prop · H303113 · 2016-03-01 00:00:00 — Skrivningen kan emellertid ge intryck av att föräldrars m.fl. ansvar att förhindra brott inte gäller i de fall det särskilt anges att underlåtenhet att avslöja brott är straffbelagd. Att detta inte varit avsikten är dock uppenbart med beaktande av att föräldrars m.fl. skyldighet att förhindra brott är en längre gående skyldighet än skyldigheten för envar att avslöja vissa särskilt allvarliga brott och ”avser vad brott som helst, alltså även smärre brott och även gärningar som äro belagda med straff annorstädes än i S.L.” (NJA II 1948 s. 222). Då skrivningen således inte tillför något och är missvisande bör den strykas. 2015/16:113 6.3 underlåtenhet att avslöja brott kompletteras Regeringens förslag: De bestämmelser i och i specialstraffrätten som anger att underlåtenhet att avslöja ett visst brott är straffbar ändras genom att det anges att underlåtenhet att avslöja eller förhindra ett visst brott är straffbar. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. Utredningen föreslår att det av 23 kap. 6 § ska framgå i vilka fall den nya formen av underlåtenhet att hindra brott är straffbar. Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt om förslaget till lagteknisk lösning. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Hovrätten för Nedre och tillstyrker förslaget. i yttrar sig över förslaget till den del det avser lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor och tillstyrker förslaget i den delen. Skälen för regeringens förslag: Utredningen föreslår att det av bestämmelsen om ansvar för den nya formen av underlåtenhet i 23 kap. 6 § ska framgå att ansvaret gäller i de fall det är särskilt angivet att underlåtenhet att avslöja brott är straffbelagd. Därigenom skulle det inte krävas att det i förhållande till varje brott som omfattas av kriminaliseringen särskilt anges att underlåtenhet att förhindra brott är kriminaliserad. En sådan angivelse skulle enligt utredningen bli lagtekniskt besvärlig eftersom något sådant stadgande inte behövs beträffande föräldrars, andra uppfostrares eller förmyndares ansvar för underlåtenhet att förhindra brott. Som framgått ovan bedömer regeringen, i likhet med utredningen, att ansvar för den nya formen av underlåtenhet att förhindra brott bör införas för de brottstyper där underlåtenhet att avslöja brott är kriminaliserad. Enligt regeringen är det emellertid, med beaktande av legalitetsprincipen och av systematiska skäl, angeläget att det av de stadganden som i relation till enskilda brott föreskriver ansvar för osjälvständiga brottsformer går att utläsa att den nya formen av underlåtenhet att förhindra brott är straffbelagd. Regeringen delar inte utredningens farhåga att en sådan lagteknisk lösning skulle skapa osäkerhet beträffande det underlåtenhetsansvar som gäller för föräldrar, andra uppfostrare och förmyndare. Dessa personers underlåtenhetsansvar gäller nämligen, som framgått ovan, alla brott och utan att det är särskilt föreskrivet. Med beaktande av ovanstående bör de bestämmelser i , sjömanslagen (1973:282), lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, lagen (2003:148) om straff för terroristbrott och lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser som anger att underlåtenhet att avslöja ett visst brott är straffbelagd ändras så att de anger att underlåtenhet att avslöja eller förhindra ett visst brott är straffbelagd. Ansvarsfrihetsregeln vid fara utvidgas Regeringens förslag: Regeln om ansvarsfrihet vid fara ska gälla också för de personer som omfattas av det nya underlåtenhetsbrottet. Ansvarsfrihetsregeln ska även gälla när faran avser någon annan person än den handlande eller någon av hans eller hennes närmaste. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: påtalar att det kan finnas anledning att ytterligare överväga om ansvarsfrihetsregeln bör vara tillämplig i samma utsträckning för den som har ett bestämmande inflytande i en sammanslutning och underlåter att förhindra brott. fogdemyndigheten anser att undantagsregeln riskerar att göra den nya anför att det kan bli svårt att motbevisa ett påstående från den som träffas av den nya bestämmelsen om att det förelegat fara för personen själv, någon närstående eller någon annan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt över för- Skälen för regeringens förslag Ansvarsfrihetsregeln vid fara ska vara tillämplig också för de personer som omfattas av det nya underlåtenhetsansvaret Det har inte ansetts rimligt att kräva att någon ska avslöja eller förhindra ett brott om personen därigenom riskerar att själv bli dömd som med- gärningsman och inte heller om personen riskerar repressalier av den skyldiga eller andra. Från straffansvar för såväl underlåtenhet att avslöja som att förhindra brott undantas därför den som är förpliktad att handla om inte personen kan göra detta utan fara för sig själv eller sina närmaste (23 kap. 6 § första och andra stycket ). frihetsregler, exempelvis bestämmelsen i 24 kap. 4 § om nöd, är tillämpliga. Regeringen kan i någon mån instämma i upp- fattning att det inte är helt självklart att en person som har en ledande roll i en sammanslutning och som underlåter att förhindra att andra drabbas av brott ska vara fri från straffansvar när han eller hon själv riskerar att drabbas, i vart fall inte om risken för repressalier bedöms vara låg och repressalierna lindriga eller i vart fall mindre allvarliga som någon annan riskerar att drabbas av ett synnerligen allvarligt brott. nofogdemyndigheten invänder att det nya underlåtenhetsbrottet riskerar att bli uddlöst om ansvarsfrihetsregeln ska vara tillämplig eftersom våld och hot är så nära sammankopplat med den organiserade brottsligheten att det är svårt att se när det kan uteslutas att ett ingripande skulle vara befriat från skada. Skyldigheten att förhindra brott ställer krav på vissa personer att agera för att förhindra att ett fullbordat brott kommer till stånd. fattar personer med ett bestämmande inflytande i en sammanslutning. detta ligger, som redogjorts för i avsnitt 6.2, att personen i kraft av sin position har en faktisk förmåga att kontrollera vad som sker i samman- 2015/16:113 slutningen, inbegripet en faktisk förmåga att förhindra att brottsliga gärningar utförs av underlydande personer. Regeringens bedömning är mot den bakgrunden att förhindrande av brott i nu aktuella situationer inte i normalfallet kan förväntas vara förenat med sådan fara att bestämmelsen av den anledningen skulle sakna praktisk betydelse. Det finns därför inte skäl att undanta det nya underlåtenhetsbrottet från ansvarsfrihetsregeln. När det gäller påpekande om att det kan vara svårt att motbevisa ett påstående om en hotbild, noterar regeringen att bevisläget kan jämföras med vad som gäller t.ex. vid en invändning om nödvärn. Liksom när det gäller nödvärn bör ett blankt påstående om fara normalt kunna lämnas utan avseende. Först när det finns en mera konkretiserad invändning om fara bör gälla att åklagaren ska förebringa så mycket bevisning att invändningen framstår som obefogad (jfr NJA 1990 s. 210). Det finns mot den bakgrunden inte skäl att undanta det nya underlåtenhetsansvaret från tillämpningsområdet för ansvarsfrihetsregeln. Utöver vad som följer av ansvarsfrihetsregeln vid fara gäller för föräldrar, andra uppfostrare eller förmyndare att skyldigheten att förhindra brott ska kunna fullgöras utan anmälan till myndighet. Det saknas skäl att låta detta undantag omfatta personer med ett bestämmande inflytande i en sammanslutning. Förarbetena till bestämmelsen ger inte något klart besked om bakgrunden till undantaget men det finns skäl att anta att det är motiverat av att det inte framstår som rimligt att kräva att en förälder t.ex. polisanmäler sitt barn (jfr NJA II 1948 s. 221 och 223). Undantag med hänsyn till närståendeförhållanden finns även i bestämmelserna om skyddande av brottsling och främjande av flykt i 17 kap. 11 och 12 §§ . Ansvarsfrihet ska gälla också om faran avser någon annan person än den handlande och dennes närstående Regeringen finner, i likhet med utredningen, att det finns skäl att göra undantagsregeln avseende fara tillämplig även om faran avser någon annan än den handlande eller hans eller hennes närstående. Intresset av att skydda utomstående mot fara måste anses väga lika tungt som intresset att skydda den handlande eller dennes närstående. Utredningen föreslår att undantagsregeln ska uttryckas så att ansvar förutsätter att ingripandet kan ske utan fara. Det går emellertid att föreställa sig att en person förhindrar ett brott genom underlåtenhet att vidta någon åtgärd, t.ex. genom att inte tillhandahålla ett vapen eller nycklar till ett fordon som ska användas vid ett värdetransportrån. Det är tveksamt om en sådan underlåtenhet kan inrymmas i begreppet ingripande. För att säkerställa att samtliga åtgärder som innebär ett avslöjande eller förhindrande omfattas bör undantagsregeln i stället uttryckas så att ansvar förutsätter att avslöjandet eller förhindrandet kan ske utan fara. Grova brott – kvalifikationsgrunder och Prop. 7.1Kvalifikationsgrunder som betonar allvaret hos brott inom den organiserade brottsligheten Brott inom ramen för kriminella organisationer eller andra kriminella grupperingar begås ofta under omständigheter som är försvårande. Att synliggöra gärningar med sådana inslag kan ha ett värde bl.a. som ett sätt att åstadkomma ett skarpare ingripande mot brottsligheten i fråga. Ett sätt att säkerställa att försvårande omständigheter får ett tydligt genomslag är att i lagtexten ange vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Genom att ställa upp sådana s.k. kvalifikationsgrunder kan man också få till stånd ett utvidgat tillämpningsområde för det grova brottet. Att ange kvalifikationsgrunder har dessutom den fördelen att bestämmelsen blir mer informativ och ger bättre vägledning för den som ska tillämpa den. Det finns därför anledning att överväga om några försvårande omständigheter som är vanliga vid organiserad brottslighet bör lyftas fram som kvalifikationsgrunder för den grova graden av vissa brott. är det viktigt att beakta att brott som begås inom den organiserade brottsligheten också förekommer i sammanhang utan anknytning till denna. Utformningen av eventuella nya kvalifikationsgrunder bör därför ske med beaktande av att de ska införas i generellt tillämpliga straffbestämmelser. 7.2Hot av allvarligt slag Regeringens förslag: Det införs en ny kvalifikationsgrund som innebär att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att det särskilt ska beaktas dels om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital, dels om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslagen. Enligt innefattas de föreslagna kvalifikationsgrunderna i uttrycket att gärningen varit av särskilt farlig art. anför att de föreslagna kvalifikationsgrunderna kommer att innebära en straffskärpning genom att fler brott bedöms som grova. Beträffande det förslag som avser understöd av skjutvapen, spräng- ämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel instämmer Åklagar- myndigheten och med utredningen i att använd- ningen av bl.a. vapenattrapper bör betraktas som en kvalificerande om- ständighet vid brottsrubriceringen och att det väsentliga är att vapnet för den utsatta framstår som riktigt. poängtera att det faktum att gärningsmannen varit beväpnad med ett riktigt vapen är mer allvarligt och bör påverka straffvärdet i ytterligare När det gäller det förslag som avser anspelning på ett våldskapital har flera remissinstanser synpunkter. Hovrätten för Nedre av- styrker att anspelning på ett våldskapital införs som en självständig kvalifikationsgrund men påpekar att denna omständighet torde ingå i kvalifikationsgrunden att gärningen annars har varit av särskilt farlig art. är positiv till förslaget men anför att en ordning där det i en rättegång slås fast att vissa organisationer besitter ett våldkapital kan riskera att stärka deras ställning. Enligt Hovrätten för Nedre Norr- land kan det inte uteslutas att införandet av begreppet våldskapital kan ge den organiserade brottsligheten pondus. sätter införandet av den kvalifikationsgrund som avser våldskapital, anför att om någon anspelat på att han eller hon tillhör en kriminell organisa- tion är det en omständighet som medför att ett brott som olaga hot kan ha begåtts; med förslaget skulle samma person inte bara göra sig skyldig till olaga hot utan även dömas för grovt olaga hot. ifrågasätter användningen av uttrycket våldskapital. instämmer i att ett brott bör kunna bedömas som grovt om gärnings- mannen i samband med brottet hänvisar till sina eller andras särskilda möjligheter eller benägenhet att utöva våld, anför att uttrycket inte fram- står som så vedertaget och entydigt att det bör användas i lagtext. Hovrätten för Nedre saknar uttrycket förankring i språkbruket och känns konstruerat och svårtytt. uttrycket torde sakna vedertagen betydelse och inte lämpligen bör användas i lagtext. ifrågasätter om uttrycket är tillräck- ligt känt och definierat för att användas i strafflag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. tingsrättens erfarenhet starkt talar för förslaget. Enligt tingsrätten är det notoriskt i att nätverksbaserade hot alltid förstärks med hjälp av vapen med åtföljande anspelning på ett våldskapital som är välkänt i staden och ofta direkt påtagligt i stadsmiljön. förändringar som föreslås av utformningen av lagtexten men vidhåller i övrigt sitt tidigare yttrande. är tveksamt till den allmänna straffskärpning som samfundet anser att de föreslagna kvali- fikationsgrunderna skulle medföra och påpekar att det saknas en analys av varför det skulle finnas anledning att skärpa straffen även när det gäller brott begångna utanför den organiserade brottsligheten. instämmer i att varje användning av vapen etc. inte nödvändigtvis bör anses som så allvarlig att brottet bör bedömas som grovt och instämmer därför i att vapenkriteriet bör kvalificeras på det sätt som förslagits, dvs. att det påtagligt har förstärkt hotet. har i sak inga invändningar mot förslaget att det särskilt ska beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts på visst sätt. Myndigheten anser dock att den språkliga utformningen kan ge upphov till tillämpningsproblem; om hotet enbart består i t.ex. användning av vapen eller anspelning på våldskapital, är det enligt myndigheten tvek- samt om man kan säga att hotet har förstärkts på detta sätt. , som anger att justeringarna i kvalifikationsgrunderna i förhållande till utredningens förslag överlag framstår som väl övervägda, ställer sig tveksam till formuleringen ”annars har varit av allvarligt slag” och efterfrågar en ytterligare kvalifikation såsom ”annars har varit av särskilt allvarligt slag”. När det gäller ”anspelning på ett våldskapital” avstyrker tingsrätt denna del av förslaget. I och med att bestämmelsen ska ta sikte på kriminella nätverk och grupperingar kommer den enligt tingsrätten sannolikt att medföra vissa gränsdragningsproblem. vidare att blotta medlemskapet i en organisation eller sammanslutning i praktiken riskerar att kvalificera brottet som grovt, eftersom gärnings- mannen ska anses ha uppfyllt kravet på anspelning på ett våldskapital redan genom att han eller hon bär en kriminell organisations symbol i Även avstyrker att kvalifika- Enligt samfundet kan den omständigheten att en person uppger eller visar att han eller hon har en koppling till en kriminell gruppering inte i sig anses utgöra grund för att brottet ska anses grovt. Vidare ifrågasätter samfundet att det enligt förslaget inte ska spela någon roll om gärningsmannen anspelar på ett fiktivt eller faktiskt våldskapital. Enligt samfundet gör det kvalifikationsgrunden mycket långtgående, något som starkt kan ifrågasättas utifrån ett legalitetsperspektiv. fundet anför också att kvalifikationsgrunden i praktiken förutsätter svåra bedömningar, eftersom det måste ha framstått som trovärdigt att gärningsmannen har tillgång till det våldskapital som påståtts eller antytts för att hotet påtagligt ska kunna anses ha förstärkts genom anspelningen. Samfundet invänder dessutom mot uttrycket våldskapital, som det anser inte är tillräckligt etablerat och klart. Skälen för regeringens förslag Kriminaliseringen av hot är viktig i kampen mot organiserad brottslighet Hot utgör – ofta som ett alternativ till våld – ett gärningsmoment i flera brott, t.ex. olaga hot, våld eller hot mot tjänsteman och olaga tvång. tvång ingår dessutom som ett rekvisit i flera andra brott, bl.a. Brott med hotinslag spelar en central roll inom den organise- rade brottsligheten, ofta som en del i en brottslig verksamhet som syftar Utpressning är ett exempel på detta. kan också använda hotbrottslighet för att underlätta eller skydda vinst- Ett exempel på det är hot mot tjänsteman. att medlemmarna begår t.ex. misshandelsbrott med tydlig koppling till en kriminell gruppering, kan grupperingen skapa eller förstärka ett rykte om sig att vara farlig. När ett sådant s.k. våldskapital väl är uppbyggt blir hot särskilt effektiva som påtryckningsmedel, eftersom hoten – på goda grunder – uppfattas som allvarligt menade. 2015/16:113 Straffbestämmelser som tar sikte på hot är mot denna bakgrund viktiga i kampen mot organiserad brottslighet. Två typer av allvarliga hot bör lyftas fram särskilt Utredningen föreslår att det i ett antal straffbestämmelser där hot ingår ska läggas till två nya kvalifikationsgrunder som båda avser omständigheter som är vanligt förekommande inom organiserad brottslighet. Enligt förslaget ska det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt beaktas dels om gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel, dels om gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital. De föreslagna kvalifikationsgrunderna kan sägas avse sätt att förstärka hot. Ett hot som utförs med hjälp av vapen framstår för brottsoffret typiskt sett som allvarligt menat och överhängande – inte sällan uppfattas sådana hot som hot till livet. På samma sätt kan ett hot som antyder att gärningsmannen har uppbackning av en kriminell organisation inge brottsoffret uppfattningen att det finns all anledning att räkna med att hotet kommer att verkställas. Ett sådant subtilt hot torde därmed vara både mer skrämmande och handlingsstyrande än ett mera explicit hot. På så sätt utgör de nu aktuella omständigheterna exempel på förhållanden som gör det hot som ingår i brottet så allvarligt att brottet enligt regeringens uppfattning bör anses som grovt. Det gäller oavsett om gärningen har koppling till organiserad brottslighet eller inte. Som Hovrätten för Nedre och påpekar torde omständigheterna i och för sig innefattas i den kvalifikationsgrund avseende gärningar av särskilt farlig art som utredningen också föreslår (avsnitt 7.3). Enligt regeringens mening finns det ändå goda skäl att lyfta fram omständigheterna i de straffbestämmelser där de bedöms vara särskilt relevanta för bedömningen av om brottet är grovt. Det ger bestämmelserna mer konkretion, vilket ger bättre vägledning för bedömningen. Vidare framhålls allvaret i omständigheter som kanske annars inte alltid skulle uppfattas som så försvårande som de enligt regeringens uppfattning bör anses vara. Beträffande omständigheten att gärningsmannen har anspelat på ett våldskapital – något som kan beskrivas som en förmåga och beredskap inom en kriminell gruppering att begå allvarligare våldsbrott eller andra brott som kan medföra fara för liv och hälsa – lyfter Hovrätten för Nedre och risken för att kriminella organisationer kan komma att stärkas genom rättegångar där de påstås besitta ett våldskapital. Enligt regeringens uppfattning måste den risken vägas mot fördelarna med att synliggöra det allvarliga problemet att kriminella grupperingar utnyttjar ett våldskapital de har byggt upp genom tidigare brottslighet. Som framgått handlar det bl.a. om att åtstadkomma ett skarpare ingripande mot gärningar med koppling till organiserad brottslighet. Det kan tilläggas att den föreslagna kvalifikationsgrunden, som framgår nedan, inte kräver bevisning om huruvida en organisation besitter ett våldskapital eller inte. Organisationens faktiska styrka behöver således inte bli en fråga i rättegången. En ny kvalifikationsgrund om allvarliga hot Hot som förstärkts med hjälp av t.ex. vapen eller genom anspelning på ett våldskapital kan, som anförs ovan, ses som exempel på allvarliga hot. Enligt regeringens uppfattning finns det skäl att framhålla detta förhållande genom att ge de nämnda omständigheterna en exemplifierande funktion i en ny kvalifikationsgrund som avser hot av allvarligt slag. Att både fastslå en huvudregel och ge exempel på fall som omfattas av denna grund förstärker bestämmelsens vägledande funktion. Anknytningen till huvudregeln innebär också att kvalifikationsgrunderna för ett brott får en mindre kasuistisk prägel än annars. En mer allmänt formulerad bestämmelse minskar också en av uppmärksammad risk för att det i praktiken enbart blir de i bestämmelsen angivna omständigheterna som beaktas vid bedömningen. Det bör således införas en ny kvalifikationsgrund som innebär att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen har innefattat hot som förstärkts med hjälp av t.ex. vapen eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. Som framgår av avsnitten nedan, där den nya kvalifikationsgrundens närmare utformning behandlas, föreslås att det dessutom ska vara fråga om hot som ”påtagligt” förstärkts. Med hänsyn till detta ser regeringen, till skillnad från , inte behov av någon ytterligare kvalifikation, såsom att hotet varit av ”särskilt” allvarligt slag. Genom att hotet ”annars” har varit av allvarligt slag markeras att de båda exempel på påtagligt förstärkta hot som nämns i bestämmelsen är relevanta som jämförelse vid bedömningen av den grad av allvar som bör krävas. I avsnitt 7.4.1 återkommer regeringen till frågan om vilka straffbestämmelser som ska kompletteras med den nya kvalifikationsgrunden. Hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp Utredningens förslag till en kvalifikationsgrund avseende vapenanvändning omfattar gärningar som har utförts med understöd av skjutvapen, sprängämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel. Enligt regeringens uppfattning bör vapenkriteriet kvalificeras ytterligare. De uppräknade hjälpmedlen kan användas för att understödja gärningen på olika sätt, och varje sådan användning behöver inte vara så allvarlig att brottet bör bedömas som grovt. För att gärningen ska bedömas som grovt brott bör det därför krävas att användningen av vapen etc. innebär en påtaglig förstärkning av det hot som utgör eller ingår i den brottsliga gärningen. Beträffande de hjälpmedel som ska omfattas av bestämmelsen anser regeringen för det första att lagtexten bör hänvisa till vapen. Därmed begränsas den inte till skjutvapen utan kan tillämpas även när hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av något annat slags vapen.