prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — En adoption av den andra makens barn medför ingen ändring av barnets efternamn (se 6 §) och någon ansökan ska därför inte göras. Om adoptivbarnet i ett sådant fall vill byta efternamn, får en ansökan göras om byte enligt 9 §. Om någon ansökan inte görs från beslutet om adoption, träder hjälpregeln i andra stycket in. Regeln innebär att adoptivbarnet vid en ensamadoption förvärvar adoptivförälderns efternamn. Om det är fråga om makar som adopterar gemensamt, förvärvar adoptivbarnet den äldre av adoptivföräldrarnas efternamn. Detta gäller även om den adoptivförälder som hjälpregeln utpekar har avlidit. Om adoptivbarnet är , är det barnets vårdnadshavare, dvs. adoptivföräldrarna, som ska ansöka om barnets efternamn (se kommentaren till 3 §). Om adoptivbarnet har fyllt , måste vidare barnet självt i regel ha samtyckt till namnförvärvet (46 §). Om vårdnadshavarna inte kan komma överens om vilket namn ansökan ska avse, träder hjälpregeln i andra stycket in. Adoptivbarnets efternamn anses förvärvat vid adoptionen (35 §). 8 § En domstol får i adoptionsärendet besluta att adoptivbarnet ska behålla sitt efternamn, eller förvärva ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av det efternamn som barnet bär och ett efternamn som en adoptivförälder bär. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller en bestämmelse om möjligheten för en domstol att i adoptionsärendet besluta att adoptivbarnet ska behålla sitt befintliga namn. Paragrafen motsvarar delvis 4 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen tillämpas när frågan om adoption prövas i svensk domstol. Den är tillämplig oavsett om det är makar eller en ensam person som adopterar. En adoption innebär att de rättsliga banden till de genetiska föräldrarna klipps av. Utgångspunkten vid en adoption är därför att adoptivbarnet ska förvärva ett efternamn med anknytning till adoptivföräldrarna. I paragrafen ges dock domstolen en möjlighet att besluta att adoptivbarnet ska behålla sitt efternamn. Domstolen kan besluta antingen att namnet ska behållas som ett enkelt efternamn eller att adoptivbarnet ska förvärva ett dubbelt efternamn som är bildat av det namnet och en adoptivförälders efternamn. Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett dubbelt efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om adoptivbarnet eller adoptivföräldern har ett dubbelt efternamn, kan därför endast ett av de namnen i det efternamnet ingå i barnets nya dubbla efternamn. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (20 § andra stycket andra meningen). Paragrafen är avsedd främst för de fall när en vuxen person adopteras. Denne kan då vilja behålla det efternamn till vilket han eller hon har knutit sin identitet. Så kan även vara fallet vid adoption av ett underårigt barn som har uppnått viss mognad och självständighet. Om barnet har ett annat etniskt eller kulturellt ursprung än adoptivföräldrarna, kan det också i något fall motivera att barnet fortsätter att bära ett namn som markerar dess ursprung. Ett annat exempel är att ett litet barn adopteras av släktingar sedan de genetiska föräldrarna har avlidit. Det kan då vara lämpligt att låta barnet självt senare i livet avgöra om det ska fortsätta att bära de avlidna föräldrarnas efternamn eller om barnet ska byta till adoptivföräldrarnas efternamn (se prop. 1981/82:156 s. 51 och 52). Regeringen avser att i förordning föreskriva att domstolen ska underrätta när beslut fattas enligt paragrafen. Frågan om huruvida adoptivbarnet ska behålla sitt efternamn ska normalt prövas endast om adoptivföräldrarna begär det i adoptionsärendet. Om adoptivföräldrarna inte tar upp frågan men det på annat sätt framkommer uppgifter som tyder på att adoptivbarnet vill behålla sitt efternamn eller omständigheterna i det enskilda fallet ändå är sådana att frågan rimligen bör bli föremål för bedömning, bör dock domstolen självmant ta upp frågan. Domstolen ska då ta reda på adoptivföräldrarnas inställning i namnfrågan. Det kan även vara lämpligt att då klargöra adoptivbarnets åsikt med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Om domstolen inte beslutar att barnet ska behålla sitt namn, ska det göras en ansökan om namnförvärv enligt 7 §. I ett sådant fall kan adoptivbarnet senare ta tillbaka det namn som han eller hon bar före adoptionen genom en ansökan till (3 och 19 §§). Det är även möjligt att senare förvärva det tidigare namnet som en del i ett dubbelt efternamn 2015/16:180 (10 §). Ett adoptivbarn som har behållit sitt efternamn kan senare byta till ett namn med anknytning till en adoptivförälder (9 §). Byte till ett efternamn med anknytning till en förälder 9 § En person får byta sitt efternamn till 1.ett efternamn som föräldrarna eller någon av dem bär, 2.ett efternamn som någon av föräldrarna har burit, 3.ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av efternamn som föräldrarna bär eller har burit, eller 4.ett efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, eller som är bildat på jämförligt sätt. Ett efternamn enligt första stycket 2 och 3 som någon av föräldrarna har burit får inte vara ett namn som har förvärvats genom äktenskap, utom i det fall en förälder som avlidit bar namnet vid sin död. I paragrafen regleras möjligheten att byta till ett efternamn med anknytning till en förälder. Paragrafen motsvarar delvis 5 och 7 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Av paragrafen framgår att ett barn eller en vuxen får byta sitt efternamn till ett efternamn som har anknytning till föräldrarna. Med förälder avses i paragrafen även en adoptivförälder. Det är förhållandena vid ansökningstillfället som är avgörande för bedömningen av om ett visst namn får förvärvas eller inte. Ansökan görs till (3 §). Paragrafen motsvarar i stora delar de valmöjligheter som finns vid barnets födelse (4 §). Enligt första punkten får byte ske till ett efternamn som föräldrarna eller någon av dem bär. Om en förälder bär ett dubbelt efternamn, får sökanden bära antingen båda namnen som ett dubbelt efternamn eller endast ett av namnen. Enligt andra punkten får sökanden byta till ett efternamn som någon av hans eller hennes föräldrar har burit. Med burit avses även att en förälder bar efternamnet vid sin död. Det handlar om alla efternamn en förälder har burit, dvs. både namn som har förvärvats familjerättsligt och namn som har förvärvats i administrativ ordning. Det finns dock vissa begränsningar. Sökanden får t.ex. inte ta ett efternamn som en förälder har förlorat enligt 21 §. Av andra stycket framgår vidare att byte inte får ske till ett efternamn som en förälder inte längre bär om namnet har förvärvats genom äktenskap. Tredje punkten handlar om att byta till ett dubbelt efternamn som ingen av föräldrarna bär eller har burit. Detta namn ska vara bildat av efternamn som respektive förälder bär eller har burit. Ett av dessa kan vara ett namn som barnet har förvärvat och således redan bär. Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om någon av föräldrarna har ett dubbelt efternamn, kan därför endast ett av namnen i det efternamnet utgöra ett av leden i sökandens dubbla efternamn. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (20 § andra stycket andra meningen). I fjärde punkten anges att byte får ske till efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, ett s.k. patro- eller metronymikon. Efternamnet måste inte bildas av en förälders tilltalsnamn, utan patro- och metronymikon kan bildas av vilket som helst av föräldrarnas förnamn. Det går även att byta till ett efternamn som är bildat på jämförligt sätt, dvs. andra patro- eller metronymikon än sådana som slutar på -son eller -dotter (se vidare kommentaren till 4 §). Andra stycket utgör ett undantag till första stycket andra och tredje punkterna om att det är tillåtet att byta till ett efternamn som någon av föräldrarna har burit eller bilda ett dubbelt efternamn av efternamn som föräldrarna burit. Av bestämmelsen framgår att sökanden inte får ta ett efternamn som en förälder har förvärvat genom äktenskap om föräldern själv inte längre bär namnet, eller bilda ett dubbelt efternamn som innehåller ett sådant namn. Det är dock möjligt att ta det efternamn en avliden förälder bar när han eller hon dog som ett enkelt efternamn eller som en del i ett dubbelt efternamn, även om föräldern förvärvade namnet genom äktenskap. Det finns inget hinder mot upprepade byten enligt paragrafen (se också kommentaren till 19 §). Om det är ett barn som ska byta efternamn, ska ansökan göras av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Om barnet har fyllt , måste barnet självt i regel samtycka till namnbytet (46 §). Om barnet bär någon av föräldrarnas efternamn utan att den föräldern är vårdnadshavare, krävs för byte av barnets efternamn att den föräldern har samtyckt till namnbytet eller att domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § första stycket). 10 § En person som har förvärvat sitt efternamn genom adoption enligt 6 § får byta namnet till ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av det efternamn som han eller hon bär och det efternamn som bars före adoptionen. I paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, regleras möjligheten för ett adoptivbarn att förvärva sitt namn från tiden före adoptionen som en del i ett dubbelt efternamn. Paragrafen motsvarar närmast 26 och 27 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bestämmelsen innebär att ett adoptivbarn, som enligt 6 § har förvärvat ett efternamn med anknytning till adoptivföräldern eller adoptivföräldrarna, får byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som är bildat av det befintliga namnet och det efternamn adoptivbarnet hade före adoptionen. Ansökan görs till (3 §). Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om det befintliga efternamnet eller det namn barnet bar före adoptionen är ett dubbelt efternamn, måste adoptivbarnet därför välja vilket av de två namnen i det dubbla efternamnet som ska utgöra ett av leden i det nya dubbla efternamnet. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (20 § andra stycket andra meningen). Om adoptivbarnet är , ska ansökan göras av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Om barnet har fyllt , måste barnet självt i regel samtycka till namnbytet (46 §). Byte till en familjehemsförälders efternamn 11 § Ett barn som för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem har tagits emot av någon annan än barnets föräldrar, får byta sitt efternamn till 1.ett efternamn som familjehemsföräldern eller någon av familjehemsföräldrarna bär, 2.ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av efternamn som familjehemsföräldrarna bär, eller 3.ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av det efternamn som barnet bär och ett efternamn som en familjehemsförälder bär. Paragrafen innehåller regler om möjligheten att byta till en familjehemsförälders efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 8 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av första stycket framgår att en person som har placerats i familjehem (jfr 2 kap. 16 § socialförsäkringsbalken) har möjlighet att byta efternamn för att åstadkomma namngemenskap med familjehemsföräldern, familjehemsföräldrarna eller en av dem. Enligt första punkten får barnet byta till ett namn som bärs av familjehemsföräldern, familjehemsföräldrarna eller en av dem. Om familjehemsföräldern bär ett dubbelt efternamn, får barnet bära antingen båda namnen som ett dubbelt efternamn eller endast ett av namnen. Kravet på att en familjehemsförälder ska bära namnet innebär att han eller hon måste vara i livet. Det är inte möjligt att byta till ett efternamn som familjehemsföräldern har burit. I andra punkten anges att barnet får byta till ett dubbelt efternamn som är bildat av familjehemsföräldrarnas efternamn. Enligt tredje punkten, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, får barnet byta till ett dubbelt efternamn som är bildat av familjehemsförälderns eller någon av familjehemsföräldrarnas efternamn tillsammans med barnets befintliga efternamn. Det handlar om att bilda ett efternamn som ingen av familjehemsföräldrarna bär. Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om en av familjehemsföräldrarna har ett dubbelt efternamn, måste barnet därför välja vilket av namnen i familjehemsförälderns dubbla efternamn som ska utgöra en del av barnets dubbla efternamn. Om barnet redan har ett dubbelt efternamn, måste ett av namnen i det dubbla efternamnet strykas för att det ska vara möjligt att bilda ett nytt dubbelt efternamn enligt tredje punkten. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (20 § andra stycket andra meningen). Ansökan om byte av barnets efternamn ska göras av barnets vårdnadshavare. Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs alltså att båda vårdnadshavarna gör ansökan (se kommentaren till 3 §). För att namnbytet ska beviljas krävs vidare samtycke från den eller dem vars efternamn det familjehemsplacerade barnet avses förvärva. Om familjehemsföräldrarna bär samma namn, måste alltså båda ge sitt samtycke. Om barnet har fyllt , måste dessutom barnet självt i regel samtycka till namnbytet (46 §). Ett ytterligare krav är att en domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § andra stycket). Paragrafen gäller endast familjehemsplacerade barn. En person i vuxen ålder kan byta till en tidigare familjehemsförälders efternamn i administrativ ordning, om det finns särskilda skäl (13 § första stycket). Byte till en makes efternamn 12 § En make får byta sitt efternamn till den andra makens efternamn. En make får byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av det efternamn som maken bär och det efternamn som den andra maken bär. Första och andra styckena gäller även en efterlevande makes byte till den avlidna makens efternamn. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller regler om en makes möjlighet att förvärva den andra makens efternamn och om en efterlevande makes möjlighet att förvärva den avlidna makens efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 9, 10 och 24 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. När ett äktenskap ingås behåller vardera maken sitt efternamn. För att uppnå namngemenskap måste alltså en eller båda makarna ansöka om ett namnbyte. Enligt första stycket är det möjligt att uppnå namngemenskap genom att den ena av makarna byter till den andra makens efternamn. Bytet får endast avse det efternamn som den andra maken bär, dvs. det är inte möjligt att byta till ett efternamn som den andra maken har burit. Det finns inget hinder mot att byta till ett efternamn som den andra maken har förvärvat genom ett tidigare äktenskap. I andra stycket anges att en make får byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som är bildat av det befintliga efternamnet tillsammans med det efternamn som den andra maken bär. Det är alltså möjligt för den ena maken att ge uttryck för sin samhörighet med den andra maken genom att förvärva hans eller hennes namn som en del i ett dubbelt efternamn. Det är vidare möjligt för makarna att uppnå fullständig namngemenskap genom att makarna förvärvar varandras efternamn som ett gemensamt dubbelt efternamn. Ett alternativt sätt för makar att uppnå namngemenskap är att gemensamt förvärva ett nybildat efternamn eller ett annat administrativt förvärvat efternamn (13 § första stycket). Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett dubbelt efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om t.ex. en av makarna redan har ett dubbelt efternamn, måste makarna alltså välja vilket av de två namnen i det befintliga dubbla efternamnet som ska utgöra ett av leden i det nya dubbla efternamnet. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (se 20 § andra stycket andra meningen). En ansökan om namnbyte enligt första eller andra stycket kan göras både inför och under äktenskapet. Om ansökan görs senast som vigseln anses namnet förvärvat vid vigseln (35 §). Ansökan görs till (3 §). Det uppställs inte något krav på att den andra maken samtycker till bytet. Enligt tredje stycket har en efterlevande make en motsvarande möjlighet att förvärva den avlidna makens efternamn antingen genom att byta till dennes efternamn eller genom att byta till ett dubbelt efternamn som är bildat av det befintliga efternamnet och det efternamn som den avlidna maken bar vid sin död. Även ett sådant dubbelt efternamn får endast bestå av två enkla efternamn. Bestämmelsen är tillämplig även om den efterlevande maken inte har burit efternamnet under äktenskapet. Byte till andra efternamn och ändring av efternamn 13 § En person får byta sitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas enligt 4–12 eller 30 §, om förutsättningarna i 14–19 §§ är uppfyllda eller om det annars finns särskilda skäl. En person får ändra sitt efternamn utan att det anses som byte till ett annat efternamn genom 1.en enkel stavningsändring som inte förändrar namnets uttal, 2.en ändring av namnets genusform, eller 3.en ändring av ordningsföljden mellan namnen i ett dubbelt efternamn. I paragrafen regleras möjligheten till s.k. administrativa namnförvärv, dvs. byte till efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning, och möjlighetgen till ändring av efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 11 och 15 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 5, 8.1, 8.2 och 8.5. Ett efternamn får enligt första stycket bytas till ett nybildat efternamn eller till ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas på någon av de familjerättsliga förvärvsgrunderna i 4–12 eller 30 §. En ansökan om byte görs till (3 §). Med ett nybildat efternamn avses ett namn som inte har använts i egenskap av efternamn. Det kan vara ett helt nykonstruerat efternamn men det kan också vara fråga om ord eller ordbildningar som redan finns men som är nybildat i den meningen att det inte har förekommit som efternamn (se prop. 1981/82:156 s. 58). Med ett befintligt efternamn avses ett namn som redan finns som efternamn i . Det handlar ofta om ett namn till vilket sökanden har någon anknytning, t.ex. en familjehemsförälders efternamn som inte kan förvärvas enligt 11 §, eftersom sökanden är vuxen, eller ett efternamn som har burits för länge sedan i sökandens släkt (jfr 18 §). Det kan också handla om att sökanden vill byta sitt efternamn till ett mer vanligt förekommande efternamn eller, tvärtom, från ett mer vanligt förekommande efternamn till ett efternamn som burits av en numera utdöd släkt (jfr 15 § första stycket 2 och 16 §). En förutsättning för att kunna byta till ett befintligt efternamn är att namnet inte kan förvärvas enligt reglerna om familjerättsliga förvärv. Dessa regler ger många olika möjligheter till namnbyte. Exempelvis kan ett barn byta till flera olika efternamn med anknytning till en förälder (9 §) och en make kan byta till den andra makens efternamn (12 §). För att ett administrativt namnförvärv ska tillåtas krävs att de förutsättningar som anges i 14–19 §§ är uppfyllda. Några av förutsättningarna riktar sig bara till vissa slags namnbyten eller vissa sökande. Sökanden ska anses uppfylla en sådan förutsättning om en tillämpning av förutsättningen inte aktualiseras i hans eller hennes fall. Med efternamn avses även ett dubbelt efternamn. Ett byte till ett nybildat dubbelt efternamn kan dock i praktiken inte ske enligt den nu aktuella paragrafen eftersom förutsättningarna i 14 § 2 inte är uppfyllda. Om sökanden vill byta sitt efternamn till ett nybildat dubbelt efternamn, får ett sådant förvärv därför prövas enligt 20 §. Detsamma gäller om sökanden vill förvärva ett befintligt dubbelt efternamn som inte uppfyller förutsättningarna i 14–19 §§. I 20 § regleras möjligheten att byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som består av två enkla efternamn som var för sig kan förvärvas enligt lagen. Om det har konstaterats att en eller flera av förutsättningarna i 14– 19 §§ inte är uppfyllda, kan ett namnbyte ändå beviljas om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses att det i det enskilda fallet ska finnas skäl av tillräcklig styrka som motiverar att ett namnbyte godkänns trots att det annars finns hinder mot ett sådant byte. I första hand kan det bli aktuellt vid byte till ett befintligt namn som sökanden har en beaktansvärd anknytning till. Det kan handla om en person som faktiskt har burit ett visst namn och som önskar en formell rätt att bära namnet (jfr 15 § första stycket 1). Det kan även handla om förvärv av ett nybildat namn som inte uppfyller kraven på efternamns beskaffenhet enligt 14 §. En tillämpning av dispensregeln innebär att någon annans rätt får stå tillbaka. Viss försiktighet ska därför iakttas och bestämmelsen är inte avsedd att skapa generella undantag från hinderreglerna. I stället syftar den till att efter en avvägning av motstående intressen undvika resultat som i det enskilda fallet inte framstår som rimliga. Bedömningen av om det finns särskilda skäl för att bevilja en ansökan får avgöras efter en helhetsbedömning i varje enskilt fall. namnlag uppställs krav på synnerliga skäl. Genom att kravet nu sänks till särskilda skäl ställs det inte fullt lika höga krav och fler omständigheter än ska kunna leda till att ett namnförvärv godkänns. Det hindrar inte att tidigare praxis där synnerliga skäl har ansetts föreligga – se t.ex. rättsfallen RÅ 1986 ref. 14 och RÅ 1991 ref. 11 – fortsatt kan tjäna som vägledning. Om ett efternamn lagligen bärs av andra, kan det finnas särskilda skäl om sökanden har hämtat in samtycke att själv få förvärva namnet från dessa (jfr rättsfallet RÅ 1997 ref. 37). En ansökan om byte som avser ett barn som är ska göras av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Om barnet har fyllt , måste vidare barnet självt i regel ha samtyckt till namnbytet (46 §). Om barnet bär någon av föräldrarnas namn utan att den föräldern är vårdnadshavare, krävs för byte av barnets efternamn att föräldern har samtyckt till namnbytet eller att en domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § första stycket). I andra stycket, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, anges de möjligheter en person har att ändra sitt efternamn. Bestämmelsen gäller ändring av alla typer av efternamn, oavsett om de har förvärvats i familjerättslig eller administrativ ordning. Bestämmelsen gäller också ändring av dubbla efternamn. En ändring av ett efternamn anses inte som byte till ett annat namn. Detta innebär att reglerna i 14–19 §§ om byte av efternamn i administrativ ordning inte ska tillämpas i dessa fall. Det krävs dock att en ansökan om ändring av namnet görs till (3 §). Att det inte blir fråga om namnbyte innebär vidare att bestämmelserna i 34 § inte blir tillämpliga om barnet står under vårdnad av endast den ena av föräldrarna och denne vill låta barnet ändra sitt 2015/16:180 efternamn.