prop · H303158 · 2016-04-11 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Förutom den kontroll av utrustningen som ska ske inom ramen för marknadskontroll innehåller direktivet bestämmelser om att utrustning ska kontrolleras i en ordning som enligt direktivet inte är inordnad under begreppet marknadskontroll, se framför allt artiklarna 7.1, 7.4 och 30.6 i fråga om den mottagande medlemsstatens skyldigheter att kontrollera utrustning ombord på ett fartyg under inflaggning. Även flaggmedlemsstatens skyldighet att enligt artikel 32.4 och 32.7. kontrollera utrustning som inte är rattmärkt får anses falla utanför den egentliga marknadskontrollen. Enligt bestämmelserna ska eller får medlemsstaterna genomföra vissa åtgärder, t.ex. inspektioner och provningar. Åtgärderna kan sammanfattas under begreppet tillsyn. I tillsynen ingår även den ofta avslutande åtgärden att utfärda ett certifikat, intyg eller en dispens som visar vad tillsynsmyndigheten har kommit fram till i ärendet. Regeringen bör därför utse en myndighet som ska ansvara för denna tillsyn. I promemorian föreslås att Transportstyrelsen utses till tillsynsmyndighet. Ingen remissinstans har haft några invändningar mot detta. Med anledning av Sekos påpekande kan det framhållas att ett antal erkända organisationer (klassificeringssällskap) enligt befintliga avtal med Transportstyrelsen har möjlighet att utföra tillsynsuppgifter och utfärda certifikat för svenska fartyg i enlighet med vad som anges om detta i internationella överenskommelser och EU-lagstiftning Någon särskild reglering om detta i lagen behövs inte. bakgrund av att Transportstyrelsen utför tillsynsuppgifter Prop. 2015/16:158 liknande dem som direktivet föreskriver om är det enligt regeringens mening lämpligt att Transportstyrelsen bör ansvara även för tillsyn enligt den nu föreslagna lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Regeringen avser att i förordning utpeka Transportstyrelsen till tillsynsmyndighet. I den utsträckning det krävs föreskrifter för att genomföra bestämmelserna om de kontroller som direktivet föreskriver om bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela sådana föreskrifter. Det bör således införas ett bemyndigande i lagen om detta. Regeringens förslag: På begäran av en marknadskontrollmyndighet ska lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag Artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ger marknadskontrollmyndig- heten vissa befogenheter i samband med marknadskontrollen, bland annat rätt till tillträde till lokaler och rätt att förstöra produkter. utövandet av dessa befogenheter kan marknadskontrollmyndigheten behöva hjälp för att t.ex. få tillträde till utrymmen och skydd för sin Som ett komplement till EU-förordningen bör Polismyndig- heten därför ha en skyldighet att hjälpa marknadskontrollmyndigheten när den vidtar åtgärder enligt artikel 19. Motsvarande rätt finns redan i dag i t.ex. lagen (2011:579) om leksakers säkerhet. har enligt ett stort antal författningar skyldighet att i olika sammanhang bistå myndigheter med handräckning. skyldighet att på begäran av annan myndighet bistå med handräckning är att polismän har befogenhet att använda våld i vissa En grundläggande princip är att handräckningsbegäran ska ske först sedan den begärande myndigheten har konstaterat att uppgiften inte kan lösas utan hjälp av . Det är den begärande myndigheten som ska pröva om förutsättningarna finns för att begära biträde av och någon materiell prövning av en biträdesbegäran ska således inte göras av . Hjälp enligt denna bestämmelse får alltså endast begäras om sådana särskilda omständigheter finns som gör att det kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polismans särskilda befogenheter att använda våld enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl. 2015/16:158 pelvis kunna begära hjälp av när den ekonomiska aktören förklarat sig vägra tillträde till lokalerna. Den föreslagna paragrafen innehåller regler om tvångsmedel. Hänvisningen till artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 bör ange vilken lydelse av EU-bestämmelsen som avses, s.k. statisk hänvisning, jfr prop. 2015/16:64 och 2015/16:93. En följd av att ha statiska hänvisningar blir att om EU-bestämmelserna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring behöver göras i den nationella lagstiftningen. Motsvarande bör gälla även beträffande den föreslagna lagens bestämmelser om viten, omedelbar verkställighet och avgifter för marknadskontroll som behandlas i avsnitt 5.6.5 och 5.8. 5.6.4Föreläggande och förbud m.m. Regeringens förslag: Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn ska få meddela de förelägganden och förbud och i övrigt vidta de åtgärder som behövs 1.för att lagen, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet ska följas, 2.om utrustning som uppfyller kraven enligt lagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian hänvisar dock inte till direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet. Remissinstanserna: Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) och Transportstyrelsen anser att bestämmelserna i direktivet om skyldigheter för tillverkare och andra ekonomiska aktörer att samarbeta m.m. inte till fullo genomförs genom förslaget att ge tillsynsmyndigheten befogenhet att meddela förelägganden och förbud. Skälen för regeringens förslag För att marknadskontroll och övrig tillsyn ska kunna genomföras på det sätt som direktivet anger krävs, förutom att behöriga myndigheter pekas ut och föreskrifter om marknadskontrollen och tillsynen meddelas, att myndigheterna också får de faktiska befogenheter som behövs för att kunna verkställa marknadskontrollen och tillsynen. Vissa befogenheter gäller redan direkt för marknadskontrollmyndigheterna enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 (se avsnitt 5.6.1 ovan). Direktivet ställer dock en rad övriga krav på olika slags åtgärder som ska eller får vidtas av myndigheterna, vilka ofta i praktiken inte kan verkställas om inte myndigheterna ges befogenheter att vidta åtgärder. Lagen bör därför innehålla en möjlighet för marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten att meddela förelägganden och förbud. Nedan följer en redogörelse för olika bestämmelser i direktivet där förelägganden och förbud kan komma att bli aktuella. Korrigerande och begränsande åtgärder när utrustning utgör en risk Enligt artikel 26.1 andra stycket i direktivet om marin utrustning ska en marknadskontrollmyndighet som konstaterar att marin utrustning som utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön inte uppfyller föreskrivna krav, utan dröjsmål ålägga de berörda ekonomiska aktörerna att vidta lämpliga korrigeringsåtgärder för att utrustningen inom rimlig tid ska uppfylla kraven, dras tillbaka eller återkallas. Enligt artikel 26.3 har de ekonomiska aktörerna också en skyldighet att se till att alla lämpliga korrigerande åtgärder vidtas. Enligt artikel 26.4 ska marknadskontrollmyndigheterna, om de ekonomiska aktörerna inte följt åläggandet enligt punkten 1 andra stycket eller på annat sätt underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt direktivet, vidta alla lämpliga tillfälliga åtgärder för att förbjuda eller begränsa tillhandahållandet av den utrustningen på sin nationella marknad eller placeringen av denna utrustning ombord på fartyg som för deras flagg, dra tillbaka produkterna från den nationella marknaden eller återkalla den. Om en sådan tillfällig åtgärd inte genom det informationsförfarande som föreskrivs om i punkterna 2–7 i samma artikel lett till några invändningar, ska andra medlemsstater enligt punkten 8 se till att lämpliga begränsande åtgärder avseende den aktuella utrustningen vidtas, till exempel genom att produkten dras tillbaka från marknaden. Enligt artikel 27 ska kommissionen under vissa förhållanden besluta om den relevanta nationella åtgärden är berättigad eller inte. Om åtgärden anses vara berättigad, ska alla medlemsstater enligt artikel 27.4 vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att den utrustning som inte uppfyller kraven dras tillbaka från deras marknader och vid behov återkallas. Även i fråga om marin utrustning som i och för sig överensstämmer med kraven ska åtgärder vidtas under vissa förhållanden enligt direktivet. Enligt artikel 28.1 ska en marknadskontrollmyndighet som efter en utvärdering konstaterar att marin utrustning uppfyller föreskrivna krav men ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön, kunna ålägga den berörda ekonomiska aktören att vidta åtgärder för att säkerställa att utrustningen inte längre utgör en sådan risk eller vidta åtgärder för att dra tillbaka eller återkalla utrustningen inom en rimlig tid. Korrigerande och begränsande åtgärder vid bristande formell överensstämmelse I artikel 29 i direktivet ställs krav på att en medlemsstat, om den konstaterar något av följande, ska ålägga den berörda ekonomiska aktören att åtgärda den bristande överensstämmelsen i följande avseenden: 1.rattmärket saknas eller har anbringats i strid med bestämmelserna om rattmärkning, 2.det har inte upprättats någon EU-försäkran om överensstämmelse, 3.EU-försäkran om överensstämmelse har inte upprättats eller har upprättats på ett felaktigt sätt, 4.EU-försäkran om överensstämmelse har inte sänts till fartyget, eller 5. den tekniska dokumentationen är antingen inte tillgänglig eller ofullständig. Enligt artikel 29.2 ska medlemsstaten, om den bristande överensstämmelsen kvarstår, vidta alla lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av den utrustningen på marknaden eller se till att den återkallas eller dras tillbaka från marknaden. De ekonomiska aktörernas samarbets- och informationsskyldighet I direktivet finns ett antal bestämmelser om att de ekonomiska aktörerna ska samarbeta med medlemsstatens myndigheter i olika avseenden. Sålunda anges i artiklarna 12.10 och 14.2 att de olika ekonomiska aktörerna på begäran av en behörig myndighet ska ge myndigheten all information och dokumentation som behövs för att visa att utrustning överensstämmer med kraven och samarbeta med myndigheten om de åtgärder som vidtas för att undanröja riskerna med de produkter som de har släppt ut på marknaden. Även av artikel 26.1 första stycket framgår att de berörda ekonomiska aktörerna ska samarbeta med marknadskontrollmyndigheterna i samband med att myndigheten utvärderar marin utrustning som kan antas utgöra en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. Slutligen ska de ekonomiska aktörerna enligt artikel 14.4 på begäran kunna identifiera varje ekonomisk aktör som försett dem med en produkt eller som de har försett med en produkt. Swedac och Transportstyrelsen menar att de ekonomiska aktörernas skyldigheter i artiklarna 12.10, 13.3 och 14.2 bör komma till uttryck direkt i författning. När det gäller skyldigheterna för de ekonomiska aktörerna att på begäran av behörig myndighet tillhandahålla den information och dokumentation som behövs, berörs detta i avsnitt 5.4.3 ovan. I övrigt får möjligheterna att meddela förelägganden och förbud anses vara tillräckliga för att genomföra ovan nämnda bestämmelser. Enligt artikel 12.10 ska tillverkaren på begäran av behörig myndighet tillhandahålla stickprovsexemplar eller göra stickprovsexemplar tillgängliga. Av artikel 25.4 i direktivet framgår att en marknadskontrollmyndighet som avser att utföra stickprovskontroller ska ha befogenhet att begära att tillverkaren gör de nödvändiga stickproven tillgängliga eller på egen bekostnad ser till att stickproven finns tillgängliga på plats. I direktivet finns vidare vissa bestämmelser som anger att medlemsstaten, såsom varande ansvarig för fartyg som för dess flagg, ska vidta vissa åtgärder. Sålunda anges i artikel 5.2 att medlemsstaterna under vissa förhållanden ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att utrustningen ombord på fartyg som för deras flagg uppfyller vissa krav och i artikel 7.3 att, i samband med inflaggningen av ett fartyg, utrustning som varken är rattmärkt eller uppfyller likvärdighetskrav ska bytas ut. Enligt artikel 30.6 får den mottagande flaggmedlemsstaten vidta vissa åtgärder i fråga om utrustning som erhållit undantag för att säkerställa att utrustningen uppfyller målen för direktivet och enligt artikel 32.4 ska flaggstatens myndighet se till att utrustning som inte är rattmärkt uppfyller Även i dessa fall kan förelägganden eller förbud behöva Prop. 2015/16:158 meddelas för att uppfylla direktivens krav. Hur befogenheterna bör uttryckas i lagen För att genomföra de ovan beskrivna bestämmelserna bör marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten ges möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall. Motsvarande befogenheter för marknadskontrollmyndigheter har införts i annan produktlagstiftning, se t.ex. 27 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet. Vissa av åtgärderna som ska kunna vidtas enligt direktivet bör dock, i vart fall inledningsvis, kunna vidtas av myndigheterna på annat sätt än genom föreläggande eller förbud, t.ex. bestämmelserna om att de ekonomiska aktörerna på begäran ska samarbeta med och lämna information till berörda myndigheter. I lagen bör det därför också anges att marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten har en rätt att också i övrigt vidta de åtgärder som behövs. Europeiska kommissionen har enligt direktivet i vissa fall möjlighet att införa krav eller andra regler genom delegerade akter eller genomförandeakter. I den mån dessa får formen av direkt tillämpliga rättsakter bör marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten vid behov kunna ingripa mot överträdelser av dessa rättsakter. I likhet med vad som gäller enligt 28 § lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar samt 12 § i förslaget till lag om radioutrustning (se prop. 2015/16:93) bör detta framgå av lagen. Som ovan nämnts ska marknadskontrollmyndigheten enligt artikel 28 vidta åtgärder även om en produkt i och för sig uppfyller kraven i direktivet men ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. Det bör därför vara möjligt för marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten att meddela de förelägganden och förbud och vidta de åtgärder i övrigt som har föreslagits i detta avsnitt även i sådana situationer. Sammanfattningsvis bör det i lagen anges att den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn får meddela de förelägganden och förbud som behövs och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att lagen, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktiv /90/EU ska följas. Vidare bör sådana förelägganden, förbud och åtgärder kunna vidtas också i fråga om marin utrustning som uppfyller föreskrivna krav men ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. 2015/16:158 5.6.5 Vite och omedelbar verkställighet av beslut Regeringens förslag: Ett föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt förordning (EG) nr 765/2008 ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn ska få bestämma att dess föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Som påtryckningsmedel för att den ekonomiska aktören ska följa förelägganden eller förbud bör myndigheten förena åtgärden med vite. Även på andra håll i produktlagstiftningen finns vitesbestämmelser, se t.ex. 31 § produktsäkerhetslagen (2004:451), 28 § lagen (2011:579) om leksakers säkerhet och 28 § andra stycket lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar. I likhet med dessa bestämmelser bör utgångspunkten vara att åtgärden ska förenas med vite men att det kan undvaras om det av särskilda skäl är obehövligt. Det bör således införas en bestämmelse om detta. För viten gäller lagen (1985:206) om viten. Omedelbar verkställighet av besluten Om marknadskontrollmyndigheten har konstaterat att det finns förutsättningar för ett föreläggande eller förbud finns det ofta ett behov av att beslutet genast blir gällande. Detta är särskilt fallet om den utrustningen för med sig risk för allvarlig skada. Detsamma gäller de beslut enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 genom vilka marknadskontrollmyndigheten förelägger en ekonomisk aktör att lämna tillträde till lokaler och att lämna upplysningar, handlingar, varuprover eller liknande. Här kan det vara angeläget att beslutet inte förhalas genom att behandlingen av ett överklagande inväntas. Det bör därför vara möjligt för marknadskontrollmyndigheten att bestämma att dess beslut enligt såväl den nya lagen som förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla . Möjligheten att utverka inhibition enligt 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) minimerar risken för att en ekonomisk aktör drabbas av skada på grund av ett felaktigt beslut av en marknadskontrollmyndighet. Regeringens förslag: Den som har tagit befattning med ett ärende som gäller marknadskontroll eller övrig tillsyn enligt lagen ska inte obehörigen få röja eller utnyttja vad denne fått veta om någons affärs- Regeringens bedömning: Befintliga svenska regler uppfyller behovet av sekretess hos den myndighet som ska utöva marknads- kontroll och övrig tillsyn för uppgifter som erhålls inom ramen för marknadskontroll och tillsyn av marin utrustning. sekretessbestämmelse behöver inte införas. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- Remissinstanserna: Transportstyrelsen påtalar att det inte kan ute- slutas att uppgifter som är känsliga för tillverkaren kan framgå i beslut som Transportstyrelsen fattar i ett ärende, varför det bör säkerställas att även beslut enligt den föreslagna lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen omfattas av sekretess. Skälen för regeringens förslag och bedömning Av artikel 25 i direktivet följer att artiklarna 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008 ska tillämpas vid marknadskontroll. Enligt artikel 19.5 i förordningen ska marknadskontrollmyndigheterna iaktta konfidentialitet när det är nödvändigt för att skydda affärshemligheter eller personupp- gifter enligt nationell lagstiftning, dock i enlighet med kravet på att information enligt förordningen ska offentliggöras i så stor utsträckning som möjligt för att användarnas intressen i gemenskapen ska skyddas. Artikel 19.5 i förordning (EG) nr 765/2008 lämnar till medlemsstaterna att säkerställa ett sekretesskydd för affärshemligheter och personupp- gifter, dock med det i artikeln angivna förbehållet att information ska offentliggöras i så stor utsträckning som möjligt för att användarnas intressen i gemenskapen ska skyddas. Frågan är således om det vid den marknadskontroll (och även den övriga tillsyn) som ska utövas enligt den föreslagna lagstiftningen finns behov av ett sekretesskydd. Marknadskontroll och övrig tillsyn ska i första hand avse själva de utrustningsartiklarna, men kan också komma att omfatta själva produktions- och kontrollprocessen hos en tillverkare. således komma att få tillgång till relativt detaljerade uppgifter om produkters konstruktion och om tillverkningsförhållanden hos en enskild Det kan antas att en tillverkare normalt sett har ett stort intresse av att sådana uppgifter inte kommer framför allt andra tillverkare Om sådana uppgifter inte kan sekretessbeläggas hos den kontrollerande myndigheten, kan det befaras att kontrollen i vissa avseenden försvåras då tillverkaren kan ha anledning att inte lämna alla uppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna göra en fullständig bedömning av en produkts förenlighet med föreskrivna krav. 2015/16:158 Det bör därför vara möjligt att hemlighålla uppgifter om t.ex. affärsförhållanden och produkter. Den befintliga regleringen är tillräcklig Enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, gäller, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, sekretess i en statlig myndighets verksamhet som består i tillsyn med avseende på näringslivet. Sekretessen gäller för uppgift om enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Sekretess gäller också för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. I 9 § första stycket offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641), förkortad OSF, anges att sekretess gäller i statliga myndigheters verksamhet som rör bland annat tillsyn med avseende på näringslivet i den utsträckning som anges i bilagan till förordningen. I punkt 17 i bilagan anges att sekretess gäller i verksamhet som består i tillståndsgivning och tillsyn hos Transportstyrelsen. Sekretessen enligt 9 § första stycket 1 gäller dock inte vid Transportstyrelsens tillsyn över produktsäkerheten hos varor som är avsedda för konsumenter eller kan antas komma att användas av konsumenter, om intresset av allmän kännedom om förhållande som rör risk för skada på person har sådan vikt att uppgiften bör lämnas ut. Bestämmelserna i och OSF ger således en möjlighet att skydda sådana uppgifter som inte bör lämnas ut. När det gäller offentliggörande i användarnas intresse innebär undantaget i punkten 17 i bilagan till OSF att det finns utrymme för ett sådant offentliggörande när det är fråga om uppgifter om produktsäkerheten hos utrustning som är avsedd för konsumenter, eller som kan komma att användas av konsumenter. Merparten av den utrustning som omfattas av den nya lagen utgörs av utrustning som endast kommer att användas av näringsidkare, men det kan inte uteslutas att viss marin utrustning även kan antas komma att användas av konsumenter, t.ex. enklare AIS-utrustning och nödutrustning. Enligt promemorians bedömning uppfyller den befintliga svenska regleringen i OSL och OSF behovet av att kunna sekretessbelägga uppgifter hos marknadskontroll- och tillsynsmyndigheten som erhålls inom marknadskontroll och övrig tillsyn enligt den föreslagna lagen, som regleringen ger en möjlighet att göra en avvägning mot allmänhetens intresse av att få kännedom om undermåliga produkter när det gäller marin utrustning som är avsedd för konsumenter eller kan antas komma att användas av konsumenter. Regeringen delar den bedömningen. Någon kompletterande bestämmelse i syfte att tillmötesgå kravet i artikel 19.5 i förordning (EG) nr 765/2008 behövs därför inte. Transportstyrelsen påtalar att det genom en ändring i bilagan till OSF bör Prop. 2015/16:158 säkerställas att även beslut enligt den föreslagna lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen kan omfattas av sekretess. Regeringen kommer att överväga behovet av en sådan justering i det fortsatta arbetet. Sekretessen bör kunna brytas för att uppfylla informationskrav enligt direktivet Enligt artiklarna 26.5–6, 28.3 och 30.4 i direktivet ska marknadskontrollmyndigheterna lämna ut uppgifter till kommissionen och de andra medlemsstaterna om produkter som inte uppfyller kraven, av annan anledning utgör en risk eller omfattas av undantag. Av redogörelsen ovan framgår att den befintliga regleringen i OSL och OSF innebär att uppgifter om produkter kan skyddas av sekretess.