prop · H303125 · 2016-03-08 00:00:00 — Det bör därför finnas en möjlighet att undantagsvis bestämma att betalningarna i stället ska göras direkt till borgenärerna. För att understryka att det handlar om undantagsfall och att huvudregeln är att betalningarna sker via betalningsförmedlingen bör det krävas särskilda skäl för att betalning ska ske på annat sätt. Möjligheten att betala direkt till borgenären ska aldrig vara ett frivilligt alternativ för gäldenären, utan det bör krävas att detta bestäms och tydligt framgår av beslutet om skuldsanering. Regeringens förslag: ska ansvara för betalningsförmedlingen. skuldsaneringsutrednings förslag: Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, inklusive Kronofogde- myndigheten, tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens 2015/16:125 Skälen för regeringens förslag: Frågan är till vem gäldenären lämpligen bör göra inbetalningar och i första hand om betalningsförmed- lingen ska ske i offentlig eller privat regi. Även om det kan finnas fördelar med en privat lösning, t.ex. att det redan finns privata alternativ som skulle kunna driftsätta en förmed- lingstjänst relativt omgående, anser regeringen att det också finns be- tydande nackdelar. En privat lösning förutsätter i princip att det blir fråga om ett frivilligt arrangemang och att samtliga borgenärer accepterar att betalningarna sköts i privat regi. Förmedlingsorganet kan komma att hantera en stor mängd information om borgenärskollektivet, vilket för vissa företag kan uppfattas som känsligt ur konkurrenssynpunkt. Frågan om hur inbetalda medel ska kunna skyddas t.ex. från obehörig hantering från det privata företaget eller vid en konkurs måste också lösas. De flesta borgenärer som utredningen har varit i kontakt med har varit tveksamma eller negativa till en betalningsförmedling som hanteras av ett enskilt privat organ. Inte heller remissinstanserna uttrycker önskemål om en förmedling i privat regi. I stället anser regeringen att en lösning i offentlig regi med Krono- fogdemyndigheten som ansvarig huvudman framstår som den mest ändamålsenliga lösningen. Myndigheten har redan stor kunskap om gäldenärerna och skuldsaneringsinstitutet. I andra delar av sin verk- samhet har myndigheten även erfarenhet av fördelning av medel till borgenärer. Vid skuldsaneringsreform ansåg regeringen att en ordning med som betalningsförmedling skulle innebära både praktiska och principiella svårigheter, bl.a. eftersom det skulle krävas en tämligen omfattande reglering om myndighetens hantering av enskildas medel (prop. 2005/06:124 s. 51). Utredningen har tagit ställning till de frågor som blir aktuella om blir betalningsförmedling. Det handlar bl.a. om kostnader och finansiering av verksamheten, skyddet för inbetalda medel och fördelning och utbetalning till borgenärerna. I motsats till tidigare anser regeringen därför att det nu finns ett tillräckligt underlag för att lösa dessa frågor på ett tillfredsställande sätt. Till detta kommer att själv har förklarat sig villig att åta sig upp- draget. Det är inte heller någon av remissinstanserna som invänder mot att blir den som anförtros uppgiften att hantera betalningsförmedlingen. Mot denna bakgrund anser regeringen att bör ansvara för betalningsförmedlingen. Vissa aspekter av nya Regeringens förslag: För att ska kunna utföra uppgiften som betalningsförmedlare ska uppgifter om beslut, betalning, redovisning och övriga åtgärder vad gäller gäldenärens betalningar få behandlas i myndighetens skuldsaneringsdatabas. ska för finansieringen av förmedlings- verksamheten ta ut en årlig avgift, som ska belasta gäldenärens betal- ningsutrymme och anges i beslutet om skuldsanering. Regeringen ska få meddela föreskrifter om storleken på den avgift som ska ta ut för betalningsförmedlingen. Regeringens bedömning: bör ges i upp- gift att löpande kontrollera att gäldenären sköter sina betalningar. skuldsaneringsutrednings förslag och bedömning: Utred- ningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte något bemyndigande för regeringen att bestämma avgiftens storlek. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens förslag och bedömning eller har inga invändningar mot dem. avstyrker förslaget att det för betalningsförmedlingen ska tas ut en avgift. Enligt tingsrättens mening ska offentlig verksamhet endast i undantagsfall vara avgiftsfinansierad. avstyrker förslaget om en betalningsförmedling eftersom det belastar gäldenärens betalningsutrymme, vilket drabbar borgenärskollektivet i form av minskad utdelning i skuldsaneringen och anser att om avsikten är att införa en service för gäldenärerna bör kostnaden för betalnings- förmedlingen rimligen främst bäras av staten. Skälen för regeringens förslag och bedömning nya roll som betalningsförmedling till vilken gäldenären betalar frivilligt kommer att skilja sig från och ha ett annat syfte än myndighetens verkställande verksamhet. En utgångspunkt vid upprättandet av betalningsförmedlingstjänsten bör därför vara att denna ska hållas åtskild från den verkställande verksamheten och att det klar- görs hur de olika verksamheterna förhåller sig till varandra. Liksom utredningen anser regeringen att betalningsförmedlingen bör ingå som en del i myndighetens skuldsaneringsverksamhet. För hante- ringen av uppgifter med hjälp av automatiserad databehandling inom betalningsförmedlingen krävs att lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet kompletteras. Det bör införas en bestämmelse som gör det tillåtet att i skuldsaneringsdatabasen även hantera uppgifter om beslut, betalning, redovisning och övriga åtgärder vad gäller gäldenärens inbetalningar till förmedlingsverksam- heten. 2015/16:125 Kontrollen över gäldenärens betalningar Enligt den nuvarande ordningen har inte någon möjlighet att kontrollera om en gäldenär följer betalningsplanen och betalar till borgenärerna . Om betalningar uteblir, får borgenärerna själva reagera och t.ex. begära omprövning. Enligt förslaget med Krono- fogdemyndigheten som betalningsförmedlare kommer borgenärerna enbart att få utbetalning en gång (se avsnitt 5.5.4). Om borgenärerna inte uppmärksammas på ett annat sätt, kommer de därför inte få reda på om gäldenären sköter sina månadsvisa inbetalningar förrän vid utbetalningen. Information om gäldenärens betalningar kommer dock att finnas tillgänglig hos och för och frågan är om bör reagera vid sen, utebliven eller delvis betalning. En förutsättning för att skuldsaneringsinstitutet ska vara framgångsrikt är att det har förtroende bland borgenärerna. En lösning enligt vilken borgenärerna inte uppmärksammas på gäldenärens bristande betalning förrän i samband med den årliga utbetalningen kan därför inte anses tillfredsställande. Dessutom skulle en sådan lösning riskera att drabba även gäldenären, eftersom risken för att skuldsaneringen upphävs vid en omprövning ökar om gäldenären misskött sina betalningar . Det är därför, enligt regeringens mening, lämpligt att det finns goda möjligheter att löpande kontrollera hur betalningarna genomförs och att både gäldenären och borgenärer uppmärksammas vid missköt- samhet eller andra brister vid betalningarna. På så vis ges borgenärerna bättre förutsättningar att följa skuldsaneringen och bedöma om det på grund av bristande inbetalningar finns anledning att ansöka om om- prövning. En sådan kontakt är också bra om gäldenären av misstag har betalat in pengar direkt till någon borgenär i stället för till Krono- fogdemyndigheten. Sådana misstag kan då upp. Regeringen avser därför att i förordning föreskriva om kontroll av gäldenärens betalningar och om hur gäldenären och borgenärerna ska underrättas vid utebliven betalning. Gäldenären och borgenären har möjlighet att själva begära ut uppgifter om inbetalningarna till betalningsförmedlingen. Därutöver kan det finnas anledning att framöver överväga en möjlighet för parterna att – på ett säkert sätt – få direkt- tillgång till kontoinformation, för att själva kunna kontrollera att betal- ningar kommer in på kontot och att betalningsplanen följs. Betalningsförmedlingen kommer att innebära en kostnad för Krono- fogdemyndigheten, dels för utveckling av system, dels för driften av verksamheten. Utredningen föreslår att kostnaden finansieras av en avgift. och invänder mot att förmedlingen avgiftsbeläggs. avstyrker för- slaget eftersom det belastar gäldenärens betalningsutrymme och anser att om avsikten är att införa en service för gäldenären bör kostnaden rim- ligen bäras av staten. Tingsrätten anser att offentlig verksamhet endast i särskilda undantagsfall ska vara avgiftsbelagd och menar att skuld- sanering inte är ett sådant fall. Inrättandet av en betalningsförmedling förväntas medföra nytta för Prop. 2015/16:125 både gäldenärer och borgenärer. Borgenärerna slipper en stor del av hanteringen av skuldsaneringsbetalningarna, t.ex. kontroll av om betalning har skett. Kostnaderna för mottagandet av betalningar kommer också att minska när borgenärerna slipper ta emot mindre betalningar . roll som förmedlare av betal- ningar bygger också på att skuldsaneringsförfarandet är frivilligt för gäldenären, till skillnad från t.ex. myndighetens exekutiva verksamhet. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är rimligt att Kronofogde- myndigheten ska kunna ta ut en avgift för denna service. Regeringen föreslår därför att myndigheten ska ha rätt att ta ut en avgift för förmedlingsverksamheten och att avgiften ska anges i beslutet om skuldsanering och därmed belasta gäldenärens betalningsutrymme. Regeringen bör ges bemyndigande att meddela föreskrifter om avgiftens storlek. Naturligtvis kan det inte bli aktuellt med någon avgift om gäldenären inte har något betalningsutrymme. Någon förmedlingsverksamhet kommer då inte heller att behöva utnyttjas. Om gäldenären inte betalar in avgiften, alternativt betalar in ett för lågt belopp, bör inte ha möjlighet att avkräva avgiften. Utbetalning till borgenärerna ska dock ske först sedan avgiften för förmedlingstjänsten blivit fullt betald. Om avgiften inte blir betald, missköter gäldenären alltså även sina betalningar till borgenärerna. I en sådan situation kan beslutet om skuldsanering upphävas eller ändras (48 § i förslaget till ny skuldsaneringslag). 5.5.4Kronofogdemyndighetens hantering av inbetalda medel Regeringens förslag: Gäldenären ska betala till betalningsförmed- lingen, även om beslutet om betalning inte har fått laga kraft. Vid in- betalning ska gäldenären förlora rådigheten över medlen. Krono- fogdemyndigheten ska genast placera medlen på ett räntebärande konto avsett för ändamålet. Inbetalda medel som tillhör gäldenären ska inte kunna utmätas eller tas i anspråk för verkställighet av ett beslut om betalningssäkring. Inbetalda medel ska tillfalla borgenärerna, när beslutet om skuld- sanering har fått laga kraft och avräkning gjorts för den avgift som ska tas ut för betalningsförmedlingstjänsten. Inbetalda medel som tillhör borgenärerna jämte ränta ska betalas ut en gång . Om ett beslut om skuldsanering upphävs innan det har fått laga kraft eller förfarandet avbryts genom att ansökan avslås eller avvisas eller ärendet avskrivs efter återkallelse, ska inbetalda medel återbetalas till gäldenären. Om en pågående utmätning har avbrutits på grund av att skuldsanering inletts, ska i stället medlen fördelas på de fordringar för vilka utmätningen pågick. Ett beslut om skuldsanering ska vara verkställbart när det har fått laga kraft. Verkställighet får inte avse annat än vad som redan skulle ha betalats ut till borgenären enligt beslutet om skuldsanering. skuldsaneringsutrednings förslag: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag när det gäller placering av medlen på ett ränte- bärande konto har en något annorlunda lagteknisk utformning. Utred- ningen lämnar inte något förslag om att inbetalda medel ska vara skyddade från att tas i anspråk för verkställighet av ett beslut om betalningssäkring. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens förslag eller har inga invändningar mot dem. Hovrätten över och anser att det bör framgå enligt vilka regler – skuld- saneringslagen eller förmånsrättslagen (1970:979) – som fördelningen av medlen ska ske till utmätningsborgenärerna om en ansökan avslås, av- visas eller avskrivs. Hovrätten påpekar också att utredningen inte tar upp frågan om hur återbetalning av medel som gäldenären har betalat direkt till en borgenär ska hanteras. efterlyser en närmare analys av vad som gäller om gäldenären är solidariskt betalningsskyldig. Några remissinstanser, bl.a. , kommun och Stiftelsen , menar att borgenärerna bör få betalt oftare än en gång . anser att gäldenärens betalningar ska avskiljas och sättas på räntebärande konto redan när pengarna betalas in. Vidare pekar nämnden på att det saknas en bestämmelse om hur medel som innestår hos ska fördelas i de fall skuldsaneringen upphävs efter omprövning. Skälen för regeringens förslag Äganderätten till och skyddet för inbetalda medel En invändning mot det förslag om uppsamlingskonto i bank som över- vägdes vid skuldsaneringsreform var att gäldenären skulle ha fri dispositionsrätt till medlen på kontot. Det befarades att gäldenären skulle kunna frestas till att använda pengarna själv och därmed riskera skuld- saneringen. För att undvika detta föreslår regeringen att gäldenären fråntas möj- ligheten att disponera över medlen i och med att betalning sker till . Trots att gäldenären frivilligt betalar in pengar- na, kommer det inte vara möjligt för honom eller henne att ta ut pengarna igen. Betalningen till får alltså samma verkan för gäldenären som om gäldenären hade betalat direkt till borgenärerna enligt hittillsvarande ordning. Ur borgenärernas synvinkel är det viktigt att medlen som betalats in till är skyddade från utmätning. I annat fall kan borgenärer vars skulder inte omfattas av skuldsaneringen få tillgång till pengar som är avsedda för skuldsaneringsborgenärerna. Det kan handla om t.ex. nytillkomna skulder som förfallit till betalning. Om inbetalade medel inte är skyddade från utmätning, riskerar hela syftet med skuld- saneringen att gå förlorat. Samma risk finns om inte medlen är skyddade från att tas i anspråk för verkställighet av ett beslut om betalningssäkring. Regeringen föreslår därför att de medel som gäldenären betalar in till förmedlingstjänsten ska vara skyddade från utmätning och från att tas i anspråk för verkställighet av ett beslut om betalningssäkring. Utredningen föreslår att de medel som betalas in av gäldenären till- faller borgenärerna i och med beslutet om skuldsanering och att Krono- fogdemyndigheten i samband med det ska avskilja medlen på ett särskilt räntebärande konto för borgenärernas räkning. Regeringen instämmer i huvudsak i utredningens förslag. Emellertid anser regeringen att det tydligare bör framgå att medlen inte tillfaller borgenärerna förrän efter det att räknat av den avgift som ska tas ut av gäldenären för hanteringen av hans eller hennes betalningar. Vidare anser regeringen att genast ska placera medlen på ett räntebärande konto, och inte först avvakta ett slutligt beslut om skuld- sanering. Eftersom borgenärerna inte heller bör ha rätt till medlen, inklusive ränta, förrän beslutet om skuldsanering har fått laga kraft (se nedan), bör lagtexten utformas på ett annat sätt än vad utredningen föreslår. Om en skuldsanering som har fått laga kraft senare upphävs, ska de medel som redan är inbetalda till ändå tillfalla de borgenärer som är beviljade betalning enligt beslutet om skuld- sanering. Detta överensstämmer med vad som gäller för medel som har betalats direkt till borgenärerna under en skuldsanering som senare upphävs. Eftersom borgenärerna får behålla medlen ska skulderna skrivas ned med motsvarande belopp. Någon särskild bestämmelse om hur inbetalda medel ska fördelas om ett beslut om skuldsanering upp- hävs, vilket diskuteras av , behövs sålunda inte. Om pengar har betalats in men beslutet om skuldsanering senare upphävs efter överklagande, bör i stället de inbetalda medlen betalas tillbaka till gäldenären. Eftersom ingen skuldsanering då kommit till stånd framstår det, enligt regeringens mening, inte som skäligt att medlen ska tillkomma skuldsaneringsborgenärerna. Detsamma bör gälla om gäldenären har betalt in pengar enligt inledandebeslutet (se avsnitt 5.6.2), men förfarandet sedan avbryts genom att ansökan avslås eller avvisas eller ärendet avskrivs efter återkallelse. Ett avslagsbeslut kan fattas när som helst under handläggningen av ärendet och det är därför inte säkert att det vid avslagsbeslutet finns tillräcklig utredning om samtliga borgenärer (se 16 och 24 §§ i förslaget till ny skuldsaneringslag). Det finns givetvis inget som hindrar att en borgenär begär utmätning av medlen så snart de har betalats tillbaka till gäldenären. Utbetalning till gäldenären bör ske först när beslutet om avslag, av- visning eller avskrivning har fått laga kraft. Genom en sådan lösning finns pengarna alltjämt kvar om gäldenären överklagar beslutet och skuldsanering beviljas i högre instans. Gäldenären bör emellertid inte få del av medlen om en tidigare ut- mätning har avbrutits på grund av inledandebeslutet (jfr 22 § skuldsaneringslag). I en sådan situation bör i stället de inbetalda medlen fördelas på de fordringar för vilka utmätningen pågick. De inbetalda medlen ska då inte fördelas enligt förslaget till ny skuldsaneringslag, utan i stället ska de fördelas mellan de ursprungliga utmätningsborgenärerna i enlighet med reglerna för utmätningen. Eventuellt överskott återgår till gäldenären. Genom en sådan ordning påverkas utmätningsborgenärerna mindre av att gäldenären är fredad från utmätning under handläggningen av skuldsaneringsärendet, något som påpekats för utredningen vid dess 2015/16:125 samråd. Även en sådan utbetalning bör ske först sedan beslutet om avslag, avvisning eller avskrivning har fått laga kraft. Om det i beslutet om skuldsanering har bestämts att betalning ska ske direkt till borgenärerna, bör det inte finnas någon möjlighet att betala tillbaka medlen till gäldenären om ett beslut om skuldsanering upphävs efter överklagande. I en sådan situation innebär nämligen betalningen till borgenären att gäldenären inte enbart förlorar rådigheten över dem. Betalningen innebär även att medlen tillkommer borgenären. Några särskilda regler om detta, vilket efterfrågas av Hovrätten över och , behövs inte enligt regeringens mening. Fördelning av medlen och utbetalning till borgenärerna Regeringens förslag med som betalnings- förmedlare innebär att det vid ett beslut om skuldsanering ska anges ett månatligt belopp som gäldenären ska betala (se avsnitt 5.6 om betal- ningsplanens utformning). Det ska också, liksom enligt nuvarande ord- ning, anges när och hur betalning ska ske. Även betalningsskyldigheten för avgiften för fördelningsverksamhet ska framgå av beslutet om skuldsanering. Precis som bör det i sam- band med beslutet om skuldsanering också bestämmas vilket belopp som ska fördelas mellan de borgenärer vars fordringar omfattas av skuld- saneringen. Det belopp som ska fördelas mellan borgenärerna utgörs av de medel som gäldenären ska betala med avdrag för den avgift som ska tas ut för betalningsförmedlingstjänsten. Till beloppet kommer sedan upplupen ränta på inbetalda medel. Vidare bör det, i enlighet med nuvarande ordning (9 § tredje stycket skuldsaneringslag), bestämmas hur fördelningen av beloppet ska ske mellan de betalningsberättigade borgenärerna. Fördelningen utgår enligt den procentsats som anger hur mycket av skuldsanerings- fordringarnas belopp som kvarstår. Det som ska bestämmas är alltså hur stor procentandel av varje fordran som gäldenären ska betala. Regeringen föreslår vidare att utbetalning till borgenärerna ska ske en gång . Några remissinstanser, bl.a. och Stiftelsen , menar att betalningar till borgenärerna bör ske oftare än en gång . En sådan lösning skulle dock, enligt regeringens bedömning, bli alltför komplicerad och kostsam. Med årsvisa utbetalningar slipper borgenärerna dessutom kostnader för mottagandet av många små belopp. När utbetalning ska ske och hur mycket varje borgenär ska få betalt bör också framgå av beslutet om skuldsanering. Oavsett vad som bestämts, bör den första utbetalningen inte ske före det att beslutet om skuldsanering har fått laga kraft. Borgenärerna får alltså inte del av några betalningar förrän det slutliga beslutet om skuldsanering har fått laga kraft. En annan ordning hade inneburit en risk för felaktiga utbetal- ningar, eftersom det före det slutliga beslutet inte är bestämt vilka borge- närer som ska omfattas av skuldsaneringen. efterlyser en närmare analys av vad som gäller om gäldenären är solidariskt betalningsskyldig. Den nya ordningen innebär emellertid inte någon ändring beträffande hanteringen av skulder där gäldenären är solidariskt betalningsskyldig eller har en borgensman. En inbetalning av gäldenären till förmedlingstjänsten innebär nämligen i praktiken en betalning till borgenären. Om inte informeras om annat, ska således de inbetalda medlen betalas ut till den ursprungliga borgenären. Eventuella regresskrav får sedan hanteras av de berörda parterna. Verkställighet av beslutet om skuldsanering Den nuvarande ordningen innebär att ett beslut om skuldsanering får verkställas trots att det inte har fått laga kraft (37 § skuld- saneringslag). Det innebär dels att gäldenärens betalningar ska inledas direkt när skuldsanering slutligt beslutas, dels att borgenären har rätt att begära verkställighet om betalningar uteblir och att borgenären har den rätten efter beslutets meddelande. En borgenär har getts möjligheten att begära verkställighet eftersom det inte alltid kan anses vara till borgenärens fördel att begära omprövning (prop. 1993/94:123 s. 163). Regeln om omedelbar verkställighet infördes för att tillgodose kritik från borgenärshåll om att de riskerar att gå miste om medel som annars hade varit tillgängliga för utmätning (se prop. 2005/06:124 s. 56). När det gäller gäldenärens betalningar, som alltså fortsättningsvis ska ske till betalningsförmedlingen i stället för direkt till borgenärerna, bör gäldenären även framöver vara skyldig att betala trots att beslutet inte fått laga kraft. Vidare finns det enligt regeringens mening skäl för att en borgenär även fortsättningsvis ska kunna begära verkställighet av ett beslut om skuldsanering. Om en gäldenär inte har betalat in till förmedlingen i enlighet med vad som beslutats, bör borgenären ha möjlighet att på detta sätt få gäldenären att göra rätt för sig. Som anges ovan innebär borgenärens rätt att begära verkställighet att denne ges möjlighet att välja det alternativ – omprövning eller verkställighet – som anses mest för- delaktigt i det enskilda fallet. Frågan blir sedan om en borgenär alltjämt ska kunna begära verk- ställighet trots att beslutet inte har fått laga kraft. Utredningen anser i denna del att verkställighet inte ska kunna begäras förrän tidigast i samband med att borgenären ska få sina pengar utbetalda från betal- ningsförmedlingen. Det finns goda skäl för en sådan lösning. Ingen remissinstans invänder heller mot den. Genom att verkställighet inte får ske förrän i samband med Krono- fogdemyndighetens årsvisa utbetalning åstadkoms en ordning enligt vilken skuldsaneringsborgenärerna gemensamt får dela på ett så stort belopp som möjligt. Till detta kommer att betalningsplanen i fort- sättningen inte ska innehålla uppgifter om vilket belopp som gäldenären ska betala till respektive borgenär. Före tidpunkten för utbetalningen kommer det därför inte alltid att stå klart för borgenären hur mycket som gäldenären har betalat för lite till varje borgenär. Regeringen anser därför sammantaget att borgenären bör ha möjlighet att begära verkställighet av beslutet om skuldsanering först i samband med den årsvisa utbetalningen.