prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — 38 § Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om avgifter för ansökan om namn enligt denna lag. Paragrafen innehåller en upplysningsbestämmelse om att regeringen kan meddela föreskrifter om avgifter i namnärenden. Paragrafen motsvarar delvis 39 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 16. 39 § Om en ansökan är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak, ska förelägga sökanden att avhjälpa bristen inom . Detsamma gäller om sökanden inte har betalat ansökningsavgiften. Föreläggandet behöver inte delges. Om sökanden inte följer föreläggandet, ska ansökan avvisas. Sökanden ska upplysas om detta i föreläggandet. Paragrafen innehåller regler om komplettering av en ansökan och om att en ansökan i vissa fall ska avvisas. Paragrafen motsvarar delvis 40 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.1. Enligt första stycket ska förelägga den som har gett in en så bristfällig ansökan att den inte kan läggas till grund för prövning i sak att avhjälpa bristen. Detsamma gäller om föreskriven ansökningsavgift inte har betalats. En ansökan är bristfällig om det av ansökan inte går att utläsa vilket namn eller vilken namnändring sökanden vill ha eller om sökanden annars inte har uppfyllt de krav som anges i 37 §. En ansökan är även bristfällig om i något annat avseende anser att det finns formella hinder mot att bifalla ansökningen. Ett hinder kan t.ex. vara att endast den ena av föräldrarna har ansökt om namnbyte för barn , trots att barnet står under båda föräldrarnas vårdnad. Föreläggandet behöver inte delges. Bestämmelsen i andra stycket innebär att en ansökan ska avvisas om sökanden inte följer föreläggandet. Av föreläggandet ska det framgå att ansökan kan avvisas om föreläggandet inte följs. Om det vid en prövning i sak visar sig inte finnas förutsättningar enligt denna lag att bevilja ansökan, ska den inte avvisas utan avslås. 40 § ska begära in ett yttrande från en myndighet eller annan om det behövs för att pröva ett namns lämplighet med hänsyn till språkliga eller andra förhållanden eller namnets förenlighet med namnskyddet. I paragrafen anges när ett yttrande från en myndighet eller annan ska begäras in. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.2. får inte godkänna ett nybildat efternamn som är olämpligt som efternamn (14 §). Detsamma gäller ett namn som är olämpligt som förnamn (28 och 30 §§). I lämplighetsprövningen ska beakta bl.a. namnets förenlighet med namnskicket i och namnets språkliga lämplighet. När det gäller efternamn ska också beakta namnskyddsrättsliga aspekter (15 §). Paragrafen ger en skyldighet att, om det behövs, begära in yttrande från myndighet eller annan om namnets förenlighet med namnskyddet eller namnets lämplighet med hänsyn till språkliga eller andra förhållanden. Paragrafen har främst betydelse när det gäller bedömningen av namn som framstår som tveksamma utifrån språkliga utgångspunkter. Det kan i vissa fall vara svårt för att avgöra om ett nybildat namn är förenligt med det svenska namnskicket. I sådana ärenden bör i första hand begära in yttrande från och folkminnen. Den myndigheten har också möjlighet att ge utlåtanden om de officiella minoritetsspråken och flera större utländska språk. När det gäller de officiella minoritetsspråken kan även begära in yttrande från t.ex. . Även t.ex. svenska utlandsmyndigheter och universitetsfakultet kan i vissa fall ombes yttra sig. Om det i ett namnärende aktualiseras kvalificerade namnskyddsrättsliga frågor, t.ex. på grund av att en rättighetshavare gör en invändning mot namnförvärvet, bör ofta vara den myndighet som yttrande ska begäras in från. kan även begära in yttrande från andra än myndigheter. Det kan handla om organisationer, institutioner eller enskilda som har kunskaper av värde för prövningen. Exempelvis kan eller i ett visst fall ha sådana särskilda kunskaper som behövs för att kunna bedöma ett namns lämplighet. Om frågan om att hämta in yttrande aktualiseras i domstol efter överklagande får domstolen ta ställning till om ett sådant lämpligen bör hämtas in där (8 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]) eller om målet bör återförvisas till för fortsatt handläggning. 41 § Om en ansökan om förvärv av ett efternamn enligt 13 § inte avvisas eller avslås, ska den kungöras i Post- och . Detsamma gäller en ansökan om förvärv av ett dubbelt efternamn enligt 20 § om något av namnen som ingår i det dubbla efternamnet inte kan förvärvas enligt 4–12 eller 30 §. Ett kungörande behöver dock inte ske om det skulle sakna betydelse. När kungörande har skett ska den som vill invända mot ansökan göra detta skriftligen inom en månad från kungörelsedagen. får inte meddela beslut i ärendet innan tiden för att göra en invändning har gått ut. Paragrafen innehåller regler om kungörelse av en ansökan och om invändning mot en ansökan. Paragrafen motsvarar delvis 41 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.3. Enligt första stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, ska en ansökan om att byta till ett nybildat efternamn eller ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning (13 §) kungöras av i Post- och , om ansökan inte avvisas eller avslås. Detsamma gäller en ansökan om att byta till ett dubbelt efternamn enligt 20 §, om någon av delarna i det dubbla efternamnet inte kan förvärvas genom ett familjerättsligt namnförvärv. Syftet med kungörandet är att ge den som vill framställa en invändning tillfälle att göra detta. Det ställs inga särskilda krav på den som vill göra en invändning, utan alla som vill lämna upplysningar i ett namnärende kan uppträda som invändare utan att ha något direkt personligt intresse i saken (se rättsfallet RÅ 2003 ref. 86 och Patentbesvärsrättens dom 2014- 08-21 i mål nr 14-026). Ett kungörande behöver inte ske om det skulle sakna betydelse. I allmänhet finns det därför behov av ett kungörande endast när ansökan kan antas komma i konflikt med något allmänt eller enskilt intresse. Ett kungörande saknar t.ex. normalt betydelse vid en ansökan om anslutningsförvärv enligt 17 §, eftersom samtycke från dem som kan ha något att invända mot namnbytet måste finnas i själva ansökningsärendet (se prop. 1981/82:156 s. 75). När kungörelse har skett ska enligt andra stycket den som vill invända mot ansökan göra detta inom en månad från den dag då kungörelsen var intagen i Post- och . Invändningen ska vara skriftlig och ges in till . får inte avgöra ärendet innan har gått ut. En ansökan som inte kungörs ska avgöras så snart ansökningshandlingarna är fullständiga. Om någon i ett sådant ärende självmant kommer in med en invändning, ska beakta denna. Det är viktigt att den som vill göra en invändning mot en ansökan gör detta redan hos . För att en person som har invändningar mot en ansökan ska få överklaga beslut krävs nämligen att han eller hon har gjort en invändning under verkets handläggning av ärendet (42 §). 42 § beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Den som har gjort en invändning med anledning av en ansökan som anges i 41 § får överklaga ett beslut som innebär att ansökan bifalls. Den som har avstått från att göra en sådan invändning får inte överklaga beslutet. Beslutet överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets personen vars namn det gäller var folkbokförd för beslutet. Om det inte finns någon sådan behörig domstol, överklagas beslutet till Förvaltningsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut och om behörig domstol. Paragrafen motsvarar delvis 37 och 42 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.4. Enligt första stycket får ett beslut av överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen gäller alla beslut, dvs. både beslut som innebär att skiljer ärendet från sig och beslut under 2015/16:180 handläggningen av ärendet, t.ex. beslut om att vitesförelägga en vårdnadshavare enligt 43 §. Vem som har klagorätt framgår av 22 § förvaltningslagen (1986:223). Ett beslut får alltså överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot, se dock andra stycket. Rätten för invändare att överklaga beslut regleras särskilt i andra stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter. En invändning får ske med anledning av en ansökan som avses i 41 §, dvs. ansökan om byte till ett nybildat efternamn eller till ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning, se kommentaren till 41 § om vem som får göra en invändning. Av stycket följer att den som har gjort en invändning får överklaga ett beslut i ärendet som innebär att ansökan bifalls. Detta gäller också i de fall då kungörande enligt 41 § har underlåtits men någon självmant gjort en invändning (se prop. 1981/82:156 s. 75). Den som däremot av olika skäl inte har gjort en invändning får inte överklaga beslutet och det gäller oavsett om han eller hon berörs av beslutet (se rättsfallet RÅ 2003 ref. 19, jfr även rättsfallet RÅ 1989 ref. 76). Om invändaren återkallar sin talan, får domstolen inte pröva överklagandet. Vid överklagande kommer enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) att inta ställning som klagandens motpart i domstolsprocessen. Överklagande får enligt tredje stycket ske till den förvaltningsrätt inom vars domkrets personen vars namn det gäller var folkbokförd för beslutet. Det namn det gäller är i de flesta fall det namn som en ansökan avser och forum för överklagandet styrs då av var sökanden är folkbokförd. Om en vårdnadshavare överklagar ett vitesföreläggande enligt 43 § styrs forum av var barnet är folkbokfört. I vissa fall är den person vars namn det gäller inte folkbokförd i . Beslutet ska då överklagas till Förvaltningsrätten i . Enligt fjärde stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Föreläggande att ansöka om barns förnamn 43 § Om barnets vårdnadshavare inte har ansökt om förvärv av sitt barns förnamn inom den tid som anges i 26 § andra stycket, får förelägga vårdnadshavaren att inom fullgöra denna skyldighet. Ett nytt föreläggande om samma sak får förenas med vite. En fråga om utdömande av vite prövas av den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av ett beslut enligt 42 §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om möjlighet att förelägga ett barns vårdnadshavare att ansöka om barnets förnamn samt om föreläggande och utdömande av vite. Paragrafen motsvarar delvis 31 och 37 §§ folkbokföringslagen (1991:481). Övervägandena finns i avsnitt 14.3.5. En ansökan om ett barns förnamn ska göras från barnets födelse (26 §). Ansökan görs av barnets vårdnadshavare. Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs att båda vårdnadshavarna gör ansökan (se kommentaren till 3 §). Om barnets vårdnadshavare inte gör någon ansökan , får enligt första stycket förelägga dem att fullgöra denna skyldighet. Om vårdnadshavaren inte följer föreläggandet att ansöka om sitt barns förnamn, får enligt andra stycket besluta om ett nytt föreläggande. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Om vårdnadshavaren inte följer vitesföreläggandet, får besluta om ett nytt föreläggande som förenas med vite. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att en fråga om utdömande av vite ska prövas av den förvaltningsrätt inom vars domkrets barnet är folkbokfört. Om det inte finns någon sådan behörig domstol, prövas frågan av Förvaltningsrätten i . Prövningen sker på ansökan av . Enligt fjärde stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Förfarandet i allmän domstol 44 § En ansökan om förklaring att ett namnbyte är förenligt med barnets bästa enligt 34 § prövas av den tingsrätt som tar upp frågor om vårdnaden om barnet. Domstolen ska, om det kan ske, höra den vars efternamn barnet bär, om han eller hon inte är vårdnadshavare. Domstolen ska även, om det kan ske, höra den vars namn barnet ska få. Domstolen ska hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt. ska ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen. Domstolen får besluta att vardera parten ska svara för sina rättegångskostnader. Vid domstolens handläggning tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstols behörighet och om handläggningen och rättegångskostnader i ärenden om namnbyte för barn enligt 34 §. Paragrafen motsvarar delvis 45 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.4.1. En ansökan om byte av ett barns efternamn ska göras av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Om barnet står under båda föräldrarnas vårdnad, måste dessa alltså gemensamt ansöka om namnbytet. Om föräldrarna inte kan komma överens, kan bytet inte genomföras. När ett barn bär någon av föräldrarnas namn utan att denna förälder är vårdnadshavare, krävs för byte av barnets efternamn att föräldern i fråga har samtyckt till namnbytet eller att domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa (34 § första stycket). Med att barnet bär någon av föräldrarnas efternamn avses även det fall att den ena förälderns namn utgör en del av barnets dubbla efternamn. Ett familjehemsplacerat barns byte till en familjehemsförälders efternamn förutsätter alltid att domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § andra stycket). En ansökan om domstols förklaring att ett namnbyte är förenligt med barnets bästa ska enligt första stycket prövas av den tingsrätt som tar upp frågor om vårdnaden om barnet. Sådana frågor ska enligt 6 kap. 17 § tas upp av tingsrätten i den ort där barnet har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol enligt denna regel, tas frågan 2015/16:180 upp av . Om barnet är folkbokfört i , anses barnets hemvist vara den ort där barnet var folkbokfört föregående år (10 kap. 1 § ). I andra stycket anges att domstolen, om det kan ske, ska höra den vars efternamn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Detta innebär att om barnets står under endast den ena förälderns vårdnad och bär samma efternamn som den andra föräldern, ska den andra föräldern höras i ärendet. Om barnet bär ett efternamn som den andra föräldern har burit men bytt bort, behöver dock inte den andra föräldern höras. Den föräldern behöver inte heller höras om det finns något hinder mot hans eller hennes hörande. Det är inte tillräckligt att domstolen saknar uppgift om förälderns adress, utan viss efterforskning ska göras. Domstolen ska även, om det kan ske, höra den vars namn barnet ska få. Det kan t.ex. vara fråga om en styvförälder. Om barnet vill förvärva en familjehemsförälders efternamn, krävs att familjehemsföräldern samtycker till namnbytet för att detta ska beviljas (34 § andra stycket). Enligt tredje stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, ska domstolen vidare hämta in ett yttrande från socialnämnden. Ett yttrande behöver dock inte hämtas in, om det är uppenbart obehövligt. Så kan vara fallet när ett barn nära myndighetsåldern själv har kontaktat domstolen och berättat hur han eller hon ser på namnbytet. Undantaget är avsett att tillämpas restriktivt. I yttrandet ska socialnämnden ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen. Det går i regel inte att ge ett barn möjlighet att uttrycka sina åsikter om barnet inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i frågan. Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör ges möjlighet att framföra sina åsikter. Utredaren får bedöma detta från fall till fall. Barnet ska ges förutsättningar att vara delaktigt och barnet ska skyddas i sitt deltagande, inte skyddas genom att hindras från delaktighet. Det finns inte någon skyldighet för barnet att uttrycka sina åsikter. Utredaren måste uppträda med varsamhet och ska inte försöka pressa barnet på synpunkter. Av yttrandet ska det normalt framgå om barnet har några synpunkter på namnbytet. Ofta kan det vara tillräckligt att det anges att barnet har getts möjlighet att framföra sina åsikter och om det har framkommit något som ger anledning att anta att barnet är tveksamt inför ett namnbyte. Om det enligt utredarens bedömning inte har varit lämpligt att tillfråga barnet, ska detta och skälen för bedömningen anges. I yttrandet ska socialnämnden även lämna andra uppgifter som nämnden bedömer vara av betydelse för domstolens prövning. Bestämmelsen i fjärde stycket innebär att domstolen – i enlighet med vad som gäller för indispositiva tvistemål enligt 18 kap. 2 § – får besluta att vardera parten ska stå för sina rättegångskostnader. I övrigt ska domstolen i sin handläggning tillämpa lagen om domstolsärenden. Det innebär bl.a. att ärendet i regel ska avgöras med en domare och att tingsrättens beslut överklagas till hovrätten (3 och 39 §§ lagen om domstolsärenden). 45 § En talan i tvist om efternamn väcks i tingsrätten i den ort där den mot vilken talan förs ska svara i tvistemål i allmänhet. En talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har hävts väcks i tingsrätten i den ort där barnet har sin hemvist. En sådan fråga får väckas även i samband med ett mål om hävande av faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . Om barnet är , ska domstolen även hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt. ska ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen. Om det inte finns någon behörig tingsrätt enligt första eller andra stycket, väcks talan i . Paragrafen innehåller bestämmelser om domstols behörighet och om handläggningen av mål om tvist om efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 46 och 47 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.4.2. Enligt första stycket ska en talan i tvist om efternamn väckas i tingsrätten i den ort där den mot vilken talan förs ska svara i tvistemål i allmänhet. Detta innebär att talan ska väckas i tingsrätten i den ort där svaranden har sin hemvist. Om svaranden är en fysisk person som är folkbokförd i , anses hans eller hennes hemvist vara den ort där han eller hon var folkbokförd föregående år. Om svaranden är en juridisk person anses hemvisten i regel vara den ort där styrelsen har sitt säte (10 kap. 1 § ). De tvister som avses i bestämmelsen är sådana som rör förlust av efternamn (21 §), intrång i namnrätten (23 och 24 §§), skadestånd på grund av intrång i namnrätten (25 §) och talan om fastställelse om huruvida en namnrätt består eller inte eller om huruvida en viss användning utgör intrång i namnrätten (13 kap. 2 § ). För det fall talan om förlust av efternamn grundar sig på att ett faderskap eller ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har hävts, finns det dock en särskild forumregel i andra stycket. Enligt andra stycket ska en talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har hävts väckas i tingsrätten i den ort där barnet har sin hemvist. En sådan talan kan också väckas i samband med ett mål om hävande av faderskap eller föräldraskap enligt 3 kap. 1–4 och 14 §§ . Av tredje stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, framgår att domstolen i mål om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har hävts och som har väckts mot ett barn , ska hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt. I yttrandet ska socialnämnden ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen (se vidare kommentaren till 44 § tredje stycket). Om det inte finns någon behörig domstol enligt de tidigare bestämmelserna i paragrafen, ska talan enligt fjärde stycket väckas i . 46 § En ansökan för ett barn som har fyllt i ett mål eller ärende enligt denna lag får inte göras utan barnets samtycke, utom i de fall barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. 2015/16:180 Vid bedömningen av om ett namnbyte är förenligt med barnets bästa enligt 34 § ska domstolen, även när barnets samtycke inte behövs, ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av barnets ålder och mognad. Paragrafen innehåller regler om hur barnets åsikter ska beaktas av domstolen. Paragrafen motsvarar delvis 48 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.1. En ansökan som avser ett barn som är görs av barnets vårdnadshavare. Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs alltså att båda vårdnadshavarna gör ansökan (se kommentaren till 3 §). Om en ansökan avser ett barn som har fyllt , ska barnet, enligt första stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, som huvudregel samtycka till ansökan. Samtycke kan endast underlåtas om barnet är förhindrat att lämna samtycke till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Det sistnämnda kan röra sig om en fysisk sjukdom eller resultatet av en sådan sjukdom. Undantaget är avsett att tillämpas restriktivt. Ett hinder att lämna samtycke får inte vara övergående och ska i allmänhet kunna styrkas genom läkarintyg (se prop. 1981/82:156 s. 78 och 79). Samtyckeskravet gäller i alla ansökningsärenden, även ärenden i domstol, vilket bl.a. kan vara aktuellt när den förälder vars efternamn barnet bär motsätter sig barnets namnbyte (34 §). Bestämmelsen i andra stycket innebär att domstolen, även när barnet är , ska ta hänsyn till barnets åsikter i ärenden om namnbyte enligt 34 §. Det ska ske med beaktande av den ålder och mognad som barnet nått. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa barnets rättigheter genom att det skapas en garanti för att namnbyten inte görs utan att hänsyn tas till åsikten hos det barn som är i stånd att bilda sin egen åsikt. Att en domstol i ett ärende om namnbyte ska beakta barnets ålder och mognad betyder att det i regel ska fästas större avseende vid ett äldre barns inställning än vid ett yngre barns. Enbart ålder kan dock inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Hur mycket ett barn förstår är inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas. Barnets åsikt är en viktig omständighet. I de fall där barnets samtycke inte är en absolut förutsättning för namnbyte är dock barnets åsikter inte avgörande, utan andra omständigheter kan tillsammans väga tyngre i en sammantagen bedömning av barnets bästa. Domstolen ska se till att de barn som är i stånd att bilda egna åsikter har haft möjlighet att närmare redovisa sin åsikt. Enligt 44 § ska domstolen hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt. I yttrandet ska socialnämnden ge barnet möjlighet att framföra sina åsikter och redovisa dem för domstolen. 47 § Ett samtycke enligt denna lag ska lämnas skriftligen. Om ett samtycke har lämnats till en domstol i ett ärende enligt 34 §, behöver det inte lämnas något nytt samtycke när en ansökan görs enligt 3 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur samtycke lämnas i mål och Prop. 2015/16:180 ärenden enligt denna lag. Paragrafen motsvarar i huvudsak 49 § i 1982 Övervägandena finns i avsnitt 14.1. Ett samtycke som avses i lagen ska, enligt första stycket, lämnas skriftligen. De fall av samtycke som avses i paragrafen är samtycke enligt 17 § (anslutningsförvärv), 34 § första stycket (förälder som inte är vårdnadshavare), 34 § andra stycket (familjehemsförälder) och 46 § (barn som har fyllt ). Om samtycke har lämnats till domstolen i ett namnärende enligt 34 §, behöver, enligt andra stycket, inte ett nytt samtycke lämnas när ansökan görs till . Om ett samtycke har lämnats i tingsrätten och ärendet överklagas, behöver inte ett nytt samtycke lämnas i högre rätt. Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs namnlagen (1982:670).