prop · H30396 · 2016-03-08 00:00:00 — I syfte att uppnå överensstämmelse med regleringen av bl.a. Prümrådsbeslutet anser regeringen att även bestämmelser om rättelse och skadestånd ska göras tillämpliga på samarbete enligt avtalet genom ändring i lag (prop. 2010/11:129 s. 86 f.). De närmare övervägandena i fråga om dessa lagändringar redovisas i avsnitt 7.2.3, 7.2.4 och 7.5. Regeringen avser att i förordning införa bestämmelser som kan behövas för att genomföra avtalet i övriga delar. Det gäller – liksom i tidigare liknande fall – t.ex. det närmare förfarandet och utpekandet av kontaktställe samt behöriga myndigheter. I vilken lag bör samarbetet enligt avtalet regleras? Den författningsreglering som krävs för att genomföra avtalet med kommer främst att rikta sig till kontaktställen och myndigheter som ska omfattas av samarbetet. Delar av internationella polisiära samarbete regleras i lagen (2000:343) och förordningen (2010:705) om internationellt polisiärt samarbete. I förarbetena till lagen uttalade regeringen att det är lämpligt att i så stor utsträckning som möjligt samla regler om internationellt polisiärt samarbete i den lagen (prop. 1999/2000:64 s. 79). Så har också skett, t.ex. när det gäller samarbetet enligt Prümrådsbeslutet. Vid genomförandet av Prümrådsbeslutet förutsågs att nya former av internationellt samarbete och informationsutbyte kommer behöva författningsregleras. Regeringen uttalade i detta sammanhang att en särskild författningsreglering för varje ny form av samarbete skulle innebära nackdelar för tillämparen och inte leda till önskvärd överskådlighet. En särlösning för varje samarbetsform skulle sannolikt även leda till en dubbelreglering av vissa frågor (prop. 2010/11:129 s. 45 Därefter har även de lagbestämmelser som ansetts krävas för att 2015/16:96 genomföra CBE-direktivet och VIS-rådsbeslutet införts i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Lagen om internationellt polisiärt samarbete är tillämplig på polisiärt samarbete mellan och andra medlemsstater i Europeiska unionen samt , , och , i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i lagen. Alla stater som omfattas av lagens tillämpningsområde deltar dock inte i samtliga samarbeten som regleras i lagen. gäller EU:s medlemsstater och de stater som anslutit sig till Schengen, dvs. , , och . Detsamma gäller för VIS-rådsbeslutet. Prümrådsbeslutet tillämpas av EU:s medlemsstater och och , medan CBE-direktivet endast gäller för EU:s medlemsstater. Vidare är 3 och 3 a §§ tillämpliga även i förhållande till andra stater än dem som anges ovan, t.ex. . Lagens tillämpning i förhållande till de uppräknade staterna begränsas således, förutom vad avser 3 och 3 a §§, av i vilken utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort åtaganden som avses i lagen. Genom att samla regler om internationellt polisiärt samarbete i lagen om internationellt polisiärt samarbete blir regleringen mer enhetlig och lättillämpad. Det innebär även fördelar att bestämmelserna inordnas i en befintlig lagstruktur. I lagen finns t.ex. redan en definition av begreppet referensuppgifter som överensstämmer med begreppets betydelse enligt avtalet. Det finns också bestämmelser som klargör förhållandet till myndigheternas registerförfattningar. Den anpassning av lagregleringen som krävs för att genomföra avtalet med bör av dessa skäl göras i lagen om internationellt polisiärt samarbete. För att inte tynga alla bestämmelser med avtalets fullständiga namn bör en definition av avtalet införas i lagen om internationellt polisiärt samarbete, på samma sätt som för en rad andra grundläggande begrepp som används i lagen. Eftersom åtskilliga bestämmelser i avtalet kommer att regleras i förordning – i huvudsak förordningen om internationellt polisiärt samarbete – bör det vidare införas en upplysningsbestämmelse om att regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, meddelar närmare föreskrifter om samarbete enligt avtalet. Enligt 28 kap. 14 § och förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. ska fingeravtryck alltid tas av den som häktats som misstänkt för brott. I vissa uppräknade fall ska fingeravtryck också tas av den som är anhållen. Om det behövs för att utreda brott på vilket fängelse kan följa, får fingeravtryck tas också av den som misstänks för brottet utan att vara anhållen eller häktad för detta samt av den som inte är misstänkt för brottet. Fingeravtryck som tagits med stöd av dessa bestämmelser av någon annan myndighet än ska i de flesta fall skyndsamt sändas till tillsammans med en beskrivning av personen. Fingeravtryck som översänds registreras i Prop. 2015/16:96 fingeravtrycksregister. I registren registreras också uppgifter om finger- avtryck som tas enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. I registren finns även fingeravtrycksuppgifter som översänts inom ramen för det internationella samarbetet, t.ex. avseende personer som är efterlysta av . Vidare innehåller registren fingeravtryck som har kommit fram vid utredning av brott och som inte kan hänföras till någon identifierbar person (spår). När ett fingeravtryck från en brottsplats jämförts med fingeravtrycken i registren utan att avtrycket har kunnat identifieras, registreras spåret i syfte att senare kunna identifiera den person som har avsatt avtrycket. I polisdatalagen (2010:361) finns bestämmelser om behandling av uppgifter i fingeravtrycksregister (4 kap. 12 och 12 a §§). Uppgifter i dessa får behandlas bl.a. för att underlätta identifieringen av personer i samband med brott och om det behövs för att fullgöra internationella åtaganden. Det huvudsakliga arbetet med analyser av fingeravtryck utförs vid Nationellt Forensiskt Centrum (NFC). NFC framkallar och säkrar spår i form av fingeravtryck på olika typer av undersökningsmaterial. förs i systemet AFIS (). Systemet används för att lagra, söka och spåra fingeravtryck. Resultaten från sökningarna i systemet efter matchande fingeravtryck verifieras manuellt av en daktylog. Särskilda gallringsbestämmelser gäller för uppgifter i fingeravtrycksregister (4 kap. 14–16 §§). Om fingeravtryck har tagits av en person på grund av misstanke om brott, får uppgifter om personen finnas kvar i registret så länge det finns uppgifter om honom eller henne i misstankeregistret eller belastningsregistret. Uppgifter i fingeravtrycksregister ska gallras senast efter det att uppgifterna om personen har gallrats ur belastningsregistret och misstankeregistret. Uppgifter om fingeravtryck som har kommit fram under utredning av brott och som hänför sig till oidentifierade personer (spår) ska enligt huvudregeln gallras senast efter registreringen och i vissa fall senast . Uppgifter i fingeravtrycksregister som behandlas för att fullgöra ett internationellt åtagande ska gallras, när uppgifterna inte längre behövs för ändamålet med behandlingen. Säkerhetspolisen, , , och får medges direktåtkomst till personuppgifter i fingeravtrycksregister (4 kap. 17 §). För samtliga myndigheter är direktåtkomsten begränsad till uppgifter om huruvida någon förekommer i sådana register (16 § polisdataförordningen [2010:1155]). 7.2.2Utbyte av fingeravtrycksuppgifter enligt nuvarande system Inom EU finns ett etablerat system med direktåtkomst till fingeravtrycksregister. Samarbetet, som sker enligt Prümrådsbeslutet, motsvarar i princip avtalet med . utbyts uppgifter om fingeravtryck även mellan och länder utanför EU och EES-området, bl.a. . 2015/16:96 Detta informationsutbyte sker dock inte genom direktåtkomst, utan på ett mer arbetskrävande sätt. När en myndighet vill söka efter fingeravtryck i skickas de relevanta fingeravtrycken tillsammans med en begäran till , Nationella Operativa Avdelningen, Internationella Enheten (SPOC). Därifrån skickas fingeravtrycken via säker e-post med en begäran om sökning till som ser till att en jämförelse görs i deras . Om en sökning i registren ger träff, skickas relevanta uppgifter via säker e-post tillbaka till SPOC, som vidarebefordrar dem till den begärande svenska myndigheten. Handläggningstiden kan variera , beroende på hur hög prioritet ärendet har och om frågan ställs på en helg eller en vardag. I de fall brottsbekämpande myndigheter i vill jämföra fingeravtryck med uppgifter i svenska register skickas en förfrågan via till SPOC som kontrollerar syftet med sökningen. Fingeravtrycken skickas därifrån med en begäran till NFC för sökning i det . Resultatet skickas sedan tillbaka till SPOC som vid träff lämnar ut fingeravtrycket och uppgifter som är knutna till detta i den mån det är tillåtet enligt svenska regler. Direktåtkomst till svenska fingeravtrycksregister Regeringens förslag: Vid samarbete enligt avtalet får ett amerikanskt kontaktställe medges direktåtkomst till referensuppgifter i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen. undantag införs från personuppgiftslagens förbud mot överföring av uppgifter till tredje land. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen, som är den enda remissinstans som yttrar sig särskilt om detta förslag, menar att det är bra att undantaget från personuppgiftslagens förbud mot överföring av uppgifter till tredje land uttrycks klart i lagstiftningen. Skälen för regeringens förslag: Tillämpningen av avtalet förutsätter att ett kontaktställe i ges direktåtkomst till referensuppgifter i svenska fingeravtrycksregister (artikel 3 och 4). För att ska leva upp till denna förpliktelse måste det införas bestämmelser som reglerar förutsättningarna för direktåtkomsten. Som framgår av avsnitt 7.1 anser regeringen att dessa bestämmelser bör ges lagform och placeras i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Bestämmelserna bör, i likhet med motsvarande bestämmelser i fråga om Prümrådsbeslutet, utformas så att det tydligt framgår att rätten till direktåtkomst endast avser referensuppgifter i svenska fingeravtrycks- register som förs med stöd av polisdatalagen. När det gäller ändamålet för uppgiftsbehandlingen får personuppgifter behandlas, om det behövs för att fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden (2 kap. 7 § 3). Vidare får uppgifter behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos utländsk myndighet eller mellan- Prop. 2015/16:96 folklig organisation (2 kap. 8 § första stycket 2). även behandling av uppgifter i fingeravtrycksregister. Utlämnande av uppgifter ur fingeravtrycksregister till myndigheter i är en behandling som alltså omfattas av polisdatalagens befintliga ändamålsbestämmelser. I begreppet direktåtkomst ligger att det inte är möjligt att ha någon kontroll över vilka av de avidentifierade uppgifterna som mottagaren vid ett visst söktillfälle tar del av och att något beslut om utlämnande av uppgifter inte fattas i varje enskilt fall. I stället måste en förhandsprövning göras av allt utlämnande som kan komma att ske genom direktåtkomst. Enligt polisdatalagen får uppgifter lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt (2 kap. 15 § andra stycket). Bestämmelsen är sekretessbrytande när det, som i detta fall, i en internationell överenskommelse finns en bindande förpliktelse för att lämna ut uppgifter (prop. 2009/10:85 s. 200). Ett genomförande av avtalet kräver att det införs ett undantag från personuppgiftslagens förbud mot att under vissa förutsättningar föra över personuppgifter till tredje land, dvs. ett land utanför EU och EES- området (33 §). Ett motsvarande förbud finns i tilläggsprotokollet till konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (dataskyddskonventionen). Enligt såväl personuppgiftslagen (35 §) som tilläggsprotokollet till dataskyddskonventionen (art. 2.2.a) är det möjligt att göra undantag från förbudet mot överföring, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse. Regeringen konstaterar att kraven för ett sådant undantag är uppfyllda. För att få en överskådlig reglering gör regeringen, i likhet med promemorian och Datainspektionen, bedömningen att undantaget bör framgå direkt av de nya bestämmelserna. 7.2.4Direktåtkomst till amerikanska fingeravtrycksregister enligt avtalet Regeringens förslag: På begäran av behöriga myndigheter får ett svenskt kontaktställe i enskilda fall genom direktåtkomst söka uppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister i syfte att utreda ett brott för vilket det enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Sökning får även ske i syfte att förebygga brottslig verksamhet som innefattar ett sådant brott. Uppgifter får behandlas endast i den utsträckning som behandlingen i motsvarande fall hade varit tillåten i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen. Det svenska kontaktstället ansvarar för att kontrollera om det mottagna fingeravtrycket stämmer överens med det fingeravtryck sökningen avsåg. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. 2015/16:96 Remissinstanserna: anser att det bör säkerställas att de svenska myndigheter som ska kunna begära sökningar kommer att anses behöriga enligt amerikanska bestämmelser. Ingen remissinstans i övrigt har yttrat sig särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Avtalet med bygger på att det är nationella kontaktställen och inte enskilda myndigheter som utbyter uppgifter. Lagförslaget innebär därför att det endast är ett svenskt kontaktställe som ges möjlighet att genom direktåtkomst få tillgång till referensuppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister. Jämfört med promemorians förslag bör det av bestämmelsen framgå att ett svenskt kontaktställe får söka uppgifter endast på begäran av behöriga myndigheter (jfr prop. 2014/2015:82 s. 33). anser att det bör säkerställas att de svenska myndigheterna kommer att anses behöriga enligt amerikanska bestämmelser. Enligt skulle det vara olyckligt ur effektivitetssynpunkt om det vid driftsättning visar sig att inte accepterar en ansökan om att få ut uppgifter från någon av myndigheterna. Regeringen delar dock inte dessa farhågor, eftersom frågan om vilka myndigheter som ska anses behöriga att begära sökningar inte regleras i avtalet, utan har lämnats till vardera parten att själv avgöra. Ett svenskt kontaktställes möjligheter att göra sökningar måste i enlighet med avtalet begränsas till enskilda fall och syftet ska vara att förebygga eller utreda brott (artikel 4.1). I promemorian föreslås att sökning ska få ske i syfte att förebygga brottslig verksamhet eller utreda brott. Arbete med att utreda brott skiljer sig åt från arbete med att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. I det förra fallet utförs arbetet med anledning av att ett konkret brott har eller misstänks ha begåtts, medan arbetet i det senare fallet utförs med anledning av misstankar om pågående brottslig verksamhet som inte kan konkretiseras eller allmänna misstankar om framtida brott, s.k. underrättelsearbete. Begreppet förebygga brott i avtalet får alltså anses avse det underrättelsearbete som brottsbekämpande myndigheter ägnar sig åt. Motsvarande tolkning har gjorts vid genomförandet av Prümrådsbeslutet och VIS- rådsbeslutet (prop. 2010/11:129 s. 110 och prop. 2014/2015:82 s. 34). Begreppet brott i avtalet ska således förstås på så sätt att det omfattar både brott och sådan brottslig verksamhet som är föremål för underrättelsearbete. Regeringen anser, i likhet med promemorian, att detta bör framgå av lagtexten. Möjligheten att göra sökningar ska i enlighet med avtalet begränsas till brott som enligt svensk rätt har ett maximistraff som är högre än fängelse. Kravet ska tillämpas vid både utredning av brott och förebyggande av brottslig verksamhet. För att tydliggöra detta bör det av lagtexten framgå att sökning får ske om det brott som utreds eller som den brottsliga verksamheten innefattar enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Därutöver begränsas möjligheten att göra sökningar även av regler som finns på området, bl.a. personuppgiftslagen och polisdatalagen. Som ytterligare krav bör därför gälla att uppgifter får behandlas endast i den utsträckning behandlingen i motsvarande fall hade varit tillåten i svenska fingeravtrycksregister. Den myndighet som har ett fingeravtryck som den vill jämföra med Prop. 2015/16:96 fingeravtryck i amerikanska register kommer i praktiken att skicka avtrycket till ett svenskt kontaktställe som utför sökningen. Kontaktstället ger sedan myndigheten besked om huruvida avtrycket förekommer i registret. Det svenska kontaktställets skyldighet att bistå behöriga svenska myndigheter med sökningar bör, som framgår av avsnitt 7.1, regleras i förordning. Även om sökningarna besvaras automatiskt, måste det verifieras manuellt att det verkligen föreligger överensstämmelse mellan det fingeravtryck som sökningen avser och det översända fingeravtrycket. Det är det svenska kontaktstället som ansvarar för den kontrollen när sökningar görs i amerikanska register (artikel 4.2). För att nå överenstämmelse med hur Prümrådsbeslutet har genomförts i svensk rätt bör detta framgå av lag. Regeringens bedömning: Det krävs inga lagändringar för att genomföra avtalets bestämmelser om efterföljande informations- Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att förut- sättningarna för det efterföljande informationsutbytet är oprecisa och innebär osäkerheter i rättssäkerhetshänseenden. övrigt yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: När ett kontaktställe i någon av staterna har genomfört en automatisk sökning och konstaterat att det sökta fingeravtrycket överensstämmer med ett avtryck i den andra statens register, kan det sökande kontaktstället ansöka om att övriga tillgängliga personuppgifter och ytterligare information med anknytning till det sökta fingeravtrycket lämnas ut (artiklarna 5 och 6). Frågan om vilka uppgifter som ska översändas regleras då uteslutande av nationell lagstiftning. Hänvisningen till nationell rätt innebär att avtalet inte kräver att uppgifter som är kopplade till fingeravtryck lämnas ut i större omfattning än vad som enligt nuvarande ordning är tillåtet enligt respektive parts nationella Som tidigare nämnts handlar avtalet alltså inte om att utöka möjligheterna att lämna ut information, utan om att skapa en effektiv och säker kanal för uppgiftsutbytet. De ”övriga tillgängliga personuppgifter” som kan komma i fråga i detta skede är i första hand namn och personuppgifter som är direkt kopplade till fingeravtrycket. ”Ytterligare information med anknytning till referensuppgifterna” avser andra uppgifter som kan förekomma om den berörda personen i polisens verksamhet. Vid träff mot ett oidentifierat fingeravtryck i ett svenskt register skulle det t.ex. kunna röra sig om information angående den brottsutredning i vilket spåret Sådan ytterligare information som avses i avtalet behandlas främst med stöd av bestämmelserna i polisdatalagen. invänder att en bestämmelse i artikel 1 i avtalet bör lagregleras. Enligt bestämmelsen ska befogenheterna enligt 2015/16:96 avtalet användas då det på grundval av särskilda omständigheter finns skäl att utreda om en berörd person har gjort sig skyldig till ett brott som omfattas av avtalet. Regeringen delar dock promemorians bedömning att denna artikel inte medför några särskilda skyldigheter för parterna och därför inte kräver några författningsändringar. anser även att innehållet i ansökan om att få del av övriga uppgifter bör regleras. Regeringen konstaterar att syftet med avtalet är att effektivisera informationsutbytet mellan länderna och ge de uppgifter som överförs ett bättre skydd. Möjligheten att lämna ut uppgifter begränsas av bl.a. polisdatalagen. Regeringen vill understryka att det vid utbyte enligt avtalet dessutom ställs krav på att brottsligheten har ett visst allvar och att avtalets dataskyddsbestämmelser tillämpas. Genomförandet av avtalet kommer alltså att innebära en skärpning av kraven i förhållande till dagens system. Om en ansökan om att ta del av övriga uppgifter inte innehåller ett tillräckligt underlag för att konstatera att förutsättningarna för utlämnande är uppfyllda, kommer den avslås. Det är därför i det sökande kontaktställets intresse att lämna en tillräcklig motivering till sin ansökan. Det saknas skäl att i lag reglera vad en ansökan ska innehålla. Regeringens bedömning: Det krävs inga lagändringar för att genomföra avtalets bestämmelser om spontant uppgiftslämnande. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt avtalet får parterna för att förebygga och utreda brott inom avtalets tillämpningsområde, i enlighet med nationell lagstiftning, översända personuppgifter till varandra utan någon föregående förfrågan, s.k. spontant uppgiftslämnande (artikel 10). Personuppgifter får sändas över i enskilda fall, om särskilda omständigheter ger anledning att anta att de personer som uppgifterna rör kommer att begå eller har begått sådana brott som omfattas av avtalet (brott med fängelse i straffskalan). Enligt avtalet kan det röra sig om aktivt deltagande i en organiserad brottslig sammanslutning eller i terroristverksamhet eller i verksamhet med anknytning till terrorism och att genomgå eller ha genomgått utbildning för att begå Formuleringarna överensstämmer i princip med dem som används i Prümrådsbeslutet, som innehåller bestämmelser om översändande av uppgifter vid misstankar om att en person kommer att göra sig skyldig Regeringen har bedömt att dessa bestämmelser inte innehåller några förpliktelser för medlemsstaterna och artikeln har inte genomförts i svensk rätt (prop. 2009/10:177 s. 7). svenskt kontaktställe för mottagande av uppgifter enligt artikeln utsetts i Redan inom ramen för det befintliga uppgiftsutbytet med är det tillåtet att utbyta uppgifter spontant. Genom avtalet uppställs ramar för hur detta utbyte ska ske. En reglering av det spontana uppgiftsutbytet, med de dataskyddsbestämmelser som följer av avtalet, är enligt Prop. 2015/16:96 regeringens uppfattning motiverad och bedöms kunna införas i I sammanhanget bör det framhållas att avtalet inte innebär en skyldighet, utan endast en möjlighet, att lämna ut uppgifter spontant. Regeringens förslag: Bestämmelserna i personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd görs tillämpliga vid behandling av personuppgifter vid samarbete enligt avtalet. Regeringens bedömning: Det behövs inte några lagändringar i övrigt i integritets- och dataskyddshänseende med anledning av genomförandet av avtalet. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget eller bedömningen. nämnden förordar att regeringen vid tillfälle låter se över om nämndens tillsynsansvar när det gäller personuppgiftsbehandling är avgränsat på anser att den personliga integriteten bör skyddas genom sekretessregler i stället för genom gallring. Skälen för regeringens förslag och bedömning Avtalets grundläggande bestämmelser om integritet och dataskydd I avtalet finns grundläggande bestämmelser om integritet och dataskydd som gäller vid både automatisk behandling av personuppgifter och sådan behandling som sker i register. Regleringen syftar till att skydda enskilda mot att personuppgifter som hanteras av myndigheterna med stöd av avtalet sprids eller hanteras på ett felaktigt sätt. Regeringen anser att efterlevnaden av avtalets dataskyddsbestämmelser är av avgörande betydelse för ett fungerande samarbete staterna emellan. Detta kommer också till särskilt uttryck i avtalet (artikel 11.1). åtar sig enligt avtalet att behandla personuppgifter korrekt och i enlighet med sina respektive lagar (artikel 11.2). Vidare ska parterna säkerställa att de personuppgifter som tillhandahålls är adekvata och relevanta i