prop · H4039 · 2016-09-15 00:00:00 — Vad så gäller artikel 8.2 om att de sanktioner som kan påföras av nationella domstolar ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande, liksom vilka sanktioner som ska kunna påföras en part för dennes beteende i ett skadeståndsförfarande, gör regeringen följande överväganden. innehåller ett antal olika bestämmelser som syftar till att effektivisera rättegången genom att på olika sätt disciplinera parterna. Det finns således regler om straffansvar för den som förhalar rättegången, om bevisverkan av underlåtenhet att fullgöra något i rättegången och om tredskodom. Det finns vidare regler som ska tvinga en part att slutligt bestämma sin talan och ange de bevis som åberopas liksom om att förberedelsen ska anses avslutad varefter part i princip inte får åberopa nya omständigheter eller bevis. Slutligen finns regler om ansvar för rättegångskostnader till följd av parts beteende. Regeringen bedömer att detta är tillräckligt för att uppfylla vad direktivet föreskriver i artikel 8.2 om sanktioner avseende en parts beteende i ett Prop. 2016/17:9 skadeståndsförförande. 6.7.10Verkan av nationella beslut Regeringens förslag: Om det genom ett slutligt avgörande enligt konkurrenslagen slagits fast att en överträdelse av konkurrensrätten har skett, ska den frågan inte på nytt få tas upp till prövning i ett mål om skadestånd. Regeringens bedömning: Att ett slutligt överträdelsebeslut som meddelats av en konkurrensmyndighet eller en domstol i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen får ges in och åberopas i en skadeståndsprocess här behöver inte lagregleras. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar inga synpunkter på promemorians förslag och bedömning. Justitiekanslern och anför att bör tydliggöras att rättskraften endast avser avgöranden som slår fast att en överträdelse skett, inte avgöranden av den motsatta innebörden. vid lämnar en liknande synpunkt. Justitiekanslern pekar också på att det i promemorian inte närmare berörs vad som innefattas i prövningen av om konkurrensrätten överträtts och således var gränsen går till det som är att hänföra till skadeståndsanspråket i övrigt och alltså inte omfattas av eventuell rättskraft, t.ex. bedömningar av överträdelsens omfattning i förhållande till den skadeståndssökande. anser att bestämmelsen om rättskraft i promemorian är något missvisande och att bestämmelsen i stället bör utformas med utgångspunkt i 17 kap. 11 § och föreskriva t.ex. att frågan om överträdelse inte får tas upp på nytt. Kammarrätten i anför att även om ett sådant avgörande som avses i artikel 9.2 ofta torde ha ett högt bevisvärde avseende frågan om huruvida en överträdelse ägt rum garanterar inte nuvarande lagstiftning att ett sådant avgörande utgör prima facie-bevis om att en överträdelse ägt rum. Promemorians bedömning att artikel 9.2 inte kräver någon lagstiftningsåtgärd framstår därför, enlig kammarrätten, som tveksam. Enligt är ett stort problem med de slutsatser som dras i promemorian den bristfälliga utredningen av begreppet prima fa- cie-bevis. Utan en utredning om vad prima facie-bevis faktiskt innebär och hur svensk rättspraxis på området ser ut, går det inte, enligt , att bedöma om den fria bevisvärderingen inom svensk rätt kan komma i konflikt med artikel 9.2 i direktivet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Artikel 9 om verkan av nationella beslut I artikel 9.1 föreskrivs att medlemsstaterna ska se till att en överträdelse av konkurrensrätten som en nationell konkurrensmyndighet eller en överprövningsdomstol har slagit fast i ett slutligt beslut ska anses vara ett faktum som inte kan vederläggas vid skadeståndstalan som väcks vid deras nationella domstolar enligt artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget eller nationell konkurrensrätt. Enligt artikel 9.2 ska medlemsstaterna se till att ett slutligt beslut av nämnt slag som antas i en annan medlemsstat ska få ges in till deras domstolar som åtminstone prima facie-bevis för att en överträdelse av konkurrensrätten ägt rum och i förekommande fall bedömas tillsammans med alla andra bevis som parterna lagt fram. Enligt 17 kap. 11 § första stycket äger en dom som inte längre går att överklaga rättskraft. Detta innebär, enligt samma lagrums tredje stycke, att en fråga som sålunda har avgjorts inte får tas upp till förnyad prövning. I sammanhanget talar man om positiv och negativ rättskraft. Den positiva rättskraften innebär att en fråga som avgjorts genom en lagakraftvunnen dom inte får omprövas som prejudicialfråga i en senare rättegång rörande en annan sak, utan ska läggas till grund för domstolens prövning där. Den negativa rättskraften innebär att en ny talan angående samma sak ska avvisas. Rättskraften gäller emellertid i princip endast mellan parterna i det avgjorda målet. Ett exempel på att parallella prövningar av samma fråga är möjlig utgör skadeståndstalan på grund av brott. I en efterföljande skadeståndsprocess anses en brottmålsdom, oavsett om den är friande eller fällande, endast ha bevisverkan. Vidare tillerkänner Arbetsdomstolen en lagakraftvunnen brottmålsdom betydande bevisverkan, men inte rättskraftsverkan, vid en efterföljande prövning enligt t.ex. anställningsskyddslagen. Inte heller en prövning av om en överträdelse av konkurrenslagen har skett anses enligt nu gällande ordning ha rättskraftsverkan i en senare skadeståndsprocess. Det finns i svensk rätt inget som hindrar att ett slutligt beslut av det slag som anges i artikel 9.2 åberopas som bevis i en rättegång här i landet. Artikel 9 behandlar avgöranden av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och överprövningsdomstolar. Avgöranden av kommissionen är bindande för nationella myndigheter och domstolar. Detta följer av artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tilllämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (numera artiklarna 101 och 102). Av artikel 9.1 följer att ett slutligt överträdelsebeslut enligt konkurrenslagen ska anses vara ett faktum som inte kan vederläggas i en efterföljande rättegång om skadestånd. Att ett sådant avgörande enligt nu gällande ordning kan antas ha ett högt bevisvärde är inte tillräckligt för att uppfylla direktivets krav. Det bör därför införas en lagregel som utsträcker avgörandets rättskraft. Som uttalar bör en sådan bestämmelse utformas med utgångspunkt i 17 kap. 11 § . Det bör alltså föreskrivas att om det i ett slutligt avgörande enligt konkurrenslagen har slagits fast att en överträdelse har skett av konkurrensrätten, ska den frågan inte få tas upp i ett mål om skadestånd som grundas på samma överträdelse. Det första avgörandet ska således ha Prop. 2016/17:9 positiv rättskraft vid den efterföljande prövningen. Med en sådan utform- ning av bestämmelsen borde det, som Justitiekanslern, och vid berör, inte råda något tvivel om att rättskraften endast avser avgöranden som slår fast att en överträdelse har skett. Ett slutligt avgörande av motsatt innebörd, att en överträdelse inte skett, omfattas alltså inte. Justitiekanslern tar också upp frågan om vad som närmare innefattas i prövningen av om konkurrensrätten har överträtts. Den saken behandlas i skäl 34 i direktivet. Där sägs att fastställandet av överträdelsen endast bör omfatta överträdelsens art och dess fastställda materiella, personliga och territoriella tillämpningsområde samt dess tidsmässiga räckvidd som fastslagits av en konkurrensmyndighet eller en överprövningsdomstol inom ramen för dess behörighet. Någon närmare tolkning än så av EU- rättens innehåll i det aktuella hänseendet kan inte göras inom ramen för lagstiftningsärendet utan måste överlämnas till rättstillämpningen och ytterst . När det gäller slutliga överträdelsebeslut som fattats i en annan medlemsstat finns det inget i svensk rätt som hindrar att ett sådant avgörande åberopas som bevis inför svensk domstol. Regeringen bedömer att ett sådant utländskt avgörande i de allra flesta fall kommer att ha ett högt bevisvärde avseende frågan om att en överträdelse har ägt rum. Kammarrätten i och berör i detta sammanhang frågan om prima facie-bevis och om direktivets krav på att utländska avgöranden ska ges sådan bevisverkan kan anses uppfyllt utan lagreglering. Av betydelse för den frågan är vad som avses med prima facie-bevis. Såvitt kunnat utrönas inom ramen för detta lagstiftningsärende finns det i svensk rätt inte någon närmare definition av det begreppet. Direktivet ger, i detta avseende, ingen närmare vägledning än att det i skäl 35 sägs att den utländska myndighetens fastställande får bedömas tillsammans med all annan bevisning som parterna gett in. I artikel 9.2 uttrycks saken som att det utländska avgörandet ”i förekommande fall får bedömas med alla andra bevis som parterna lagt fram”. Mot denna bakgrund, och då det inte utan tvingande skäl bör komma ifråga att ingripa i den fria bevisprövningen, bedömer regeringen att vad som sägs i artikel 9.2 om prima facie-bevis inte bör föranleda någon lagstiftningsåtgärd. 6.8Skadestånd får beaktas när konkurrensskadeavgiften bestäms Regeringens förslag: När konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms får den ersättning som företaget betalat i en uppgörelse i godo beaktas som en förmildrande omständighet. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar inga synpunkter anger att lagstiftningsåtgärder inte 2016/17:9 krävs eftersom möjligheten att beakta skadestånd när konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms redan finns. vid anger att de kostnader som en kartell orsakat kunder, leverantörer och samhället i stort i normalfallet inte kommer upp till den vinst som kartellen skapat. Detta talar enligt sänkning av konkurrensskadeavgiften, varför det av förarbetena till lagen bör framgå att den nya regeln endast ska utnyttjas i undantagsfall. Skälen för regeringens förslag Artikel 18.3 om skadestånd och sanktionsavgift Artikel 18.3 i direktivet innehåller en bestämmelse som gäller sanktionsavgifter för en överträdelse. Av den framgår att konkurrensmyndigheten ska få beakta ersättning som betalats ut till följd av en uppgörelse i godo som en förmildrande omständighet när myndigheten beslutar om sanktionsavgift. I svensk rätt finns bestämmelser om sanktionsavgift i 3 kap. 5–23 §§ konkurrenslagen, konkurrensskadeavgift. När det gäller avgiftens storlek gäller närmare bestämt att hänsyn ska tas till överträdelsens allvar och varaktighet (8 §), försvårande och förmildrande omständigheter vid bedömning av företagets överträdelse (9 och 10 §§) samt omständigheter som mera är hänförliga till företaget än till överträdelsen (11 §). Enligt 11 § ska det beaktas 1) om företaget har överträtt förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget, 2) om företaget snabbt har upphört med överträdelsen sedan den påtalats av , eller 3) företagets ekonomiska situation. Uppräkningen är inte uttömmande (prop. 2007/08:135 s. 256 f.). Bestämmelsen i artikel 18.3 är i egentlig mening inte tillämplig på en talan om skadestånd på grund av en överträdelse av konkurrensrätten. Den riktar sig till den konkurrensmyndighet som har att bestämma en sanktionsavgift för en överträdelse och får anses vara ett sätt att förmå en överträdare att göra upp i godo. Det finns bestämmelser i konkurrenslagen om vilka hänsyn som ska tas när konkurrensskadeavgiften bestäms. De omständigheter som nämns i lagen är inte uttömmande. Sålunda finns det inget som hindrar att den ersättning som betalats till följd av en uppgörelse i godo ska kunna beaktas när avgiften bestäms. Av det skälet anser att lagstiftningsåtgärder inte krävs. Regeringen delar inte den uppfattningen. För att uppfylla direktivets krav bör frågan lagregleras. När konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms bör den ersättning som företaget betalat i en uppgörelse i godo beaktas som en förmildrande omständighet. vid anser att den nya regeln endast ska utnyttjas i undantagsfall. Enligt regeringen bör det dock noteras att många bestämmelser i direktivet syftar till att uppmuntra uppgörelser i godo. Den föreslagna regeln bör därför inte enbart komma Prop. 2016/17:9 till användning i undantagsfall. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna ska träda i kraft . De processrättsliga bestämmelser som genomför direktivet tillämpas på en skadeståndstalan som väckts efter . Mål som har inletts i tingsrätt eller hovrätt före ikraftträdandet ska överlämnas till Patent- och respektive Patent- och marknadsöverdomstolen. Om huvudförhandling har inletts före ikraftträdandet, ska handläggningen i tingsrätten eller hovrätten dock slutföras enligt äldre bestämmelser. Regeringens bedömning: Äldre bestämmelser bör tillämpas på skadefall som inträffar före ikraftträdandet. Det krävs inte några övergångsbestämmelser om detta. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning med undantag för att det i promemorians förslag anges att äldre processrättsliga bestämmelser ska tillämpas på en skadeståndstalan som väckts före ikraftträdandet. Förslag och bedömning i kompletterande promemoria: Överensstämmer i sak med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller lämnar inga synpunkter på förslaget och bedömningen i den kompletterande promemorian. anger att det ur ett rättssäkerhetsperspektiv bör göras tydligt vilka bestämmelser som kan tillämpas på ett skadefall. Promemorian innehåller heller inte någon närmare beskrivning av när i tiden ett skadefall ska anses ha skett. Det är heller inte utrett vilka bestämmelser som blir tillämpliga när skadefallet inte skett vid ett isolerat tillfälle, utan skett , både före och efter den föreslagna lagens ikraftträdande. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 21 anges att medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . De nya bestämmelserna bör därför träda i kraft . Av artikel 22.1 följer att de bestämmelser som antas i syfte att följa de materiella bestämmelserna i direktivet inte ska tillämpas retroaktivt. En utgångspunkt i svensk rätt när det gäller förmögenhetsrättslig lagstiftning är att den inte får vara retroaktiv. Det betyder att de materiella bestämmelser i direktivet som genomförs i svensk rätt ska tillämpas på fordringar på skadestånd som uppkommit efter ikraftträdandet. Detta följer av allmänna rättsgrundsatser och behöver inte regleras i särskilda övergångsbestämmelser (jfr prop. 1972:5 s. 593). För en överträdelse som pågår när den nya lagen träder i kraft tillämpas alltså äldre regler för 2016/17:9 fordringar som uppkommit före ikraftträdandet och nya regler för fordringar som uppkommit efter ikraftträdandet. I artikel 22.2 sägs att de nationella bestämmelser som antas i enlighet med artikel 21, utöver de bestämmelser som avses i punkt 1, inte ska tillämpas på skadeståndstalan som väckts vid en nationell domstol före . Vilka bestämmelser som avses i punkt 1 och vilka som omfattas av punkt 2 anges inte i direktivet. Bestämmelser som antas i syfte att följa de materiella bestämmelserna i direktivet rör de frågor som behandlas i artikel 3 om rätten till full ersättning, artikel 10 om preskriptionsfrister, artikel 11 om solidariskt ansvar, artikel 12 om övervältring av kostnaderna för överprissättning, artikel 13 om invändning om övervältring, artikel 14 om indirekta köpare, artikel 17 om beräkning av skada och artiklarna 18 och 19 om tvistlösning i godo. Övriga förslag som lämnas för att genomföra direktivet rör frågor som behandlas i artiklarna 5–7 om bevisning och artikel 9 om verkan av nationella beslut. Dessa övriga förslag får anses vara bestämmelser av processrättsligt slag. Utgångspunkten i svensk rätt när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya regler ska tillämpas genast efter ikraftträdandet. Det betyder att de nya reglerna ska tillämpas i mål som redan handläggs i domstol när lagen träder i kraft. Av direktivet följer emellertid att de processrättsliga regler som genomför direktivet inte ska tillämpas i mål om skadestånd i vilka talan väckts före . I förslaget till övergångsbestämmelser i den kompletterande promemorian anges därför att äldre processrättsliga bestämmelser ska tillämpas på ett sådant mål. anger att det bör göras tydligt vilka bestämmelser som ska tillämpas. Det bör i övergångsbestämmelserna anges vilka processrättsliga regler i den nya lagen som ska tillämpas i mål som väcks efter . I avsnitt 6.7.1 föreslås att en skadeståndstalan och en talan om regresskrav ska väckas vid Patent- och . Domstolens avgörande överklagas till Patent- och marknadsöverdomstolen. En skadeståndstalan på konkurrensrättslig grund väcks vid allmän domstol. Fram till är alltid behörig att pröva en sådan talan (3 kap. 26 § konkurrenslagen). Därefter har Patent- och den behörigheten (8 kap. 1 § lagen [2016:224] om ändring i konkurrenslagen). Förslaget innebär alltså att domstolarnas behörighet ändras. Som allmän princip gäller att en domstol inte förlorar sin behörighet till följd av att nya behörighetsregler träder i kraft. De mål enligt konkurrenslagen som inletts i tingsrätt eller hovrätt ska enligt övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i konkurrenslagen överlämnas till Patent- och för fortsatt handläggning. Motsvarande bör gälla även för de skadeståndsmål som handläggs av allmän domstol enligt konkurrenslagen. Mål som har inletts i tingsrätt eller hovrätt före ikraftträdandet ska överlämnas till Patent- och respektive Patent- och marknadsöverdomstolen. Om huvudförhandling har inletts före ikraftträdandet ska handläggningen i tingsrätten eller hovrätten dock slutföras enligt äldre bestämmelser. Förslagen i denna proposition syftar till att genomföra och rådets direktiv /104/EU av om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser. Genomomförandet sker huvudsakligen i förslaget till konkurrensskadelag. Lagen innehåller regler som underlättar för den som drabbats av en konkurrensöverträdelse att föra talan om ersättning. Effektivare regler för att föra talan om ersättning kan å ena sidan leda till att fler skadeståndsmål väcks i domstol och att domstolarnas kostnader därmed ökar. Ett effektivare system för att väcka talan om skadestånd kan å andra sidan ha en avhållande effekt på företagens benägenhet att överträda konkurrensreglerna. Med hänsyn till att det finns lagstiftning som gör det möjligt för den som drabbats av en konkurrensöverträdelse att föra talan om ersättning, torde antalet mål inte komma att öka i någon högre utsträckning till följd av förslagen. Eventuella kostnadseffekter bör kunna rymmas inom befintlig ekonomisk ram. Såsom framgår av lagförslaget ska mål enligt den nya lagen prövas av Patent- och i första instans. Av förarbetena till förslaget att inrätta patent- och marknadsdomstolarna framgår att domstolsreformen ska följas upp (prop. 2015/16:57 s. 288). Uppföljningen kommer även att avse domstolarnas handläggning av mål enligt den nya lagen. Den reglering som föreslås i propositionen är av horisontell natur och generellt tillämplig vid överträdelser av konkurrensrätten. Förslagen får av det skälet inte några konsekvenser för företagens arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt och därmed inte någon påverkan på företagens kostnader. Förslagen bedöms inte heller föra med sig några sociala eller miljömässiga konsekvenser eller någon negativ påverkan på konsumentpriser. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om ersättning till följd av en överträdelse av konkurrensrätten. I paragrafen anges att lagen innehåller bestämmelser om ersättning till följd av en överträdelse av konkurrensrätten. Uttrycket överträdelse av konkurrensrätten finns i artikel 2.1 i och rådets direktiv /104/EU av om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser (direktivet) och motsvarar uttrycket överträdelse i 2 § 1. 2 § I denna lag betyder 1.överträdelse: en överträdelse av artikel 101 eller 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), 2 kap. 1 eller 7 § konkurrenslagen (2008:579) eller bestämmelser i annan nationell rätt som tillämpas parallellt med unionens konkurrensrätt enligt artikel 3.1 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, 2.överträdare: det företag eller den sammanslutning av företag som begått en överträdelse, 3.skadelidande: den som lidit en skada som orsakats av en överträdelse, 4.konkurrensmyndighet: Europeiska kommissionen eller en myndighet som utsetts enligt artikel 35 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 att ansvara för tillämpningen av artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget, 5.nationell domstol: en domstol i en medlemsstat i den mening som avses i artikel 267 i EUF-fördraget, 6.slutligt överträdelseavgörande: ett avgörande som har meddelats av en konkurrensmyndighet eller en nationell domstol där det har fastställts att en överträdelse har skett och som inte kan bli föremål för förnyad prövning genom ordinära rättsmedel, 7.bevis: alla former av bevismaterial som får läggas fram i domstol, oberoende av lagringsmedium, 8.kartell: ett avtal eller ett samordnat förfarande mellan två eller flera konkur- renter som syftar till att samordna deras konkurrensbeteende på marknaden eller påverka de relevanta konkurrensparametrarna, 9.eftergiftsprogram: ett program för tillämpningen av artikel 101 i EUF- fördraget eller motsvarande bestämmelse i nationell rätt på grundval av vilket ett företag som deltagit i en hemlig kartell, oberoende av övriga företag som är inblandade i kartellen, samarbetar med konkurrensmyndigheten i dennas utredning genom att frivilligt ge information om vad företaget vet om kartellen och företagets roll i denna, och i utbyte beviljas befrielse från eller nedsättning av sanktionsavgift för sin inblandning i kartellen, 10.förklaring inom ramen för ett eftergiftsprogram: en redogörelse som läm- nas av ett företag med information, utom redan befintlig information, om vad företaget vet om en kartell och företagets roll i denna, och som utarbetats särskilt för att lämnas in till en konkurrensmyndighet för att denna ska bevilja befrielse från eller nedsättning av sanktionsavgift inom ramen för ett eftergiftsprogram, 11. redan befintlig information: bevis som finns oberoende av en konkurrensmyndighets förfaranden, oberoende av om denna information finns i en konkurrensmyndighets ärendeakt eller inte, 12.förlikningsinlaga: en frivillig redogörelse från ett företag till en konkurrensmyndighet, där företaget medger eller avstår från att bestrida sitt deltagande i och ansvar för en överträdelse och som utarbetats särskilt för att göra det möjligt för konkurrensmyndigheten att tillämpa ett förenklat eller påskyndat förfarande, 13.företag som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse: ett företag som har befriats från sanktionsavgift av en konkurrensmyndighet inom ramen för ett eftergiftsprogram, 14.överpris och underpris: skillnaden mellan det pris som faktiskt har betalats och det pris som skulle ha gällt om en överträdelse inte hade skett, 15.tvistlösning i godo: samtliga mekanismer som gör det möjligt för parterna att nå en lösning utanför domstol av en tvist som gäller ett skadeståndsanspråk, 16.uppgörelse i godo: en överenskommelse som uppnås genom tvistlösning i 17.direkt köpare: den som av en överträdare direkt förvärvat varor eller tjänster som varit föremål för en överträdelse, 18.indirekt köpare: den som av en direkt köpare eller efterföljande köpare för- värvat varor eller tjänster som varit föremål för en överträdelse, eller varor eller tjänster som omfattar eller härrör från sådana varor eller tjänster,