prop · H303106 · 2016-03-21 00:00:00 — b)har en ersättningsnivå som åtminstone motsvarar . En ändring av den svenska garantin i lagen om insättningsgaranti innebär att förutsättningarna för att ett utländskt kreditinstitut hemma- hörande utanför EES ska få tillstånd att etablera en filial i måste ändras så att dessa överensstämmer med kraven i insättningsgaranti- direktivet. Som en följd av den föreslagna förändringen avseende en högre ersättningsnivå för vissa typer av insättningar (se avsnitt 5.3.2) bör motsvarande ändring införas i lagen om bank- och finanseringsrörelse. Ändringar i lagen om värdepappersmarknaden Enligt 4 kap. 6 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden får ett företag som hör hemma utanför EES och som har tillstånd att driva värdepappersrörelse från filial i ges tillstånd att tillhandahålla sidotjänster enligt 2 kap. 2 § eller driva sidoverksamhet enligt 2 kap. 3 § samma lag. Tillstånd får bara ges om företaget får tillhandahålla motsvarande tjänster eller driva motsvarande verksamhet i sitt hemland. Tillstånd enligt 2 kap. 2 § första stycket 2 och 8 får bara ges om insättningar hos filialen omfattas av garanti enligt lagen om insättnings- garanti eller av en utländsk garanti som 1) omfattar insättningar som avses i 2 § lagen om insättningsgaranti, och 2) har en ersättningsnivå som åtminstone motsvarar . Detta motsvarar det som gäller enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse och samma ändring som föreslås i den lagen bör göras även i lagen om värdepappersmarknaden. Svenska instituts filialer utanför EES påpekar att om en filial till ett svenskt institut verkar i ett land med lägre skyddsnivå och beviljas anslutning till den svenska insättningsgarantin, kan filialen utnyttja den generösare garantin och vinna fördelar mot lokala banker. föreslår därför att garantimyndigheten vid komplettering för filialer utanför EES ska få begränsa garantin till den nivå och omfattning som råder i det land där filialen verkar. Enligt 3 § andra stycket 1 lagen om insättningsgaranti får garanti- myndigheten besluta att garantin också ska omfatta insättningar som finns hos en filial i ett land utanför EES till ett svenskt institut. Vid införandet av bestämmelsen konstaterades att direktivet inte behandlar frågan om en svensk banks filial i ett land utanför EES ska omfattas av den svenska garantin. Det ansågs vidare att den svenska banken bör 2015/16:106 kunna välja att låta bankens filial omfattas helt eller delvis av det svenska garantisystemet. Denna valfrihet för den svenska banken kan i praktiken givetvis komma att begränsas beroende på vilket utrymme värdlandets lagstiftning ger banken att låta insättningar hos filialen omfattas av det svenska garantisystemet. Den frågan ankommer emellertid inte på svenska myndigheter att pröva (prop. 1995/96:60 s. 45 f.). Regeringen konstaterar att inte heller insättningsgarantidirektivet reglerar frågor om insättningar i ett svenskt instituts filialer i ett land utanför EES. Mot bakgrund av tidigare ställningstaganden finner regeringen inte skäl att, såsom föreslår, frångå den nu gällande ordningen. Regeringens förslag: Ersättningen, tillsammans med eventuell utdelning i institutets konkurs för en förlust som enligt denna lag är ersättningsgill, får för varje institut uppgå till sammanlagt högst I fråga om insättningar i en filial i ett annat EES-land till ett svenskt institut, får det högsta ersättningsbeloppet från insättningsgarantin vara eller, om landet har fastställt beloppet i nationell valuta i enlighet med artikel 6.5 i insättningsgarantidirektivet, det belopp i den valutan som motsvarar . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. påpekar att det kommer att krävas lagändringar vid revision av garantinivån samt eventuellt vid justering till följd av valutakursförändringar med stöd av Eftersom en sådan ordning framstår som opraktisk, föreslår att grunderna för ersättnings- beloppet, dvs. samt avrundningsbeloppet om , fastställs i lag, och att regeringen bemyndigas att i förordning fastställa garantins ersättningsnivå i kronor. föreslår också att det av lagtext eller förarbeten bör framgå hur ersättning ska proportioneras vid ersättningsfall när en insättare har insättningar både i ett institut och dess filial. , med instämmande av , avstyrker att ersättningsbeloppet anges i svenska kronor och anser att beloppet bör anges i euro på det sätt som framgår av gällande rätt. Skälen för regeringens förslag Ersättningsbeloppet i svenska kronor Enligt artikel 6.1 och 6.5 i insättningsgarantidirektivet ska medlems- staterna se till att garantinivån för varje insättares sammanlagda insättningar ska vara i den händelse insättningarna blir Medlemsstater som räknar om beloppet till sin nationella valuta ska vid omräkningen initialt tillämpa den omräkningskurs som gällde . Beloppet som omräkningen resulterar i får avrundas, förutsatt att denna uppgår till högst . Medlemsstater som räknar om beloppet till nationell valuta ska anpassa täckningsnivån till . Efter samråd med kommissionen får täckningsnivån anpassas i händelse av oförutsedda händelser som valutafluktuationer. Enligt 4 § lagen om insättningsgaranti uppgår den högsta ersättningen till ett belopp i kronor som för ersättningsrättens inträde motsvarar . Beloppet i euro ska räknas om till svenska kronor enligt den valutakurs som gäller dagen för ersättningsrättens inträde. I artikel 1.3 a ändringsdirektiv anges att medlemsstaterna ska se till att täckningen för varje insättares sammanlagda insättningar uppgår till . Medlemsstater utanför euroområdet, som omräknar beloppet i euro till sina nationella valutor, ska säkerställa att de belopp i nationella valutor som faktiskt utbetalas till insättare motsvarar . Vid genomförandet av artikeln i svenskt rätt konstaterades att den konstruktion som tidigare hade använts och där täckningsbeloppet angavs i både svenska kronor och i euro inte kunde behållas på grund av kravet på fullharmonisering. De alternativ som då stod till buds var därför att ange täckningsbeloppet enbart i svenska kronor eller enbart i euro. Det konstaterades vidare att direktivets utformning var olycklig, eftersom det begränsade möjligheterna för länder utanför euroområdet att formulera ett tydligt och säkert konsumentskydd för sina insättare. För att möjliggöra att kravet på harmonisering uppfylls föreslogs därför att täckningsnivån skulle anges till det belopp i svenska kronor som för ersättningsrättens inträde motsvarar (prop. 2010/11:23 s. 14 f.). har i ett tillkännagivande framfört att regeringen vid genom- förandet av insättningsgarantidirektivet ska sträva efter att täcknings- beloppet uttrycks i kronor (rskr. 2010/11:57). Insättningsgarantidirektivets nuvarande utformning möjliggör att ersättningsbeloppet i den svenska insättningsgarantin återigen kan anges i svenska kronor. , med instämmande av , anser att ersättningsbeloppet även fortsätt- ningsvis ska anges i euro. Regeringen anser emellertid att lagen om insättningsgaranti bör ändras så att ersättningsbeloppet i stället anges i svenska kronor. Direktivet knyter det högsta ersättningsbeloppet till eurons kurs vid ett visst angivet datum (). I fråga om vilken valutakurs som bör tillämpas vid omräkningen har regeringen tidigare i prop. 2010/11:23 om ändring av insättningsgarantins täckningsbelopp bedömt att den s.k. mittkursen som fastställs av OMX bör användas. Det kan vara lämpligt att även i detta sammanhang använda mittkursen. Enligt mittkursen motsvarar . Beloppet som omräkningen resulterar i får avrundas, förutsatt att avrundningen uppgår till högst . Det högsta ersättningsbeloppet utgör därmed . Eftersom beloppet bör avrundas till ett så jämnt belopp som möjligt inom de ramar som 2015/16:106 insättningsgarantidirektivet tillåter, framstår ett avrundat belopp om som väl avvägt. anser att regeringen ska bemyndigas att i förordning fastställa garantins ersättningsnivå i kronor. Enligt artikel 6.6 i insättningsgarantidirektivet följer att kommissionen ska ompröva ersättningsbeloppet. Den första omprövningen ska ske såvida oförutsedda händelser inte kräver en tidigare översyn. Med hänsyn till de relativt långa intervallerna för omprövning av ersättningsbeloppet finner regeringen inte att det finns skäl att, på de grunder som anför, i förordning fastställa garantins ersättningsnivå. Möjlighet för svenska filialer i ett annat EES-land att ange ersättningsbeloppet i euro eller värdlandets nationella valuta Huruvida medlemsstaterna har möjlighet att ange ersättningsbeloppet i euro eller annan nationell valuta för filialkunder inom EES, som möjligheten att räkna om ersättningsbeloppet till nationell valuta utnyttjas är oreglerat i insättningsgarantidirektivet. Enligt regeringens bedömning har en medlemstat möjlighet att införa bestämmelser som inte följer av direktivet så länge som syftet och de principer som kommer till uttryck i insättningsgarantidirektivet i övrigt uppfylls vid genomförandet. I skäl 7 till insättningsgarantidirektivet framhålls, som en följd av genomförandet av direktivet, att insättare kommer att få betydligt bättre tillgång till insättningsgarantisystem bl.a. tack vare utvidgad och förtyd- ligad täckning som i sin tur kommer att stärka konsumenternas tilltro till finansiell stabilitet på den inre marknaden. Insättningsgarantidirektivet anger att information är en betydande del av insättarskyddet och direktivet innehåller också långtgående informa- tionskrav för instituten gentemot insättarna (se vidare avsnitt 5.9). Att möjliggöra för insättare att enklare bedöma den nivå som garanteras av instituten skulle bidra till ökad konkurrensneutralitet på den inre marknaden och medföra ökad harmonisering mellan det skydd den svenska insättningsgarantin erbjuder och skyddet i de värdländer där verkar genom filial. Syftet med bestämmelsen är att införa en lösning som gör det möjligt för insättare hos en svensk filial utomlands att skyddas av ett ersättningsbelopp som är detsamma som värdlandets ersättningsbelopp. Med beaktande härav samt av vad som ovan anförs om syftet med direktivet och dess vikt vid informationsgivning förstärks skälen för att införa en bestämmelse med innebörd att med filialer i EES-länder ska ha möjlighet att informera om och ange täckningsnivån i euro alternativt, om landet har fastställt det högsta beloppet i den egna nationella valutan enligt artikel 6.5, i nationell valuta. Då det inte heller har framkommit skäl som talar för att införandet av en dylik bestämmelse strider mot i övrigt, anser regeringen att insättningsgarantins högsta ersättningsnivå vad avser insättningar i filialer till i andra EES-länder () får anges i euro eller, om landet har fastställt beloppet i nationell valuta i enlighet med artikel 6.5, det belopp i den valutan som motsvarar . föreslår att det bör framgå hur ersättning ska Prop. 2015/16:106 proportioneras vid ersättningsfall när en insättare har insättningar både i ett institut och i dess filial. Om en insättare har t.ex. hos ett institut i och hos samma instituts filial i ett annat EES-land föreslår att proportionering sker efter insättningarnas storlek per dagen för ersättningsfallet. Enligt regeringens mening framstår en sådan fördelning som rimlig. Detta är dock ingen fråga som bör regleras i lag. 5.3.2Ett högre ersättningsbelopp för vissa insättningar Regeringens förslag: Utöver ersättning motsvarande får ersättning från insättningsgarantin betalas ut med sammanlagt högst , om insättaren på ett tillförlitligt sätt visar att insättningarna avser medel som hänförs till försäljning av en privatbostad eller vissa särskilt angivna livshändelser. Ett högre ersättningsbelopp får endast medges om insättningen har gjorts från den tidpunkt då beloppet krediterades på insättarens konto eller från och med den tidpunkt då det blev rättsligt möjligt att överföra sådana insättningar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag innebär att tolvmånadersfristen räknas från ersättningsrättens inträde. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och påpekar att såväl artikel 6.2 i direktivet som förslaget till 4 c § andra stycket kan tolkas som att en insättning som grundar sig på någon av de i 4 c § första stycket lagen om insättningsgaranti angivna fallen kan komma att behandlas som en garanterad insättning om den flyttas mellan olika institut var tolfte månad. ifrågasätter om bestämmelsen om högre tilläggsbelopp för vissa insätt- ningar även ska vara tillämpligt för juridiska personer och föreslår ett förtydligande så att den enbart avser insättare som är fysiska personer. påpekar även att kopplingen till inkomstskattelagen gör att skyddet såvitt avser permanentbostad möjligen medför att skyddet blir alltför restriktivt och att det av trygghetsskäl bör göras en vidare tolkning av skyddets omfattning. Slutligen påpekar att tidsfristen för medgivande av det högre ersättningsbeloppet måste förtydligas såväl i lagtext som i motiven att det är tidpunkten för den ursprungliga insättningen som avses. , med instämmande av , anser att det finns skäl att se över den föreslagna beloppsbegränsningen om och utreda om förutsättningar finns för att införa en högre eller obegränsad nivå för tilläggsbeloppet. understryker vikten av att det är kunden som på ett tillförlitligt sätt ska visa att insätt- ningen grundar sig på medel som hänförts till bl.a. avyttering av permanentbostad som anges i förslaget. ifrågasätter lämpligheten av och principerna bakom beräkningen av tilläggsbeloppet som bestämts motsvara . 2015/16:106 som bättre uppfyller syftet med regleringen, är att periodiskt beräkna summan utifrån en formel som fångar samma faktorer som finns bakom det nuvarande förslaget, så att syftet uppfylls oaktat eventuella prisförändringar på bostadsmarknaden. Beloppet kan fastställas av alternativt , som gör beräkningar och fastställer en rad värden av besläktat slag inom kapitaltäckningskraven. Svensk Försäkring noterar att insättningsgaranti- direktivet inte innehåller någon bestämmelse om något tak varför det rättsligt är tveksamt om det finns en rättslig grund för att införa just ett sådant. Slutligen framförs att det i bestämmelsen anges att tilläggsbelopp får betalas ut som direktivet ålägger medlemsstaterna att tillse att tilläggsbelopp i förekommande fall betalas ut från insättnings- garantisystemet, varför rekvisitet ”får” bör ersättas med ”ska”. efterfrågar om eget sparande till pension, som är tillfälligt placerat på ett inlåningskonto, ska omfattas av det högre ersättningsbeloppet. efterfrågar även hur en konsument ska visa att syftet med sparandet är pension när avdragsrätten för privat pensionssparande har slopats. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 6.2 i insättningsgaranti- direktivet ska medlemsstaterna säkerställa att ett belopp täcks när det gäller insättningar som hänför sig till fastighets- transaktioner som avser privatbostäder, insättningar som uppfyller de sociala villkor som fastställs i nationell rätt och som är förknippade med vissa livssituationer för insättaren, såsom giftermål, skilsmässa, pension, uppsägning, övertalighet, invaliditet eller bortgång. Även insättningar som härrör från utbetalningar av försäkringar, eller ersättningar för skador till följd av brott eller felaktiga domar ska täckas. Den högre garantinivån ska gälla och längst efter det att beloppet har krediterats, eller fr.o.m. den tidpunkt då det blir rättsligt möjligt att överföra sådana insättningar. Enligt gällande rätt finns ingen möjlighet att erhålla en högre ersättning från insättningsgarantin än det högsta beloppet om motsvarande (4 § lagen om insättningsgaranti). En möjlighet att besluta om utbetalning av ett ersättningsbelopp utöver dagens nivå bör därför införas i lagen om insättningsgaranti i enlighet med insättningsgaranti- direktivets krav. Det är upp till varje medlemsstat att i enlighet med nationell rätt bedöma vilka insättningar som är förknippade med livshändelser som kan ge rätt till en högre ersättningsnivå. Av de i insättningsgaranti- direktivet angivna livssituationerna kan ett tillfälligt högre belopp på en insättares konto anses kunna härröra från alla uppräknade situationerna förutom giftermål. Det finns inga transaktioner som enligt svensk rätt torde kunna anses hänförliga till själva giftermålet i sig. Övriga livssituationer får däremot anses uppfylla direktivets krav. Det bör framgå av lagen om insättningsgaranti att ett tillfälligt högt belopp på kontot och som kan hänföras till en transaktion avseende de i direktivet uppräknade livssituationerna, förutom giftermål, bör ge rätt till utbetalning av ett högre belopp från insättningsgarantin än maximi- beloppet om motsvarande . noterar att förslagets utformning innebär att även juridiska personer omfattas och ifrågasätter om detta är syftet enligt insättningsgarantidirektivet. Syftet med bestämmelsen är att skydda insättningar som hänförs till vissa särskilt uppräknade livshändelser. Enligt regeringens mening torde sådana insättningar huvudsakligen göras av fysiska personer. Det kan emellertid inte uteslutas att även juridiska personers insättningar i vissa fall skulle kunna omfattas av skydd. Svensk Försäkring framhåller att det i insättningsgarantidirektivet saknas bestämmelser som begränsar det högre ersättningsbeloppet för insättningar. Av skäl 26 i insättningsgarantidirektivet framgår att när det gäller storleken på ett sådant belopp bör skyddets betydelse för insättare och levnadsförhållandena i medlemsstaten beaktas. Det överlämnas således till medlemsstaterna att bestämma beloppets storlek utifrån de levnads- förhållanden som gäller i medlemsstaten. I insättningsgarantidirektivet ges inte heller någon vägledning om det är så att ett belopp ska fastställas för var och en av insättningarna som kan ge rätt till ett högre belopp eller om ett samlat belopp ska fastställas per insättare och där beloppet innefattar samtliga insättningar som kan medge rätt till ett högre ersättningsbelopp. Det finns därför flera alternativa lösningar när det gäller att bestämma beloppets storlek. En lösning skulle kunna vara att fastställa ett samlat belopp för samtliga skyddsvärda insättningar. En annan lösning skulle kunna vara att inte bestämma något takbelopp för vissa av insättningarna, exempelvis insättningar som är hänförliga till försäljning av permanent- bostad. Den senare lösningen skulle innebära att sådana insättningar skulle vara skyddade av garantin oavsett beloppets storlek. En insättare som har avyttrat sin bostad och tillfälligt har ett stort belopp på sitt bankkonto när insättningsgarantin träder in skulle härigenom få ett fullgott konsumentskydd. Alternativt skulle beloppet kunna begränsas till exempelvis av försäljningspriset för småhus och bostadsrätter. Några av de livssituationer som omnämns i insättningsgarantidirektivet skulle kunna anses mer skyddsvärda än andra. En modell som saknar beloppstak för vissa livshändelser, medför således en risk för att det inte alltid är de mest skyddsvärda insättarna som skyddas, och utan ett tak kan kostnaden dessutom bli hög. Detta talar för ett mer skräddarsytt ersättningsbelopp. För att ett sådant skräddarsytt belopp ska få legitimitet och acceptans av såväl insättare som betalande institut måste emellertid livshändelserna kunna identifieras och de enskilda beloppen motiveras på ett välgrundat sätt. Det är emellertid svårt att ta fram en sådan skräddarsydd modell. I denna proposition förordas därför en modell som är enkel och robust. En lösning med ett samlat belopp för samtliga livshändelser bör därför införas i svensk rätt. När det gäller storleken på ett sådant samlat belopp kan det genom- snittliga försäljningspriset på bostäder tjäna som utgångspunkt, eftersom det huvudsakligen torde vara insättningar som är hänförliga till privatbostäder som kommer att föranleda de högsta insättningarna. Detta gäller oavsett om insättningarna är hänförliga till exempelvis försäljning av bostad, försäkringsersättning till följd av brand i bostad eller 2015/16:106 försäkringsersättning som har tecknats på någons liv för att efterlevande ska kunna bo kvar i bostaden. Insättningsgarantin ska ge ett bra konsumentskydd oberoende av var i landet en insättare bor. De högsta genomsnittliga priserna på bostads- rätter och villor finns i . Enligt uppgifter från Svensk , som publicerades , kostade en genomsnittsvilla i 4,5 miljoner och en genomsnitts- lägenhet i 4,4 miljoner oktober– , med instämmande av Svenska Fondhandlare- föreningen, anser att det finns skäl att se över den föreslagna belopps- begränsningen som är att hänföra till särskilda livssituationer. advokatsamfund föreslår att alternativt Finansinspek- tionen periodiskt ska beräkna och fastställa tilläggsbeloppet enligt vissa särskilda kriterier för att uppfylla regleringens syfte oavsett prisför- Ett samlat belopp om , utöver det högsta ersätt- om motsvarande , bör enligt regeringens mening anses som skäligt utifrån svenska förhållanden. kommer garantin att i de flesta fall täcka sådana insättningar som är hänförliga till försäljning av privatbostad i hela landet, men även ytterligare insättningar som anses som särskilt skyddsvärda. remissinstanserna påpekar kan beloppet emellertid behöva justeras Av insättningsgarantidirektivet framgår att ersättning ska göras tillgänglig utan att det krävs en begäran till garantimyndigheten (artikel 8.6). Detta följer redan av gällande rätt och några särskilda genomförandeåtgärder krävs därför inte. För att garantimyndigheten ska kunna fatta ett korrekt beslut om utbetalning av ett ersättningsbelopp som överstiger motsvarande behöver myndigheten emellertid få information från insättaren som visar att medlen härrör från någon kommer således att behöva kontakta insättaren för att få den information som myndigheten behöver för sitt beslut. Enligt artikel 8.5 i insättnings- garantidirektivet får utbetalningstiden därför skjutas upp avseende denna typ av insättningar (se avsnitt 5.7). Den information som insättaren kan behöva presentera för att visa att insättningen härrör från en sådan livshändelse som ger rätt till ett högre ersättningsbelopp skulle kunna vara exempelvis handlingar som visar en försäljning av en fastighet eller en bostadsrätt, försäkringsunderlag, avtal om avgångsvederlag, ett testamente, en bouppteckning eller en lagakraftvunnen dom m.m. får bedöma vilken ytterligare information som myndigheten behöver för att kunna göra en korrekt utbetalning till En utbetalning av det högre ersättningsbeloppet bör kunna ske efter det att garantimyndigheten har fått tillräckliga underlag för att kunna fatta sitt beslut. Enligt insättningsgarantidirektivet ska det högre ersättningsbeloppet garanteras om minst tre och längst . bakgrund av att direktivet syftar till att stärka konsumenternas skydd bör den högsta tillåtna tidsfristen väljas. period får insättaren anses ha haft tillräckligt med tid och möjlighet att omdisponera sina medel. 2015/16:106 noterar att bestämmelsens utformning är något oklar och att det finns risk för att en insättning skulle kunna skyddas om den flyttas mellan olika institut var tolfte månad. Enligt insättningsgarantidirektivet är tidsfristen inte kopplad till den tidpunkt då insättningen gjordes, utan till tidpunkten då beloppet krediterades av institutet. Regeringen delar remiss- instansernas bedömning och bestämmelsen bör därför förtydligas i enlighet med direktivets ordalydelse. Den utökade ersättningsrätten stärker skyddet för insättare med tillfälligt höga belopp på kontot och som för garantins inträde inte hunnit omdisponera sina medel. påpekar att hänvisningen till 47 kap. 3 § inkomst- skattelagen (1999:1229) möjligen kan föranleda att definitionen av vilka bostäder som omfattas av det förhöjda skyddet blir alltför restriktiv.