konsumenten ett arrangemang som begrän- sar risken. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om kreditgivarens skyldighet att tillhandahålla arrangemang som syftar till att begränsa den särskilda risk som finns vid bolån i utländsk valuta. Risken består i att konsumentens betalningsförmåga försämras, t.ex. till följd av att förhåll- andet mellan den valuta som konsumenten får sin inkomst i och valutan som bolånet betalas i, förändras jämfört med vad som gällde vid avtalets ingående. Övervägandena finns i avsnitt 6.10 där också Lagrådets syn- punkt behandlas. Bestämmelsen gäller bostadskrediter som beviljas i utländsk valuta. I 2 § definieras vad som avses med en sådan kredit. Bedömningen av om det är fråga om en kredit som omfattas av denna paragraf ska göras utifrån förhållandena när kreditavtalet ingås. I regel ska bedömningen göras utifrån de uppgifter som konsumenten lämnar. Om förhållanden på konsumentens sida förändras efter det att krediten lämnas så att ett lån i och för sig kan anses vara ett lån i utländsk valuta, föreligger ingen skyldighet att tillhandahålla konsumenten ett arrange- mang enligt paragrafen. Kreditgivaren har i sådana fall inte beviljat en bostadskredit i utländsk valuta. Kreditgivaren kan tillämpa en ordning som innebär att ett lån i utländsk valuta alltid omfattas av ett sådant arrangemang. Ett annat alternativ är att kreditgivaren i stället erbjuder konsumenten en möjlighet att skyddas av ett arrangemang. Det finns i så fall inte någon skyldighet för kon- sumenten att anta erbjudandet. Konsumenten kan t.ex. bedöma att skyd- det inte är önskvärt eller prisvärt. Arrangemanget ska begränsa risker. Risken för konsumenten behöver alltså inte undanröjas av det valda arrangemanget. Inget hindrar att en 2015/16:197 kreditgivare tillhandahåller olika arrangemang som kan ge olika skydds- nivåer. Detta kan ge konsumenten möjlighet att välja det skydd som han eller hon bedömer vara mest lämpligt med beaktande av skyddsnivån och kostnaden. De risker som arrangemanget ska begränsa är sådana som följer av valutakursförändringar. Om ett lån i och för sig skulle kunna anses vara en bostadskredit i utländsk valuta men konsumenten inte löper någon valutakursrisk, finns det ingen skyldighet att tillhandahålla ett arrange- mang som begränsar valutakursrisker. En sådan situation kan t.ex. före- ligga om konsumenten är bosatt i ett annat land men får sin inkomst och betalar lånet i svenska kronor. Den risk som ska begränsas är risken för att konsumenten får en förs- ämrad förmåga att betala kreditfordran, dvs. summan av kreditbeloppet och kreditkostnaderna (se 2 §). Avgörande är alltså om förändringar av valutakurserna påverkar konsumentens förmåga att betala kreditfordran och inte huruvida konsumenten kan förväntas komma att få faktiska betalningssvårigheter. Det arrangemang som avses kan, men behöver inte, vara anpassat sär- skilt för valutakursrisker. Avgörande är att det uppnår det eftersträvade syftet. Ett tänkbart arrangemang är att beräkningarna av hur mycket kon- sumenten ska ha kvar att leva på tar höjd för valutakursförändringar utöver vad som görs i en sedvanlig kreditprövning. Detta ger konsu- menten en större buffert som i sin tur ger en ökad förmåga att hantera de ökade kostnader som kan uppstå. Ett annat arrangemang kan vara en möjlighet för konsumenten att omförhandla vissa villkor i kreditavtalet, om valutakursen förändras till konsumentens nackdel. Kreditgivaren kan även erbjuda konsumenten en försäkring eller någon annan liknande lösning som skyddar konsumenten. Ett arrangemang behöver inte heller gälla under hela kreditavtalets löptid. Arrangemanget kan avse en mer begränsad tid, om konsumenten vid utgången av en sådan period ges möjlighet att förnya det eller välja något annat arrangemang. I paragrafen genomförs artikel 23.1. 20 b § Kreditgivaren ska varna en konsument som har beviljats en bostadskredit i utländsk valuta när beloppet som den återstående krediten eller de regelbundna amorteringarna uppgår till, på grund av valutakursförändringar tar mer i anspråk av konsumentens betalningsutrymme än vad beloppet hade gjort när kreditavtalet ingicks. Varningar ska lämnas regelbundet de angivna förhållandena består. Varningarna ska tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten och ska, i förekommande fall, upplysa konsumenten om arrangemanget enligt 20 a §. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om kreditgivarens skyldighet att i vissa fall varna konsumenten för valutakursrisker. Över- vägandena finns i avsnitt 6.10 där också Lagrådets synpunkt behandlas. Av första stycket framgår att kreditgivaren ska varna en konsument om vissa valutakursförändringar, om konsumenten har beviljats en bostads- kredit i utländsk valuta. Vad som avses med en bostadskredit i utländsk valuta framgår av definitionen i 2 §. Bedömningen av om det är fråga om sådan kredit ska göras utifrån förhållandena när kreditavtalet ingås (jfr kommentaren till 20 a §). Det innebär att bedömningen ska göras utifrån de uppgifter som konsumenten lämnar inför beviljandet av krediten. Skyldigheten att varna konsumenten inträder om det återstående kredit- beloppet eller beloppet för de regelbundna amorteringarna, på grund av valutakursförändringar tar mer i anspråk av konsumentens betalningsutrymme än vad beloppet hade gjort när kreditavtalet ingicks. Det är alltså fråga om varningar som ska lämnas för det fall valutakurs- förändringar medför att t.ex. en utgift i svenska kronor har blivit mer kännbar för en konsument som har sin inkomst i euro. Det kan även ut- tryckas som att värdet av en kredit som har lämnats i svenska kronor har förändrats i förhållande till en annan valuta. Bedömningen av om en 20-procentig förändring har inträtt ska göras utifrån valutaförhållandena när kreditavtalet ingicks. Exempelvis kan en konsument, som får sin inkomst i euro, vara skyldig att göra regelbundna betalningar om . När avtalet ingås innebär en regel- bunden betalning om att konsumenten har en utgift motsvarande . De regelbundna betalningarna innebär då att kon- sumentens betalningsutrymme tas i anspråk med ett belopp om . En valutakursförändring på kan medföra att konsumenten får en utgift motsvarande . De regelbundna betalningarna tar då mer i anspråk av konsumentens betalningsutrymme än vad som gällde när kreditavtalet ingicks. I så fall ska konsumenten varnas. Det- samma gäller naturligtvis om ändringen är större. Om samma konsument bara är skyldig att göra regelbundna amorteringar med , utgår bedömningen från hur stor börda det beloppet innebär för konsumenten jämfört med hur stor börda hade inneburit när avtalet ingicks. På samma sätt får bördan som det återstående kreditbeloppet innebär för konsumenten jämföras med hur stor börda det beloppet hade inneburit när avtalet ingicks. Bedömningen av om kreditbeloppet eller amorteringarnas storlek på grund av valutakursförändringar tar mer i anspråk av konsu- mentens betalningsutrymme än vad som gällde när kreditavtalet ingicks handlar alltså inte om hur stort konsumentens betalningsutrymme är . En konsuments ekonomiska förhållanden kan förändras på grund av andra faktorer än krediten. En konsument kan t.ex. som det sker en valutakursförändring som medför att en amor- tering tar mer i anspråk av konsumentens betalningsutrymme än vad samma belopp hade gjort när kreditavtalet ingicks få en förbättrad privatekonomi som innebär att amorteringarnas andel av konsumentens betalningsutrymme har minskat. Det är emellertid inte fråga om att kreditbeloppet eller amorteringarnas storlek på grund av valutakurs- förändringar ska ta viss andel av konsumentens betalningsutrymme i anspråk för att varningar ska lämnas. Vidare behöver det inte heller göras en bedömning av om konsumenten kan förväntas få faktiska betalnings- svårigheter eller hur stor konsumentens betalningsförmåga är. I praktiken torde bedömningen av om en varning behöver lämnas normalt kunna göras utifrån hur de aktuella valutorna har förändrats i förhållande till varandra jämfört med vad som gällde när avtalet ingicks. Normalt påverkar valutakursförändringar det återstående kreditbeloppet och avbetalningarna på samma sätt, men det är tänkbart att avtalets kon- struktion och de aktuella valutorna innebär att skyldigheten att varna kan 2015/16:197 inträda vid olika tillfällen i förhållande till de olika posterna. Om krediten t.ex. är konstruerad så att amorteringarna anges i en annan valuta än kreditbeloppet och amorteringarnas storlek delvis är beroende av hur de aktuella valutorna har förändrats, kan det krävas mer kom- plicerade beräkningar. Om det förekommer valutakursförändringar som inte innebär att beloppet som den återstående krediten eller beloppet som de regelbundna amorteringarna uppgår till tar mer i anspråk av konsu- mentens betalningsutrymme än vad beloppet hade gjort när kreditavtalet ingicks, behöver det inte lämnas några varningar. Det kan t.ex. vara fallet om konsumenten har sina inkomster i samma valuta som den krediten betalas i. Av första stycket framgår vidare att konsumenten ska få varningar regelbundet de angivna förhållandena består. Att varning- arna ska lämnas regelbundet innebär att de som utgångspunkt bör lämnas i vart fall . bör frekvensen anpassas efter omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt andra stycket ska varningarna lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträf- fande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. Om ett arrangemang enligt 20 a § som skyddar konsumenten mot risker med valutakursförändringar tillämpas för krediten, ska konsumenten också informeras om detta. I paragrafen genomförs artikel 23.4. 20 c § Dokumentationen av ett kreditavtal avseende en bostadskredit i utländsk valuta ska innehålla uppgifter om hur konsumenten skyddas mot valutakursför- ändringar som har inverkan på konsumentens betalningsförmåga. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om vissa särskilda uppgifter som ska finnas med i dokumentationen av ett kreditavtal som avser en bostadskredit i utländsk valuta. Bestämmelsen kompletterar 14 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. Av paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, följer att det i dokumentationen av ett kreditavtal som avser en bostadskredit i utländsk valuta ska anges vilka rutiner som tillämpas beträffande sådana varningar om valutakursförändringar som avses i 20 b §. Dokumenta- tionen över kreditavtalet ska ge konsumenten en god uppfattning om i vilken utsträckning kreditgivaren kommer att uppmärksamma honom eller henne på valutakursförändringar som är av betydelse. Av paragrafen följer vidare att om kreditgivaren alltid tillämpar ett arrangemang som begränsar valutakursrisker enligt 20 a § eller om konsumenten har valt ett arrangemang enligt den paragrafen, ska upp- gifter om detta också lämnas. I paragrafen genomförs artikel 23.6. 32 § Konsumenten har rätt att betala sin skuld till kreditgivaren före den avtalade förfallotiden. Om skulden betalas , har kreditgivaren rätt till ersättning i den omfattning som anges i 36 §. Kreditgivaren ska på begäran ge konsumenten information om vad en betalning av skulden innebär. Om en sådan betalning medför kostnader för konsumenten, ska informationen innehålla en uppskattning av kostnaderna och en förklaring av de antaganden som uppskattningen bygger på. Informa- tionen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. I paragrafen finns bestämmelser om konsumentens rätt att få betala en skuld . Övervägandena finns i avsnitt 6.11. Av andra stycket, som är nytt, framgår att konsumenten ska kunna få information om vad en förtidsbetalning innebär och vilka kostnader en sådan betalning kan medföra. Av första meningen följer att kreditgivaren ska ge konsumenten in- formation om konsumenten vill betala skulden eller överväga detta. Informationen ska lämnas efter det att konsumenten fram- ställt en begäran om information om vad en betalning av skulden innebär. Om konsumenten begär att få sådan information, framgår av andra meningen att han eller hon ska få en uppskattning av hur stora kostnad- erna kommer att bli. I 36 § anges under vilka förutsättningar kreditgiv- aren har rätt till ersättning för en förtidsbetalning. Enligt den paragrafen har kreditgivaren som huvudregel inte rätt till någon sådan ersättning. Om räntan är fast och om kreditgivaren har gjort ett förbehåll om ersätt- ning i kreditavtalet, har denne dock rätt till ränteskillnadsersättning. I praktiken innebär denna bestämmelse alltså att konsumenten ska få information om den ränteskillnadsersättning som kan bli aktuell. Uppskattningen av hur stora kostnaderna kommer att bli för konsumen- ten kommer med nödvändighet att ta sin utgångspunkt i vissa antag- anden, t.ex. om betalningstillfälle. Om ränteskillnadsersättningen avser en bostadskredit, behöver ett antagande också göras om vilket ränteläge som kommer att gälla för bostadsobligationer i allmänhet vid betalningstill- fället. I kreditgivarens informationsplikt ingår att förklara vilka antagan- den som kostnadsuppskattningen bygger på. Informationen ska anpassas efter konsumentens förutsättningar och presenteras på ett klart och tydligt sätt. Antagandena som används ska vara rimliga och kunna motiveras. Informationen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. I paragrafen genomförs artikel 25.4. 33 § Kreditgivaren har rätt att få betalning endast om det har gjorts förbehåll om detta i avtalet och 1.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran, 2.konsumenten är i dröjsmål med betalning av ett belopp som överstiger av kreditfordran och dröjsmålet avser två eller flera poster som förfallit , 3.konsumenten på något annat sätt är i väsentligt dröjsmål med betalning, 4.säkerhet som ställts för krediten har avsevärt försämrats, eller 5.det står klart att konsumenten genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på något annat sätt undandrar sig att betala sin skuld. Om säkerhet som ställts för krediten utgörs av förbehåll om återtaganderätt, har kreditgivaren rätt till betalning på grund av försämrad säkerhet endast om konsumenten uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har orsakat att säkerheten avsevärt försämrats. Kreditgivaren har rätt till betalning av en bostadskredit på grund av försämrad säkerhet endast om säkerheten har avsevärt försämrats till följd av någon annan orsak än en allmän prisnedgång på den relevanta marknaden. I fråga om en bostadskredit som har bunden ränta för hela eller en del av avtalstiden, dock , har kreditgivaren trots första–tredje styckena rätt att få betalning på den dag då den tid för vilken räntan är bunden löper ut. Detta gäller dock endast om det har gjorts förbehåll om det i avtalet och det finns synnerliga skäl. Paragrafen behandlar kreditgivarens rätt till förtidsbetalning. Över- vägandena finns i avsnitt 6.1 där också Lagrådets synpunkt behandlas. I tredje och fjärde styckena används det nya uttrycket bostadskredit (se 2 §). Ändringen innebär att även krediter som tagits i syfte att förvärva eller behålla äganderätten till fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller byggnad som inte hör till fastighet omfattas av den särskilda bestämmelsen i fjärde stycket som gäller för en bostads- kredit. Bestämmelsen i tredje stycket gäller bara bostadskrediter som är förenade med säkerhet och är alltså inte aktuell för så kallade syftes- krediter. 36 § Vid förtidsbetalning enligt 32–35 §§ ska konsumenten betala ränta och andra kostnader för krediten för tiden fram till förtidsbetalningen men inte för tiden därefter. När kreditgivarens fordran beräknas ska de grunder som står i överensstämmelse med god kreditgivningssed tillämpas. Kreditgivaren får inte tillgodoräkna sig någon ersättning för att skulden betalas . Om krediträntan är bunden när förtidsbetalningen sker, har kreditgivaren dock rätt att ta ut ränteskillnadsersättning av kredittagaren för den tid som återstår, om förbehåll har gjorts om detta och i den utsträckning som det överens- stämmer med god kreditgivningssed. 1.för en bostadskredit högst motsvara skillnaden mellan räntan på krediten och den ränta som vid betalningstillfället i allmänhet gäller för bostadsobliga- tioner med en löptid som motsvarar återstående räntebindningstid ökad med en procentenhet, och 2.för en annan kredit högst motsvara en procent av det förtidsbetalade belop- pet eller, om det för förtidsbetalningen är än kvar av kreditavtalets löptid, en halv procent av det förtidsbetalade beloppet. Ersätt- ningen får dock inte vara större än det belopp som konsumenten skulle ha betalat iränta under den återstående löptiden enligt kreditavtalet. Ränteskillnadsersättning får inte tas ut för den del av räntan som motsvaras av en kreditgarantiavgift, när statlig kreditgaranti har lämnats och avgift tas ut för garantin. Ersättning får inte heller tas ut vid en betalning av en kontokredit eller vid en betalning från en försäkring som garanterar återbetalning av krediten. Om kreditgivaren utnyttjar en rätt att återta varan enligt 38 §, tillämpas 40 och 41 §§ vid den uppgörelse som då ska ske mellan parterna. I paragrafen anges vad som gäller i fråga om ersättning till kreditgivaren när konsumenten betalar . Övervägandena finns i avsnitt 6.1. I tredje stycket första punkten används det nya uttrycket bostadskredit (se 2 §). Ändringen innebär att även krediter som tagits i syfte att för- värva eller behålla äganderätten till fast egendom, tomträtt eller bostads- Prop. 2015/16:197 rätt eller liknande rätt eller byggnad som inte hör till fastighet omfattas Vissa skyldigheter för kreditförmedlare 49 § En kreditförmedlare av bostadskrediter ska i rimlig tid innan kreditförmed- ling inleds, i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten, informera konsumenten om 1.kreditförmedlarens namn, organisationsnummer och adress, 2.det register där kreditförmedlaren är upptagen som kreditförmedlare och hur detta kan kontrolleras, 3.i tillämpliga fall, att kreditförmedlaren förmedlar kreditavtal uteslutande från en eller vissa kreditgivare och vilka dessa är, 4.huruvida kreditförmedlaren kan erbjuda rådgivning, 5.möjligheterna att framställa klagomål mot kreditförmedlaren eller få en tvist prövad utanför domstol, 6.de avgifter som konsumenten ska betala till kreditförmedlaren för dennes tjänster eller, om avgifterna inte kan fastställas i förväg, metoden för att beräkna 7. den ersättning som kreditförmedlaren får för förmedlingen från någon annan än konsumenten. Om ersättningen enligt första stycket 7 inte går att fastställa till beloppet när informationen lämnas, ska kreditförmedlaren informera konsumenten om att er- sättningsbeloppet kommer att anges i det standardiserade . Om ersättningen skiljer sig åt beroende på vilken kreditgivare som konsumenten ingår ett kreditavtal med, ska kreditförmedlaren dessutom informera konsumen- ten om detta och, om konsumenten begär det, på vilket sätt ersättningen skiljer sig åt. Om kreditförmedlaren får ersättning från konsumenten för samma förmed- ling, ska kreditförmedlaren även informera konsumenten om huruvida den ersätt- ning som någon annan än konsumenten betalar kommer att räknas av mot den ersättning som konsumenten betalar. Det som sägs i 48 § tredje stycket om tillämpning av marknadsföringslagen (2008:486) gäller även information enligt förevarande paragraf. Paragrafen, som är ny, handlar om den information som en kreditför- medlare av bostadskrediter ska ge konsumenten innan förmedling inleds. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av första stycket framgår att paragrafens tillämpningsområde, till skill- nad från 48 §, bara omfattar kreditförmedlare av bostadskrediter. kreditförmedlare ska lämna viss information till konsumenten i rimlig tid innan kreditförmedlingen inleds. Vad som är rimlig tid beror på omstän- digheterna i det enskilda fallet. Vidare ska informationen lämnas i en hand- ling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med i rimlig tid och att information ska tillhandahållas på det angivna sättet. Paragrafen samspelar med be- stämmelserna om god kreditgivningssed (jfr kommentaren till 9 a §). Enligt första punkten ska informationen innehålla uppgift om kredit- förmedlarens namn, organisationsnummer och adress.