prop · H4031 · 2016-09-20 00:00:00 — Artikel 15.3 i energiskattedirektivet ger dock möjlighet att tillämpa en nedsatt skattenivå för bränsle som förbrukas inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Artikel 15.3 är inte begränsad till vissa typer av bränslen eller användningsområden inom den aktuella verksamheten, och kan alltså tillämpas även på bränsle som används i skepp och båtar och som används på ett sådant sätt att bränsle- förbrukningen anses ske för privat ändamål enligt definitionen i 1 kap. 11 § LSE. En nedsatt skattenivå enligt artikel 15.3 kan vara att anse som ett statligt stöd. Om minimiskattenivåerna som gäller enligt energiskattedirektivet respekteras är skattenedsättningarna dock med stöd av artikel 44 i GBER och artikel 45.2 i FIBER undantagna från den anmälnings- skyldighet som normalt gäller för statliga stöd. De skattenivåer som gäller för dieselbränsle enligt 2 kap. 1 § 3 LSE ligger över den tillämpliga minimiskattenivå som gäller för sådant bränsle enligt energiskattedirektivet. Regeringen instämmer med , och om att subventioner till fossila bränslen i princip bör undvikas, men i likhet med anser regeringen att det i detta fall finns skäl att frångå denna princip. Av konkurrensskäl bör de vattenbrukare, jordbrukare och skogsbrukare som behöver använda båt eller skepp för att kunna driva sin verksamhet inte ha högre skatt på bränslet som används än motsvarande företag som har verksamhet enbart på land. och Skogsindustrierna påpekar är det också en fördel för företagen att bara behöva hantera en skattenivå för allt drivmedel som används i verksamheten, med undantag för drivmedel som används i motordrivna fordon. Regeringen föreslår därför att dieselbränsle som används i skepp och båtar inom yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruks- verksamhet ska beskattas på samma sätt som dieselbränsle som används i arbetsmaskiner inom sektorerna. Detta innebär att en viss befrielse från koldioxidskatt införs för bränsle enligt 2 kap. 1 § 3 LSE (eldningsolja, dieselbrännolja, fotogen, m.m.) som förbrukas i båtar och skepp inom de aktuella verksamheterna, t.ex. när ett vattenbruksföretag använder egen båt för att ta hand om fisk- och skaldjursanläggningar. Befrielsen bör vara utformad på samma sätt som den som gäller för dieselbränsle i arbetsmaskiner och avse samma belopp, per kubik- meter dieselbränsle (per kubik- meter dieselbränsle –2018). Regeringen anser således inte att, som flera remissinstanser efterfrågar och som Jordbruks- verket föreslår i sin hemställan (dnr Fi2015/04533/S2), det bör införas en fullständig skattebefrielse för fartygsbränsle som används i yrkesmässig vattenbruksverksamhet. Vidare bör ingen skattebefrielse ges för bensin. Skattebefrielse för bränsle som används inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverk- samhet kan medges antingen genom återbetal- ning eller genom avdrag, beroende på vilken typ av bränsle och förbrukare det är fråga om. Regeringen instämmer med om att nuvarande struktur med skattebefrielse genom avdrag för den som är skattskyldig och genom återbetalning för övriga bör behållas. I skepp, båtar med fiskelicens och båtar med medgivande att använda märkt olja får märkt olja som köpts utan skatt användas enligt 6 a kap. 1 § 3 och 4 LSE, när skeppet eller båten inte används för P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Förbrukaren är dock skattskyldig för sådan förbrukning som sker för privat ändamål, däribland förbrukning i jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruks- verksamhet, se 4 kap. 1 § 10 a och b och 2 kap. 1 § tredje stycket LSE. Den som är skattskyldig för koldioxidskatt enligt 4 kap. 1 § 10 a eller b LSE och förbrukar bränsle på ett sätt som ger rätt till skattebefrielse får därför del av skattebefrielsen genom avdrag på koldioxid- skatten, se 7 kap. 1 § 2 LSE. Avdrag får göras med per kubikmeter dieselbränsle (är beloppet ) som förbrukaren är skattskyldiga för. Den som köpt märkt dieselbränsle med skatt och använder fartyget för privat ändamål blir skattskyldig enligt 4 kap. 1 § 10 a eller b LSE och ska betala skattesatsen för omärkt olja, se 2 kap. 1 § tredje stycket 2 LSE. Eftersom koldioxid- skatten är densamma för märkt och omärkt olja avser skattskyldigheten dock i praktiken bara energiskatt. Detta innebär att dessa förbrukare inte kan göra avdrag för koldioxidskatten. I stället omfattas de av återbetalningsmöjligheten i 9 kap. 2 § LSE. Denna möjlighet föreslås bara gälla för skepp och båtar med fiskelicens. Skälen för detta är följande. att använda märkt olja enligt 2 kap. 9 § LSE endast medges för båt som uteslutande används för annat än privat ändamål. Användning inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet är att anse som användning för privat ändamål, se 1 kap. 11 § LSE. Enligt 2 kap. 9 § fjärde stycket LSE gäller att ett beslut om medgivande får återkallas, om förutsättningarna för det inte längre finns. Det innebär att medgivandet kan återkallas om båten används i jordbruks-, skogsbruks- och vatten- bruksverksamhet. avstyrker därför att båtar med medgivande att använda märkt olja enligt 2 kap. 9 § LSE ska ges möjlighet till avdrag eller återbetalning av skatten, om båten används i jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruks- verksamhet. Regeringen instämmer med att någon möjlighet till skatte- befrielse på märkt dieselbränsle inte bör ges för dessa förbrukare. Av samma skäl är det enligt regeringens mening inte heller lämpligt med en möjlighet till skattebefrielse avseende omärkt dieselbränsle för dessa båtar. Den som inte är skattskyldig och som använder omärkt dieselbränsle som köpts med P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 skatt föreslås få skattenedsättningen genom återbetalning på samma sätt som gäller för dieselbränsle som används i arbetsmaskiner, enligt 9 kap. 2 § LSE. Återbetalning medges med samma belopp som för det dieselbränsle som används i arbetsmaskinerna. Det föreslås vidare att återbetalning respektive avdrag inte får beviljas om företaget är ett företag utan rätt till statligt stöd enligt 1 kap. 12 § LSE. också av att företaget lämnar uppgifter om stödmottagaren enligt 1 kap. 13 § LSE, om Av 1 kap. 11 a § 7 och 8 LSE framgår att skattebefrielse för dieselbränsle inom jordbruks- och skogsbruksverksamhet är en stödordning och skattebefrielse för dieselbränsle inom vattenbruksverksamhet är en annan stödordning. Vid beräkningen av stödbeloppet inom respektive stödordning ska samtliga återbetal- ningar inom stödordningen läggas samman. Enligt FIBER gäller vidare att stödet bara får ges till små och medelstora företag och att stödet inte får överstiga vissa tröskelvärden, se artikel 1.1 samt artikel 2. Dessa begränsningar bedöms dock inte vara aktuella för en skattenedsättning för bränsle i vattenbruksverksamhet, med hänsyn till omfattningen av vattenbruks- verksamhet i . Regeringen instämmer med om att den administrativa bördan för företagen bör begränsas. Regeringen anser dock att de förslag som lämnas om ändringar i LSE ligger väl i linje med denna strävan och därför är det mest ändamålsenliga sättet på vilket kan säkerställa att de nu aktuella EU-rättsliga åtagandena uppfylls. Regeringen håller med Transportstyrelsen om att det inte är optimalt att ha olika definitioner på skepp och båt i olika lagstiftningar. Eftersom det i reglerna i LSE görs åtskillnad mellan skepp och båt när det gäller vilket bränsle som får användas och hur skattebefrielse åstadkoms är det dock inte aktuellt att ändra skeppsbegreppet i LSE i enlighet med vad som föreslås av utredningen om regelförenkling för sjöfarten. När det gäller önskemål om ökad tillsyn och utredning när det gäller användningen av märkt dieselbränsle vill regeringen peka på att det finns bestämmelser om tillsyn i LSE och det ankommer inte på regeringen att bestämma hur de myndigheter som har ansvar för tillsyn och kontroll ska organisera sin verksamhet. önskemål föranleder därför ingen åtgärd från regeringens sida. Enligt 6 a kap. 1 § 10 och 11 LSE ges skattebefrielse av energiskatten och av koldioxidskatten på bränsle som förbrukas för annat ändamål än drift av motordrivna fordon i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Avsikten med dessa bestämmelser är inte att ge skattebefrielse för fartygsbränsle, vilket framgår motsatsvis av att skattebefrielsen för skepp och båtar regleras i 6 a kap. 1 § 3 och 4. Av dessa bestämmelser framgår att skattebefrielse bara ges när bränslet används för annat än privat ändamål, vilket är en följd av att energiskattedirektivets bestämmelser i detta avseende. Såvitt känt har de inte heller tillämpats avseende fartygsbränsle i praktiken. För att undvika dubbel tillämpning bör dock, som föreslår, den befintliga skattebefrielsen begränsas så att den inte gäller för fartygsbränsle. Slutligen föreslås en språklig ändring i 6 a kap. 1 § 4 LSE, så att det tydligare framgår att fiskelicens meddelas enligt fiskelagen och medgivande att använda märkt olja lämnas enligt 2 kap. 9 § LSE. Förslagen föranleder ändringar i 1 kap. 11 a §, 6 a kap. 1 och 2 a §§ samt 9 kap. 2 § LSE samt i 6 a kap. 1 § i dess lydelse enligt lagen (2016:506) om ändring i lagen (2015:750) om ändring i nämnda lag, se avsnitt 3.8 och 3.22. Regeringens förslag: Ändringarna träder i kraft . Promemorians förslag Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att innebörden av övergångsbestämmelsen behöver preciseras, så att det framgår hur bestämmelsen i 9 kap. 2 § andra stycket LSE ska tillämpas när bränslet förbrukats före lagens ikraftträdande men återbetalningsansökan lämnas efter ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag: Ändringarna föreslås träda i kraft . Äldre bestämmelser bör fortfarande gälla för förhållanden som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Detta innebär att om bränslet förbrukats före ikraftträdandet, men en ansökan om återbetalning eller ett yrkande om avdrag ges in efter ikraftträdandet, ska de äldre bestämmelserna tillämpas på ansökan respektive yrkandet. Detta gäller också kraven på att sökanden inte får vara ett företag utan rätt till statligt stöd och kraven på att sökanden ska lämna uppgifter om sin verksamhet i de fall sökandens sammanlagda återbetalning uppgår till vissa belopp, se 9 kap. 2 § andra stycket LSE, något som efterfrågar svar på. För att säkerställa att ändringarna också tillämpas när vissa andra redan beslutade ändringar av de aktuella bestämmelserna träder i kraft föreslås också ändringar i lagen (2015:750) om ändring i LSE. I fall som avses i 6 a kap. 2 a § LSE, dvs. skattebefrielse för dieselbränsle i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruks- verksamhet, gäller att befrielse från koldioxid- skatt är per kubikmeter för sådan förbrukning som sker fr.o.m. t.o.m. (se prop. 2015/16:1, bet. 2015/16:FiU1, rskr. 2015/16:51, SFS 2015:747). Genom en övergångs- bestämmelse säkerställs att det beloppet, efter de nu föreslagna ändringarna av paragrafen, gäller även fortsättningsvis. En nedsättning av koldioxidskatten på dieselbränsle som förbrukas i båtar och skepp i jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruks- verksamhet till den nivå som gäller för andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar leder till minskade skatteintäkter. Effekten kan förväntas vara störst för vatten- bruken. Det finns enligt uppskattningar ca 100 aktiva vattenbruksföretag som använder skepp eller båt i någon större utsträckning. Dessa beräknas använda dieselbränsle . Om dessa beviljas återbetalning eller nedsättning av skatten på använt dieselbränsle med per P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 kubikmeter blir den offentligfinansiella effekten ca i minskade skatteintäkter. då återbetalningen respektive nedsättningen åter är per kubikmeter använt dieselbränsle blir den offentligfinansiella effekten av förslaget ca . Omfattningen av användningen av båtar och skepp i jordbruks- och skogsbruksföretag upp- skattas vara liten. En nedsättning även för diesel- bränsle i båtar och skepp beräknas minska minska med ca . I detta avsnitt redogörs för förslagets effekter för företag i den omfattning som är nödvändigt i det aktuella lagstiftningsärendet. Det sker mot bakgrund av tillgängliga uppgifter och i den omfattning som är möjlig. Härigenom anser regeringen, trots vad som framförs av , att gällande krav på konsekvensanalyser har tillgodosetts. Förslaget påverkar jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksföretag som använder båt eller skepp i verksamheten. Förslaget bedöms ha störst inverkan på vattenbruksföretagen, och medför att det genomsnittliga vattenbruks- företagets skatt reduceras med ca per företag och år. Det är inte klarlagt hur denna förändring fördelas mellan vattenbruksföretagen utan uppskattningen baseras på ett genom- snittligt företag. För jordbruks- och skogsbruksföretag innebär möjligheten att även få återbetalning av koldioxidskatten på dieselbränsle som används i båtar en minskad kostnad. Effekten har dock inte kunnat kvantifieras då omfattningen av fartygsanvändningen inom jordbruks- och skogsbruksverksamhet inte är känd. För de aktörer som använder båtar med omärkt dieselbränsle bör ändringen inte medföra någon större administrativ börda, eftersom återbetalningen sker på samma sätt som sker beträffande dieselbränsle i arbets- maskiner. För de som använder skepp eller båt med fiskelicens bör den administrativa bördan inte heller öka nämnvärt jämfört med . Sådana förbrukare blir skattskyldiga för sådan förbrukning som sker i jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet, om de P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 förvärvat bränslet utan skatt eller med den skatt som gäller för märkt dieselbränsle enligt 2 kap. 1 § första stycket 3 a LSE. Förslaget innebär att de är skattskyldiga för denna förbrukning, men får göra avdrag för del av koldioxidskatten. Eftersom åtgärden berör förhållandevis få företag bedöms förslagen inte ha någon påverkan på jämställdheten. Energi- och koldioxidskatterna på fossila drivmedel och bränslen har vid sidan av det fiskala syftet en viktig miljö- och resursstyrande effekt. Skattefrihet motverkar styrningen mot klimat- och miljömålen och bör begränsas till undantagsfall eller där så kräver. Det är angeläget att kostnaden för att använda fossila bränslen även i jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet är så pass hög att det bidrar till att användningen av båtar och skepp begränsas till för verksamheten nödvändig användning. En nedsättning av koldioxidskatten på dieselbränsle enligt förslaget innebär att kostnaden för att använda dieseldrivna båtar och skepp i verksamheten minskar. Detta skulle kunna leda till ökad förbrukning av dieselbränsle med negativa miljö- och klimateffekter som följd. Då nedsättningen begränsas på föreslaget sätt till (–2018) per kubikmeter kvarstår dock en stor del av kostnaden för bränslet och därmed också skattens miljöstyrande effekt. Det kan därför antas att nedsättningen inte får någon större effekt på förbrukningen av dieselbränsle och effekterna för miljön blir därför begränsade. behöver uppdatera deklarations- upplysningar, återbetalningsblankett, webb- information och it-stöd. Dessa förändringar kommer att ingå i den anpassning som görs med anledning av ny eller förändrad lagstiftning. Eventuella tillkommande utgifter för ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslaget bedöms inte påverka antalet mål eller på annat sätt påverka arbetsbelastningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna och inte heller medföra några ökade kostnader för andra myndigheter. 6.13Vissa frågor på elskatteområdet 6.13.1 Ärendet och dess beredning har remitterat betänkandet Energiskatt på el - En översyn av det nuvarande systemet (SOU 2015:87) samt departementets promemoria Den särskilda norrlandsskattenivån och vissa statsstödskrav på elskatteområdet. bilaga 13, avsnitt 1 respektive bilaga 13, över remissinstanserna finns i bilaga 13, avsnitt 4. Remissvaren finns tillgängliga i Finans- Fi2015/04727/S2 respektive Fi2016/00836/S2). mikroproducerad el, m.m. (SOU 2013:46). Utredningens lagförslag i berörda delar finns i bilaga 13, avsnitt 3. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 13, avsnitt 4. Remissvaren finns tillgängliga i Finans- departementet (dnr Fi2013/02381/S2). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 13, avsnitt 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 13, avsnitt 6. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets synpunkter. Regeringen behandlar Lagrådets synpunkter i avsnitt 6.13.3 och 6.13.12.4. 6.13.2.1EU:s energiskattedirektiv och lagen om skatt på energi Rådets direktiv /96/EG av om en omstrukturering av gemenskaps- ramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51, kallat energiskattedirektivet, är ett unionsgemensamt ramverk för hur medlemsstaterna ska utforma sin nationella beskattning av bränslen och elektrisk kraft. Grundregeln i energiskattedirektivet är att all förbrukning av elektrisk kraft ska beskattas. Utgångspunkten är att medlemsstaternas nationella beskattning av elektrisk kraft ska uppfylla vissa i direktivet föreskrivna minimi- skattenivåer. på obligatorisk skattebefrielse i vissa situationer samt möjligheter för medlemsstaterna att ge skattenedsättning eller fullständig skattebefrielse i andra situationer. Energiskattedirektivet ger medlemsstaterna möjlighet till differentiering mellan yrkesmässig och icke yrkesmässig användning samt möjlighet att begränsa omfattningen av den lägre skattenivån vid yrkesmässig användning. Energiskattedirektivet innehåller emellertid inte regler som uttryckligen ger medlemsstaterna möjlighet till regional differentiering av energiskatten eller för elektrisk kraft som förbrukas i fartyg som angjort hamn. Genom artikel 19 i energiskattedirektivet kan dock rådet efter enhälligt beslut bevilja medlemsstater tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar. Ett sådant tillstånd kan ges för högst , med möjlighet till förnyat tillstånd. har återkommande ansökt och fått undantag enligt artikel 19 som tillåter att ha en lägre energiskattesats för hushållens och serviceföretagens elförbrukning i vissa kommuner i norra delarna av landet. Det nuvarande undantaget löper ut . Motsvarande gäller för den nedsatta energi- skattesats för elektrisk kraft till fartyg i hamn () för vilken nuvarande undantag löper ut . På nationell nivå regleras energibeskattningen av elektrisk kraft i lagen (1994:1776) om skatt på energi, förkortad LSE, vars regler är anpassade till energiskattedirektivet. All elektrisk kraft som förbrukas i är som huvudregel skatte- pliktig och skatten betalas in till staten av de skattskyldiga. De skattskyldiga består i huvudsak av två kategorier, nämligen elproducenter och elleverantörer. För dessa skattskyldiga inträder skattskyldighet för elektrisk kraft när kraften levereras till någon som inte är skattskyldig eller när den tas i anspråk för annat ändamål än försäljning. Regeringen har i budget- propositionen aviserat att skattskyldig- heten ses över i syfte att minska den administrativa bördan. Utgångspunkten för denna översyn är att skattskyldigheten för leverantörer ska ersättas med en skattskyldighet för nätinnehavare. Nuvarande energiskatt på elektrisk kraft är differentierad utifrån dels var i landet den förbrukas, dels för vilket ändamål den förbrukas. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 industrin samt jordbruks-, skogsbruks- och vattenbrukssektorerna lågt beskattade medan annan näringsverksamhet, t.ex. i tjänstesektorn, betalar samma energiskatt som hushållen. Nedsättning av eller befrielse från energiskatten kan utgöra statligt stöd enligt reglerna i för- draget om Europeiska unionens funktionssätt. Som ovan nämnts har ett tids- begränsat tillstånd att tillämpa en lägre energiskattesats för elförbrukning i hushåll och serviceföretag i vissa kommuner i norra delarna av landet. Den lägre skattenivån regleras på nationell nivå genom att det i 11 kap. 3 § LSE åsatts en särskild skattesats för elförbrukning som sker i vissa kommuner för annat ändamål än i industriell verksamhet i tillverkningsprocessen eller i yrkesmässig växthusodling. I 11 kap. 4 § LSE finns en förteckning över de kommuner där den lägre skattesatsen gäller (se avsnitt 6.13.10 för en uppräkning av berörda kommuner). Allmänt om om statligt stöd och deras tillämpning Befrielser och nedsättningar från energiskatt kan vara utformade så att de utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, EUF- fördraget. Begreppet statligt stöd är ett objektivt och rättsligt begrepp som definieras direkt i EUF-fördraget. Jämför bl.a. betänkandet Energiskatt på el - En översyn av det nuvarande systemet (SOU 2015:87) s. 54–57 närmare om dess innebörd och Europeiska kommissionens tolkning. Huvudregeln är att kommissionen, utifrån om statligt stöd, måste pröva och godkänna åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden innan de kan träda i kraft. Kommissionen antog gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd, förkortade EAG (EUT C 82, , s. 1). EAG har fr.o.m. ersatts av Riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd och energi –2020, förkortade EEAG (EUT C 200, 28.6.2014, s. 1), som tillämpas av kommissionen vid beslut i statsstödsärenden fr.o.m. detta datum. Medlemsstaterna har åtagit sig att anpassa befintliga stödordningar till de nya riktlinjerna inom . P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Kommissionen har dock sökt förenkla förfarandet kring statsstödsprövningen. Kommissionen har antagit förordningar på olika områden, varigenom vissa kategorier av stöd har ansetts förenliga med EUF-fördraget under förutsättning att vissa villkor uppfylls (s.k. gruppundantagsförordningar). I dessa fall kan medlemsstaterna, på de villkor som anges i förordningen, införa åtgärder inom ramen för förordningen utan att behöva iaktta det normala förfarandet med föranmälan och kommissionens godkännande av åtgärderna. Det åligger dock medlemsstaterna att uppfylla olika regler om informationsskyldighet för de stöd som genomförs inom ramen för en gruppundantags- förordning. Med stöd av ett bemyndigande från rådet enligt artikel 109 i EUF-fördraget har kommissionen antagit kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget (EUT L 187, 26.6.2014, s. 1), förkortad GBER, samt kommissionens förordning (EU) nr 1388/2014 av genom vilken vissa kategorier av stöd till företag som är verksamma inom produktion, beredning och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 i fördraget (EUT L 369, 24.12.2014, s. 37), förkortad FIBER. I dessa förordningar anges vilka grupper av stödåtgärder som är undantagna från skyldigheten att anmäla åtgärden till kommissionen innan den genomförs. GBER och FIBER tillämpas fr.o.m. t.o.m. . GBER och FIBER omfattar bl.a. stöd i form av nedsättningar av eller befrielse från miljöskatter, inklusive energiskatt på elektrisk kraft. FIBER är tillämplig på stöd som beviljas små och medelstora företag som är verksamma inom produktion, beredning och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter om stödet inte överstiger vissa tröskelvärden, se artikel 1.1 och artikel 2. Enligt både GBER och FIBER gäller att stöd inte får beviljas företag som befinner sig i svårigheter. Stöd får inte heller betalas ut till företag som är föremål för ett oreglerat återbetalningskrav till följd av ett kommissionsbeslut som förklarar ett stöd olagligt och oförenligt med den inre marknaden. Dessa bestämmelser framgår av artikel 1.4 i GBER samt artikel 1.3 i FIBER. Utvärdering, övervakning och rapportering I EEAG, GBER respektive FIBER redogör kommissionen, förutom för riktlinjer som rör den materiella bedömningen av olika former av statliga stöd, också för den utvärdering, övervakning och rapportering som sker i fråga om godkända stöd samt sådana stöd som omfattas av någon av gruppundantags- förordningarna.