prop · H303125 · 2016-03-08 00:00:00 — Om ett nollbeslut fattas i samband med beslutet om skuldsanering, men gäldenären genomfört betalningar enligt 18 §, blir det i stället fråga om en engångsutbetalning. Vidare ska det bestämmas hur borgenärerna ska få betalt. Det ska i beslutet anges på vilket sätt som kommer att betala ut de inbetalda medlen och hur stor varje utbetalning kommer att vara. Utöver de belopp som anges i beslutet ska även upplupen ränta utbetalas (se 41 §). Beslutet om skuldsanering innefattar, liksom enligt skuld- saneringslag, en förpliktelse för gäldenären att betala till borgenärerna, om än oftast via . Om gäldenären inte sköter sina betalningar, kan borgenärerna under vissa förutsättningar begära verkställighet (se 44 §) eller omprövning (se 48 §) av beslutet om skuldsanering. 30 § En skuldsanering omfattar, om inte annat föreskrivs i 31 § eller bestäms enligt 32 §, alla fordringar på pengar mot gäldenären som har uppkommit före den dag då inledandebeslutet meddelades. I paragrafen regleras vilka fordringar som omfattas av en skuldsanering. Paragrafen motsvarar 7 § första stycket första meningen skuld- saneringslag (prop. 1993/94:123 s. 199 f. och prop. 2005/06:124 s. 75). Bestämmelsen i 7 § första stycket andra meningen i den lagen om ränta och dröjsmålsavgift på en fordran som omfattas av skuldsaneringen återfinns i 47 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Enligt paragrafen omfattas som utgångspunkt alla fordringar på pengar mot gäldenären som har uppkommit före inledandebeslutet. Fordringar kan dock vara undantagna från skuldsaneringen enligt 31 eller 32 §. 31 § En skuldsanering omfattar inte 1.en fordran på familjerättsligt underhåll, 2.en fordran för vilken borgenären har panträtt eller annan förmånsrätt enligt 6 eller 7 § förmånsrättslagen (1970:979) eller retentionsrätt, till den del säkerheten räcker till för betalning av fordran, 3.en fordran för vilken borgenären, innan ett inledandebeslut har meddelats, har fått förmånsrätt enligt 8 § förmånsrättslagen, när det gäller egendom som har tagits i anspråk vid verkställigheten, 4.en fordran som inte är förfallen till betalning och som är beroende av att borgenären tillhandahåller en motprestation, eller 5.en fordran som är tvistig. En fordran enligt första stycket 1 omfattas dock av skuldsaneringen om För- säkringskassan eller ett utländskt offentligt organ har inträtt i den underhålls- berättigades rätt till underhållsbidrag. Paragrafen reglerar vilka fordringar som inte omfattas av en skuld- sanering. Paragrafen motsvarar 7 § tredje och fjärde styckena skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123 s. 199 f. och prop. 2005/06:124 s. 75). Övervägandena finns i avsnitt 5.1. 32 § Om en fordran är beroende av villkor, inte är till beloppet fastställd eller inte är förfallen till betalning, får det bestämmas att den inte ska omfattas av skuldsaneringen. Om en fordran kan antas vara ogrundad, ska det bestämmas att den inte ska omfattas av skuldsaneringen. Paragrafen reglerar vilka fordringar som får eller ska undantas från en skuldsanering. Paragrafens första stycke motsvarar 7 § andra stycket första meningen skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123 s. 199 f. och prop. 2005/06:124 s. 75). Andra stycket saknar motsvarighet i den lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 7.2. I första stycket anges att fordringar som är beroende av villkor, inte är till beloppet fastställda eller inte är förfallna till betalning kan undantas från skuldsaneringen. Om inte annat bestäms av Kronofogdemyndig- heten i det enskilda fallet omfattas en sådan fordran av skuldsaneringen. Beträffande villkorade fordringar uttalas i tidigare förarbeten att en fordran bör undantas från skuldsaneringen om det inte framstår som helt klart att villkoret kommer att uppfyllas på ett sådant sätt att betalningsskyldigheten inträder (se prop. 1993/94:123 s. 137). Det finns anledning att numera inte se lika strängt på det förhållandet att betalningsskyldigheten ska inträda för att fordran inte bör undantas från skuldsaneringen. Det väsentliga för att det ska bli aktuellt att bestämma att en villkorad fordran inte ska omfattas av skuld- saneringen bör vara att det inte är klarlagt att betalningsskyldigheten kommer att inträda, inte när i tiden detta kan komma att ske. Andra stycket, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att ska undanta fordringar som kan antas vara ogrundade. Bestämmelsen innebär ett förtydligande av utredningsskyldighet och tar bl.a. sikte på fakturabedrägerier som innebär att det framställs grundlösa betalnings- krav. Meningen är inte att ska ingående materiellt pröva den fordran som anmälts. I stället är avsikten att be- stämmelsen ska träffa sådana fordringar som redan vid en översiktlig kontroll verkar ogrundade. Skälen för att en fordran ska anses ogrundad kan variera. Kronofogde- myndigheten får därför från fall till fall bedöma om en fordran ska antas vara av sådant slag och således undantas från skuldsaneringen. Det kan t.ex. handla om en fordran som det är alldeles klart att rättsordningen inte ställer sig bakom. Ett annat exempel är en fordran vars ursprung är svår- förklarligt. Om bedömer att en fordran i ärendet kan antas vara ogrundad och ska undantas från skuldsaneringen, bör både gäldenären och den påstådda borgenären ges möjlighet att yttra sig om fordran och förhållandena kring densamma. Om gäldenären bestrider fordran, ska den enligt 31 § första stycket 5 inte tas med i skuldsaneringen. Om gäldenären uttryckligen bekräftar fordran, talar det för att den ska omfattas av skuldsaneringen. Det kan emellertid inte uteslutas att omständigheterna ändå är sådana att fordran kan antas vara ogrundad och därför ska undantas. Att gäldenären i illojalt syfte bekräftar svårförklarliga fordringar bör dock i första hand påverka den allmänna skälighetsbedömningen och medföra att skuldsanering inte beviljas (se prop. 1993/94:123 s. 144). 33 § Det belopp som gäldenären ska betala enligt betalningsplanen ska bestämmas så att skuldsaneringen tar i anspråk gäldenärens samtliga tillgångar och inkomster efter avdrag för vad som ska förbehållas gäldenären för dennes och dennes familjs försörjning. Bestämmelserna i 7 kap. 4 och 5 §§ utsöknings- balken om förbehållsbelopp ska då vara vägledande. Det får bestämmas att förbehåll även ska göras för betalning av en fordran som inte omfattas av skuldsaneringen. Paragrafen handlar om hur gäldenärens betalningsutrymme ska beräknas. Paragrafen motsvarar i huvudsak 9 § andra stycket skuld- saneringslag (prop. 1993/94:123 s. 205 f. och prop. 2005/06:124 s. 76 f.). Övervägandena finns i avsnitt 5.1. 34 § Betalningsplanens längd ska vara , om det inte finns beaktansvärda skäl att bestämma . Betalningsplanen börjar löpa från beslutet om skuldsanering. Vid bestämmandet av tidpunkten för när betalningsplanen löper ut ska den tid som inledandebeslutet gällt räknas av från betalningsplanens längd, om det inte med hänsyn till gäldenärens agerande efter beslutet är motiverat att räkna av . Paragrafen innehåller bestämmelser om hur betalningsplanens längd ska bestämmas och hur avräkning ska ske för tiden som löpt sedan inledandebeslutet meddelades. Första stycket motsvarar delvis 9 § fjärde stycket skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123 s. 205 f. och prop. 2005/06:124 s. 76 f.). Andra och tredje styckena saknar mot- svarighet i den lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.1 och 5.6.2. En betalningsplan ska alltid bestämmas, även för en gäldenär som saknar betalningsutrymme och som därför inte ska betala någonting under skuld- saneringen. Av första stycket framgår att betalningsplanens längd som huvudregel ska vara . Avvikelse från huvudregeln är möjlig om det finns beaktansvärda skäl att bestämma . Genom ändringen från kravet på särskilda skäl som uppställs skuldsaneringslag är avsikten att utrymmet för undantag ska vara större. I stort sett samtliga gäldenärer som är föremål för skuldsanering lever under ansträngda ekonomiska och sociala förhållanden. Att gäldenären lever under sådana förhållanden utgör därför i sig inte beaktansvärda skäl för att bestämma . Det ska i stället i det enskilda fallet fin- nas omständigheter som talar för att gäldenären har ett angeläget behov av en snar lösning på sina ekonomiska problem och att det bör göras avsteg från vad som gäller för de flesta. Omständigheter som kan beaktas vid denna bedömning kan hänföra sig till bl.a. gäldenärens ålder, hälso- tillstånd och familjesituation. Det kan t.ex. handla om att det finns en risk för att gäldenärens barn drabbas oskäligt hårt eftersom de utan en kortare plan kommer att behöva leva under knappa ekonomiska förhållanden under en stor del av sin barndom. Även andra ömmande omständigheter rörande gäldenärens livssituation kan i det enskilda fallet beaktas. Den omständigheten att en gäldenär har påbörjat men inte fullgjort en skuldsanering eller F-skuldsanering kan i vissa fall utgöra beaktansvärda skäl för att bestämma en kortare betalningsplan. Så kan vara fallet om skulderna i den andra saneringen i huvudsak är desamma som i den första. I en sådan situation har gäldenären levt under de ansträngda förhållanden som en pågående skuldsanering innebär, utan att han eller hon har fått sina skulder sanerade. Skuldsaneringen syftar till att gäldenären ska bli ekonomiskt rehabi- literad och att han eller hon efter en fullföljd betalningsplan därmed ska ha goda förutsättningar att hantera och planera sin ekonomi och förbli skuldfri. Vid bedömningen av om planen ska kortas bör därför även beaktas om det finns omständigheter som talar för att syftet med skuld- saneringen riskerar att inte bli uppfyllt vid en kortare betalningsplan. En omständighet som talar för att det inte finns en sådan risk är att gälde- nären har ansträngt sig för att uppfylla sina förpliktelser. Ju starkare de beaktansvärda skälen är, desto mer ska betalningsplanen längd kunna kortas. Till exempel kan det för en gäldenär bli aktuellt att bestämma en betalningsplan som är medan det för en annan gäldenär – som kan påvisa starkare skäl – kan bestämmas en plan som är kortare än så. I andra stycket anges att betalningsplanen börjar löpa vid beslutet om skuldsanering. Tredje stycket handlar om hur det ska bestämmas när betalningsplanen löper ut. Vid bestämmandet av när betalningsplanen löper ut ska den tid som inledandebeslutet gällt räknas av från betalningsplanens längd, om det inte med hänsyn till gäldenärens agerande efter beslutet är motiverat att räkna av . Sköter gäldenären sina förpliktelser och i övrigt medverkar efter inledandebeslutet, ska avräkning ske med det antal månader som förflutit sedan inledandebeslutet. Om det i inledande- beslutet har bestämts att gäldenären ska börja betala, har gäldenären i regel att följa detta beslut för att full avräkning ska ske. Om något beslut om betalning inte har fattats eftersom gäldenären saknar betalnings- utrymme ska avräkning också medges, under förutsättning att gäldenären i övrigt kan anses ha medverkat fram till det slutliga skuld- saneringsbeslutet. Sköter gäldenären sig endast delvis, t.ex. genom att missköta någon eller några av de bestämda betalningarna, ska avräkning ske endast för det antal månader som gäldenären bedöms ha skött sina åtaganden. Om misskötsamheten inte kan läggas gäldenären till last, t.ex. beroende på att han eller hon fått ändrade ekonomiska förhållanden och det interimistiska beslutet om betalning inte hunnit ändras, kan detta dock leda till att avräkning ändå ska ske fullt ut. Givetvis kan en under- låtenhet att betala också medföra att gäldenären inte uppfyller det all- männa skälighetsrekvisitet för att skuldsanering ska beviljas (se även kommentaren till 18 §). Eftersom det som bestämts i inledandebeslutet bara gäller till dess att meddelat sitt slutliga beslut (se 18 §), kan avräkning endast ske för tiden mellan meddelandet av inledandebeslutet och det beslut genom vilket skiljer ärendet ifrån sig. Om t.ex. avslår ansökan och skuldsanering 2015/16:125 sedan beviljas i högre instans, kan avräkning sålunda inte ske för tiden efter avslagsbeslut. 35 § ska ta ut en årlig avgift av gäldenären för myndig- hetens hantering av hans eller hennes betalningar. Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek. Paragrafen innehåller regler om den avgift som ska tas ut för Krono- fogdemyndighetens betalningsförmedlingstjänst. Paragrafen saknar mot- svarighet skuldsaneringslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.3. Enligt första stycket ska ta ut en årlig avgift av gäldenären för myndighetens hantering av hans eller hennes betal- ningar enligt såväl inledandebeslutet som betalningsplanen. En avgift ska tas ut av gäldenären om han eller hon i något skede av skuldsanerings- förfarandet ska betala till betalningsförmed- lingstjänst. Om gäldenären inte under skuldsaneringsför- farandet bedöms ha ett betalningsutrymme och därför inte ska betala någonting, ska någon avgift inte utgå. I en sådan situation hanterar näm- ligen inte några betalningar för gäldenärens räk- ning. Avgiften ska tas ut . Med detta avses att en avgift utgår för varje påbörjat år som myndigheten hanterar gäldenärens betalningar. Vilken avgift som ska tas ut bestäms i beslutet om skuldsanering (29 §). För en gäldenär som ska betala in medel till enligt både inledandebeslutet och betalningsplanen ska den avgift som bestäms i beslutet om skuldsanering avse hantering av gäldenärens betalningar både före och efter beslutet om skuld- sanering. Om det i beslutet om skuldsanering bestäms att gäldenären ska betala direkt till borgenärerna, ska den avgift som bestäms endast hänföra sig till hantering av gäldenärens medel under handläggningen av skuldsaneringsärendet. Detsamma ska gälla om det enligt inledandebeslutet bestämts att gäldenären har ett betalnings- utrymme och ska genomföra betalningar, men inte enligt beslutet om skuldsanering. Om en avgift ska bestämmas, kan det aldrig bli fråga om mindre än en årsavgift. Avgiften ska tas ut genom att den räknas av från de medel som gäldenären har betalat in till (se 40 §). Någon avgift ska inte bestämmas för det fall en gäldenär som enligt in- ledandebeslutet har betalat in till sedan inte beviljas skuldsanering. Detta eftersom det då inte meddelas något beslut om skuldsanering. De medel som gäldenären betalat in till Kronofogde- myndigheten ska då i stället helt återbetalas till gäldenären (se 56 § andra stycket). I andra stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om avgiftens storlek. 36 § Det belopp som ska fördelas mellan borgenärerna utgörs av de medel som gäldenären ska betala enligt inledandebeslutet och betalningsplanen med avdrag för den avgift som avses i 35 §. I paragrafen anges vilka medel som ska fördelas mellan borgenärerna. 2015/16:125 Paragrafen motsvarar delvis 9 § andra stycket skuld- saneringslag (prop. 1993/94:123 s. 205 f. och prop. 2005/06:124 s. 76 f.). Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. Enligt paragrafen utgörs det belopp som ska fördelas mellan borge- närerna av både de medel som gäldenären ska betala in till Kronofogde- myndigheten enligt inledandebeslutet (18 §) och de medel som han eller hon ska betala enligt betalningsplanen (29 §). Från beloppet ska dock avdrag göras för den avgift som ska ta ut av gäldenären för myndighetens hantering av hans eller hennes betalningar. Hur den avgiften bestäms anges i 35 §. Eftersom gäldenären normalt kommer att betala , kommer avdrag sålunda ofta att ske för fem årsavgifter. 37 § Alla fordringar som omfattas av skuldsaneringen har lika rätt. Trots första stycket får en fordran 1.ges sämre rätt, om borgenären samtycker till det, eller 2.betalas före andra fordringar, om den efter fördelning enligt 36 § avser ett mindre belopp och det är skäligt med hänsyn till omfattningen av skulderna och övriga omständigheter. Paragrafen reglerar fordringarnas inbördes sanering. Paragrafen motsvarar 8 § första och skuldsaneringslag (prop. 1993/94:123 s. 204 s. 75 f.). Övervägandena finns i avsnitt 5.1. förhållanden i en skuld- andra styckena f. och prop. 38 § Gäldenären ska betala en gång , med undantag för som är betalningsfria månader. Gäldenären ska betala till . Om det finns särskilda skäl, får det bestämmas att gäldenären i stället ska betala direkt till borgenärerna. Betalningarna ska genomföras trots att beslutet om skuldsanering inte har fått Paragrafen innehåller regler om när och hur gäldenärens betalningar enligt betalningsplanen ska ske. Paragrafen saknar motsvarighet i 2006 Övervägandena finns i avsnitt 5.5.1, 5.5.4 och Paragrafen anger hur gäldenärens betalningar enligt betalningsplanen (29 § 2) ska bestämmas. När det gäller gäldenärens betalningar enligt inledandebeslutet finns det särskilda regler om detta i 18 §. Av första stycket framgår att gäldenären ska betala en gång . Gäldenären ska dock inte betala , som alltså är betalningsfria månader. I andra stycket anges att gäldenärens betalningar som huvudregel ska ske till och inte till borgenärerna direkt. fungerar som en betalningsförmedling. Betalningsförmedlingen är inte ett frivilligt alternativ. finns särskilda skäl, ska kunna bestämma att gäldenären får betala direkt till borgenärerna. Sådana skäl kan finnas om betalning via inte skulle innebära någon egentlig lättnad för gäldenären och att det innebär en betydande nackdel för borgenärerna att betalningsförmedlingen används. För att betalning ska få ske direkt till borgenärna krävs det att detta bestäms särskilt i beslutet om skuldsanering. Att gäldenären eller borgenärerna framställer önskemål om att betalningarna ska ske direkt till borgenärerna är inte ett skäl för att bestämma en sådan ordning. Det bör dock inte bestämmas att betalning ska ske direkt till borgenärerna om vare sig gäldenären eller borgenärerna har framställt önskemål om det. Det finns inte någon motsvarande möjlighet att betala direkt till borgenärerna före beslutet om skuldsanering (se 18 § tredje stycket). Även om betalning ska ske till betalningsförmedlingstjänsten, kan det inte uteslutas att någon gäldenär av misstag eller av annat skäl betalar direkt till en borgenär. En sådan betalning ska trots det inte återgå, utan får anses som ett led i fullgörandet av betalningsskyldigheten till den borgenären. Det innebär dock att gäldenären inte följer den bestämda betalningsplanen. En gäldenär som felaktigt betalar direkt till en borge- när riskerar därför att beslutet om skuldsanering upphävs på begäran av en annan borgenär. Regeringen avser att i förordning föreskriva att Kronofogdemyndig- heten löpande ska kontrollera att gäldenären genomför sina betalningar enligt vad som anges i betalningsplanen. ska påminna gäldenären om att betalning ska ske och informera borgenärerna om att gäldenären brustit i sin betalning. Av tredje stycket följer att gäldenären ska påbörja sina betalningar enligt betalningsplanen, även om beslutet om skuldsanering överklagas. Om gäldenären inte betalar i enlighet med vad som har bestämts, kan borge- närerna begära att skuldsaneringen ska ändras eller upphävas (48 § första stycket 6) eller – så snart utbetalning ska ske – begära verkställighet av beslutet om skuldsanering (44 §). 39 § Gäldenären förlorar rådigheten över medel som han eller hon har betalat in till . Myndigheten ska genast placera de inbetalda med- len på ett räntebärande konto. Paragrafen reglerar hanteringen av de inbetalda medlen. Paragrafen saknar motsvarighet skuldsaneringslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. I första meningen anges att gäldenären förlorar rådigheten över de medel som han eller hon har betalat in till betalningsförmedlingen. Gäldenären kan alltså inte ångra en betalning eller på annat sätt förfoga över inbetalda medel. Enligt andra meningen ska genast placera de inbetalda medlen på ett räntebärande konto (jfr 8 § lagen [1927:56] om nedsättning av pengar hos myndighet). För den tid som löper fram till dess utbetalning sker har borgenärerna alltså rätt till ränta. Upplupen ränta ska fördelas mellan borgenärerna utöver det belopp som bestämts enligt 29 § 4 och 36 §. Borgenärerna har i övrigt inte någon rätt till ränta på fordran efter inledandebeslutet, vilket följer av 47 § andra stycket. Om ansökan avslås, avvisas eller skrivs av ska de inbetalda medlen återbetalas till gäldenären (56 § andra stycket). I ett sådant fall ska även den upplupna räntan betalas till gäldenären. 40 § Inbetalda medel tillfaller de borgenärer vars fordringar omfattas av skuld- saneringen, när beslutet om skuldsanering har fått laga kraft och den avgift som avses i 35 § har räknats av. Paragrafen reglerar äganderätten till de inbetalda medlen. Paragrafen saknar motsvarighet skuldsaneringslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. Med inbetalda medel avses de medel som gäldenären enligt inledande- beslutet eller enligt beslutet om skuldsanering har betalat in till Krono- fogdemyndigheten och som myndigheten hanterar för gäldenärens räkning (se t.ex. 38 § andra stycket, 39 och 41 §§). Om det i beslutet om skuldsanering har bestämts att gäldenären ska betala direkt till borge- närerna, är det alltså inte aktuellt att tillämpa denna paragraf för de betal- ningarna. Enligt paragrafen gäller att när skuldsaneringen har beviljats och fått laga kraft, tillfaller de inbetalda medlen de borgenärer vars fordringar omfattas av skuldsaneringen. Det är först i beslutet om skuldsanering som det bestäms vilka borgenärer och fordringar som omfattas av skuldsaneringen. Fram till dess kan medlen fortfarande återbetalas till gäldenären vid ett beslut om avslag, avvisning eller avskrivning (se 56 § andra stycket). Innan medlen tillfaller borgenärerna ska emellertid Kronofogdemyn- digheten avräkna den avgift som myndigheten ska ta ut för sin hantering av gäldenärens betalningar. Vilken avgift som ska tas ut bestäms i beslutet om skuldsanering (29 § 3). Det belopp som kvarstår ska betalas ut till borgenärerna (se 41 §). Paragrafen gäller för alla inbetalda medel under skuldsaneringen, dvs. både för medel som har betalats in före beslutet om skuldsanering har fått laga kraft och för medel som gäldenären betalar in efter det. Det innebär t.ex. att medel som betalats in enligt inledandebeslutet kan tillfalla borgenärerna först efter beslutet om skuldsanering har fått laga kraft. När det gäller medel som betalas in till efter att det finns ett beslut om skuldsanering som har fått laga kraft, tillfaller dessa medel borgenärerna direkt. I samtliga fall krävs dock att avgiften för betalningsförmedlingstjänsten först har avräknats. 41 § Inbetalda medel som tillhör borgenärerna jämte ränta ska Krono- fogdemyndigheten betala ut till borgenärerna en gång . Paragrafen reglerar utbetalning till borgenärerna. Paragrafen saknar mot- svarighet skuldsaneringslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. Av paragrafen framgår att ska betala ut in- betalda medel som tillhör borgenärerna en gång . När och hur utbetalningarna ska ske bestäms i samband med beslutet om skuldsanering (se 29 § 6). Genom att inbetalda medel ska förvaras på ett räntebärande konto (se 39 §) ska det även betalas ut upplupen ränta. Utbetalning får inte ske innan beslutet om skuldsanering har fått laga kraft. Anledningen till detta är att medlen inte tillfaller borgenärerna förrän beslutet om skuldsanering fått laga kraft (se 40 §). För att kunna få betalt måste borgenären ha anmält till vilket konto som utbetalning ska ske (se 19 och 2015/16:125 21 §§). Borgenären är också skyldig att till anmäla förändringar i detta avseende. Det ankommer alltså inte på myn- digheten att ta reda på dessa uppgifter. Har det vid beslutet om skuldsanering bestämts att gäldenären inte ska betala någonting, ska medel som eventuellt betalats in betalas ut till borgenärerna som en engångsbetalning.