prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ges rätt att meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en ansökan om tillstånd. Vilka rörelseregler ska tillämpas vid gränsöverskridande verksamhet? Bolånedirektivet innehåller regler om de krav som ska ställas på en verk- samhet (se avsnitt 9.1–9.10). Medlemsstaterna är vidare som huvudregel oförhindrade att behålla eller införa regler som går längre än direktivets krav på hur rörelse med kreditgivning, kreditförmedling eller rådgivning avseende bostadskrediter ska bedrivas. Direktivet reglerar dock inte mer generellt frågor om vilket lands nationella regler som ska tillämpas vid gränsöverskridande verksamhet (utom när det gäller artikel 9 med krav på kunskap och kompetens). När det gäller kreditinstituten är utgångspunkten att de följer hem- landets bestämmelser. Av den EU-rättsliga regleringen följer även att det är kreditinstitutets hemland som bedriver tillsyn över institutens verk- samhet i andra europeiska länder. Vissa av värdlandets näringsrättsliga bestämmelser anses dock, som utredningen konstaterar, normalt gälla även för utländska kreditinstitut. Detta gäller bl.a. den s.k. sundhets- regeln i banklagstiftningen. Sundhetsregeln motsvaras i bolånedirektivet av ett krav på hederlighet, rättvisa, transparens och professionalitet. Vidare gäller direktivets krav på kunskap och kompetens även för utländska aktörer och för kreditinstituten. Dessa bestämmelser i den nya lagen bör alltså gälla även för utländska kreditinstitut som verkar i . Detsamma bör gälla reglerna om oberoende kreditförmedlare och om rådgivning. Sammanfattningsvis ska dessa bestämmelser och föreskrifter som meddelas med stöd av bestämmelserna gälla för utländ- ska kreditinstituts verksamhet med bostadskrediter. Som framgår ovan föreslås att även andra utländska kreditgivare än kreditinstitut ska kunna verka i genom att etablera filial här. I sådana fall krävs tillstånd från . På samma sätt som för kreditinstituten gäller enligt bolånedirektivet att den medlemsstat som en filial etableras i ska vara ansvarig för att fastställa krav på kunskap och kompetens. När det gäller dessa kreditgivare föreslår utredningen att även andra svenska rörelseregler ska vara tillämpliga. Detta kan sägas vara i linje med att man på banklagstiftningens område ansett att före- skrifter som utfärdats till skydd för t.ex. konsumenter ska gälla för alla aktörer som är verksamma här (se t.ex. prop. 2002/03:139 s. 510). Regeringen instämmer i utredningens bedömning. Sammanfattningsvis ska bestämmelserna i 4 kap. i den föreslagna lagen om bl.a. hederlig- hetskrav, kunskap och kompetens, ersättningssystem, rådgivning, värd- ering av säkerhet och uppdragsavtal vara tillämpliga även för kredit- givningsverksamhet som bedrivs i av filialer till andra utländska kreditgivare än kreditinstitut. 2015/16:197 9.12 Regeringens förslag: En utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES ska utan tillstånd enligt den nya lagen få driva verksamhet med kreditförmedling eller rådgivning av bostadskrediter i genom att antingen inrätta filial här eller genom att från sitt hemland erbjuda och tillhandahålla tjänster. Verksamheten får endast avse sådant som omfattas av tillståndet i hemlandet. En s.k. utsedd representant ska inte få driva verksamhet i . Verksamheten ska få påbörjas tidigast efter det att kredit- förmedlaren har tagit emot ett meddelande från en behörig myndighet i sitt hemland om att den myndigheten har underrättat Finansinspek- tionen om kreditförmedlarens avsikt att driva verksamhet i . ska upplysa kreditförmedlaren om de bestämmelser som gäller i för verksamheten, om förmedlaren ska utöva verksamhet genom filial. En svensk kreditförmedlare som vill driva verksamhet med kredit- förmedling eller rådgivning av bostadskrediter i ett annat land inom EES genom att där inrätta filial eller annars erbjuda och tillhandahålla tjänster ska anmäla sin avsikt till innan verksam- heten påbörjas. ska inom en månad från det att an- mälan togs emot, underrätta den behöriga myndigheten i det andra landet. Inspektionen ska meddela kreditförmedlaren att en sådan underrättelse har lämnats. Kreditförmedlaren får börja sin verk- samhet i det andra landet tidigast efter det att kreditförmed- laren har tagit emot meddelandet från . En utländsk kreditförmedlare från ett land utanför EES får ansöka om tillstånd för att driva verksamhet enligt lagen i genom filial. Kraven för att få tillstånd ska motsvara de som gäller för en utländsk kreditgivare. Därutöver ska det krävas att kreditförmedlarens ledning har tillräcklig insikt och erfarenhet och även i övrigt är lämplig samt att kreditförmedlaren har en ansvarsförsäkring. Det ska krävas tillstånd för svenska kreditförmedlare av bostads- krediter att etablera filial i ett land utanför EES. Ett sådant tillstånd ska ges om det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med lagen och andra författningar som reglerar kreditförmedlarens verksamhet. Rörelsereglerna med krav på bl.a. hederlighet, kunskap och kom- petens och ersättningssystem ska vara tillämpliga på kreditförmed- lingsverksamhet som drivs i av filialer till utländska kreditför- medlare. För utländska kreditförmedlare från EES ska dock endast vissa krav gälla, bl.a. kraven på hederlighet, kunskap och kompetens och på rådgivning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en svensk kreditförmedlares anmälan om verksamhet i ett annat EES-land. Det- samma gäller sådan kreditförmedlares ansökan om tillstånd att få driva verksamhet i ett annat land än ett EES-land. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att kreditförmedlarens rätt att driva verk- samhet i ska begränsas till den verksamhet som förmedlaren driver i hemlandet. Vidare föreslår utredningen en bestämmelse av inne- börden att möjligheten för en svensk kreditförmedlare att driva verksam- het i ett annat EES-land inte ger rätt att förmedla bostadskrediter från andra kreditgivare än kreditinstitut i ett land där endast kreditinstitut har rätt att lämna bostadskrediter. Utredningen föreslår ingen uttrycklig regel om att utsedda representanter inte ska få driva verksamhet i . Slutligen föreslår utredningen att kreditgivare från andra länder än EES- länder inte ska kunna etablera sig i genom att öppna en filial. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar dem utan invändning. konstate- rar att andra kreditförmedlare än de från länder inom EES inte kommer att kunna bedriva verksamhet genom filial i . föreslår i stället regler som möjliggör sådan verksamhet, men att det bland villkoren för tillstånd införs krav på att det ska gå att utöva effektiv tillsyn. Även ifrågasätter varför utländska kreditförmedlare från länder utanför EES inte ska kunna få bedriva verksamhet från filial i . Skälen för regeringens förslag Möjligheterna för kreditförmedlare att bedriva verksamhet över gränserna Enligt bolånedirektivet ska medlemsstaterna införa ett system med till- ståndsprövning av kreditförmedlare (se avsnitt 9.2). Vidare framgår av direktivet att den kreditförmedlare som har fått tillstånd i en medlemsstat ska ha rätt att driva verksamhet som omfattas av tillståndet inom hela unionen utan att det får ställas ytterligare krav på godkännande. I artikel 32 i bolånedirektivet beskrivs det förfarande som ska gälla för kreditför- medlare som vill bedriva verksamhet i andra länder än hemlandet, antingen genom att etablera en filial i ett annat land eller genom att er- bjuda tjänster från hemlandet. Innebörden av regleringen är att en kredit- förmedlare som har fått tillstånd i sitt hemland har ett ”pass” för verksamhet inom hela unionen. Direktivets bestämmelser bör genomföras i lag. Regeringen föreslår därför att det införs bestämmelser som innebär att en utländsk kredit- förmedlare från ett land inom EES utan tillstånd enligt den nya lagen får driva verksamhet med kreditförmedling eller rådgivning av bostads- krediter i . Det kan ske antingen genom att kreditförmedlaren inrättar en filial här eller genom att kreditförmedlaren från sitt hemland erbjuder och tillhandahåller tjänster. Direktivet ger möjlighet att bara tillåta kreditförmedlare från andra EES-länder att i bedriva sådan verksamhet som tillståndet från hemlandet omfattar. Utredningen föreslår ingen sådan bestämmelse. Reg- eringen anser dock att det – inte minst av konsumentskyddsskäl – bör finnas en sådan begränsning. Direktivet möjliggör till exempel för en medlemsstat att inrätta ett system där ett tillstånd kan vara begränsat till en rätt att driva verksamhet med kreditförmedling, men inte rådgivning. Ett företag med sådant tillstånd har inte med nödvändighet prövats i fråga 2015/16:197 om förutsättningarna för och lämpligheten i att det ägnar sig åt råd- Det finns ingen möjlighet inom ramen för direktivets regler att göra en prövning i . Det vore olyckligt om ett sådant företag i får ägna sig åt rådgivning. Den som verkar i bör alltså inte få ägna sig åt annan verksamhet än sådan som tillståndet i hemlandet En regel av den innebörden bör införas i lagen. det även uttryckligen anges i lagen att en utsedd representant från ett annat EES-land inte får driva verksamhet i (artikel 31 i bolåne- direktivet ger medlemsstaterna en möjlighet att välja att inte tillåta dem). I bolånedirektivet finns en begränsning av den fria rörligheten för kre- Det s.k. passet som ger rätt att verka inom hela EES med- för inte en skyldighet för en medlemsstat att ge en rätt till kreditförmed- ling som består i att förmedla krediter från andra kreditgivare än kredit- institut, om det i medlemsstaten inte är tillåtet för andra kreditgivare än kreditinstitut att driva verksamhet med kreditgivning av bostadskrediter Utredningen föreslår att en sådan bestämmelse införs i När det gäller företag från andra länder inom EES som vill bedriva kreditförmedlingsverksamhet i med bostadskrediter till konsu- menter saknas behov av en sådan regel eftersom även andra kreditgivare än kreditinstituten föreslås kunna driva verksamhet med kreditgivning av bostadskrediter till konsumenter i (se avsnitt 9.1). svenska företag som vill driva verksamhet med kreditförmedling till konsumenter i andra EES-länder bör det inte i svensk rätt regleras vilka förutsättningar som gäller i andra länder för verksamhet som bedrivs där av svenska företag. Sammanfattningsvis bör utredningens förslag i denna del inte genomföras. Utredningen bedömer att bestämmelserna i bolånedirektivet som reg- lerar det underrättelseförfarande som ska iakttas innan en kreditförmed- lare inleder verksamhet i ett annat land bör genomföras i den nya lagen med förebild i regler om liknande förfaranden på finansmarknadsom- rådet, t.ex. 4 kap. och 5 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse. Regeringen delar den bedömningen. Regeringen föreslår därför att det i lagen införs regler motsvarande dem i direktivet. För en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES gäller alltså att verksamheten i får påbörjas tidigast en månad efter det att kreditförmedlaren har tagit emot ett meddelande från en behörig myndighet i sitt hemland om att den myndigheten har underrättat om kreditförmedlarens avsikt att driva verksamhet i ska upplysa kreditförmedlaren om de be- stämmelser som gäller i för verksamheten, om förmedlaren ska utöva verksamheten genom filial. Sådana upplysningar ska lämnas inom från det att har tagit emot en under- rättelse om kreditförmedlaren avsikt att driva verksamhet i från en behörig myndighet i kreditförmedlarens hemland. dock alltid lämnas innan verksamheten påbörjas. För en svensk kreditförmedlare som vill driva verksamhet med kredit- förmedling eller rådgivning av bostadskrediter i ett annat land inom EES genom att där inrätta filial eller annars erbjuda och tillhandahålla tjänster bör på motsvarande sätt gälla att företaget ska anmäla sin avsikt till innan verksamheten påbörjas. ska inom en månad från det att anmälan togs emot underrätta den be- höriga myndigheten i det andra landet. Inspektionen ska med- dela kreditförmedlaren att en sådan underrättelse har lämnats. Kreditför- medlaren får börja sin verksamhet i det andra landet tidigast efter det att kreditförmedlaren har tagit emot meddelandet från Finans- inspektionen. Bolånedirektivet reglerar bara verksamhet inom EES. Direktivet utgör inte hinder för en nationell reglering för svenska kreditförmedlares verk- samhet utanför EES-området och kreditförmedlingsverksamhet bedriven i av utländska kreditförmedlare hemmahörande utanför EES. Utredningen anser att det, i vart fall , inte finns till- räckliga skäl att införa bestämmelser om gränsöverskridande verksamhet mellan och länder utanför EES avseende kreditförmedling av bostadskrediter till konsumenter. Utredningen föreslår således inga bestämmelser på området. Enligt utredningen innebär detta att utländska företag från länder utanför EES-området inte får driva verksamhet i på annat sätt än genom att starta ett svenskt företag som kan få tillstånd enligt den nya lagen. Utredningens förslag innebär vidare att svenska kreditförmedlare kan bedriva verksamhet utanför EES, om det är möjligt enligt värdlandets lagstiftning. och anser att det bör vara möjligt för kreditförmedlare från länder utanför EES att driva verksamhet med bostadskreditförmedling i genom filial. Regeringen anser av samma skäl som anförs när det gäller utländska kreditgivare från länder utanför EES att även utländska kreditförmedlare från sådana länder bör kunna driva verksamhet i genom filial (avsnitt 9.11). Även sådana kreditförmedlare ska alltså, på samma sätt som enligt hittillsvarande regler, kunna etablera en filial i och ansöka om tillstånd. Tillståndskraven bör motsvara de som gäller för utländska kreditgivare, dvs. att kreditförmedlaren driver en motsvarande verksamhet i det land där den har sitt säte och där står under betryggande tillsyn av en myndighet som gett kreditförmedlaren tillåtelse att etablera sig i samt att det finns skäl att anta att verksamheten här i landet kommer att drivas i enlighet med denna lag och andra författningar som reglerar verksamheten. Därutöver bör det ställas samma tillståndskrav på sådana kreditförmedlare som ställs på svenska kreditförmedlare i fråga om ansvarsförsäkring och insikt, erfarenhet och lämplighet hos företags- ledningen. En närliggande fråga är vilka förutsättningar som ska gälla för att en svensk kreditförmedlare ska få etablera sig i ett tredjeland. Enligt hittillsvarande reglering gäller enligt lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter tillståndsplikt för svenska företag som vill etablera filial utomlands. Sådant tillstånd ska ges om det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas enligt lag och andra författningar som reglerar företagets verksamhet. Även enligt motsvarande reglering i lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse krävs tillstånd för etablering genom filial utomlands i vissa fall. Tanken med utredningens förslag är att det ska vara fritt för svenska kreditförmedlare att driva verksamhet med bostadskrediter i länder utan- för EES under de förutsättningar som följer av värdlandets reglering. I likhet med vad regeringen anför i avsnitt 9.11 om svenska kreditgivares verksamhet utomlands finns det skäl för att kräva tillstånd för att svenska 2015/16:197 kreditförmedlare ska få etablera filial utomlands. Förutsättningarna att bedriva gränsöverskridande verksamhet av bostadskrediter bör vara de- samma vid kreditgivning och kreditförmedling. Det gäller i vart fall i frågor där det inte finns EU-rättsliga regler. Regeringen anser sammanfattningsvis att kraven för att en svensk kreditförmedlare ska få driva verksamhet med bostadskrediter i ett tredje- land bör vara desamma som för en svensk kreditgivare som inte är ett kreditinstitut, dvs. samma förutsättningar bör gälla som enligt hittillsvar- ande reglering. Det bör alltså för svenska kreditförmedlare gälla ett krav på tillstånd för etablering genom filial i andra länder än EES-länder. Ett sådant tillstånd ska ges om det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med lagen och andra författ- ningar som reglerar kreditförmedlarens verksamhet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ges rätt att meddela föreskrifter om vad en ansökan om tillstånd eller en an- mälan ska innehålla, om en kreditförmedlare har för avsikt att bedriva verksamhet i ett annat land. Vilka rörelseregler ska tillämpas vid gränsöverskridande verksamhet? Som framgått innehåller bolånedirektivet vissa regler om de krav som ska ställas på en verksamhet, men direktivet reglerar inte mer ingående vilket lands nationella regler som ska tillämpas vid gränsöverskridande verksamhet utom när det gäller krav på kunskap och kompetens (se vidare avsnitt 9.11). För utländska kreditförmedlare från länder inom EES förefaller ut- gångspunkten i direktivet vara att dessa följer sitt hemlands regelverk när det gäller näringsrättsliga bestämmelser. När det gäller bestämmelser om kunskap och kompetens har värdmedlemsstaten dock en uttrycklig möj- lighet att fastställa vissa krav. Regeringen föreslår därför att utländska kreditförmedlare ska följa de kunskap- och kompetenskrav som följer av direktivet. I fråga om vad som utgör oberoende rådgivning har medlemsländerna dessutom en uttrycklig möjlighet att fastställa striktare krav än vad som följer av direktivet och dessa krav bör rimligen gälla alla aktörer som är aktiva på den svenska marknaden. Även de nya bestämmelserna om råd- givning bör alltså gälla för utländska kreditförmedlare från EES. Detsam- ma gäller bestämmelserna om oberoende kreditförmedlare. Utredningen gör i princip samma bedömning i denna del, men föreslår i stället att be- stämmelserna om rådgivning och oberoende kreditförmedling införs i konsumentkreditlagen. Regeringen delar vidare utredningens bedömning att den allmänna bestämmelsen om hederlighet och professionalism i verksamheten som föreslås för att genomföra artikel 7.1 ska vara tillämplig på samtliga aktörer på den svenska marknaden på samma sätt som den näringsrätts- liga sundhetsprincipen anses gälla även för utländska aktörer (se avsnitt 9.11 avseende kreditinstituten). Sammanfattningsvis ska endast vissa av bestämmelserna i 4 kap. i den föreslagna lagen vara tillämpliga för utländska kreditförmedlare från EES, nämligen reglerna om bl.a. hederlighetskrav, kunskap och kompe- tens, oberoende kreditförmedling och rådgivning. När det gäller utländska kreditförmedlare från länder utanför EES Prop. 2015/16:197 föreslås de kunna verka i endast genom att etablera filial här och efter tillstånd från . För sådana kreditförmedlare bör, i likhet med vad som föreslås i fråga om andra utländska kreditgivare än kreditinstitut, samtliga rörelseregler i 4 kap. i den föreslagna lagen gälla. Särskilt om anknutna kreditförmedlare och om utsedda representanter I avsnitt 9.2 behandlas bolånedirektivets möjlighet att införa ett särskilt system för anknutna kreditförmedlare. Regeringen gör där bedömningen att det systemet inte ska införas i och att inte heller möjligheten till undantag från kravet på ansvarsförsäkring för anknutna kreditförmed- lare ska införas. Samma krav ska alltså ställas på alla kreditförmedlare som vill ansöka om tillstånd i . Anknutna kreditförmedlare som kommer hit från andra EES-länder har fått godkännande genom den kreditgivare för vars räkning de agerar. De får då driva verksamhet i utan svenskt tillstånd (jfr artiklarna 30 och 32) i enlighet med reglerna som gäller för andra kreditförmedlare från EES-länder. Det krävs alltså inga särskilda bestämmelser för denna kategori kreditförmedlare när det gäller förutsättningarna för att driva verksamhet i . Det kommer inte att vara tillåtet att utse s.k. utsedda representanter i (se avsnitt 9.2). Inte heller bör utsedda representanter som har utsetts i andra medlemsstater tillåtas att utöva någon form av kreditför- medlingsverksamhet här. En sådan ordning är – som också utredningen konstaterar – förenlig med direktivet (artikel 32.2). 10 Tillsyn och sanktioner Regeringens förslag: ska utöva tillsyn enligt den nya lagen om verksamhet med bostadskrediter. tillsyn ska omfatta att verksamheten drivs enligt den nya lagen, andra författningar som reglerar verksamheten och interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar företagets verksamhet. Till- synen ska även avse att verksamheten drivs enligt respektive företags bolagsordning eller stadgar, om det är fråga om en svensk kreditgivare eller kreditförmedlare. och ska ha ett delvis gemen- samt tillsynsansvar över aktörer som driver verksamhet med bostads- krediter. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har ingen invändning mot dem. 2015/16:197 dock att all tillsyn över de aktuella företagen bör utövas av Finansinspek- tionen. Skälen för regeringens förslag och ska vara tillsynsmyndigheter I artiklarna 29, 34 och 35 i bolånedirektivet uppställs krav på medlems- staterna att ställa kreditgivare och kreditförmedlare under tillsyn. Direk- tivet kräver även i artikel 5.3 att de nationella myndigheter som ges be- fogenheter att se till att direktivet verkställs och tillämpas ska vara be- höriga myndigheter enligt definitionen i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1093/2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten) (EBA-förordningen). Det kan också vara fråga om andra myndigheter, om dessa myndigheter samarbetar med den behöriga och med . Om det finns fler än en behörig myn- dighet i en medlemsstat, ska myndigheternas uppdrag vara tydligt defin- ierade och det ska råda ett nära samarbete dem emellan. Enligt konsumentkreditlagen (2010:1846) har tillsyn över den lagen, dock inte över verksamhet som står under tillsyn av . När det gäller bestämmelser i konsumentkreditlagen som sanktioneras genom en hänvisning till marknadsföringslagen (2008:486) har dock det primära tillsynsansvaret, även över företag som står under inspektionens tillsyn. Detta följer av att det är och som hanterar ären- den om överträdelser enligt marknadsföringslagen. En särlösning gäller för företag som bedriver verksamhet enligt lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter. För dessa företag har Konsument- verket hela tillsynsansvaret över konsumentkreditlagen, trots att före- tagen står under tillsyn i övrigt (16 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och 49 § konsumentkreditlagen). och har alltså ett delvis gemensamt tillsynsansvar på området. Vid sidan av konsumentkreditlagen finns även annan lagstiftning som reglerar verksamheten för aktörerna på kreditmarknaden. Det är fråga om näringsrättslig lagstiftning som bl.a. gäller företagens allmänna upp- trädande på marknaden och interna uppbyggnad och arbetssätt. Frågor av denna karaktär är i regel föremål för tillsyn av . De två myndigheter som utövar tillsyn över kreditmarknadens aktörer i frågor som omfattas av bolånedirektivet är alltså Finansinspek- tionen och . Frågan är då om dessa myndigheter upp- fyller de krav som direktivet ställer på tillsynsmyndigheterna. är behörig myndighet enligt EBA-förordningen. Även har bedömts vara en s.k. , i och med att verket är behörig myndighet enligt direktiv /65/EG om dis- tansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG. Myndigheterna har dessutom ett nära samarbete, vilket uttryckligen reg- leras i deras respektive instruktioner. Utöver detta har myndigheterna också ingått ett samarbetsavtal som reglerar deras inbördes samarbete. Det finns alltså inget hinder enligt bolånedirektivet mot att låta Finans-