prop · H30386 · 2016-02-09 00:00:00 — För att yterligare öka kunskaperna kommer social utvärdering (SBU) att ta fram en kunskapsöversikt om metoder för utredning, diagnostisering och stöd till barn med FAS/FASD. Den kan utgöra grund för att ta fram en vägledning eller liknande inom området. Vid en kartläggning som Kommuner och Landsting (SKL) genomfört av personer som var inom missbruks- och beroendevården visade det sig att över hälften av de som hade barn ville prata om sitt föräldraskap och att bara en fjärdedel av barnen som levde i familjer där en person var i vård för missbruk fick eget stöd.61 En rad åtgärder har 61 Förstärkt barn- och föräldraperspektiv inom missbruks- och beroendevården, delrapport , Kommuner och Landsting, 2013. 2015/16:86 initierats av SKL på regional, lokal och nationell nivå för att stärka barn- och föräldraperspektivet inom missbruks- och beroendevården med stöd av den kunskap bland annat tagit fram. ingår utvecklingsarbetet – Förstärkt barn- och föräldraperspektiv i missbruks- och beroendevården – i satsningen Barn och Unga som SKL driver inom ramen för stöd till evidensbaserad praktik. Fortsatt genomförande av föräldraperspektivet och kunskap om barn som anhörig i missbruk och beroendevården och även i primärvården ökar utsikterna att tidigt upptäcka barn som riskerar att utsätts för skador i samband med föräldrars missbruk- eller beroende. Nationellt anhöriga (Nka) är en kunskapsbas i det pågående utvecklingsarbetet. Den i särklass allvarligaste riskfaktorn för att barn ska bli utsatta för våld är om det förekommer våld mellan de vuxna i hemmet. Det ger enligt en svensk studie en riskökning för våld mot barnet på tio gånger. Om föräldrarna har varit påverkade av alkohol eller droger när de varit i konflikt med barnet, har detta också inneburit en betydande risk för att barnet ska ha blivit slaget.62 Sammanfattningsvis utgör insatser för att skydda barn mot eget och andras skadliga bruk en fortsatt grund för det hälsofrämjande och förebyggande ANDT-arbetet. Det bör bygga vidare på den kunskap och de erfarenheter som genererats inom det nationella utvecklingsarbete av stöd till barn i familjer med missbruk, psykisk sjukdom, psykisk funktionsnedsättning eller där våld förekommer som , och Kommuner och Landsting bedrivit –2015. Strategiskt och långsiktigt arbete för att motverka narkotikarelaterad dödlighet bland kvinnor och män samt flickor och pojkar Den narkotikarelaterade dödligheten är hög i jämfört med andra länder inom EU. Den höga dödligheten är oroande och måste tas på stort allvar. Antal dödsfall där metadon eller buprenorfin och andra narkotikaklassade läkemedel nämns på dödsorsaksintygen har ökat kraftigt som antalet dödsfall där heroin nämns på dödsorsaksintyget minskat. Läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende (LARO) har funnits i . De läkemedel som används vid behandlingen är metadon, buprenorfin eller andra läkemedel som utgör narkotika och som godkänts för behandling av opiatberoende. Behandlingen regleras i föreskrifter och allmänna råd om läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende (SOSFS 2009:27). Behandlingen omfattas även av nationella riktlinjer för vård och stöd vid missbruk och beroende. bedömer att av de personer som avled –2012 varit i eller blivit utskrivna från LARO-behandling för dödsfallet. Av dem som avlidit med metadon och buprenorfin på dödsorsaksintyget hade en tidigare missbruksrelaterad diagnos och var alltså kända av vården. 62 Barn som anhöriga, , 2013. Nya psykoaktiva substanser (NPS) säljs i en ökande takt på den Skr. 2015/16:86 svenska marknaden. Flera av substanserna har orsakat svåra sjukdoms- tillstånd och har även påträffats vid obduktion av döda personer. Omfattningen av NPS är fortfarande låg i förhållande till redan kända narkotiska preparat, men det finns risk att bruket av NPS kan öka och orsaka fler dödsfall.63 Kunskapen om gruppen som drabbas av narkotikarelaterad dödlighet är bristfällig. har därför fått i uppdrag att i samråd med och utveckla statistiken om narkotikarelaterad dödlighet för att beskriva bakomliggande orsaker och annan relevant information om den grupp som avlider till följd av narkotika eller där narkotika har bidragit till dödsfallet. För att motverka den ökande narkotikarelaterade dödligheten kan det vara motiverat att huvudmännen utvecklar sina insatser för att bättre fånga upp personer i riskzon, motivera och erbjuda attraktiva och lättillgängliga stöd- och behandlingsinsatser. Landsting och kommuner behöver även ständigt arbeta med att utveckla vårdens kvalitet utifrån brukarnas behov och förutsättningar. Majoriteten av målgruppen har varit i kontakt med vården och sannolikt även med andra samhällsinstanser som socialtjänst, polis och kriminalvård, liksom föremål för tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM-vård). Det är därför viktigt att ta tillvara dessa kontaktytor för att skapa förtroende och motivera till stöd och behandling. WHO har utformat riktlinjer för första hjälpen-insatser vid drogöverdoser genom användning av läkemedelet naloxon vilket kan motverka andningsstopp vid överdos av opioider. WHO:s rekommendation innebär att länder ska göra naloxon tillgängligt för personer i högriskindividers närhet och inte bara sjukvårdspersonal och ska ses som ett komplement till andra vård- och stödinsatser. Det är angeläget att följa utvecklingen av de studier som genomförs av hur rekommendationerna kan omsättas på ett säkert sätt. Insatser för att motverka trafikrelaterade skador och dödsfall till följd av alkohol- och narkotikabruk De insatser som görs inom ANDT-området för minskat alkohol- och narkotikabruk har stor betydelse och påverkan även för trafikområdet och insatser inom trafiksäkerhetsområdet med fokus på dessa substanser är viktiga komponenter i det narkotika- och alkoholförebyggande arbetet. Andelen nykter trafik är fortsatt förhållandevis hög, men förbättringstakten ligger inte i linje med nödvändig utveckling för att nå etappmål om att antalet dödade i vägtrafiken ska halveras fram , jämfört 2006–2008. Av alla omkomna i vägtrafiken har omkommit i en alkohol- och/eller narkotikarelaterad vägtrafikolycka. betydde det i reella tal 67 personer. anmäldes 26 300 rattfylleribrott, varav 12 500 gällde rattfylleri under påverkan av narkotika, så kallat drograttfylleri. Antalet anmälda drograttfylleribrott har ökat kontinuerligt och är de nästan 63 Regeringsbeslut III:3 , dnr S2015/03340/FST 2015/16:86 lika många som antalet alkoholrattfyllerier. Antalet anmälda rattfylleribrott har ett tydligt samband med antalet genomförda utandningsprov. , , , (), och har tagit fram den gemensamma strategin Minskad andel alkohol och narkotika i trafiken, som avser perioden –2020. Strategin innebär en gemensam inriktning för det fortsatta arbetet inom området, vilket är en framgångsfaktor. För att kunna följa utvecklingen vad avser nykter trafik är det angeläget att kunna följa förekomsten av såväl alkohol som narkotika i trafiken. I den gemensamma strategin för minskad andel alkohol och narkotika i trafiken anges ett antal prioriterade insatsområden som omfattar såväl volym som kvalitet i polisens provtagningar, ökad kunskap om narkotikasubstansers förekomst i trafiken, nykterhetsstödjande teknik liksom kopplingen till vård och behandling. Dessutom omfattar strategin informationsinsatser för att öka och upprätthålla allmänhetens medvetenhet och kunskap om riskerna med alkohol och narkotika i trafiken liksom förbättrad statistik och uppföljning. Regeringen anser att det är viktigt att pröva nya metoder för en nykter trafik. Ett sådant exempel är ett försök med automatisk nykterhetskontroll (alkobommar) i frihamn, som ägt rum – 15 i regi av MHF med stöd av kontrollmyndigheterna och skyltfond. En rapport om hur denna teknik skulle kunna införas har tagits fram av i samarbete med och andra relevanta aktörer. Mål 6: En folkhälsobaserad syn på ANDT inom EU och internationellt Aktivt verka för en folkhälsoorienterad syn på narkotika inom EU och FN med utgångspunkt i politiken för mänskliga rättigheter ANDT-politiken är tvärsektoriell, långsiktig och baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet. Detta ligger väl i linje med syftet med FN:s narkotikakonventioner liksom med de nya globala målen och agendan för hållbar utveckling. I den fastslås att alla människor har lika stor rätt till att uppnå största möjliga hälsa. Ett specifikt målområde relaterar till att förbättra insatserna globalt för att förebygga och erbjuda vård och behandling för personer i missbruk eller beroende (se även under rubriken bör arbeta fram och anta en bred folkhälsopolitisk ansats till narkotikafrågan ). Inom den internationella debatten har narkotikapolitiken vilat på FN:s konventioner på narkotikaområdet men också den politiska deklaration som antogs 2009 och baseras på tre delar: efterfrågeminskning, tillgångsbegränsning och internationellt sam- arbete.64 Även 2013–2020 vilar på samma Skr. 2015/16:86 principer och vägleder det europeiska samarbetet i frågorna. Den fäster stor vikt vid att balansen mellan olika insatser behöver bli bättre så att det huvudsakliga syftet, att värna hälsan och att förbättra hälsan, blir ännu mer framträdande inom politikområdet. För den är rätten till hälsa en vägledande princip som ska gälla alla: barn och unga, kvinnor och män och personer i missbruk eller beroende. Regeringen avser att verka för att EU:s framtagande av en ny handlingsplan för narkotikaområdet 2017 ska återspegla en folkhälsobaserad narkotikapolitik som baseras på mänskliga rättigheter. ska också inom EU-samarbetet verka för att EU:s röst i dessa frågor blir tydligare inom olika FN-organ, FN-rapporter och strategier. ska vid det högnivåmöte som genomförs i generalförsamlingen samt i det efterföljande arbetet säkerställa att en folkhälsopolitisk ansats också ligger till grund för uppföljningen av den politiska deklarationen som sker 2019. Deklarationen om det internationella narkotikasamarbetet som avslutas behöver baseras på folkhälsa och mänskliga rättigheter. Regeringen anser att det är av yttersta vikt att nationellt och internationellt agerande vad gäller narkotikapolitiken är överensstämmande. WHO bör arbeta fram och anta en bred folkhälsopolitisk ansats till narkotikafrågan () är för hälsofrågor med uppdrag att leda och samordna internationellt hälsoarbete och stödja medlemsländernas regeringar i att genomföra bästa möjliga hälso- och sjukvårdspolitik. WHO bör som för hälsofrågor få en tydligare roll i att bedriva ett folkhälsoorienterat narkotikaarbete. WHO förväntas spela en central roll i genomförandet av 2030-agendan och dess hälsoaspekter inklusive mål tre: att säkerställa hälsosamma liv och främja välbefinnande för alla vid alla åldrar, samt dess delmål: att stärka prevention och behandling av substansmissbruk, inklusive narkotikamissbruk och skadligt bruk av alkohol. Ansvaret inkluderar normativ vägledning vad gäller vård och behandling, förebyggande insatser m.m. En folkhälsopolitisk ansats i narkotikafrågan, baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet, har inte varit framträdande i det globala samarbetet, vilket fått till följd att balansen i genomförandet av narkotikakonventionerna brustit. WHO:s arbete har centrerats kring specifika sakfrågor eller insatser. Inom de områden där WHO i narkotikakonventionerna har en utpekad roll finns majoriteten av organisationens kunskap, t.ex. vägledning vid klassificering av substanser samt tillgång till läkemedel. Vidare har WHO också länge fokuserat på hiv/aids, och därmed upparbetat en bred kompetens på området. Det finns ett ökat stöd bland WHO:s medlemsstater för ett bredare folkhälsoorienterat arbete. En folkhälsopolitisk ansats inbegriper nämnda delar, men också andra. 64 Political of Action on International Cooperation towards an Integrated and Balanced Strategy to Counter the World Drug Problem, 2009. 2015/16:86 Ett folkhälsopolitiskt perspektiv möjliggör därför en allomfattande ansats och främjar ett balanserat internationellt svar på narkotikafrågan. WHO:s normativa vägledning sätter likaså internationella standarder. Dessa påverkar både och andra länder. Utveckla narkotikafrågorna i det globala utvecklingssamarbetet Arbetet mot narkotika måste drivas internationellt. Det är ett globalt problem med många dimensioner. I producentländerna handlar det i första hand om fattigdom, om kvinnors och barns utsatthet och om korruption och organiserad brottslighet. I de länder där narkotikan produceras utnyttjas bönder av den organiserade brottsligheten. Fattiga människor smugglar narkotika över gränserna. utnyttjas kvinnor och barn. I producent- och transitländerna ökar missbruket. Länder som var utpräglade producentländer har i allt högre utsträckning blivit länder med hög konsumtion av narkotika. Narkotikahanteringen är den mest inkomstbringande verksamheten för den internationella organiserade brottsligheten. Ett tydligt exempel är läget i där våldet har eskalerat med mycket allvarliga konsekvenser för människors trygghet och säkerhet. Narkotikan är också en källa för finansiering av olika väpnade konflikter i världen och därmed ett säkerhetspolitiskt problem. Arbetet mot narkotika kan inte begränsas till att bekämpa tillgång och efterfrågan av narkotika. Narkotikafrågan måste också bli en del av arbetet att bekämpa fattigdomen och därmed en del av arbetet att genomföra de nya utvecklingsmålen. mot narkotika och brottslighet (UNODC) är den centrala organisationen för det internationella arbetet mot narkotika. har arbetat aktivt för att stärka UNODC:s arbete. Men det internationella narkotikaarbetet måste också breddas till andra multilaterala organisationer. FN:s fonder och program måste inkludera arbetet mot narkotika i insatserna mot fattigdom och att skapa trygga och hållbara samhällen. och de regionala utvecklingsbankerna bör också utveckla sina insatser och bli aktiva aktörer. Internationellt arbete mot dopning med utgångspunkt i idrotten har ratificerat två konventioner mot dopning inom idrotten, den internationella konventionen mot dopning i och den internationella konventionen mot dopning i . Bägge konventionerna har som utgångspunkt att motverka dopningens hälsorisker och fusket inom idrotten. och följer fortlöpande arbetet med konventionerna. Inom övervakningsgruppen till pågår kontinuerligt ett arbete för att utveckla kvalitativa metoder inom antidopning och att säkra konventionsparternas åtaganden i konventionen. och andra medlemsstater i EU och deltar tillsammans med idrottsrörelsen även i att utveckla det internationella arbetet mot dopning inom idrotten i (), bl.a. genom att bidra till finansiering av organisationens budget. Mycket av arbetet som bedrivs i dessa strukturer har generell betydelse i antidopningsarbetet, även utanför idrottsrörelsen. Aktivt verka för genomförandet av WHO:s ramkonvention om tobak är part till WHO:s ramkonvention om tobakskontroll. ramkonvention om tobakskontroll (tobakskonventionen) ger ökade förutsättningar för att skydda människor, både i och i världen, från de sociala, ekonomiska och hälsomässiga konsekvenserna av tobakskonsumtion, tobaksproduktion och exponering för tobaksrök. För att utveckla och driva på genomförandet av konventionen äger regelbundna partskonferenser rum. Inom ramen för detta arbete utarbetas riktlinjer och protokoll för hur konventionens 38 artiklar ska tolkas. ska aktivt stödja genomförandet av en folkhälsobaserad och restriktiv tobakspolitik i EU och internationellt. Aktivt verka för och bidra till en EU-gemensam alkoholstrategi För att främja en positiv och jämlik social och ekonomisk utveckling i såväl varje medlemsland som i EU som helhet krävs ett systematiskt och kunskapsbaserat alkoholförebyggande arbete. Ansvaret för ett sådant arbete ligger till stor del hos varje medlemsland, men EU kan där det finns ett tydligt mervärde bidra till att stödja ett ambitiöst nationellt arbete. ser ett stort värde i en EU-gemensam alkoholstrategi för att ge både vägledning, förutsättningar och legitimitet för det alkoholpreventiva arbetet inom . bedömer att en sådan strategi bör omfatta områden som medlemsstaterna inte själva rår över och där det finns ett tydligt mervärde av samarbete på unionsnivå. antogs rådsslutsatser som uppmanade kommissionen att presentera en ny gemensam alkoholstrategi som stöd för medlemsländernas arbete mot alkoholrelaterade problem. kommer att fortsätta att arbeta aktivt för att det budskap som fördes fram i dessa rådsslutsatser ska realiseras. Inom ANDT-området finns flera forum för samarbete och erfarenhetsutbyte mellan de nordiska länderna. I många avseenden är de nordiska länderna lika, vilket skapar goda förutsättningar att lära av varandra. I andra avseenden skiljer sig politiken, vilket också ger möjlighet att jämföra hur olika politiska vägval påverkar utvecklingen. Det nordiska samarbetet ger även förutsättningar för att gemensamt driva frågor för att få större tyngd inom andra EU-samarbeten och internationella samarbeten. 5 Genomförande och uppföljning Kommunernas och landstingens roll i det förebyggande arbetet Kommunerna har enligt socialtjänstlagen ett generellt ansvar för att främja människornas ekonomiska och sociala trygghet samt jämlikhet i levnadsvillkor (1 kap. 1 §). Enligt 3 kap. 7 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) ska socialnämnden arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. Av andra stycket i samma paragraf framgår att socialnämnden genom information till myndigheter, grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet ska sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. I fråga om barn och unga ska socialnämnden aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel samt dopningsmedel (5 kap. 1 § tredje stycket socialtjänstlagen). Exempel på åtgärder som behöver utföras på lokal nivå är att systematiskt uppmärksamma risk- och missbruksproblem inom olika verksamheter. Förebyggande arbete kan även bedrivas i samarbete med föreningar och som en del av föreningsstödet (t.ex. i form av policykrav för att få medel) samt förebyggande arbete i skolan. Kommunerna fyller en viktig roll när det gäller att förebygga hälsomässiga och sociala skador på grund av missbruk. Kommunerna har ett ansvar för att främja goda uppväxtvillkor, utbildning, ekonomisk trygghet¬ och socialt deltagande i samhället, dvs. faktorer som påverkar risken för missbruk. Med hänsyn till kommunernas allmänna ansvar för kommuninvånarna är frågor kopplade till problematik kring riskbruk, missbruk och beroende inte enbart ett ansvar för . Ett preventivt synsätt bör även beaktas när så är lämpligt i andra kommunala verksamheter som skol-, fritids-, kultur- och hälsoskyddsverksamheter. Tillsynen är en viktig del i det preventiva arbetet. Kommunen har en stor del av ansvaret för den omedelbara tillsynen över att tobakslagen och föreskrifter följs. När det gäller handel, t.ex. regler om åldersgräns, har kommunen och ett gemensamt ansvar.66 Kommunen och har också ett gemensamt ansvar för tillsyn över bestämmelser om servering av alkoholdrycker samt över detaljhandeln med folköl. Kommunen utfärdar även serveringstillstånd som krävs för att kunna servera alkoholdrycker.67 2000/01:20, Nationell handlingsplan för att förebygga alkoholskador, s. 26-27, bet. 2000/01:SoU8, s. 32, s. 39. 66Tobakslag (1993:581). 67Alkohollag (2010:1622). Med hälso- och sjukvård i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvården ska arbeta för att förebygga ohälsa. Den som vänder sig till hälso- och sjukvården ska när det är lämpligt ges upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada enligt 3 kap. 1 § 8 patientlagen (2014:821). Varje landsting ska erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . ska även i övrigt verka för en god hälsa hos hela befolkningen. Vissa hälsofrämjande insatser kräver en sektorsövergripande samverkan. Hälso- och sjukvården ska särskilt beakta ett barns behov av information, råd och stöd om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning, har en allvarlig fysisk sjukdom eller skada eller är missbrukare av alkohol eller något annat beroendeframkallande medel. Detsamma gäller om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. Personer med missbruksproblematik har ofta behov av insatser från både socialtjänst och hälso- och sjukvård. För att stärka samverkan mellan landsting och kommuner och bättre tillgodose målgruppens behov är huvudmännen skyldiga att ingå en överenskommelse om samverkan. Landstingens verksamhet för att förebygga och behandla skador till följd av ANDT- bruk finns t.ex. inom ramen för verksamheter som arbetar med att stödja beteendeförändringar, såsom primärvård, missbruks- och beroendevård, psykiatri eller livsstilsmottagningar. Aktörer med ansvar för preventionsarbete inom flera områden På lokal och regional nivå är det i stor utsträckning samma aktörer som är ansvariga för preventionsarbete inom flera olika områden som psykisk ohälsa, brotts- och våldsprevention, föräldraskapsstöd och ANDT. Folkhälsosamordnare och motsvarande professioner har en viktig roll, liksom personal inom arenor där barn och unga vistas. Socialtjänst, primärvård, mödra- och barnhälsovård, förskola, skola, elevhälsa, fritids- och föreningsverksamhet, näringsliv, polis och tillsyn är några av de verksamheter som kan behöva samverka. Många av landets kommuner tar ett helhetsgrepp kring dessa frågor och har en gemensam funktion för exempelvis ANDT-arbete och folkhälsa, eller för ANDT-arbete och brottsförebyggande arbete. har ett generellt uppdrag att verka för god folkhälsa, utvärdera effekter av metoder och strategier på folkhälsoområdet, följa hälsoläget i befolkningen och faktorer som påverkar detta, t.ex. bruk av ANDT. Myndigheten ska svara för kunskapsuppbyggnad och förmedla kunskap till såväl regering och statliga myndigheter som till berörda i kommuner, landsting och andra berörda samhällssektorer. När det gäller ANDT-området har myndigheten även ett särskilt ansvar för den 2015/16:86 samordnade uppföljningen.68 har vidare ett ansvar för att genom tillsyn, tillsynsvägledning och tillståndsgivning bidra till att lagstiftningarna inom alkohol- och tobaksområdena följs.69 är enligt sin instruktion förvaltningsmyndighet för verksamhet som rör hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, tandvård, socialtjänst, stöd och service till vissa funktionshindrade samt frågor om alkohol och missbruksmedel. Vidare ska bistå regeringen med underlag och expertkunskap för utvecklingen inom sitt verksamhetsområde. ansvar gäller i den utsträckning sådana frågor inte ska handläggas av någon annan myndighet. ska samordna de statliga insatserna inom socialtjänst och hälso- och sjukvård när det gäller barn och ungdom samt inför beslut eller andra åtgärder som rör barn analysera konsekvenserna för barn och då ta särskild hänsyn till barns bästa.70 Länsstyrelsernas och andra statliga myndigheters roll ska enligt sin instruktion verka för att nationella mål får genomslag i länet. ska arbeta sektorsövergripande och samordna olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser. har ett särskilt uppdrag att verka för att det nationella folkhälsomålet att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen uppnås.71 Liksom har även ett ansvar för vissa uppgifter när det gäller tillsyn över alkohollagen och tobakslagen. Vid varje länsstyrelse ska det finnas en särskild samordningsfunktion för ANDT-frågor.