prop · H40360 · 2016-12-14 00:00:00 — byggda på tillit och ömsesidiga intressen. till och lägger en grund för bredare relationer mellan och samarbetsländer samt med regionala och globala partner, liksom för vårt samarbete genom multilaterala organisationer och EU. Verksamhet på olika nivåer kan samverka mot ett gemensamt mål. EU:s utvecklingssamarbete och humanitära bistånd EU är viktigaste utrikespolitiska arena. EU:s utvecklingssamarbete utgör en central plattform där tillsammans med olika grupperingar av länder i EU-kretsen arbetar med ett aktivt påverkansarbete för genomförandet av regeringens utvecklingspolitik, både i enskilda länder och i regionala och multilaterala forum. EU- gemensamma processer och strategier på landnivå kan vara ett viktigt sätt att uppnå detta. röst ska vara stark, aktiv och samstämmig i EU:s utvecklingspolitiska arbete, inklusive det humanitära arbetet. För ett optimalt genomslag av svenska utvecklingsspolitiska prioriteringar behöver påverkansarbetet bedrivas aktivt både i , på huvudstadsnivå och i samarbetsländerna. EU:s externa politik, där utvecklingspolitiken är en integrerad del, ger EU en avsevärd politisk tyngd i dialogen med tredjeland och i det multilaterala systemet. ges genom EU ökade möjligheter till globalt genomslag för grundläggande värderingar och utvecklingspolitiska prioriteringar. En viktig del av detta arbete är att slå vakt om principerna för utvecklingseffektivitet och humanitärt bistånd. Regeringen ser att EU som en stark global utvecklingspolitisk aktör har goda möjligheter att bedriva politiskt förändringsarbete, t.ex. genom dialog om känsliga frågor eller i politiskt känsliga situationer. ska därför bidra till att stärka EU som en konstruktiv och solidarisk aktör på det utvecklingspolitiska området. Utvecklingssamarbete genom multilaterala organisationer ger en viktig plattform att driva utrikespolitiska prioriteringar. få genomslag i de multilaterala organisationerna genom kombinationen av finansiella bidrag och strategiskt påverkansarbete. multilaterala organisationerna, i synnerhet FN, som en central plattform för normativ påverkan såväl globalt som regionalt och nationellt. även de multilaterala utvecklingsbankerna fungerar som krafter för normbildning och internationell rätt, policyformulering och rådgivning, krishantering, fredsfrämjande och fredsbyggande. organisationerna har en stor operativ kapacitet på landnivå som möjliggör ett effektivt användande av svenskt stöd till fattigdomsbekämpning och humanitärt arbete. utvecklingssamarbetet minskar också samordningsbördan för varje samarbetsland, vilket är i linje med internationella åtaganden om utvecklingseffektivitet och behovet av att minska antalet biståndsaktörer i partnerländer. ska ta en aktiv roll på landnivå för att driva svenska multilaterala prioriteringar gentemot de multilaterala organisationerna och för ökat samarbete och ökad samordning mellan de olika organisationerna. Regeringen verkar för att stärka och effektivisera det multilaterala utvecklingssystemet för bättre resultat. Nya globala utmaningar ställer stora krav på det multilaterala systemet och ger möjlighet att skapa ett starkare, mer sammanhållet system. Detta är särskilt angeläget för 2016/17:60 genomförandet av Agenda 2030, som manar till ökad samordning och leverans från det multilaterala systemet. FN:s utvecklingssystem har en central roll. För att kunna uppfylla de högt ställda förväntningarna krävs att FN:s utvecklingssystem moderniseras och bättre anpassas till nya utmaningar. I detta ligger att se över bl.a. FN:s utvecklingssystems funktioner, finansiering, styrning och kapacitet till effektiv uppföljning och översyn av Agenda 2030. Funktion måste vägleda arbetsfördelningen. Systemets olika delar måste verka på ett mer integrerat sätt och leverera effektiva lösningar på utmaningar som är av relevans för alla länder och grupper. ska agera proaktivt och använda ett brett, strategiskt register för påverkan och styrning. Finansieringen av det multilaterala systemet är avgörande för en framgångsrik reformprocess med en holistisk ansats där röst blir hörd. De multilaterala organisationernas grundstabilitet måste också värnas i reformarbetet. Andelen kärnstöd är särskilt viktig eftersom denna stödform skapar en plattform för strategisk dialog. Men möjligheterna till påverkan handlar om mer än finansiering. Väl så viktigt är att ha kapacitet och kompetens att löpande kunna diskutera och förhandla direkt med institutionernas företrädare så att svenska perspektiv och prioriteringar inom utvecklingssamarbetet beaktas. Regeringen lägger stor vikt vid att driva detta arbete tillsammans med likasinnade länder, samverka med civilsamhällets organisationer och verka för ett enat, samstämmigt och starkt FN. Det är viktigt med tydlig roll- och arbetsfördelning mellan de multilaterala organisationerna i syfte att undvika överlappningar samt uppnå så stora synergieffekter som möjligt. I detta sammanhang är samarbetsländernas perspektiv på synergier, koherens och komplementaritet betydelsefullt. För fortsatt legitimitet och relevans behöver även styrningen av de multilaterala utvecklingsbankerna förändras, bl.a. genom ett kontinuerligt ökat inflytande från låg- och medelinkomstländer i takt med deras ökade relativa ekonomiska storlek. De multilaterala utvecklingsbankerna har god resurseffektivitet genom att de har betydande hävstångseffekt på sina medel. I vissa fall kan reformer av de multilaterala utvecklingsbankernas finansiering och utlåning öka denna hävstångseffekt och därmed öka deras utlåningsvolym utan, eller med begränsade, tillskott av resurser från medlemsländerna. Utvecklingsbankerna har dessutom en viktig roll att spela genom att katalysera ökade finansieringsflöden från den privata sektorn. Centralt för regeringen är att reformer som säkrar resurser till låginkomstländer, värnar skuldhållbarheten i samarbetsländerna och tryggar utvecklingsbankernas finansiella stabilitet. Det multilaterala arbetet ska övergripande fokusera på att effektivt bemöta globala utmaningar. För detta krävs att de multilaterala organisationerna utvecklar samarbetsformer med civilsamhället, den privata sektorn, forskarsamhället och filantroper och anpassar verksamheten till en omvärld där andra finansiella flöden än bistånd spelar en allt större roll. ska verka för och vid behov bygga vidare på det system och de organisationer som finns och inte bidra till etablerandet av nya vertikala initiativ som riskerar en fragmentering av det multilaterala systemet. Betoningen på relevans och effektivitet i det multilaterala samarbetet ställer stora krav på uppföljning, utvärdering och god resultatredovisning samt åtgärder för effektiv resursanvändning i förhållande till målen i Agenda . Inom organisationerna finns system för intern- och externrevision, vars observationer ska följas upp. De flesta multilaterala organ har också någon form av oberoende utvärderingsfunktion, vars verksamhet ska följas och stöttas. ska vara en aktiv kravställare, driva på förbättringar och säkerställa att gjorda erfarenheter återförs i verksamheten. Möjligheten att hålla inne eller reducera bidrag ska utnyttjas när en organisation inte lever upp till övergripande mål, visar låg effektivitet eller inte förmår genomföra nödvändiga förändringar. Samverkan mellan det humanitära biståndet och det långsiktiga utvecklingssamarbetet De globala målen för hållbar utveckling har särskild betydelse för det humanitära arbetet genom kopplingen mellan utvecklingssamarbete och humanitärt arbete. långsiktiga utvecklingsinsatser för att stärka individers och samhällens motståndskraft kan minska risken för och konsekvenserna av humanitära kriser. Uppbyggnad av motståndskraft och katastrofriskreducering tas upp specifikt i de globala målen. Genom att lägga mer kraft på konfliktlösning, minskade utsläpp, klimatanpassning, katastrofriskreducering och utveckling i sviktande och katastrofdrabbade stater kan tillsammans med andra bidra till att kriser inte uppstår, att de inte blir utdragna och att de inte blir återkommande. För att bistå krisdrabbade människor på ett hållbart vis ska bidra till att humanitära aktörer och utvecklingsinriktade aktörer i högre utsträckning arbetar parallellt, snarare än i sekvens, i länder drabbade av komplexa, utdragna och återkommande kriser. Fler utvecklingsaktörer måste arbeta i humanitära kontexter för att möjliggöra att det humanitära biståndet kan fokusera på målet att rädda liv och lindra nöd. Detta kräver nära samarbete och en tydlig arbetsfördelning baserad på mandat. Gemensam analys, planering och målformulering bör eftersträvas, som de humanitära aktörernas opolitiska uppdrag ska värnas. Utvecklingssamarbetet ska i första hand vara inriktat på de länder som har störst utmaningar och brister vad gäller egna resurser, där behoven är mest omfattande och där svenskt utvecklingssamarbete har störst möjlighet att bidra till målet för utvecklingssamarbetet. Agenda 2030 tar en tydlig utgångspunkt i att inte lämna någon utanför (”leave no one behind”). Det finns behov av att regelbundet se över var det svenska utvecklingssamarbetet gör mest nytta. Val av länder ska göras utifrån en samlad bedömning och baseras på en tydlig bedömningsgrund utifrån var 2016/17:60 har särskilda förutsättningar att bedriva ett effektivt utvecklingssamarbete. Enskilda länders behov och internationella principer om utvecklingseffektivitet utgör en viktig vägledning när svenskt utvecklingssamarbete utformas. bilaterala utvecklingssamarbete ska vara fokuserat på de minst utvecklade och mest utsatta länderna. Stöd till dessa länder ges särskild uppmärksamhet i Action Agenda, där det tidigare åtagandet om att 0,15–0,av BNI ska gå till dessa länder återupprepas. Den tidigare starka kopplingen mellan låginkomstländer och människor som lever i fattigdom har luckrats upp. En snabb ekonomisk utveckling i flera tidigare låginkomstländer har lett till att en ökad andel av den globala fattigdomen återfinns i medelinkomstländer. Utvecklingssamarbetet kan därför också spela en viktig roll i medelinkomstländer även om det bör vara begränsat i finansiella termer eftersom det inte är resursbrist som är grundproblemet utan hur resurserna fördelas inom landet. kan ändå genom utvecklingssamarbetet, inte minst genom multilaterala organisationer, spela en viktig roll för att påverka eller påskynda reformarbete och bygga kapacitet till stöd för detta. Små, strategiska och katalytiska insatser kan ha stor betydelse framför allt när det gäller stöd inom demokrati och mänskliga rättigheter samt institutionsbyggnad eller insatser som stöder omställning till en mer miljö- och klimatmässigt hållbar utveckling. Trepartssamarbete som innebär att tillsammans med ett annat land genomför utvecklingssamarbete med ett tredje land (samarbetsland) kan också bidra med nya synsätt och erfarenheter för de deltagande länderna. I många fall behöver lösningar vara globala eller skapas genom samarbeten över nationsgränser. Här spelar globala och regionala insatser en viktig roll. Genom globala insatser kan påverka övergripande principer och värderingar på centrala policyområden. Regionala insatser syftar till att stärka regionalt samarbete och hitta gemensamma lösningar på gränsöverskridande problem där en regional samverkan ger bättre effekt än insatser i enskilda länder. Genom globala och regionala insatser samt stödet till multilaterala organisationer och genom EU:s utvecklingssamarbete kan på olika sätt nå människor som lever i fattigdom och som lever i förtryck också i länder där inte har något eller mycket begränsat bilateralt samarbete. Globala och regionala stöd kan också vara ett bra sätt att arbeta med frågor där det kan finnas svårigheter för aktörer att verka och arbeta effektivt på en nationell nivå. Multilaterala organisationer är särskilt viktiga i sviktande stater samt i konflikt- och postkonfliktländer. Civilsamhällets organisationer, liksom samarbete mellan myndigheter, universitet och parlament, kan spela en viktig roll, även i länder där inte har något direkt samarbete stat till stat. 9 Ett effektivt utvecklingssamarbete Svenskt utvecklingssamarbete utgår från internationellt överenskomna principer om ett effektivt utvecklingssamarbete. Principerna kommer till uttryck i såväl Parisdeklarationen (2005) och handlingsplanen från (2008) som i partnerskapet från (2011). Dessa principer är fortsatt relevanta också för genomförandet av Agenda 2030. Arbetet för utvecklingseffektivitet omfattar alla utvecklingsaktörer: stater såväl som multilaterala organisationer, civilsamhället, forskarsamhället och den privata sektorn. Inom ramen för partnerskapet från har också åtagit sig att följa överenskommelsen New for Engagement in Fragile States för den internationella dialogen för freds- och statsbyggande (International Dialogue on Peacebuilding and Statebuilding). ska värna att dessa principer följs och att de vidareutvecklas i det svenska utvecklingssamarbetet som en viktig förutsättning för planering, genomförande och uppföljning. I detta avsnitt redovisas ett urval av dessa som regeringen vill lyfta fram. Partnerländerna ansvarar för sin egen utveckling Utvecklingssamarbetet ska bidra till att stärka nationellt ansvar och ägarskap, bl.a. genom att långsiktigt stärka byggandet av nödvändiga institutioner, stödja utveckling av demokratiska processer, stärka kapaciteten för forskning och innovation samt stärka finansiell styrning och åtgärder mot korruption. På så vis skapas stegvis även bättre förutsättningar för egen resursmobilisering och för att uppnå resultat. Principen om att anpassa utvecklingssamarbetet till samarbetslandets egna utvecklingsstrategier och planer samt använda landets egna system Transparens och bred förankring är här av vikt. bilaterala utvecklingssamarbete tar sin utgångspunkt i ländernas egna strategier, planer och system för fattigdomsminskning och utveckling. Den globala samsynen kring Agenda 2030 och de nationella klimatplaner som tagits fram inom ramen för utgör en viktig bas för ländernas egna utvecklingsstrategier och planer. En följd av stärkt ägarskap är att samarbetslandet självt beslutar om varifrån och hur biståndsfinansierade varor och tjänster ska upphandlas (obundet bistånd). Det är emellertid viktigt att via dialog, kapacitetsutveckling och annat stöd möjliggöra att upphandlingen sker korrekt och att principerna i Agenda om ekonomisk, social och miljömässig hållbarhet tillämpas. därmed en högre kostnadseffektivitet och en möjlighet för partnerlandet att styra sin egen utveckling. En vägledande princip är att det svenska utvecklingssamarbetet ska vara obundet, både inom det multilaterala, regionala och bilaterala biståndet. Samarbetslandets system ska i möjligaste mån användas i hela processen för offentlig finansiell styrning. Risker med att använda systemen måste bedömas, värderas och, i den mån de inte kan accepteras, Det är viktigt att föra dialog med samarbetslandet om vad som krävs för att systemen ska kunna användas. Att använda sig av ländernas egna system kan vara särskilt svårt i sviktande stater med brister i institutioners kapacitet och legitimitet. är det i dessa länder 2016/17:60 särskilt angeläget att främja ägarskap och bidra till att utveckla nationella institutioner genom att använda dem. Givarsamordning utgör en viktig del av arbetet för ägarskap av den egna utvecklingen i partnerländerna. Genom att givare samordnar sig förenklas partnerlandets dialog med givarkretsen och hantering av det totala biståndet till landet. En stor utmaning för att partnerländerna ska kunna vara i förarsätet för sin egen utveckling är att biståndsgivarna ofta har egna prioriteringar och att samordningen med partnerlandet och mellan biståndsgivare fungerar bristfälligt. Detta gäller inte minst flera nya biståndsaktörer. ska verka för en aktiv givarsamordning och medverka aktivt i EU:s gemensamprogrammering. En förutsättning för att partnerländerna ska kunna hantera aktuella utvecklingsutmaningar och uppnå de globala målen är att deras egen kapacitet stärks. Stärkt kapacitet förbättrar möjligheterna att arbeta genom ländernas egna system och lägger grunden för varaktiga resultat som går bortom utvecklingssamarbetet. Det är också viktigt för det civila samhället som spelar en avgörande roll för utvecklingen i många länder. Kapacitetsutveckling är dessutom ett sätt att motverka korruption och att hantera risk. Kapacitetsutveckling kan ske på många olika sätt, t.ex. genom tekniskt samarbete, forskningssamarbete och utbyten, bl.a. forskarutbyte på områden där har relevant erfarenhet. Stöd till kapacitetsutveckling är en central del i genomförandet av en samstämmig och bred utvecklingspolitik. Agenda 2030 betonar partnerskapet för att åstadkomma hållbar Svenskt utvecklingssamarbete bygger allmänt på ett brett engagemang och inkluderande partnerskap mellan aktörer i , i samarbetsländer och med regionala, internationella och mellanstatliga Olika aktörers förmåga till samverkan ska stärkas. grundläggande att vi utgår från den kunskap och de erfarenheter som samlats hos aktörer inom utvecklingssamarbetet för ett effektivt genomförande och lärande. möjlighet att föra en dialog om prioriterade frågor i bilaterala sammanhang, i EU-kretsen, med andra givare och i samverkan med andra likasinnade aktörer i samarbetsländer och multilaterala och Lokala aktörer i samarbetsländerna har en avgörande roll för att säkerställa ett långsiktigt lokalt ägarskap och en kontinuitet bortom Svenska myndigheter har en viktig roll i genomförandet av utvecklingssamarbetet och bidrar till genomförandet av Agenda 2030. Svenska myndigheter efterfrågas ofta som samarbetspart i utvecklings- samarbetet mot bakgrund av sin ämnesmässiga kunskap och erfarenhet inom statsförvaltning och av att bygga starka institutioner. myndigheter har ett omfattande kontaktnät som ska tas till vara i Svenska myndigheter är, liksom det svenska civila samhället, viktiga aktörer i genomförandet av utvecklingssamarbetet. Kunskaper från utvecklingssamarbetet bidrar till att stärka myndigheternas arbete med att integrera ett utvecklingsperspektiv i den egna verksamheten i enlighet med politiken för global utveckling. kontaktytor mellan institutioner i och i samarbetsländer som skapas och vidareutvecklas, inklusive mellan parlament, kan även spela en viktig roll för varaktiga och ömsesidiga relationer bortom biståndet. Stöd till och genom det civila samhället är en viktig del av det svenska Utöver civilsamhällets organisationer som redan har en etablerad roll inom utvecklingssamarbetet har även nya aktörer potential att spela en större roll. som har demokratiska strukturer och arbetssätt kan verka självständigt och agera med legitimitet och representativitet. dessa organisationer agerar med legitimitet i relation till diskriminerade och individer och grupper som lever i fattigdom. utgör starka förändringsaktörer. Det civila samhällets samlade kunskap och erfarenheter stärker utvecklingssamarbetet. opinionsbildare och röstbärare fyller civilsamhällets organisationer en viktig funktion genom att ge förslag, granska och utkräva ansvar gentemot stater och offentliga institutioner. Genom deras förmåga att verka lokalt kan människor som lever i fattigdom och förtryck få möjlighet att själva påverka sina levnadsvillkor och utöva inflytande i politiska processer och beslut. Civilsamhällets organisationer kan därmed bidra till en demokratisk kultur och är centrala för rättighetsperspektivet. Civilsamhällets organisationer kan också fylla en viktig brobyggande funktion i förhållande till andra aktörer, inte minst till politiska partier och institutioner vars deltagande är nödvändigt för att konsolidera demokratiska förändringsprocesser som initierats av civilsamhället. Inom svenska universitet och högskolor samt forskningsinstitut finns kunskap och erfarenhet av relevans för såväl det bilaterala utvecklingssamarbetet som det multilaterala och tematiska, inom EU och i genomförandet av Agenda 2030. Det gäller forskningsbaserad kunskap inom specifika tematiska områden, och kunskap om komplexa sammanhang och samband som bl.a. förklarar fattigdomens varierande orsaker och uttryck. Ett flertal svenska universitet och högskolor har en central roll i uppbyggnaden av forskningskapacitet och hållbara forskningssystem i främst låginkomstländer. universitet och högskolor har också omfattande kunskap om organisering av högre utbildningsinstitutioner av god kvalitet och med rättssäkerhet. Samarbetena bidrar till ömsesidigt lärande som också utvecklar svensk forskning och kompetensförsörjning kring fattigdom och utsatthet i låginkomstländer och för genomförandet av globala åtaganden inom Agenda 2030. Därutöver har svenska universitet och högskolor en viktig roll för kunskaps- och institutionsuppbyggnad i utvecklingsländer inom ramen för biståndsfinansierade stipendieprogram för utländska studenter som studerar på avancerad nivå på svenska lärosäten. Samverkan med näringslivets aktörer i samarbetsländer såväl som internationellt är centralt för utveckling. Denna samverkan bidrar till att mobilisera såväl den privata sektorns initiativförmåga, kreativitet, erfarenhet och expertis som dess finansiella resurser för hållbar Näringslivet har en central roll i den ekonomiska utvecklingen och är avgörande för att skapa jobb. kapacitet är central i arbetet för att skapa nya, hållbara lösningar på Samma mål och principer gäller för samverkan med 2016/17:60 utvecklingssamarbetet. Samarbete mellan arbetsmarknadens parter där det bland annat ingår att främja social dialog är också av stor betydelse. Arbetsmarknadens parter är de organisationer som tillsammans med staterna reglerar arbetsmarknaderna. Genom att främja en social dialog där fackföreningar och arbetsgivare kan formulera, påverka och i förekommande fall genomföra nationell politik för sociala, ekonomiska och andra frågor är parterna betydelsefulla aktörer i arbetet för att uppnå målen i Agenda . På områden där det inte funnits en organisation med tydligt mandat att leda arbetet, eller områden som varit underfinansierade, kan skapandet av globala partnerkap spela en viktig roll. Specifika globala partnerskap, t.ex. Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria (GFATM), Globala forumet för migration och utveckling (GFMD), Globala partnerskapet för utbildning (GPE) och partnerskap för att begränsa klimatförändringar, har visat sig vara framgångsrika i att få en bredd av aktörer att enas kring en fråga. Globala partnerskap lämpar sig särskilt för motvindsfrågor, som kvinnors och flickors åtnjutande av SRHR, som kan vara komplicerade att driva på nationell eller regional nivå. Stärkt dialog för ökad förståelse och påverkansarbete Ett viktigt instrument i utvecklingssamarbetet är den dialog för med olika utvecklingsaktörer och genom de relationer som etableras. Detta gäller både inom det multilaterala systemet, med samarbetsländer och med aktörer inom prioriterade tematiska områden. Dialogen ska bidra till genomslag för svensk politik, till att uppnå resultat inom ramen för strategier och till en ökad utvecklingseffektivitet. De fem perspektiven är centrala i detta sammanhang. Dialogen måste vara ömsesidig och ska bidra till att och utvecklingsaktörers verksamhet är i linje med samarbetsländernas behov, prioriteringar och system. Dialog är en förutsättning för fördjupade relationer, gemensamt lärande och ett utvecklingssamarbete i linje med principerna för biståndseffektivitet. Samverkan och dialog med svenska utvecklingsaktörer, exempelvis det civila samhället, är en förutsättning för att framgångsrikt kunna driva svensk utvecklingspolitik. Öppenhet och behovet av information Transparens inom utvecklingssamarbetet är viktigt för att bidra till folklig förankring och stärkt engagemang i och i våra Genom ökad kunskap om utvecklingssamarbetet skapas förutsättningar för delaktighet i dess utformning och genomförande.