prop · H4031 · 2016-09-20 00:00:00 — Eftersom dessa branscher förväntas växa till följd av förslaget, innebär det att fler individer förväntas kunna få ett arbete inom dessa sektorer. Tillgänglig statistik bedöms inte vara tillräckligt finfördelad för att på ett tillförlitligt sätt beskriva vilka som arbetar med reparationer av cyklar, skor, lädervaror, kläder och hushållslinne. Utifrån den statistik som är tillgänglig, som dock omfattar bredare och delvis andra grupper av sysselsatta än dessa branscher, är bilden att det främst är män som arbetar med cykelreparationer eller som skomakare, medan kvinnor dominerar inom branscherna för reparation av kläder och hushållslinne. Beroende på vilka av dessa branscher som kommer att växa mest till följd av förslaget kommer det därför att få olika effekter för sysselsättningen bland kvinnor respektive män. En sammantagen bedömning är dock att underlaget är alltför osäkert för att dra några säkra slutsatser i detta avseende. Ett annat sätt att försöka belysa effekter för den ekonomiska jämställdheten är att se till kvinnors respektive mäns konsumtionsutgifter. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Eftersom förslaget förväntas leda till lägre priser på reparationer av cyklar, skor, lädervaror, kläder och hushållslinne, kommer förslaget att gynna personer som lägger förhållandevis stor andel av sina konsumtionsutgifter på reparationer av dessa varor. Befintlig statistik över hushållens konsumtionsutgifter för reparationer som omfattas av förslaget är emellertid inte tillräckligt tillförlitlig för att analysera förslagets effekter för jämställdheten. Eventuella effekter bedöms vara små då utgifterna för dessa reparationer dels utgör en mycket liten del av individers disponibla inkomst, dels förekommer bland en väldigt liten del av hushållen. Trots osäkerhet i statistiken visar den på två tendenser vad avser konsumtionsmönstren bland hushållen. Den stora merparten av hushåll som reparerar kläder, skor eller cyklar utgörs av sambohushåll. Det är således ovanligt att hushåll med ensamstående lägger pengar på reparation av nämnda varor. Utifrån könsfördelad statistik baserad på de ensamstående hushållen kan man därtill notera att betydligt fler män spenderar pengar på reparation av kläder och cyklar. Konsumtionsmönstret för reparation av skor är däremot könsneutral. Sammantaget är det svårt att bedöma förslagets effekt för jämställdheten. Förslaget bedöms dock inte ha några betydande effekter för jämställdheten. Eventuella fördelningseffekter av förslaget bedöms vara små eftersom utgifterna för reparationer dels utgör en mycket liten del av människors disponibla inkomst, dels endast förekommer i ett begränsat antal hushåll. Samma bedömning görs i SOU 2011:70 (se s. 154–156 i betänkandet). som är nödvändigt för att betala skatter och avgifter. Inom upprättades promemorian Ändrad intäktsränta i skatte- kontot, vari föreslogs att det golv för intäkts- räntan som finns i skatteförfarandelagen (2011:1244) för de fall basräntan enligt ordinarie beräkning skulle understiga skulle tas bort. Promemorians lagförslag finns i bilaga 20, avsnitt 1. Promemorian har remiss- behandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 20, avsnitt 2. En sammanställning av remissinstansernas syn- punkter finns tillgänglig i (dnr Fi2016/00685/S3). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 20, avsnitt 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 20, avsnitt 4 Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. har sett flera tecken på att skattekontot har börjat användas som sparkonto, dvs. att inbetalningar gjorts på kontot i syfte att få ränta på insatta medel i stället för att täcka debiteringar av skatter och avgifter. Det innebär att skattekontot används på ett sätt det inte är avsett för. Vidare får Riksgälds- kontoret svårt att beräkna det framtida låne- behovet. På grund av det låga ränteläget i samhällsekonomin , så tillgodoses dessutom den svenska statens upplåningsbehov till en högre kostnad än vad som vore möjligt vid alternativ upplåning. 6.26Ändrad intäktsränta på skattekontot 6.26.1 Ärendet och dess beredning har i promemorian Skattekontot och intäktsräntan (dnr Fi2016/00685/S3) uppskattat att det fanns ca mer på skattekonton än vad Intäktsräntan på skattekontot är av basräntan. Basräntan beräknas med utgångs- punkt i räntan på sexmånaders statsskuldväxlar och fastställs av . Den kan dock inte understiga golvvärdet . Det innebär med nuvarande regler att intäktsräntan på skatte- kontot aldrig kan understiga . Denna räntenivå har gällt , . Räntan är skattefri och motsvarar därför en skattepliktig ränta på för aktiebolag eller för fysiska personer. Det innebär att skattekontots intäktsränta har varit klart högre än bankräntorna och, mer påtagligt, . Detta har skapat incitament för både juridiska och fysiska personer att använda skattekontot på ett icke avsett sätt. uppskattar i promemorian Skattekontot och intäktsräntan (dnr Fi2016/00685/S3) att det fanns ca mer på skattekonton för juridiska personer än vad som går att förklara med skatter och avgifter för dessa. För fysiska personer rör det sig om ca mer än vad som går att förklara. Således fanns det sammanlagt ca mer på skattekonton än vad som är nödvändigt för att betala skatter och avgifter. Enligt analys tyder mycket på att dessa ca 22 miljarder är insatta på skattekontot för att generera skattefri intäktsränta, vilken på dessa belopp är ca på årsbasis. Medlen som sätts in på skattekontona går in till konton. När inflödet av skattemedel ökar förändrar sin beräkning av upplåningsbehovet. De ökningar som skett på skattekontona uppfattas av som temporära, vilket leder till att strategin för kortidsupplåning förändras. Upplåning av medel i det korta tidsperspektivet sker via försäljning av statsskuldsväxlar. I det rådande ränteläget kan sälja statsskuldsväxlarna till en negativ ränta på . Således är köparna av dessa statsskuldsväxlar beredda att betala för att få låna ut pengar. Genom det ökade inflödet av medel på skattekontona drar ned på försäljningen av statsskuldsväxlar i motsvarande mån. Därmed går staten miste om ränteintäkterna från försäljningen av statsskuldsväxlarna. Det ökade inflödet av medel på skattekontot innebär alltså en utebliven intäkt för staten. Den kan uppskattas till ca . P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 De nu gällande principerna för ränteberäkning på skattekontot infördes i samband med skattebetalningslagen (1997:483). Då bestämdes att den skattskyldige skulle betala kostnadsränta eller tillgodoföras intäktsränta beräknad med utgångspunkt i en basränta. Basräntan skulle i sin tur beräknas med utgångspunkt i den räntesats som gäller för sexmånaders statsskuldväxlar. Bestämmelserna om ränta återfinns numera i 65 kap. skatteförfarandelagen. Räntan beräknas med utgångspunkt från en räntesats (basränta) som motsvarar av räntesatsen för sexmånaders statsskuldväxlar. Basräntan får dock lägst vara . Den fastställda basräntan ska gälla fr.o.m. närmast kommande kalender- månad (3 §). Intäktsräntan beräknas till av basräntan (4 § tredje stycket). I 14 kap. 10 § skatteförfarandeförordningen (2011:1261) anges att det är som fastställer basräntan. Där anges också metoden för att räkna fram underlaget för basräntan. Säljräntan på sexmånaders statsskuldväxlar avläses varje bankdag. Räntenoteringarna fr.o.m. den 16 i en månad t.o.m. den 15 därpå sammanvägs till en genomsnittsränta. Om det uppkommer decimaler vid beräkningen av genomsnittsräntan ska räntan avrundas till närmast hela procenttal. Om genomsnittsräntan ligger mitt emellan två hela procenttal ska den avrundas nedåt. Genomsnittsräntan kan alltså endast beräknas till hela procenttal. Basräntan beräknas sedan enligt huvudregeln i 3 § till av denna. Det innebär att alternativregeln för basräntans beräkning enligt 3 § sista meningen endast blir tillämplig om genomsnittsräntan är 0 eller negativ. Det finns bestämmelser om ränta i annan lagstiftning som hänvisar till bestämmelsen om intäktsränta i 65 kap. 4 § tredje stycket. I några fall rör det sig om skatter eller avgifter som inte omfattas av skattekontosystemet. Av 2 kap. 14 § tullagen (2016:253) framgår att intäktsränta tillgodoförs på tull, annan skatt, särskild avgift eller ränta som återbetalas, och att räntesatsen ska vara den som anges i 6 kap. 4 § tredje stycket skatteförfarandelagen. Enligt 8 § femte stycket lagen (2014:1470) om beskattning av privat- införsel av cigaretter ska intäktsränta utgå om skatt ska tillgodoräknas på grund av ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Enligt 8 § lagen (1998:506) om punktskatte- kontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter ska intäkts- ränta betalas om skatt eller transporttillägg som beslutats med stöd av lagen ska återbetalas. I båda fallen ska räntan beräknas efter den räntesats som anges i 65 kap. 4 § tredje stycket skatteförfarandelagen. Vidare finns i exempelvis 8 kap. 11 § årsredovisningslagen (1995:1554), 12 kap. 13 § ellagen (1997:857) och 12 § natur- gaslagen (2005:403) bestämmelser som innebär att ränta ska betalas på en betald förseningsavgift som ett företag har rätt att få tillbaka på grund av en domstols beslut. I fråga om räntans storlek tillämpas 65 kap. 4 § tredje bestämmelserna om ränta i 65 kap. skatteför- farandelagen, bl.a. de som finns i 4 §, tillämpliga beträffande miljöavgift enligt lagen (1990:613) om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion, se 19 § den lagen. Enligt artikel 27.2 andra stycket i rådets direktiv /9/EG av om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv /112/EG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten men i en annan medlemsstat, gäller följande: Ränta ska betalas efter en räntesats som ska vara densamma som den nationella räntesats som tillämpas för återbetalningar av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som är etablerade i den återbetalande medlemsstaten enligt nationell lagstiftning i denna medlemsstat. Om ingen ränta ska betalas enligt nationell rätt vad gäller återbetalning till etablerade beskattningsbara personer, ska den ränta som ska betalas vara densamma som den ränta eller jämförlig avgift som den återbetalande medlemsstaten tillämpar för försenade betalningar av mervärdesskatt från mervärdesskattelagen (1994:200) ska ränta vid försenad återbetalning i vissa fall till beskatt- ningsbara personer beräknas efter den räntesats som anges 65 kap. 4 § tredje stycket skatteför- farandelagen (intäktsränta). Den räntesats som gäller för försenad betalning från beskattnings- bara personer som är etablerade i är Även i 17 § lagen (2005:807) om ersättning för viss mervärdesskatt för kommuner, landsting, kommunalförbund och samordnings- förbund finns en bestämmelse om intäktsränta, men den knyter direkt an till basränte- bestämmelsen i 65 kap. 3 § skatteförfarande- lagen. Dessutom finns det i ett antal andra lagar, bl.a. inom socialförsäkringsområdet, bestämmelser som knyter an till basräntan. 6.26.4 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Om beräknats enligt 65 kap. 3 § skatteförfarandelagen, ska intäktsräntan vara 0. med regeringens förslag. remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. välkomnar förslaget men anför att sänkningen bör kompletteras med andra åtgärder som exempelvis beloppsbegränsningar. Ekonomi- styrningsverket tillstyrker förslaget i promemorian men anför att intäktsräntan bör beräknas till 25–av basräntan i stället för för att undvika att skattekontot används som ett sparkonto. tillstyrker förslaget, men menar att om intäktsräntan sänks till innebär det att intäktsräntan vid återbetalning av mervärdesskatt till vissa beskattningsbara personer i andra EU- länder kommer att beräknas med stöd av 65 kap. 13 § andra stycket skatteförfarandelagen. För att undvika det kan intäktsräntan på skattekontot i stället sänkas till som lägst . frågar sig om möjligheterna och effekterna av att sänka basräntans golvvärde har övervägts tillräckligt ingående för att avfärdas. Man saknar vidare en analys av om en ytterligare komplettering av reglerna för intäktsränta i skattekontot är att förutse, om bankerna i något fall skulle erbjuda negativ ränta vid insättning på bankkonto. menar att det finns brister i konsekvensutredningen. För det fall regeringen avser gå vidare med förslaget, menar man att golvet för kostnadsräntan bör sänkas till om förslaget om att sänka golvet till 0 för intäktsräntan genomförs. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 6.26.2 ger skattekontona en hög avkastning jämfört med alternativa sparande- former. Det finns indikationer på att detta fått till följd att skattekonton i en ökande omfattning används för kapitalplacering. Det har aldrig varit avsikten med skattekontot. Dessutom ökar kostnaden för att tillgodose statens upplåningsbehov i motsvarande mån som kontobehållningen ökar. Mot denna bakgrund bör intäktsräntan sänkas så att den är ränteledande. När det gäller och förslag om ytterligare åtgärder, så kan de behöva övervägas i ett senare skede. Det ligger dock inte inom ramen för detta lagstiftningsarbete. saknar en analys av om en ytterligare komplettering av reglerna för intäktsränta i skattekontot är att förutse, om bankerna i något fall skulle erbjuda negativ ränta vid insättning på bankkonto. Om nu föreliggande förslag inte får eftersträvad effekt får regeringen analysera läget och överväga att föreslå ytterligare förändringar. anser att om golvet för intäktsräntan ska sänkas, bör även golvet för kostnadsräntan sänkas och att räntenivåerna bör följas åt. Regeringen håller med om att det finns fog för att kostnadsräntan och intäktsräntan i skattekontot i normala fall även fortsättningsvis följs åt. I det mycket speciella fall som föreligger, där intäktsräntan på grund av det extremt låga ränteläget i samhället gör att skattekontot blir ränteledande, finns det dock skäl för att räntorna inte följs åt. Kostnadsräntan bör inte sänkas under nu gällande lägsta nivå, eftersom det då skulle uppkomma risk för stora oönskade skattekrediter. På grund av det extremt låga ränteläget i samhället riskerar skattekontot att bli ränteledande och användas som sparkonto, vilket bör undvikas. Detta bör ske genom en lagändring som innebär att det generella golvet på för basräntan inte ska tillämpas vid beräkningen av intäktsräntan. I stället bör ett särskilt golv för intäktsräntan införas. Frågan är vad som är en lämplig nivå för detta golv. Det bör å ena sidan säkerställa att intäktsräntan inte är ränteledande. Å andra sidan bör det också säkerställa att skattebetalare som betalar in medel på skattekontot för att täcka kommande skattekrav inte belastas med en ytterligare P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 kostnad i form av negativ intäktsränta. Det kan t.ex. vara frågan om en person som har avyttrat sin bostad med vinst och redan i samband med att betalningen erhålls vill sätta in pengar på sitt skattekonto för att täcka skatten. En person i denna situation bör inte drabbas av ytterligare belopp att betala vid slutskatteberäkningen på grund av att inbetalningen har minskat i värde genom en negativ intäktsränta på skattekontot. Därför föreslås att golvet för intäktsräntan ska vara 0. Detta uppnås genom att det i lagtexten anges att när räntegolvet enligt sista meningen i 65 kap. 3 § skatteförfarandelagen är tillämpligt för basräntan, ska intäktsräntan i stället vara 0. Intäktsräntan kommer alltså att bli 0 vid nuvarande ränteläge, men kommer att följa med det allmänna ränteläget upp när det stiger. Den kommer dock att ligga lägre än räntan i traditionella sparformer. Med en sådan ändring minskar skattekontots attraktivitet som kapitalplacering. menar att om intäktsräntan sänks till innebär det att intäktsräntan vid återbetalning av mervärdesskatt till vissa beskattningsbara personer i andra EU-länder kommer att beräknas med stöd av 65 kap. 13 § andra stycket skatteförfarandelagen. Som framgår av avsnitt 6.26.3, ska ränta vid åter- betalning av mervärdesskatt i sådana fall beräknas efter samma räntesats som tillämpas för återbetalningar av mervärdesskatt till beskatt- ningsbara personer som är etablerade i . Av 19 kap. 21 § andra stycket mervärdesskatte- lagen framgår att räntan ska beräknas enligt 65 kap. 4 § tredje stycket skatteförfarandelagen. Således är bestämmelsen om intäktsränta enligt skatteförfarandelagen tillämplig. Enligt nationell rätt utgår således ränta i dessa situationer. Att räntesatsen enligt förslaget kan bli 0 i ett extremt ränteläge kan inte anses ändra detta förhållande. Till skillnad från gör regeringen därför bedömningen att direktivets regler om vad som gäller när ingen ränta ska betalas enligt en medlemsstats nationella rätt inte blir tillämpliga då intäktsräntan enligt förslaget ska beräknas till 0. Skatteför- farandelagens intäktsränta har, som framgår av avsnitt 6.26.3 även betydelse för intäktsränta vid återbetalning enligt några andra lagar. Det har alltså bedömts att intäktsräntan enligt skatte- förfarandelagen utgör en rimlig kompensation vid återbetalning enligt dessa lagar. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 ingen anledning att göra någon annan bedömning i det här sammanhanget. Förslaget föranleder en ändring i 65 kap. 4 § skatteförfarandelagen, se avsnitt 3.17. anser att konsekvensutredningen inte uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Rådet anser att redovisningen av bl.a. alternativa lösningar och förslagets överensstämmelse med är bristfällig. När det först gäller alternativa lösningar, har den enklaste lösningen föreslagits för att åtgärda det uppståndna problemet, nämligen att sänka golvet för intäktsräntan. Förhoppningsvis åtgärdar denna lösning, på ett smidigt sätt, problemet med räntesparande på skattekontot. Detta utan att skapa ytterligare problem och kostnader för företag och individer. Om lösningen inte åtgärdar problemet återkommer regeringen med ytterligare förslag till förändringar. Om detta sker kommer regeringen att diskutera de olika förslagen och deras påverkan i konsekvensanalysen. Förslaget bedöms vara förenligt med EU- rätten, se vidare under avsnitt 6.26.4. Förslaget beräknas öka statens intäkter med ca 2017. Effekten utgör en temporär intäktsförstärkning i och med att ränteläget förväntas återgår till en mer normal nivå 2018. Den varaktiga effekten beräknas till ca . Förslaget har även effekt på andra intäkts- räntor än skattekontot i den mån de är kopplade till skatteförfarandelagens bestämmelser om intäktsränta. Bedömningen är dock att denna effekt är statsfinansiellt försumbar. Om skattekontots attraktivitet som kapitalplacering minskar kan den statliga upplåningen öka i motsvarande mån. Så länge de korta marknadsräntorna är negativa kan ränteintäkterna för staten komma att öka till följd av detta. Det är emellertid svårt att bedöma hur stor denna effekt är. Ikraftträdandet är valt med tanke på att ett nytt beskattningsår påbörjas för merparten av de skattskyldiga vid kalenderårets början samt lagstiftningsprocessens tidsåtgång. kommer att behöva göra mindre justeringar i ränteberäkningsrutinerna samt informera om att intäktsräntan har ändrats, dock inte utöver redovisning av detta på sin hemsida. Detta kommer att ingå i den anpassning som görs med anledning av ny eller förändrad lagstiftning. Eventuella tillkommande utgifter för ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Några speciella informa- tionsinsatser behövs inte eftersom några formella skatteregler inte ändrats. Förslaget bedöms inte få några effekter för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Effekter för företag och enskilda Förslaget har sin grund i behovet av att motverka att skattekontot utnyttjas för sparande. Det innebär endast att golvet för intäktsräntan sänks till 0. Det är inte fråga om några ändrade förfaranden. Förslaget bedöms inte påverka företagens administrativa börda. Förslaget torde dock innebära en kostnads- ökning i och med att den skattefria avkastningen på skattekontobehållningen beräknas minska med sammanlagt avseende inbetalningar som avser förväntade skatte- debiteringar. Av dessa kan antas avse juridiska personer och fysiska personer. Förslaget påverkar även intäktsräntor utanför skattekontosystemet i den mån de är kopplade till skatteförfarandelagens bestämmelser om intäktsränta. Sammantaget torde det endast röra sig om mindre belopp. Detta är dock en konsekvens av att rätta till det icke avsedda förhållandet att skattekontot kommit att bli ränteledande. anser att konsekvensutredningen är bristfällig avseende berörda företag utifrån antal, storlek och bransch, förslagets administrativa kostnader, dess påverkan på konkurrens- förhållanden, dess påverkan på företagen i andra avseenden samt särskilda hänsyn till små företag. Även och anser att konsekvensutredningen brister. Förslaget bygger på en studie genomförd av där man redogör för hur man kommit fram till att det finns ett överskott av medel på skattekonton jämfört med vad som kan hänföras till skatter och avgifter. I denna studie påtalas svårigheten med att säkert kunna fastställa vilka individer eller företag som använder skattekonton för räntesparande. Genom att använda några tumregler går det att uppskatta ungefär hur stort överskottet är samt hur det är uppdelat på fysiska och juridiska personer. Någon nedbrytning av detta låter sig inte göras utan att ytterligare antaganden måste göras. Detta skulle leda till ökad osäkerhet. En uppdelning på antal, storlek och bransch skulle i detta fall vara meningslös då osäkerheten skulle vara alltför stor. Poängen i studien var att man påvisade ett oönskat sparande av medel på skattekonton som inte är avsedda att användas för detta ändamål. Därmed påtalas även att räntenivån, som föranleder detta problem, i förhållande till andra räntenivåer är för hög. Förslaget innebär att golvet på intäktsräntan på skattekontot sänks och blir som lägst noll. I övrigt har inga formella skatteregler ändrats. Företagen ska alltid se till så att deras preliminära skatt återspeglar deras näringsverksamhets utveckling. Således har heller inte den administrativa kostnadsnivån för företag, oavsett storlek, förändrats. Regleringen är generell och resulterar i att samtliga berörda påverkas lika. Således påverkas inte konkurrensförhållandena. Förslaget kan inte förväntas ha någon effekt på de jämställdhetspolitiska målen och jämställd- heten. Det torde inte heller ha någon effekt på sysselsättningen. 6.27Uppgifter på individnivå i arbetsgivardeklarationen Regeringens bedömning: I syfte att minska skattefusk och skatteundandragande bör upp- gifter på individnivå om utbetalda ersättningar för arbete och skatteavdrag lämnas löpande till . Uppgifterna bör lämnas i en arbetsgivardeklaration i stället för i en kontroll- uppgift. Det nya systemet bör införas stegvis . P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Skälen för regeringens bedömning: Skatte– politikens främsta syfte är att finansiera den gemensamma välfärden, olika samhällsfunk- tioner och andra offentliga utgifter. Det är viktigt att medborgarna har ett högt förtroende för skattesystemet och att det finns åtgärder för att bekämpa skattefusk och skatteundan- dragande (se avsnitt 6.1). I skatteförfarandelagen (2011:1244) finns flera skyldigheter om att lämna uppgifter till Skatte- verket, t.ex. skyldighet att lämna kontroll- uppgifter, inkomstdeklaration och skatte- deklaration. Uppgiftsskyldigheten är en central beståndsdel i skattesystemet. Vårt beskattnings- system bygger till stor del på uppgifter som enskilda ska lämna. Att uppgiftsskyldigheten fullgörs är således en nödvändig förutsättning för att skattesystemet ska kunna verka på avsett sätt. Det måste finnas effektiva verktyg för att rätt uppgifter ska lämnas till och för kontrollverksamhet i syfte att säkra ett korrekt uttag av skatter och avgifter.