prop · H303162 · 2016-04-07 00:00:00 — Paragrafen grundar sig på artikel 23.3 första stycket c i revisorsförordningen. Över- vägandena finns i avsnitt 10.2. Genom en platsundersökning kan inspektera alla aspekter av revisorns eller revisionsbyråns verksamhet. Som regel är det dock fråga om att ta del av handlingar och studera rutiner på plats, i stället för att begära in dem till nämnden (jfr prop. 2002/03:139 s. 545). En platsundersökning är en ingripande åtgärd. Den får därför endast genomföras när det finns skäl för det. I det ligger att andra åtgärder för att nå målet med åtgärden ska ha misslyckats eller bedömas vara otill- räckliga. Det finns inget krav på att det ska föreligga en misstanke om en regelöverträdelse för att en platsundersökning ska få genomföras. Åtgärden kan t.ex. användas för att utföra en mer övergripande kontroll av revisorns verksamhet. En platsundersökning får inte genomföras i någons privatbostad (jfr prop. 2006/07:115 s. 630). möjlighet att använda sig av platsundersökning är Prop. 2015/16:162 begränsad till tillsynen över revision av företag av allmänt intresse (jfr 2 § 9). Det är handlingar och andra uppgifter som behövs för tillsynen som får omfattas av undersökningen. Därmed omfattas inte enbart uppgifter om själva revisionen utan också andra uppgifter som kan vara av betydelse för tillsynen, inbegripet bedömningen av revisorns opartiskhet och själv- ständighet, systemkontroll och kvalitetskontroll enligt 27 a §. Paragrafen är utformad med förebild i 9 kap. 8 § lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument (jfr prop. 2015/16:10 s. 358). 30 § Ingår ett revisionsföretag i ett nätverk, ska företaget underrätta om vilka övriga företag som ingår i nätverket. Om nät- verkets sammansättning ändras, ska företaget anmäla ändringen till nämnden. Underrättelser enligt första stycket ska lämnas utan dröjsmål. För sådana revisionsföretag som avses i 2 § 4 c gäller skyldigheten att lämna underrättelser endast om företaget är ett registrerat revisions- bolag enligt 16 a §. Paragrafen innehåller bestämmelser om ett revisionsföretags skyldighet att i förekommande fall underrätta om sitt nätverks sammansättning. Innebörden av ändringen i tredje stycket är att undantaget från under- rättelseskyldigheten inte gäller för de utländska revisionsföretag som väljer att låta sig registreras som revisionsbolag. Ett utländskt revisions- företag som har registrerats enligt 16 a § är alltså, enligt huvudregeln i första stycket, skyldigt att lämna underrättelser om vilka övriga företag som ingår i företagets nätverk. Upphävande, varning och erinran 32 § Om en revisor uppsåtligen gör orätt i sin revisionsverksamhet eller på annat sätt handlar oredligt eller om en revisor inte betalar en sådan avgift som avses i 39 §, ska auktorisationen eller godkännandet upp- hävas. Om det finns förmildrande omständigheter, får i stället varning ges. Om en revisor på annat sätt åsidosätter sina skyldigheter som revisor eller som ställföreträdare för ett revisionsföretag, får varning ges. Om det är tillräckligt, får i stället ge en erinran. Är omständig- heterna synnerligen försvårande, får auktorisationen eller godkännandet upphävas. Om det uppkommer en fråga om upphävande, varning eller erinran, ska revisorn genom skriftlig underrättelse ges tillfälle att yttra sig om det som anförs i ärendet. Varning eller erinran får inte ges om det som läggs revisorn till last har inträffat innan revisorn fick underrättelse i ärendet. I fråga om valet av disciplinär åtgärd finns det ytterligare bestäm- melser i 32 d och 32 e §§. Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om vilka disci- plinära åtgärder som står till förfogande. I det nya femte stycket tas det in en upplysning om att det i 32 d och 32 e §§ finns ytterligare bestämmelser som har betydelse för valet av disciplinär åtgärd. Ändringen genomför delvis artikel 30b i revisorsdirektivet. Över- vägandena finns i avsnitt 11.4. Varning förenad med sanktionsavgift eller tidsbegränsat förbud 32 a § ger en revisor en varning och det finns särskilda skäl för det, får nämnden även besluta om en sanktionsavgift eller om ett tidsbegränsat förbud att 1. utöva revisionsverksamhet, 2. underteckna revisionsberättelser, eller 3. ha ett sådant uppdrag i ett revisionsföretag som avses i 11 § första stycket 3. I fråga om valet av disciplinär åtgärd finns det ytterligare bestämmel- ser i 32 d och 32 e §§. Paragrafen, som är ny, ger en möjlighet att förena en varning med ett beslut om en sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat för- bud att utöva revisionsverksamhet m.m. Den genomför delvis artikel 30a.1 c, e och f och artikel 30b i revisorsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av första stycket framgår att får besluta om en sank- tionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud om nämnden ger revisorn en varning. Förutsättningarna för att ge en varning framgår av 32 § första och andra styckena. Ett beslut om en åtgärd enligt förevarande paragraf förutsätter också att det finns särskilda skäl för det. I normalfallet ska en varning alltså inte kombineras med en sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud. I de fall omständigheterna är allvarligare än vad som krävs för en varning, utan att det är aktuellt att upphäva revisorns auktorisation, kan en sådan åtgärd dock komma i fråga. Avsikten är att en sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud i de flesta fall bara ska beslutas om omständigheter- na är så besvärande för revisorn att det nästan finns förutsättningar för att besluta om ett upphävande. Det kan dock finnas andra situationer, t.ex. där revisorn genom överträdelsen har gjort en ekonomisk vinst, där en sanktionsavgift kan framstå som rimlig (jfr artikel 30b första stycket d i direktivet). Relevanta omständigheter, bl.a. de som nämns i 32 d och 32 e §§, ska beaktas vid bedömningen av om särskilda skäl föreligger. Av det sagda följer att inte bör meddela en varning i förening med en sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud, om förut- sättningarna för ett beslut om upphävande är uppfyllda. Åtgärderna bör alltså inte användas som ett lindrigare alternativ till ett upphävande. bör beakta att den samlade reaktionen på en över- trädelse blir rimlig. Detta gör sig särskilt gällande beträffande möjlighet- en att förena en varning med en sanktionsavgift, men kan även ha betyd- else för de tidsbegränsade förbuden. Att en överträdelse har lett till att revisorn fått en straffrättslig påföljd, talar starkt emot ett beslut om en sanktionsavgift. Även andra konsekvenser för revisorn bör beaktas, t.ex. att revisorn har förlorat sin anställning eller ålagts att betala ett skade- Omständigheter av detta slag kan även ha betydelse för sanktions- avgiftens storlek eller det tidsbegränsade förbudets längd (se vidare 32 c och 32 f §§). anser att det finns särskilda skäl att förena en varning med en ytterligare åtgärd, åligger det nämnden att vid valet av åtgärd utifrån samtliga omständigheter ta ställning till vilken åtgärd som utgör den lämpligaste påföljden för den aktuella överträdelsen. Ett tids- begränsat förbud är ofta en mer kännbar disciplinåtgärd än en sanktions- avgift. Det är dock inte möjligt att allmängiltigt slå fast att så alltid är fallet. Det kan i ett enskilt fall vara mer kännbart för revisorn att åläggas en hög sanktionsavgift än att bli föremål för ett tidsbegränsat förbud. I 32 b § anges hur hög en sanktionsavgift högst får vara för fysiska respektive juridiska personer. Sanktionsavgiftens storlek i det enskilda fallet bestäms med tillämpning av 32 f §. Av 32 d § andra stycket framgår att är förhindrad att besluta om en sanktionsavgift om överträdelsen uteslutande består i att revisorn inte har fullgjort sin uppgiftsskyldighet enligt 28 §. De tidsbegränsade förbud som kan komma i fråga är förbud att utöva revisionsverksamhet, att underteckna revisionsberättelser, eller att ha ett uppdrag som styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkställande direktör, vice verkställande direktör, firmatecknare eller prokurist i ett revisions- företag (jfr 11 § första stycket 3). väljer vilket förbud som ska meddelas bör nämnden ta hänsyn till om överträdelserna är av det slaget att revisorn helt bör fråntas rätten att medverka vid en revision eller om det är tillräckligt att revisorn inte får vara ansvarig för revisionen. Det sistnämnda kan vara fallet om de brister som läggs revisorn till last är av den karaktären att revisorn ändå bedöms kunna medverka vid en revision under överinseende av en annan huvud- ansvarig revisor, utan att vara s.k. medpåskrivande revisor. Det finns inget hinder mot att utformar ett tidsbe- gränsat förbud att utöva revisionsverksamhet så att det enbart omfattar vissa särskilt angivna moment som ingår i begreppet revisionsverksam- het (jfr 2 § 8 och prop. 2000/01:146 s. 39 f. och 86 f.). Förbudet kan t.ex. avse att revisorn inte får utöva revision. När det gäller förbudet att utöva uppdrag i ett revisionsföretag bör denna åtgärd tillgripas när den aktuella överträdelsen särskilt indikerar att revisorn är olämplig att delta i ledningen och styrningen av ett revisions- företag. Så kan vara fallet exempelvis om överträdelsen består i att revi- sorn i egenskap av företrädare för ett revisionsföretag ansvarar för att revisionsföretaget har ägnat sig åt förtroenderubbande sidoverksamhet (jfr 25 §). Det är dock inte någon nödvändig förutsättning att revisorn redan hade ett sådant uppdrag. Ett tidsbegränsat förbud att utöva revisionsverksamhet är typiskt sett en mer ingripande åtgärd än de andra två slagen av tidsbegränsade förbud. Om den berörda revisorn är verksam i ett revisionsföretag där det finns andra personer som kan ta på sig ledningsfunktionerna, är ett tids- begränsat förbud att ha en ledande befattning i ett revisionsföretag i typfallet den mildaste formen av tidsbegränsat förbud. Om några sådana personer inte är tillgängliga, kan ett sådant förbud däremot vara mycket kännbart. Av 32 c § framgår att ett tidsbegränsat förbud får gälla i högst . 2015/16:162 Det kan inte uteslutas att ett tidsbegränsat förbud som inte är kortvarigt leder till att det inte är möjligt för revisorn att uppfylla lagens krav på att yrkesmässigt utöva revisionsverksamhet (4 §). Om revisorn inte upp- fyller det kravet, ska auktorisationen upphävas (33 §). Detta kan vara ett skäl för att välja en annan disciplinär åtgärd. I undantagsfall kan det finnas anledning för att för- ena en varning med både en sanktionsavgift och ett tidsbegränsat förbud, t.ex. om överträdelsen har lett till ekonomisk för revisorn och en sanktionsavgift behövs för att undandra revisorn denna vinst som ett tidsbegränsat förbud framstår som motiverat. Av 34 § framgår att bestämmelserna i förevarande paragraf gäller även för registrerade revisionsbolag och revisorer från ett tredjeland. För juri- diska personer är det dock endast en sanktionsavgift eller ett förbud att utöva revisionsverksamhet som kan aktualiseras. I 35 § anges att får bestämma att ett tidsbegränsat förbud ska gälla . I andra stycket finns en upplysning om att det i 32 d och 32 e §§ finns ytterligare bestämmelser som har betydelse för valet av disciplinär åtgärd. 32 b § En sanktionsavgift för en fysisk person ska fastställas till högst . En sanktionsavgift för en juridisk person ska fastställas till högst av företagets omsättning närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under företagets första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen saknas eller är bristfälliga, får den uppskatt- as. En sanktionsavgift får inte fastställas till ett lägre belopp än . I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om hur stor en sanktions- avgift får vara. Den genomför delvis artikel 30a.1 f i revisorsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Paragrafen är tillämplig både beträffande revisorer, registrerade revi- sionsbolag och revisorer från ett tredjeland (jfr 2 § 1, 5 och 6 och 34 §). I första stycket anges hur stor en sanktionsavgift för en fysisk person får vara, nämligen . Enligt andra stycket är taket för sanktionsavgiftens storlek för en jurid- isk person av företagets omsättning närmast föregående verk- samhetsår. Normalt sett framgår omsättningen av företagets årsredovis- ning. I de situationer som avses i styckets andra mening får omsättningen i stället uppskattas. Det som avses är fall när överträdelsen har skett under den juridiska personens första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller om de uppgifter som finns i års- redovisningen är bristfälliga. I tredje stycket anges att en sanktionsavgift inte får fastställas till ett lägre belopp än . Av 32 f § framgår vilka omständigheter som ska beaktas när sanktions- avgiftens storlek ska fastställas i ett enskilt fall. Den paragrafen gäller både när avgiften ska betalas av en fysisk person och när den ska betalas av en juridisk person. med förebild i 15 kap. 8 a §§ lagen (2004:297) om s. 313 och 2014/15:57 s. 69. 32 c § Ett tidsbegränsat förbud ska gälla under högst . I paragrafen, som är ny, anges att ett tidsbegränsat förbud ska gälla under Någon kortaste tid anges inte. Vid bestämmande av förbuds- tidens längd ska samtliga relevanta omständigheter beaktas, däribland överträdelsens allvar och varaktighet, graden av ansvar och tidigare över- trädelser (se vidare kommentaren till 32 d och 32 e §§). förbud gäller från det att beslutet har fått laga kraft. Enligt 35 § kan Revi- sorsnämnden dock bestämma att det ska gälla . genomför artikel 30a.1 c och e i revisorsdirektivet. i avsnitt 11.3. 32 d § Vid valet av disciplinär åtgärd enligt 32 och 32 a §§ ska Revi- sorsnämnden ta särskild hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är, hur länge den har pågått och graden av ansvar för den som har begått över- En sanktionsavgift får inte beslutas om överträdelsen uteslutande består i att revisorn inte har fullgjort sin uppgiftsskyldighet gentemot I paragrafen, som är ny, anges bl.a. vissa omständigheter som ska beaktas vid valet av disciplinär åtgärd. Paragrafen genomför delvis artikel 30b första stycket a och b i revisorsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2 och 11.4. I första stycket räknas ett antal omständigheter upp som Revisors- nämnden ska ta särskild hänsyn till vid valet av åtgärd. Paragrafen ska tillämpas i de olika valsituationer som Revisorsnämnd- en ställs inför vid tillämpningen av 32 och 32 a §§. Den har ingen direkt betydelse för bedömningen av om en överträdelse ska hänföras till första eller andra stycket i 32 §, dvs. om revisorn uppsåtligen har gjort orätt i sin revisionsverksamhet eller på annat sätt har handlat oredligt (första stycket) eller om han eller hon på annat sätt har åsidosatt sina skyldighet- er som revisor eller som ställföreträdare för ett revisionsföretag (andra Detta hindrar inte att omständigheter av det slag som anges i paragrafen, och i 32 e §, ändå kan ha betydelse för de bedömningarna. När det gäller frågan om huruvida det finns förmildrande omständig- heter som motiverar att en varning ges i en situation då revisorns auktori- sation annars skulle ha upphävts enligt 32 § första stycket, är paragrafen Detsamma gäller vid bedömningen av om det i en situa- tion då en varning kan ges enligt 32 § andra stycket i stället bör ges en erinran eller meddelas ett beslut om upphävande av auktorisationen. Dessutom ska paragrafen tillämpas när bedömer om det finns särskilda skäl att förena en varning med en sanktionsavgift eller ett tidsbegränsat förbud (32 a §). Enligt paragrafen ska ta hänsyn till överträdelsens allvarlighet och varaktighet samt graden av ansvar för den som har begått 2015/16:162 överträdelsen. Det är inte möjligt att i detalj ange hur en överträdelses allvar ska fastställas utan det får avgöras i tillämpningen. På ett allmänt plan kan dock sägas att överträdelser av regler som har central betydelse för revisionsverksamheten är allvarligare än överträdelser av regler av formaliakaraktär som i det enskilda fallet inte har påverkat den finans- iella rapporteringens tillförlitlighet. Att överträdelsen har påverkat resul- tatet av en revision eller att det har funnits en risk för det, bör leda till att överträdelsen anses allvarligare än annars. Detsamma gäller om överträd- elsen har utgjort ett led i ett försök att försvåra allmänhetens eller mynd- igheternas insyn i ett företag. Typiskt sett bör överträdelser som äger rum i samband med revisionen av ett företag av allmänt intresse anses allvarligare än överträdelser vid revisionen av andra företag. Även det granskade företagets storlek sett till t.ex. omsättning eller antalet anställda bör tillmätas betydelse. I fråga om varaktighet gäller att en överträdelse som har pågått i allmänhet är mer klandervärd än en som har varat . Att en överträdelse avbryts tidigt på grund av att den upptäcks av eller någon annan talar dock normalt sett inte i förmildran- de riktning. Att graden av ansvar hos den som har begått överträdelsen ska beaktas innebär bl.a. att en överträdelse som begås uppsåtligen eller av grov oakt- samhet typiskt sett bör motivera en strängare sanktion än en överträdelse som begås med en lägre grad av oaktsamhet. Att en överträdelse begås i vinningssyfte eller för att vilseleda det granskade företagets intressenter, bör i allmänhet inverka i försvårande riktning. En revisor som haft stor betydelse för att överträdelsen har ägt rum förtjänar typiskt sett en sträng- are disciplinär åtgärd än en revisor som, allt annat lika, enbart har del- tagit i överträdelsen i begränsad mån. Vid sidan av de omständigheter som pekas ut särskilt kan beakta alla andra relevanta omständigheter. I 32 e § anges ytterligare några omständigheter som ska beaktas i förmildrande respekt- ive försvårande riktning. Av andra stycket framgår att en sanktionsavgift inte får beslutas om revisorns överträdelse uteslutande består i att han eller hon inte har upp- fyllt sin uppgiftsskyldighet gentemot . Det som åsyftas är främst bestämmelsen i 28 § om att revisorn ska ge nämnden full till- gång till de handlingar som hör till verksamheten och svara på nämndens frågor. I ett sådant fall är därmed hänvisad till att använda någon av de övriga disciplinära åtgärderna. Paragrafen är i viss utsträckning utformad med förebild i 15 kap. 1 b § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, jfr prop. 2013/14:228 s. 311 f. och 2014/15:57 s. 68 f. 32 e § ska i förmildrande riktning särskilt beakta om den som har begått överträdelsen genom ett aktivt samarbete i väsentlig mån har underlättat nämndens utredning. I försvårande riktning ska särskilt beakta om den som har begått överträdelsen har gjort sig skyldig till överträd- elser. Nämnden ska fästa vikt vid om överträdelserna är likartade och om det har gått mellan de olika överträdelserna. Paragrafen är ny. Den anger hur vissa omständigheter som inte är hänför- liga till själva överträdelsen ska inverka på valet av disciplinär åtgärd. Paragrafen genomför delvis artikel 30b första stycket e och f i revisors- direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Paragrafen får betydelse i de valsituationer för som beskrivs i författningskommentaren till 32 d § första stycket. I första stycket anges att det i förmildrande riktning särskilt ska beaktas om den som har begått överträdelsen genom ett aktivt samarbete har underlättat utredning. Att en revisor eller en revi- sionsbyrå och dess företrädare endast medverkar i utredningen på Revi- sorsnämndens begäran och svarar på nämndens frågor är inte tillräckligt för att detta krav ska anses uppnått. Det krävs i stället att samarbetet i väsentlig mån har underlättat utredningen. Det kan handla om att revi- sorn eller revisionsbyrån självmant för fram viktig information som inte redan har. Särskilt stort avseende bör fästas vid om det är revisorn eller revisionsbyrån själv som frivilligt anmäler över- trädelsen till och det är först genom de uppgifter som på så sätt lämnas som nämnden får tillräckligt underlag för att ingripa mot överträdelsen. Om det är en enskild revisor som är ansvarig för en överträdelse, är det främst hans eller hennes personliga medverkan i utredningen som är av intresse för bedömningen. Enbart den omständigheten att den revisions- byrå som revisorn är anställd av har gjort anmälan eller lämnar uppgifter till bör i normalfallet inte ha någon inverkan på valet av disciplinåtgärd för revisorn. Om disciplinärendet avser en revisionsbyrå, bör det krävas att det är revi- sionsbyrån som genom ställföreträdare eller ombud medverkar i utred- ningen. Att en enskild befattningshavare vid byrån anmäler en överträd- else bör alltså inte beaktas i förmildrande riktning enligt denna bestäm- melse. Av andra stycket framgår att det i försvårande riktning särskilt ska beaktas om revisorn eller revisionsbyrån har gjort sig skyldig till en överträdelse. ska då fästa vikt vid om överträdelser- na är likartade och om det har gått mellan de olika överträdelser- na. Uppräkningen av omständigheter i paragrafen är inte uttömmande, utan en sammanvägd bedömning av alla relevanta omständigheter ska göras. Att en person har förlorat sin anställning eller ålagts att betala ett skade- stånd på grund av överträdelsen bör t.ex. kunna beaktas i förmildrande riktning. Paragrafen är i viss utsträckning utformad efter förebild i 15 kap. 1 c § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, jfr prop. 2013/14:228 s. 312 och 2014/15:57 s. 69. 32 f § När sanktionsavgiftens storlek fastställs ska särskild hänsyn tas sådana omständigheter som anges i 32 d § första stycket och 32 e §, 2. revisorns finansiella ställning, och 3. den vinst som revisorn har gjort eller de kostnader som har und- vikits till följd av överträdelsen. 2015/16:162 I paragrafen, som är ny, anges vad det ska tas särskild hänsyn till vid fastställandet av sanktionsavgiftens storlek. Paragrafen genomför delvis artikel 30b första stycket c och d i revisorsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Paragrafen är tillämplig vid alla beslut om sanktionsavgift, både då sanktionsavgiften meddelas i förening med en varning (32 a §) och då sanktionsavgiften meddelas som en självständig disciplinär åtgärd när en revisor har tillträtt en befattning hos en tidigare revisionsklient (§). Av paragrafen följer att sanktionsavgiftens storlek ska bestämmas med utgångspunkt i de omständigheter som framgår av 32 d § första stycket och 32 e §. Dessutom ska beakta revisorns eller revi- sionsbyråns finansiella ställning. Om det går att fastställa ska även den vinst som överträdelsen har lett till eller de kostnader som har undvikits till följd av överträdelsen beaktas. Storleken på en sanktionsavgift ska höjas för att exempelvis ta hänsyn till om en överträdelse inneburit en vinst eller minskade kostnader, men avgiften kan också sänkas till följd av exempelvis ett utdömt skadestånd eller på grund av att revisorn har förlorat sin anställning. Med finansiell ställning avses t.ex. revisionsbyråns årsomsättning eller revisorns inkomst och förmögenhet. Uppräkningen av omständigheter att beakta är inte uttömmande, utan en sammanvägd bedömning av alla relevanta omständigheter ska göras. Särskild hänsyn ska dock tas till de omständigheter som anges i paragraf- en. Se vidare författningskommentaren till 32 d § första stycket och 32 e §. Paragrafen är utformad efter förebild i 15 kap. 9 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, jfr prop. 2013/14:228 s. 313 f. och 2014/15:57 s. 69 f. Sanktionsavgift vid tillträde av befattning hos en tidigare § Om en före detta revisor tillträder en befattning i strid med 25 a § får besluta att han eller hon ska betala en sanktions- Sanktionsavgiftens storlek ska fastställas med tillämpning av 32 b § första och tredje styckena och 32 f §. Bestämmelserna i 32 § tredje och fjärde styckena om underrättelse och preskription gäller även för en fråga om sanktionsavgift enligt denna Av paragrafen, som är ny, framgår att får besluta om en sanktionsavgift som en självständig disciplinär åtgärd mot en före