prop · H303195d4 · 2016-01-01 00:00:00 — I paragrafen föreskrivs att avtal inte får ingås förrän har gått från det att förvaltningsrätten har avgjort målet (första stycket) samt från det att domstolen avgjort målet eller upphävt beslutet resp. från beslutet om återförvisning (andra stycket). För att det inte ska kunna råda någon tvekan om utgångspunkten för tidsfristerna föreslår Lagrådet att den ska vara den dag då avgörandet meddelades. 20 kap. 13 § Paragrafen föreskriver att rätten ska besluta att ett avtal som har slutits mellan en upphandlande myndighet och en leverantör är ogiltigt, om det har slutits i vissa situationer som räknas upp i paragrafen. En förutsättning anges vara att ”leverantören” har lidit eller kan komma att lida skada. Här torde avses en annan leverantör än den som har slutit avtal med den upphandlande myndigheten. I paragrafens sista stycke anges vidare att för ogiltighet i ett visst fall krävs att ”de grundläggande principerna i 4 kap. 1 § eller någon annan bestämmelse i denna lag har överträtts”. I denna del hänvisar Lagrådet till vad Lagrådet har anfört i anslutning till 6 §. Paragrafen bör formuleras om i enlighet med det anförda. Lagrådet noterar vidare att ogiltighetens innebörd inte regleras i lagen. Frågan behandlas i prop. 2009/10:180 s. 136 f. och s. 361. Med hänsyn till den begränsning som gäller för Lagrådets granskning av detta kapitel föranleder vad som där anförs ingen invändning . 20 kap. 14 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Om det motiveras av tvingande hänsyn till ett allmänintresse, ska rätten besluta att avtalet får bestå trots att förutsättningarna för ogiltighet enligt 13 § är uppfyllda. 20 kap. 16 § Under föredragningen har upplysts att remissbehandling pågår av en promemoria i vilken föreslås att paragrafen ändras. Lagrådet föreslår att paragrafen tills vidare ges följande lydelse. Rätten får besluta att ett avtal inte får fullgöras innan något annat har bestämts. Rätten ska avstå från att fatta ett sådant beslut, om den skada eller olägenhet som beslutet skulle kunna medföra är större än den skada som skulle kunna drabba den leverantör som begär överprövning. 20 kap. 17 § I paragrafen föreskrivs när en ansökan om överprövning av ett avtals giltighet senast ska ha kommit in till förvaltningsrätten. Enligt andra stycket 2 är utgångspunkten för tiden att den upphandlande myndigheten skriftligen har underrättat anbudssökandena och anbudsgivarna om att avtalet har slutits samt har lämnat en sammanfattning av sådana upplysningar som avses i 12 kap. 14 §. Att den upphandlande myndigheten – vid sidan av sin skyldighet att lämna upplysningar enligt 12 kap. 14 § – dessutom ska lämna en sammanfattning av dessa upplysningar fyller inget meningsfullt syfte. Trots att direktivets bestämmelse har samma innebörd som förslaget i remissen, föreslår Lagrådet att orden ”en sammanfattning av” stryks. 20 kap. 19 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Ett beslut enligt denna lag får inte överklagas med stöd av 10 kap. kommunallagen (1991:900). 20 kap. 20 § Lagrådet föreslår att paragrafens anda stycke ges följande lydelse. Rätten till skadestånd inbegriper ersättning till en leverantör som har deltagit i en offentlig upphandling för kostnader den har haft för att förbereda anbud och i övrigt delta i upphandlingen, om åsidosättandet av bestämmelserna i denna lag menligt har påverkat leverantörens möjligheter att få sitt anbud antaget. 21 kap. 4 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Upphandlingsskadeavgiften ska uppgå till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av upphandlingens värde enligt 5 kap. eller 19 kap. 8 §. 21 kap. 7 § Lagrådet föreslår att orden ”samtliga beslut” på två ställen i första stycket ändras till ”samtliga avgöranden”. I kapitlet finns bestämmelser om tillsyn. Det föreskrivs att tillsynsmyndigheten får förelägga upphandlande myndigheter att lämna uppgifter m.m. Föreläggandet kan inte förenas med vite och någon annan sanktion anges inte. Vid sådant förhållande blir ett föreläggande tämligen verkningslöst. Frågan behandlades i prop. 2009/10:180, där ett hinder mot vitessanktion ansågs föreligga med hänsyn till reglerna om förbud mot självinkriminering. Argumentet är inte övertygande, se t.ex. 6 kap. 1 §, jämförd med 5 kap. 1 § konkurrenslagen (2008:579). Frågan om behovet av en sanktion bör övervägas på nytt under den fortsatta beredningen. 22 kap. 1 § Lagrådet föreslår att paragrafens första stycke ges följande lydelse. En myndighet ska utöva tillsyn över upphandling enligt denna lag. 22 kap. 2 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande förenklade och tydligare lydelse. får från en upphandlande myndighet eller från den som tillsynsmyndigheten bedömer vara en upphandlande myndighet inhämta upplysningar som är nödvändiga för tillsynsverksamheten. Om det behövs på grund av brådska, materialets omfång eller något annat förhållande, får upplysningarna inhämtas genom besök hos den upphandlande myndigheten. 22 kap. 3 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. En upphandlande myndighet är skyldig att tillhandahålla de upplysningar som tillsynsmyndigheten begär för sin tillsyn. Detsamma gäller den som tillsynsmyndigheten bedömer vara en upphandlande myndighet. 22 kap. 4 och 5 §§ Lagrådet föreslår att paragraferna – med reservation för vad Lagrådet har anfört i det föregående – och den gemensamma rubriken till dem ges följande lydelse. 4 § Om det behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utöva sin tillsyn enligt denna lag, får myndigheten förelägga en upphandlande myndighet eller den som tillsynsmyndigheten bedömer vara en upphandlande myndighet att lämna uppgifter, visa upp en handling eller lämna över en kopia av handlingen. 5 § föreläggande får överklagas till den förvaltningsrätt i vars domkrets den som föreläggandet riktar sig till har sin hemvist. När ett föreläggande överklagas, är tillsynsmyndigheten motpart i domstolen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Det föreslås att lagen ska träda i kraft . Det framstår som alltför optimistiskt att lagstiftningsarbetet ska hinna slutföras till dess. Enligt punkten 2 ska bestämmelserna i 3 kap. 11–19 §§ tillämpas även om avtal har slutits före ikraftträdandet. De angivna bestämmelserna gäller interna kontrakt och kontrakt mellan upphandlande myndigheter. Bestämmelsernas innebörd är att lagen inte ska gälla för sådana avtal. Att dessa bestämmelser ska tillämpas på avtal som har slutits före ikraftträdandet förklaras med att de ger uttryck för vad som redan är gällande rätt enligt avgöranden av (se s. 793 i remissen). Den föreslagna övergångsbestämmelsen har tillkommit efter önskemål från några remissinstanser men den har inte remissbehandlats. Det går knappast att slå fast att bestämmelserna i 3 kap. 11–19 §§ helt överensstämmer med praxis. Visserligen torde de göra det i de flesta fall, men undantag kan inte uteslutas. Lagrådsremissens förslag torde i så fall innebära en utvidgning, vilket medför ett utökat skydd för avtalsparterna. När en övergångsbestämmelse övervägs måste emellertid alla berörda intressen beaktas, i detta fall t.ex. andra leverantörer. Med hänsyn till osäkerheten om bestämmelsens konsekvenser ifrågasätter Lagrådet det lämpliga i att den införs. Av 1 kap. 1 § framgår att det till lagen hör tre bilagor: Bilaga 1 – Förteckning över byggentreprenadkontrakt Bilaga 2 – Förteckning över sociala tjänster och andra särskilda tjänster Bilaga 3 – Förteckning över vissa tekniska specifikationer Bilaga 1 är utformad som en tabell med kolumner som anger nummer för och beskrivningar av olika huvudgrupper, grupper och undergrupper av byggverksamhet. Tabellen, som omfattar fem och en halv sida, har . Enligt en text över tabellen ska CPV- nomenklaturen tillämpas om tolkningen skiljer sig åt mellan CPV och Nace. Till skillnad från bilaga II i direktivet innehåller tabellen emellertid inte någon CPV-nomenklatur. Det har vid föredragningen upplysts att det numera finns ett dokument som betecknas Nace Rev. 2, men det är obekant om detta innebär att Nace Rev. 1, som bilaga 1 förefaller vara en del av, har upphävts. Det är alltså oklart om uppgifterna i bilaga 1 är aktuella. Oavsett hur det förhåller sig med detta ifrågasätter Lagrådet bilagans utformning. Den avgörande informationen är CPV-koderna och dessa måste framgå. Lagrådet ifrågasätter om detta behöver regleras i en bilaga. Informationen förefaller inte vara mer omfattande än att den kan tas in i paragrafer i lagen. Om bilagan ska behållas, bör bestämmelsen om förhållande mellan Nace och CPV framgå i en paragraf i lagen Bilaga 2 har rubriken ”Förteckning över sociala tjänster och andra särskilda tjänster”. Förteckningen, som är drygt två och en halv sida lång, redovisar i vänsterspalten ett stort antal CPV-koder, vissa, synbarligen slumpmässigt valda, med en åtföljande beskrivning i ett eller ett par ord. Vissa grupper av CPV–koder innehåller inga verbala beskrivningar alls, medan snart sagt var och varannan CPV–kod i gruppen Hotell och restaurangtjänster åtföljs av en verbal precisering. I högerspalten finns sammanfattande beskrivningar av de motstående CPV-koderna i vänsterspalten. Vid beskrivningen Hälsovård, socialtjänst och närbesläktade tjänster finns CPV-koder för bl.a. Förmedling av läkare, Privata hushåll med anställd personal och Kontorspersonal för enskilda. inom , utbildningsadministration, hälsovårdsförvaltning och administration avseende kultur omfattar CPV- koder för Undervisning och utbildning, Festarrangemang och Anordnande av modevisningar. Andra gruppbeskrivningar avser Undersöknings- och säkerhetstjänster (bl.a. Grafologi och Avfallsanalys), Posttjänster (som Förhyrning av postbox, Posterestantetjänster och Internpost) samt Diverse tjänster (Regummering av däck och Smedtjänster). Förteckningen är alltså påfallande osystematisk och motsvarar inte ens lågt ställda krav på fullständighet, enhetlighet eller överlappningsfri kategoriindelning – vanliga krav på en förteckning som ska användas för att skilja vissa företeelser från andra. Regleringen väcker inledningsvis frågan varför dessa disparata verksamhetsområden betecknas som ”sociala och särskilda tjänster”. En annan fråga är varför de har undantagits från direktivets fulla tillämpning, och en tredje hur det är möjligt att med denna förteckning som enda lagstöd skilja ut de tjänster som ska omfattas av 19 kap. från andra tjänster. Enligt direktivet har vissa tjänster, nämligen de som kallas ”personliga tjänster”, en ”begränsad gränsöverskridande dimension” och ”tillhandahålls i ett särskilt sammanhang som varierar mellan medlemsstaterna på grund av olika kulturella traditioner” (skäl 114). Till dessa hör de tjänster som betecknas som sociala och särskilda. Det har vidare ansetts lämpligt att identifiera dessa tjänster genom att hänvisa till CPV-koder (skäl 119). Av motiven framgår att medlemsstaterna också kan organisera sociala tjänster och andra särskilda tjänster som ”icke- ekonomiska tjänster av allmänt intresse”, vilket innebär att de över huvud taget inte omfattas av direktivet (s. 778). Jfr artikel 1.4 i LOU-direktivet. Det finns alltså stöd i direktivet för att exkludera en lösligt bestämd grupp av tjänster från direktivets fulla tillämpning och att göra det genom att hänvisa till vissa CPV-koder. En annan sak är att för- teckningen över sådana koder i bilaga 2 framstår som otjänlig för ändamålet. För att en sådan förteckning ska vara till ledning för en upphandlande myndighet – eller för en näringsidkare som ifrågasätter en direktupphandling – krävs att den är enhetlig, systematisk och begriplig. Lagrådet förordar att förteckningen ersätts med lagtext, eller om den ska vara kvar, ges en mer välordnad form. I bilaga XIV till direktivet anges att vissa juridiska tjänster samt vissa säkerhets- och räddningstjänster är undantagna. Dessa undantag finns inte i bilagan till lagen. Däremot föreskrivs i 3 kap. att lagen inte gäller för kontrakt som avser dessa tjänster. Enligt 19 kap. 2 § ska 3 kap. tillämpas vid upphandling enligt 19 kap. Förhållandet mellan dessa bestämmelser och det som regleras i bilagan måste klargöras. I bilaga 3 finns enligt rubriken ”Definitioner av vissa tekniska specifikationer”. Rubriken följs av orden ”I lagen gäller följande definitioner”. Texten är indelad i sex definitioner, numrerade 1. a), 2. b), 3, 4, 5 och 6. Den första texten har följande lydelse. Tekniska specifikationer i fråga om offentliga byggentreprenadkontrakt: samtliga tekniska föreskrifter, i synnerhet de som anges i upphandlingsdokumenten och som anger de egenskaper som krävs av ett material, en produkt eller en vara för att det eller den ska lämpa sig för den av den upphandlande myndigheten planerade användningen. Dessa egenskaper omfattar miljö- och klimatprestanda, formgivning för alla användningsområden (inklusive tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning), bedömning av överensstämmelse, bruksegenskaper, säkerhet eller dimensioner, inbegripet förfaranden för kvalitetssäkring, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning och etikettering, bruksanvisningar samt produktionsprocesser och produktionsmetoder i alla faser av byggentreprenadens livscykel. De innefattar även bestämmelser om projektering och kostnadsberäkning, provnings- och kontrollregler, villkoren för att byggentreprenaden ska godkännas, tekniken eller metoderna för byggverksamheten samt samtliga övriga tekniska villkor som den upphandlande myndigheten i enlighet med allmänna eller särskilda förordningar kan föreskriva i fråga om den fullbordade byggentreprenaden samt om ingående material eller delar. Nästa stycke, 2. b) avser teknisk specifikation i fråga om offentliga tjänste- eller varukontrakt. Texten är något kortare men den speglar samma ambition att redovisa allt som kan förekomma i en teknisk specifikation eller i en annan beskrivning av något som ska upphandlas. Det är uppenbart att dessa ordmängder inte med normalt språkbruk kan beskrivas som definitioner. Det är också svårt att förstå på vilket sätt uppräkningarna kan användas för att förklara eller förtydliga beskrivningarna av tekniska specifikationer i t.ex. 9 kap. Lagrådet förordar att de utgår. De därpå följande punkterna – med undantag för den förnumstiga tredje punkten – är förhållandevis kortfattade preciseringar av termer som används i 9 kap. Det framstår som en enklare och smidigare ordning att de förs in i 9 kap. i anslutning till eller i de paragrafer som berörs. På så sätt kan bilagan slopas. Förslaget till lag om upphandling inom försörjningssektorerna Lagrådet föreslår att, liksom i lagen om offentlig upphandling, rubriken till kapitlet ändras och tre nya paragrafer införs enligt följande. Lagens tillämpningsområde, innehåll och definitioner 1 § Denna lag gäller när en upphandlande enhet vidtar åtgärder i syfte att anskaffa vara, tjänst eller byggentreprenad från en leverantör för sådan verksamhet inom områdena vatten, energi, transporter eller posttjänster som omfattas av lagen enligt bestämmelserna i 2 kap. (försörjningssektorerna). Andra lagar om upphandling 2 § Lagen gäller inte när lagen (0000:000) om offentlig upphandling, lagen (0000:000) om upphandling av koncessioner eller lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet är tillämplig. 3 § Om det beräknade värdet av en upphandling överstiger det tröskelvärde som gäller enligt 5 kap. och upphandlingen inte avser en tjänst av sådant slag som anges i bilaga 2, ska den genomföras med tillämpning av denna lag utom 19 kap. Om det beräknade värdet understiger tröskelvärdet eller om upphandlingen avser en tjänst av sådant slag som anges i bilaga 2, ska den genomföras med tillämpning av 19 kap. Bestämmelser om värdet av en upphandling finns i 5 kap. 1 kap. 1 § I paragrafen ges en innehållsförteckning till lagen. Paragrafen bör ändras så att den speglar de nya kapitelrubriker som Lagrådet föreslår. 1 kap. 2 § I paragrafens andra stycke finns en uppräkning av begrepp, termer och uttryck som förklaras i olika paragrafer i lagen. Lagrådet föreslår i det följande ändringar som, om de följs, påverkar paragrafens innehåll. 1 kap. 3–19 §§ (definitioner) Lagrådet föreslår, på samma sätt som i lagen om offentlig upphandling, att definitionen av ”kontrakt” slopas och att definitionerna av byggentreprenad (4 §), byggnadsverk (5 §), elektroniska medel (6 §), leverantör (9 §), livscykel (10 §), offentligt styrt organ (11 §), ramavtal (12 §), tjänst (14 §), upphandlande myndighet (16 §), upphandling (17 §), upphandlingsdokument (18 §) och upphandling av vara (19 §) ges en lydelse motsvarande den som föreslås i lagen om offentlig upphandling. 1 kap. 13 § Lagrådet föreslår att paragrafen delas upp i två paragrafer, en för ensamrätt och en för särskild rättighet. I vardera definitionen enligt direktivet och remissens lagförslag finns en begränsning som innebär att definitionen ska gälla bara om rättigheten väsentligt påverkar andra företags möjlighet att bedriva sådan verksamhet som ensamrätten respektive den särskilda rättigheten avser. Begränsningen måste gälla i alla situationer då rättigheten förekommer och är överflödig. Lagrådet föreslår att paragraferna ges följande lydelse. Med ensamrätt avses en rättighet som beviljats enligt lag eller annan författning, som begränsar rätten att utöva en verksamhet som avses i 2 kap. 2–9 §§ till ett enda företag. En rättighet utgör inte en ensamrätt enligt första stycket om den beviljats genom ett förfarande som offentliggjorts på lämpligt sätt och om beviljandet grundats på objektiva kriterier. Med särskild rättighet avses en rättighet som beviljats enligt lag eller annan författning, som begränsar rätten att utöva en verksamhet som avses i 2 kap. 2–9 §§ till två eller flera företag. En rättighet utgör inte en särskild rättighet enligt första stycket om den beviljats genom ett förfarande som offentliggjorts på lämpligt sätt och om beviljandet grundats på objektiva kriterier. 1 kap. 15 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Med upphandlande enhet avses i denna lag dels en upphandlande myndighet enligt X §, dels ett sådant företag som 1.en upphandlande myndighet kan utöva ett bestämmande inflytande över på det sätt som anges i andra stycket, eller 2.bedriver verksamhet som omfattas av lagens tillämpningsområde enligt 2–9 §§ med stöd av en ensamrätt enligt Y § eller en särskild rättighet enligt Z §. Ett bestämmande inflytande enligt första stycket 1 ska anses föreligga om en upphandlande myndighet, direkt eller indirekt, innehar mer än hälften av andelarna i företaget eller kontrollerar majoriteten av röstetalet på grund av aktieägande eller motsvarande eller kan utse mer än halva antalet ledamöter i företagets styrelse eller motsvarande ledningsorgan. Lagrådet har i det föregående föreslagit att det som anges i första stycket delvis flyttas till en inledande paragraf i första kapitlet, delvis tas om hand genom en definition av vad som avses med upphandling. I paragrafens andra stycke anges att bestämmelserna i 19 kap. gäller för 1. offentlig upphandling eller projekttävling vars värde beräknas understiga det tröskelvärde som gäller enligt 5 kap. och 2. offentlig upphandling av sociala tjänster eller andra särskilda tjänster i bilaga 2. Lagrådet har i det föregående föreslagit att det införs en paragraf i 1 kap. som anger att tröskelvärdena i 5 kap. avgör om upphandlingen ska genomföras med tillämpning av 19 kap. i lagen eller inte. reglerar alltså det som anges i första punkten i paragrafens andra stycke. det följande föreslår Lagrådet också att en paragraf införs i 5 kap. som anger att reglerna i 19 kap. ska tillämpas också vid upphandling av sociala tjänster eller andra särskilda tjänster i bilaga 2. Dessa förslag innebär att 2 kap. 1 § i dess helhet kan slopas. kapitlet bör därför ändras till ”Verksamheter som omfattas av lagen, upphandling av forsknings- och utvecklingstjänster samt blandad 2 kap. 2–9 §§ Lagrådet föreslår att förekommande rubriker och paragraferna ges Verksamheter som omfattas av lagen Gas, värme, el och dricksvatten 2 § En verksamhet omfattas av denna lag utom i fall som avses i 3 och 4 §§ om den består av 1.tillhandahållande eller drift av fasta publika nät i samband med produk-tion, transport eller distribution av gas, värme, el eller dricksvatten, eller 2.leverans av gas, värme, el eller dricksvatten till sådana nät som avses Med leverans enligt första stycket 2 förstås generering eller produktion, grossistförsäljning och detaljförsäljning. 3 § Om en annan upphandlande enhet än en upphandlande myndighet levererar gas eller värme till ett publikt nät, ska detta inte anses utgöra en sådan verksamhet som avses i 2 §, om 1.enhetens produktion av gas eller värme är en oundviklig följd av en annan verksamhet än någon av dem som avses 2, 5 eller 6 §, 2.leverans till det publika nätet endast syftar till att utnyttja denna produk-tion ekonomiskt, och 3.sådana leveranser uppgår till högst av enhetens omsättning, beräknat efter genomsnittet . 4 § Om en annan upphandlande enhet än en upphandlande myndighet levererar el eller dricksvatten till ett publikt nät, ska detta inte anses utgöra en sådan verksamhet som avses i 2 §, om 1.enhetens produktion av el eller dricksvatten behövs för en annan verksamhet än någon av dem som avses i 2, 5 eller 6 §, 2.leverans till det publika nätet beror endast på enhetens egen förbrukning, och 3.sådana leveranser uppgår till högst av enhetens totala produktion av el respektive dricksvatten, beräknat efter genomsnittet . 5 § Denna lag gäller även för upphandling som genomförs av en upphandlande enhet som bedriver verksamhet som avser dricksvatten enligt 2 §, om upphandlingen har anknytning till 1.vattenbyggnadsprojekt, konstbevattning eller dränering och den volym vatten som används för dricksvattenförsörjningen utgör av den totala volym vatten som tillhandahålls genom dessa projekt eller konstbevattnings- och dräneringsanläggningar, eller 2.bortskaffande eller rening av avloppsvatten. 6 § En verksamhet omfattas av denna lag om den har samband med tillhandahållande eller drift av nät i syfte att tillhandahålla tjänst för allmänheten i form av transporter med järnväg, automatiserade system, spårväg, tunnelbana, buss, trådbuss eller linbana. Ett publikt nät för transporttjänster ska anses finnas om tjänsten tillhandahålls enligt villkor som fastställts av en behörig myndighet och som avser linjesträckning, tillgänglig transportkapacitet, turtäthet och liknande förhållanden. 7 § En verksamhet omfattas av denna lag om den har samband med tillhandahållande av posttjänst och närstående posttjänst. Med posttjänster avses insamling, sortering, transport eller överlämnande av postförsändelser. Med postförsändelse avses en adresserad försändelse i den slutliga utformning i vilken den ska överlämnas. Med posttjänst närstående tjänster avses följande som tillhandahålls av en upphandlande enhet som även tillhandahåller posttjänster: 1.tjänster som innebär hantering såväl före som efter avsändandet av postförsändelser, och 2.tjänster som avser oadresserad direktreklam och andra försändelser som inte omfattas av tredje stycket. Tillhandahållande av hamn eller flygplats 8 § En verksamhet omfattas av denna lag om den har samband med utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att tillhandahålla flygplats, hamn eller annan terminal för transporter i luften eller till havs eller på inre vattenvägar. Utvinning av olja och gas samt prospektering eller utvinning av kol eller andra fasta bränslen 9 § En verksamhet omfattas av denna lag om den har samband med utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att 1. utvinna olja eller gas, eller 2. prospektera eller utvinna kol eller andra fasta bränslen. 2 kap. 10 § Lagrådet föreslår att paragrafens inledning ges följande lydelse. Denna lag gäller för upphandling av vissa forsknings- och utvecklingstjänster om …