prop · H30382 · 2016-02-02 00:00:00 — har emellertid anmält ett godkänt laboratorium, Labstat ULC i , till kommissionen, men det finns inte någon föreskrift om att detta laboratorium ska användas för att verifiera mätningar. tilläggas att flera medlemsstater inte har anmält något godkänt laborato- rium till kommissionen. Skillnaden mellan märkningsdirektivets och tobaksproduktdirektivets bestämmelser om verifiering av utsläppsmätningar är att provningslabo- ratorierna enligt tobaksproduktdirektivets bestämmelse (artikel 4.2) inte direkt eller indirekt får ägas eller kontrolleras av tobaksindustrin. sådant krav finns inte i märkningsdirektivet. I enlighet med den bedömning som gjordes vid införlivandet av märk- ningsdirektivet gör regeringen bedömningen att är den myndighet som lämpligen meddelar föreskrifter om godkända 2015/16:82 provningslaboratorier, kriterier för godkännande och övervakning av dessa. Ordningen för mätning av godkända och oberoende laboratorier kan organiseras på olika sätt. Antingen kan tillverkare och importörer själva ansvara för att mätningarna görs men att myndigheten i så fall säkerställer provningslaboratoriernas oberoende genom att föreskriva krav på ackreditering eller anvisa vilka laboratorier som kan användas eller så kan myndigheten själv utföra mätningarna. Med direktivet genomfört av medlemsstaterna kan behovet av oberoende laboratorier totalt sett också antas öka, vilket möjliggör olika samarbeten och lösningar. Uppgiften att meddela föreskrifter om godkända provningslaboratorier, kriterier för godkännande och övervakning av dessa bör därför även fortsättningsvis kunna fullgöras av med stöd av det bemyndigande som finns i 18 § tobakslagen och 2 § 3 tobaksförordningen. 5.5Rapportering av ingredienser och utsläpp 5.5.1Rapportering av ingredienser i tobaksvaror och utökade rapporteringsskyldigheter för vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak Regeringens förslag: Tillverkare och importörer av tobaksvaror ska ha en utökad rapporteringsskyldighet med krav på att utföra analyser av vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om rapportering av ingredienser och deras kvantiteter och hälsoeffekter i tobaksvaror och om utökade rapporteringsskyldigheter för vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak. En tobaksvara ska inte få tillhandahållas konsumenter på marknaden om rapporteringsskyldigheten inte är uppfylld. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att en tobaksvara eller örtprodukt för rökning inte ska få tillhandahållas konsumenter på marknaden om rapporteringsskyldigheten inte är uppfylld. Remissinstansernas synpunkter på utredningens förslag: och anser att ingrediensrapporteringssystemet EMTOC bör bli standard för att undvika onödiga kostnader. Vidare möjliggör EMTOC- systemet att företagshemligheter skyddas. Systemet bör ägas och administreras av . Tobaksfakta tillstyrker utredningens förslag om rapporteringsskyldighet men påminner om risken att blir tvungen att hantera en stor mängd data som har föga värde ur folkhälsosynpunkt. delar som utgångspunkt utredningens slutsatser vad avser rapporteringsskyldigheter. framhåller emellertid särskilt att alla recept och samtliga aspekter avseende innehållet i en tobaksprodukt är affärshemligheter. Man anser även att rapportering av ingredienser även fortsättningsvis ska ske till . Remissinstansernas synpunkter på promemorian: tillstyrker förslaget i sin helhet. har inga invändningar emot förslaget som sådant men framför att det bör förtydligas vilka som omfattas av förbudet. anser att sanktioner för tillverkare och leverantörer som inte lever upp till direktivets krav är en naturlig ordning för att uppnå regelefterlevnad såväl som konkurrensneutralitet på marknaden. JTI ser positivt på förslagen. avstyrker förslaget och menar att saluförbud vid bristande efterlevnad av rapporteringsskyldigheter inte ska gälla för snus. Detta som följd av att de anser att snus inte ska omfattas av rapporteringsskyldigheterna i direktivet. avstyrker förslagen i sin helhet med hänvisning till undantag för snus inom EU. framför att det är lämpligt att direktivets nya regler följs upp och att ickeefterlevnad leder till sanktion. delar som utgångspunkt uppfattning om att tobaksvaror som omfattas av rapporteringsskyldigheten enligt 16 § i betänkandets förslag ska förbjudas vid bristfällig rapportering. anser dock bestämt att tobaksvaran snus inte bör omfattas av direktivets rapporteringsskyldigheter. stöder förslaget om ett förbud mot att släppa ut tobaksvaror och relaterade produkter på den svenska marknaden. När det gäller kravet på rapporteringsskyldighet anser att snus bör undantas i både 16 § och 18 c §. Livsmedelsföretagen avstyrker förslagen då de inte kan anses uppfylla kraven på beredning enligt grundlagen. Skälen för regeringens förslag En utökad rapporteringsskyldighet för vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak Det finns en rapporteringsskyldighet beträffande innehållet i tobaksvaror. Enligt 16 § tobakslagen (1993:581) ska tillverkare eller importörer av tobaksvaror, i den utsträckning som föreskrivs av regeringen, till lämna uppgifter om ingredienser och kvantiteter av dessa i tobaksvaror samt om deras effekter på hälsan. En- ligt 3 § första stycket tobaksförordningen (2001:312) ska en förteckning lämnas över alla ingredienser och kvantiteter av dessa som används vid tillverkningen av varan. Vidare ska varje ingrediens anges i fallande viktordning. Det ska också finnas en förklaring med skälen till varför ingredienserna ingår i tobaksvaran, ingrediensernas funktion och kategori samt de toxikologiska uppgifterna för ingredienserna. Informationen ska enligt 3 § andra stycket tobaksförordningen spridas till konsumenter. För att möjliggöra spridningen finns det i punkten 61 i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) ett undantag från den sekretess som enligt 30 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och 9 § offentlighets- och sekretessförordningen i övrigt gäller för tillsyn enligt tobakslagen. Den nuvarande regleringen saknar emellertid bestämmelser som motsvarar tobaksproduktdirektivets krav om utökad rapporteringsskyldighet för vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak. 2015/16:82 Bestämmelserna om utökade rapporteringsskyldigheter i artikel 6 i direktivet innebär att tillverkare och importörer av cigaretter och rulltobak ska vara skyldiga att genomföra omfattande analyser av vissa tillsatser som ingår i en prioritetsförteckning och lämna uppgifter om resultatet av analyserna till de behöriga myndigheterna. Kommissionen ska anta genomförandeakter som fastställer och uppdaterar en sådan prioritetsförteckning över tillsatser. Kravet på den utökade rapporteringsskyldigheten för cigaretter och rulltobak bör införas som ett andra stycke i 16 § tobakslagen. Det bör dessutom införas ett bemyndigande i tobakslagen med en möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om kravet på analyserna och de utökade rapporteringsskyldigheterna. I tobakslagen införs ett förbud att tillhandahålla tobaksvaror till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som meddelas med stöd av 16 § tobakslagen inte är uppfyllda. Förbudet följer av artikel 23.2 i tobaksproduktdirektivet som stadgar att produkter som inte uppfyller kraven i direktivet, inbegripet de genomförandeakter och delegerade akter som föreskrivs i direktivet, inte får släppas ut på marknaden. Förslaget om att införa förbudet enligt artikel 23.2 i tobaksdirektivet följer av att det vid framtagandet av lagrådsremissen uppmärksammades att det i betänkandet Mer Gemensamma tobaksregler (SOU 2015:6) saknades förslag i två delar för att genomföra tobaksproduktdirektivet. lämnade, till följd av detta, förslag till komplettering i dessa delar i en särskild promemoria. Livsmedelsföretagen har i remissvar avstyrkt förslagen då de inte kan anses uppfylla kraven på beredning enligt grundlagen. Beredningskravets faktiska innehåll bestäms av det aktuella regeringsärendets natur. Förslagen i den särskilda promemorian är av relativt begränsad omfattning. Nämnda förslag följer direkt av tobaksdirektivets bestämmelser. Med beaktande av att genomförande av direktivet i dess övriga delar tillställts remissinstanserna vid remitteringen av betänkandet Mer gemensamma tobaksregler (SOU 2015:6) är nämnda instanser väl insatta i det EU-rättsliga regelverket på området. Mot bakgrund av sagda får remissinstanserna anses ha fått tillräcklig tid för att sätta sig in i förslaget, bilda sig en uppfattning om det och avfatta ett remissvar. Regeringen gör därför bedömningen att förslagen uppfyller beredningskraven. Möjligheten att meddela föreskrifter flyttas från förordning till myndighetsföreskrifter Den nuvarande ordningen i 16 § tobakslagen innebär att regeringen är bemyndigad att meddela föreskrifter om tillverkares och importörers skyldighet att lämna uppgifter om ingredienser och kvantiteter av dessa till . Denna ordning skiljer sig från bemyndigandet i 18 § tobakslagen, där regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om gränsvärden för skadliga ämnen som en tobaksvara får innehålla eller ge upphov till, samt om mätning och övervakning av sådana gränsvärden. meddelar med stöd av 2 § tobaksförordningen (2001:312) föreskrifter om så- Det är en rimlig utgångspunkt att den närmare utsträckningen av skyl- Prop. 2015/16:82 digheten för tillverkare och importörer att rapportera om ingredienser i tobaksvaror regleras på ett samlat sätt. De utökade rapporteringsskyldigheterna avseende vissa tillsatser bör därför regleras i föreskrifter. Till följd av detta bör även de grundläggande rapporteringsskyldigheterna avseende ingredienser kunna regleras närmare i föreskrifter, något som sker i tobaksförordningen. Bemyndigandet i 16 § tobakslagen bör därför utvidgas på så sätt att regeringen kan överlåta åt en myndighet att föreskriva om den närmare utsträckningen för tillverkare och importörer att lämna uppgifter om ingredienser i tobaksvaror och analyser av tillsatser i cigaretter och rulltobak. Som en följd av att får bemyndigande att meddela föreskrifter om i vilken utsträckning som tillverkare och importörer ska lämna uppgifter om ingredienser i tobaksvaror, bör de nuvarande bestämmelserna om detta i 3 § första stycket tobaksförordningen flyttas över till föreskrifter. Direktivets bestämmelser om utökade rapporteringsskyldigheter för vissa tillsatser innehåller bestämmelser om att medlemsstaterna får låta göra en sakkunnigbedömning av de inkomna rapporterna. har enligt regeringens uppfattning möjlighet att låta göra sådana sakkunnigbedömningar utan stöd av ett särskilt bemyndigande. Någon anledning att införa en särskild reglering kring dessa förhållanden är därför inte nödvändigt. Tobaksproduktdirektivet innehåller nya bestämmelser om rapportering av ingredienser. De nya bestämmelserna avser bl.a. tidpunkten för lämnande av uppgifter. Vidare finns det nya bestämmelser om skyldigheten att ange ingrediensers status, registrering och klassificering. Det införs också en skyldighet att ge in ett tekniskt dokument om tillsatser i cigaretter och rulltobak. Eftersom föreskrifterna om rapporteringsskyldighet enligt regeringens förslag bör överföras till föreskrifter bör även dessa krav införas i myndighetens föreskrifter. Även för rapportering av utsläpp från tobaksvaror innebär tobaksproduktdirektivets bestämmelser att tidpunkten för när rapportering ska ske ändras på motsvarande sätt som gäller för rapportering av ingredienser. Ändringen bör genomföras i föreskrifter. I 19 och 20 §§ finns hänvisningar som innebär att har ett centralt tillsynsansvar över bestämmelserna om ingrediensrapportering och den utökade rapporteringsskyldigheten och att myndigheten får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna ska följas. Hänvisningarna innebär alltså att även är ansvarig för att bedriva tillsyn över de nya materiella bestämmelserna om analyser av tillsatser i cigaretter och rulltobak. Regeringens förslag: Tillverkare och importörer av tobaksvaror ska till lämna in marknadsundersökningar, studier, uppgifter om sina försäljningsvolymer och i förekommande fall sådana sammanfattningar av marknadsundersökningar som de utför i samband med lanseringen av nya produkter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. En tobaksvara ska inte få tillhandahållas konsumenter på marknaden om rapporteringsskyldigheten inte är uppfylld. ska vara tillsynsmyndighet för den nya rapporteringsskyldigheten. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår, till skillnad från regeringen, inget bemyndigande för regeringen eller för den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. Promemorians förslag: Se avsnitt 5.5.1. Remissinstansernas synpunkter på utredningens förslag: delar inte utredningens syn att rapporteringsskyldigheten ska gälla retroaktivt, dvs. att samtliga tillgängliga och utförda marknadsundersökningar ska lämnas in vid det första rapporteringstillfället. efterfrågar ett förtydligande om vilken typ av försäljningsdata som efterfrågas för att möjliggöra inrapportering av försäljningsdata. In- rapporteringsdatumet bör vidare inte krocka med andra finansiella rapporteringsplikter. Således föreslår att senaste inrapporteringsdatum är i maj året efter att försäljningen ägt rum. påpekar att det kan vara svårt för mindre företag att fullfölja rapporteringsskyldigheten om försäljningsvolym. köper den här tjänsten och den är ofta mycket kostsam. Ett sådant här rapporteringskrav skulle således kunna påverka konkurrensen. anser att försäljningsdata bör behandlas som konfidentiell och ska behandlas som en affärshemlighet. På samma vis bör all data som samlas in via marknadsundersökningar behandlas som konkurrenskänslig information och därmed behandlas som affärshemlig information. Remissinstansernas synpunkter på promemorian: Se avsnitt 5.5.1. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i artikel 5.6 i tobaksproduktdirektivet innebär en skyldighet för tillverkare och importörer av tobaksvaror att lämna in tillgängliga interna och externa marknadsundersökningar och studier av enskilda konsumentgruppers preferenser, däribland ungdomars och nuvarande rökares, när det gäller ingredienser och utsläpp, samt sammanfattningar av eventuella marknadsundersökningar som de utför i samband med lanseringen av nya produkter. Sådana tillverkare och importörer ska vidare vara skyldiga att lämna årliga rapporter om sina försäljningsvolymer. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i tobakslagen. Av bestämmelsen i direktivet framgår att skyldigheten inte är begränsad till de marknadsundersökningar som blivit tillgängliga eller utförts under det närmast föregående kalenderåret. Vid det första rapporteringstillfället efter det att bestämmelsen träder i kraft kommer alltså tillverkare och importörer att vara skyldiga att lämna in samtliga tillgängliga och Prop. 2015/16:82 utförda marknadsundersökningar som omfattas av bestämmelsen. efter behöver sådana uppgifter om marknadsundersökningar som redan rapporterats inte rapporteras på nytt . Ett av de bakomliggande syftena med direktivets bestämmelse om skyldighet att lämna in tillgängliga marknadsundersökningar och studier av enskilda konsumentgruppers preferenser torde vara att ge de behöriga myndigheterna en tydligare bild av marknaden för tobaksvaror. De behöriga myndigheterna kan med en sådan tydligare bild bedriva en effektivare tillsynsverksamhet. Ett annat syfte är sannolikt att medlemsstaterna och kommissionen ska få ett bättre underlag för hur bestämmelserna om tobaksprodukter bör utformas . Utifrån dessa syften har bestämmelsen vissa beröringspunkter med den nuvarande bestämmelsen i 18 b § tobakslagen, som innebär en skyldighet för tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror att lämna uppgifter om kostnader för marknadsföring. Det förefaller därför lämpligt att föra in tobaksproduktdirektivets nya rapporteringsskyldigheter i anslutning till denna bestämmelse, men i en särskild paragraf. De aktuella uppgifterna bör, i likhet med som gäller enligt den näraliggande bestämmelsen i 18 b § tobakslagen, rapporteras till . I den nationella bestämmelsen som genomför direktivbestämmelsen bör det förtydligas de aktuella uppgifterna senast ska lämnas in. Det bärande skälet för en sådan reglering är att det underlättar en tillsyn över att rapporteringsskyldigheten fullföljs. Även rapporteringen av marknadsundersökningar m.m. bör ske regelbundet och , för att tydliggöra denna skyldighet för tillverkarna och importörerna. Till skillnad från utredningens förslag anser regeringen att de närmare bestämmelserna om uppgiftsskyldighet och tidpunkt för rapportering lämpligen bör genomföras i förordning eller myndighetsföreskrift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför bemyndigas att meddela föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. I tobakslagen införs ett förbud mot att tillhandahålla tobaksvaror till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som meddelas med stöd av 18 c § tobakslagen inte är uppfyllda. Förbudet följer av artikel 23.2 i tobaksproduktdirektivet som stadgar att produkter som inte uppfyller kraven i direktivet, inbegripet de genomförandeakter och delegerade akter som föreskrivs i direktivet, inte får släppas ut på marknaden. är redan tillsynsmyndighet för den näraliggande bestämmelsens i 18 b § tobakslagen och bör följaktligen även bedriva tillsyn över den nya bestämmelsen om rapportering av marknadsundersökningar m.m. 5.5.3Offentliggörande och lagring av rapporter m.m. Regeringens bedömning: Rapporterade ingredienser och analysresultat för tillsatser i cigaretter och rulltobak samt uppgifter om utsläpp bör offentliggöras av på en webbplats som sköts av myndigheten. bör också ansvara för att de uppgifter som tillverkare och importörer rapporterar till myndigheten lagras elektroniskt och hålls tillgängliga för kommissionen och för medlemsstaterna. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Yrkesföreningar mot Tobak ser en fara med att ska rapportera på sin hemsida de uppgifter de fått från tobaksindustrin om deras produkter. Risken är uppenbar att dessa insamlade uppgifter kommer att verka som annonser för produkterna om de offentliggörs på Folkhälsomyndigheternas hemsida. anser inte att det bör vara nödvändigt att dela uppgifter om ingredienser i snus som de ska rapportera till med andra medlemsstater och/eller kommissionen då produkten i fråga inte säljs i övriga 27 medlemsstater. föreslår att det ska ges möjlighet för att på begäran få del av uppgifter om försäljningsvolym då det på tobaksmarknaden förekommer ett relativt omfattande skattefusk. Att få en heltäckande bild av marknaden vad gäller försäljningar och logistikflöden skulle vara av värde för i deras arbete. Skälen för regeringens bedömning: Den nuvarande bestämmelsen i 3 § andra stycket tobaksförordningen innebär att ska sprida de uppgifter om ingredienser i tobaksvaror som tillverkare och importörer av tobaksvaror har lämnat in till myndigheten. Genom bestämmelsen i artikel 5.4 i tobaksproduktdirektivet utökas skyldigheten att offentliggöra information till att även omfatta rapporterade utsläpp från tobaksvaror och resultat av analyser av sådana tillsatser i cigaretter och rulltobak som ingår i den prioritetsförteckning som kommissionen ska ta fram. bör därför få ansvaret för att offentliggöra även dessa uppgifter. Den nuvarande bestämmelsen i 3 § andra stycket tobaksförordningen innebär att ska ”sprida” informationen till konsumenter. I artikel 5.4 i tobaksproduktdirektivet används emellertid inte uttrycket sprida. I stället anges att informationen ska offentliggöras på en webbplats. sprider informationen genom att publicera den på sin webbplats. I praktiken kan alltså anses delvis uppfylla tobaksproduktdirektivets krav. Begreppen att sprida information och att offentliggöra informationen är emellertid inte nödvändigtvis synonyma. Det finns därför skäl att anpassa lydelsen av bestämmelsen i förordningen för att närmare överensstämma med direktivtexten. Detta innebär att skyldigheten att sprida informationen ändras till en skyldighet att offentliggöra informationen på en webbplats. En motsvarande ändring behöver då göras i bilagan till sekretessförordningen, där det finns bestämmelser om sekretess för tillsynsverksamhet. I tobaksproduktdirektivet anges att medlemsstaterna elektroniskt ska lagra alla de uppgifter som tillverkare och importörer av tobaksvaror enligt direktivet ska rapportera, alltså även uppgifter om marknadsundersökningar m.m. (se 5.5.1 och 5.5.2). Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att kommissionen och andra medlemsstater har tillgång till uppgifterna. gäller enligt bestämmelsen i 4 § tobaksförordningen att har en skyldighet att skicka viss in- formation till kommissionen. Skyldigheten att lagra uppgifter och att Prop. 2015/16:82 hålla dessa tillgängliga för kommissionen och andra medlemsstater bör fortsatt ligga på . Trots att försäljning av snus är förbjudet i EU har detta inte hindrat att snus har påverkats av regleringen av tobaksvaror i EU. Det tidigare direktivet 2001/37/EG, det s.k. märkningsdirektivet, innehöll bland annat krav på hälsovarning för snus samt krav på ingrediensrapportering. Den ingrediensrapportering som gjordes i medlemstaterna skulle också rapporteras till kommissionen. delar följaktligen med stöd av 4 § tobaksförordningen information om ingrediensrapportering från tillverkare och importörer av snus med kommissionen. har framfört önskemål om att få del av rapporterade uppgifter om försäljningsvolym för att motverka skattefusk. En sådan möjlighet utgör inget krav i direktivet och behöver därför inte särskilt tillgodoses vid genomförandet av tobaksproduktdirektivet. I den utsträckning som det finns ett sådant behov och detta inte kan tillgodoses på annat sätt kan det finnas anledning för regeringen att återkomma till frågan. 5.6Reglering av ingredienser i tobaksvaror Regeringens förslag: Cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak och tobaksvaror innehållande vissa tillsatser förbjuds. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka cigaretter och vilken rulltobak som ska anses ha karakteristisk smak och vilka tillsatser i tobaksvaror som ska förbjudas. ska vara tillsynsmyndighet för innehållsregleringen av tobaksprodukter. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i och i anser att vattenpipstobakens ingredienser bör regleras så den inte innehåller lockande smaker för barn och ungdomar. Detsamma borde också gälla andra hos klassade röktobaksprodukter. i och i påpekar att även cigarrer och cigariller har börjat smaksättas med t.ex. choklad och vanilj. De anser att det vore enklare att redan nu förbjuda tillsats av alla smaker som kan tänkas rikta sig särskilt till ungdomar i alla tobaksvaror. Tobaksfakta och Smart Ungdom tillstyrker förbudet mot tillsatser men menar att förbudet borde omfatta tillsatser i snus då den frågan omfattas av WHO:s ramkonvention om tobakskontroll. och lyfter fram problemet med att avgöra vad som är en karakteristisk smak. anser att förslaget om innehållsreglering är ingripande. Det finns en risk för att bedömningarna som självständigt ska göra beträffande vilka ingredienser som innebär karakteristisk smak och ska 2015/16:82 förbjudas, kan uppfattas som godtyckliga. Om medlemsländerna gör olika bedömningar kan det få oönskade effekter för konkurrensen. Skälen för regeringens förslag: Tobaksdirektivets bestämmelser om reglering av ingredienser och tillsatser finns artikel 7 i direktivet.