prop · H30383 · 2016-01-26 00:00:00 — Regeringens proposition 2015/16:83 Genomförande av EU:s direktiv om Regeringen överlämnar denna proposition till . Ett direktiv om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning har antagits av EU. Avsikten med direktivet är att bättre bekämpa förfalskning av euron och andra valutor samt säkerställa ett bättre samarbete mot förfalskningsbrotten. Direktivet ersätter ett tidigare rambeslut på samma område och innehåller bestämmelser om bl.a. straffbara gärningar, påföljder, domsrätt och utredningsverktyg. För att genomföra direktivet föreslår regeringen att maximistraffet för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, höjs till fängelse . Lagändringen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i ......................................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Genomförande av direktivet.............................................................. Allmänt om hur direktivet bör genomföras i svensk Påföljder för fysiska personer............................................. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... och rådets direktiv /62/EU ....... Rättelse av och rådets direktiv 2014/62/EU ...................................................................... Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ...... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i . 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs1 att 14 kap. 7 § ska ha följande lydelse. Den som anskaffar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar eller tar annan liknande befattning med falsk sedel eller falskt mynt som avses i 6 §, med uppsåt att det förfalskade ska prånglas ut, döms för olovlig befattning med falska pengar till fängelse i högst . Är brottet ringa, döms till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och fängelse i lägst och Denna lag träder i kraft . 1Jfr och rådets direktiv /62/EU av om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut /383/RIF, i den ursprungliga lydelsen. 2Senaste lydelse 2013:425. 3 Ärendet och dess beredning antogs inom en konvention för bekämpande av penningförfalskning. Avsikten med konventionen var att förbättra det internationella samarbetet för att förebygga, utreda och lagföra penningförfalskning och utprångling av falska pengar. antog Europeiska unionens råd för rättsliga och inrikes frågor en resolution om förstärkning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. Enligt resolutionen ska bestämmelserna konvention utgöra en gemensam minimistandard för det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i EU:s medlemsstater. Därefter antogs ett rambeslut för att komplettera bestämmelserna konvention, rådets rambeslut /383/RIF av om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. Rambeslutet ställde bl.a. krav på att medlemsstaterna ska kriminalisera framställande och hantering av falska pengar liksom anstiftan, medhjälp och försök därtill. Rambeslutet reglerade även vilka straffrättsliga påföljder som gärningarna skulle kunna leda till och det innehöll bestämmelser om ansvar och sanktioner för juridiska personer och om domsrätt. godkände konventionen och utkastet till rambeslut (prop. 1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217). För att genomföra konventionen och rambeslutet infördes ett nytt brott, olovlig befattning med falska pengar. Försök till det nya brottet bestående i försök till anskaffande eller mottagande av falska pengar kriminaliserades också. Dessutom utvidgades det straffbara området när det gäller sedlar och mynt till att omfatta sedlar och mynt som är beslutade men som inte har givits ut. I samma lagstiftningsärende infördes dessutom en bestämmelse om domsrätt för penningförfalskning samt försök därtill som begåtts utom riket, oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten, vilket innebar att kravet på dubbel straffbarhet slopades (prop. 2000/01:40, bet. 2000/01:JuU9, rskr. 2000/01:138). presenterade kommissionen ett förslag till direktiv om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut /383/RIF. Direktivet – och rådets direktiv /62/EU av om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut /383/RIF – antogs . Det trädde i kraft och ska vara genomfört . Direktivet finns i bilaga 1 och en rättelse som avser översättningen av artikel 3.1 d finns i bilaga 2. Inom har därefter utarbetats promemorian Genomförande av EU:s direktiv om penningförfalskning (Ds 2015:30). Promemorian innehåller förslag till den lagändring som bör vidtas för att ska uppfylla direktivets krav beträffande påföljder för fysiska personer. Promemorian har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3 och en förteckning av remissinstanserna i bilaga 4. Remissvaren finns tillgängliga i (dnr Ju/2015/04595/L5). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som är likalydande med propositionens lagförslag. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. Enligt artikel 1 är syftet med direktivet att fastställa minimiregler för brottsdefinitioner och påföljder när det gäller förfalskning av euron och andra valutor. Avsikten är vidare att förbättra möjligheterna att bekämpa och utreda förfalskningsbrotten samt säkerställa ett bra samarbete. Utgångspunkten är att penningförfalskning medför betydande negativa konsekvenser för samhället (skäl 2). Mot den bakgrunden krävs en gemensam definition av straffbara gärningar som rör penningförfalskning samt gemensamma effektiva, proportionella och avskräckande påföljder för både fysiska och juridiska personer (skäl 10). I artikel 2 definieras begreppen pengar och juridisk person. Artikel 3 anger vilka gärningar som ska vara straffbara enligt direktivet. Av artikel 3.1 framgår att det ska vara straffbart att a) bedrägligt tillverka eller ändra pengar, oavsett vilka medel som har använts, b) bedrägligt sätta falska pengar i omlopp samt c) importera, exportera, transportera, motta eller anskaffa falska pengar i syfte att sätta dem i omlopp med insikt om att de är falska. Det ska vidare enligt punkten d) vara straffbart att bedrägligt framställa, motta, anskaffa, eller inneha instrument, föremål, datorprogram och data, samt andra medel som är särskilt anpassade för förfalskning eller ändring av pengar, eller säkerhetsdetaljer såsom hologram, vattenmärken eller andra komponenter av pengar som syftar till att vara ett skydd mot förfalskning. Enligt artikel 3.2 ska medlemsstaterna säkerställa att de aktuella gärningarna är straffbara även när det rör sig om sedlar eller mynt som framställs eller har framställts med hjälp av lagliga anordningar eller material i strid mot de rättigheter eller villkor enligt vilka de behöriga myndigheterna får ge ut sedlar och mynt. Medlemsstaterna ska slutligen enligt artikel 3.3 se till att gärningarna är straffbara även avseende sedlar och mynt som ännu inte getts ut, men som är avsedda att sättas i omlopp som lagligt betalningsmedel. Anstiftan, medhjälp och försök till brott Enligt artikel 4 ska anstiftan och medhjälp till sådana gärningar som avses i artikel 3 vara straffbara. Vidare ska försök till samtliga i direktivet straffbara gärningar kriminaliseras utom de förberedande gärningar som avses i artikel 3.1 d. Påföljder för fysiska personer De straffbara gärningarna ska enligt artikel 5.1 medföra effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder. Medlemsstaterna ska enligt artikel 5.2 se till att de förberedande gärningarna som avses i artikel 3.1 d bestraffas med en påföljd som inbegriper fängelse. När det gäller de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a om att bedrägligt tillverka eller ändra pengar så ska de enligt artikel 5.3 bestraffas med ett maximistraff om fängelse. Vidare ska enligt artikel 5.4 de gärningar som avses i artikel 3.1 b och 3.1 c om att sätta falska pengar i omlopp eller hantera dessa på andra sätt i syfte att sätta dem i omlopp bestraffas med ett maximistraff om fängelse. Beträffande de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 b får medlemsstaterna enligt artikel 5.5 föreskriva andra effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder än de som avses i punkten 4 i samma artikel, inbegripet böter och fängelse, om de falska pengarna tagits emot utan vetskap om att de varit förfalskade, men lämnats vidare med vetskap om att de var falska. Ansvar och påföljder för juridiska personer Enligt artikel 6 ska juridiska personer kunna ställas till svars för de straffbara gärningar som omfattas av direktivet. Ansvaret ska aktualiseras då gärningarna begåtts till förmån för den juridiska personen av en person som agerat antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och som har en ledande ställning inom organisationen. Den ledande ställningen ska vara grundad på behörighet att företräda den juridiska personen, befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. Vidare ska en juridisk person kunna ställas till svars när brister i den övervakning eller kontroll som ska utföras av en sådan person har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennes förmån begå några av de straffbara gärningar som omfattas av direktivet. Av artikel 7 följer att en juridisk person som har ställts till svars enligt artikel 6 ska kunna bli föremål för effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. Dessa ska innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter. Därutöver får sanktionerna innefatta fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd, tillfälligt eller permanent näringsförbud, rättslig övervakning, ett rättsligt beslut om upplösning av verksamheten eller en tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå den straffbara gärningen. Enligt artikel 8.1 ska varje medlemsstat upprätta sin behörighet beträffande de straffbara gärningar som omfattas av direktivet om gärningen helt eller delvis har begåtts på medlemsstatens territorium eller den straffbara gärningen har begåtts av någon som är medborgare i medlemsstaten. I artikel 8.2 anges att varje medlemsstat som har euron som valuta ska fastställa sin behörighet när det gäller de straffbara gärningar som omfattas av direktivet och som har begåtts utanför dess territorium. Det gäller åtminstone om gärningen avser euron och om den straffbara gärningen har begåtts av någon som befinner sig på den medlemsstatens territorium och inte utlämnats eller om falska eurosedlar eller euromynt som härrör från den straffbara gärningen har påträffats på den medlemsstatens territorium. Vidare ska, enligt artikel 8.2 andra stycket, varje medlemsstat vid lagföringen av de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a om att bedrägligt tillverka eller ändra pengar samt vid lagföring av anstiftan, medhjälp och försök till dessa straffbara gärningar, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att dess behörighet inte är beroende av att gärningarna är straffbelagda på den plats där de begicks. Utredningsverktyg, analys och spårning I artikel 9 behandlas vilka utredningsverktyg som ska finnas. I artikeln anges att medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att effektiva utredningsverktyg, som de som används när det gäller organiserad brottslighet eller andra grova brott, är tillgängliga för de som har ansvaret för att utreda de straffbara gärningarna. Enligt artikel 10 ska medlemsstaterna under ett pågående straffrättsligt förfarande se till att det nationella analyscentrumet och nationella centrumet för myntanalys utan dröjsmål tillåts undersöka misstänkta förfalskningar av eurosedlar och euromynt för analys, identifiering och spårning av ytterligare förfalskningar. De behöriga myndigheterna ska utan dröjsmål och senast när ett slutligt beslut om det straffrättsliga förfarandet har fattats översända nödvändiga provexemplar. I artiklarna 11–16 finns bestämmelser om statistik, kommissionens rapporteringsskyldighet till och rådet, ersättande av rambeslut /383/RIF, genomförande i nationell lagstiftning, ikraftträdande samt adressater. Direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . 5 Genomförande av direktivet 5.1Allmänt om hur direktivet bör genomföras i svensk rätt Regeringens bedömning: För att genomföra direktivet krävs en lagändring när det gäller påföljder. I övrigt uppfyller svensk rätt åtagandena i direktivet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har instämt i eller inte haft några invändningar mot Skälen för regeringens bedömning: Ett direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet. Det innebär att medlemsstaterna inte är bundna av sådant som direktivets terminologi eller systematik om det avsedda resultatet kan uppnås på annat sätt. har genomfört EU:s rambeslut om penningförfalskning som till stora delar har motsvarande innehåll som direktivet. I promemorian görs bedömningen att det krävs en lagändring beträffande straffskalan för den grova graden av brottet olovlig befattning med falska pengar. De närmare övervägandena i fråga om denna lagändring redovisas i avsnitt 5.2. I övrigt är bedömningen i promemorian att svensk rätt uppfyller åtagandena i direktivet. Regeringen delar denna bedömning. När det gäller frågan om svensk rätt uppfyller artikel 3.1 b, som kräver att det ska vara straffbart att bedrägligt sätta falska pengar i omlopp, hänvisas i promemorian förutom till 14 kap. 10 § även till 11 § om olaga spridande av efterbildning. Regeringens uppfattning är emellertid att artikel 3.1 b inte ställer krav på kriminalisering av några andra förfaranden än de som omfattas av regleringen i 10 § i vilken det bl.a. anges att den som prånglar ut falsk sedel eller falskt mynt eller annars gör bruk av något som förfalskats döms, om åtgärden inneburit en fara i bevishänseende, för brukande av det förfalskade som om han eller hon själv hade gjort förfalskningen. Detta innebär också att svensk rätt uppfyller kravet i artikel 5.4 om lägsta straffmaximum om fem års fängelse för sådana gärningar som avses i artikel 3.1 b. 5.2Påföljder för fysiska personer Regeringens förslag: Straffmaximum för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, höjs från fängelse till fängelse . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i eller har inga invändningar mot är positiv till att maximistraffet för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, höjs. Skälen för regeringens förslag: Direktivet uppställer i artikel 5.4 ett krav på lägsta maximistraff om fem års fängelse för brott enligt artikel 3.1 c, dvs. att importera, exportera, transportera, motta eller anskaffa falska pengar i syfte att sätta dem i omlopp. För svensk del motsvarar detta olovlig befattning med falska pengar i 14 kap. 7 § . Maximistraffet för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, är fängelse. Som konstaterats i promemorian lever svensk rätt inte upp till kravet på lägsta maximistraff om fem års fängelse för brott enligt artikel 3.1 c. En lagändring krävs således för att uppfylla direktivets krav i artikel 5.4. När det gäller straffskalans utformning finns det inget formellt hinder mot att höja straffet till den nivå som direktivet föreskriver. Det framstår emellertid som lämpligt att låta maximistraffet för grov olovlig befattning med falska pengar motsvara vad som gäller för bl.a. grov stöld, grovt bedrägeri, grovt häleri och grovt svindleri, dvs. En sådan utformning av straffskalan passar också väl in i systematik när det gäller gradindelade brott. Maximistraffet för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, bör alltså höjas till fängelse i högst . Regeringens förslag och bedömning: Lagändringen ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens utom när det gäller datum för ikraftträdande. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Direktivet ska vara genomfört . Lagändringen bör därmed träda i kraft senast . Regeringen föreslår att detta sker . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av följer att de nya bestämmelserna inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Regeringens bedömning: Förslaget om att höja straffmaximum för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, kan antas medföra marginellt ökade kostnader för rättsväsendets myndigheter. Dessa kostnadsökningar bedöms kunna finansieras inom ramen för befintliga anslag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens förslag innebär att maximistraffet för den grova graden av olovlig befattning med falska pengar höjs. Det kan antas att en på detta sätt skärpt straffskala medför marginellt ökade kostnader för rättsväsendets myndigheter, då en andel av de personer som döms till fängelse för olovlig befattning med falska pengar, grovt brott, kan komma att verkställa en i fängelse. Kostnadsökningen bör därför rymmas inom ramen för befintliga anslag. Förslaget till lag om ändring i 14 kap. Om förfalskningsbrott 7 § Den som anskaffar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar eller tar annan liknande befattning med falsk sedel eller falskt mynt som avses i 6 §, med uppsåt att det förfalskade ska prånglas ut, döms för olovlig befattning med falska pengar till fängelse i högst . Är brottet ringa, döms till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Paragrafen innehåller bestämmelser om ansvar för olovlig befattning med falska pengar. I tredje stycket har straffskalan för grovt brott ändrats genom att straffmaximum har höjts från fyra till . Ändringen behandlas i avsnitt 5.2. Gränsdragningen mellan grovt brott och brott av normalgraden är inte avsedd att förändras genom den ändrade straffskalan. förarbetsuttalanden och den praxis som utvecklats i fråga om denna gränsdragning kan därför alltjämt tjäna som ledning. och rådets direktiv /62/EU Europeiska unionens officiella tidning L 151/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/62/EU om straffrättsligt skydd av euron och andra valutor mot penningförfalskning och om ersättande av rådets rambeslut /383/RIF OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 83.1, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Euron har som gemensam valuta i medlemsstaterna i euroområdet blivit en viktig faktor i unionens ekonomi och dess medborgares dagliga liv. Sedan den infördes har emellertid förfalskningar av euron, som är en valuta som är föremål för intresse från organiserade kriminella grupper som ägnar sig åt penningförfalskning, orsakat ekonomiska skador på . Det är av intresse för unionen som helhet att motsätta sig och lagföra sådan verksamhet som kan antas äventyra eurons tillförlitlighet genom förfalskning. (2)Penningförfalskningar medför betydande negativa konsekvenser för samhället. De skadar människor och företag, som inte ersätts för falska sedlar och mynt, även om de erhållits i god tro. Det skulle kunna leda till oro hos konsumenterna huruvida kontanterna är tillräckligt skyddade och till en rädsla för att få falska sedlar och mynt. Det är därför av yttersta vikt att säkerställa tilliten och förtroendet för att sedlar och mynt är äkta hos medbor gare, företag och finansinstitut i samtliga medlemsstater och i tredjeländer. (3)Det är nödvändigt att se till att effektiva och ändamålsenliga straffrättsliga åtgärder på lämpligt sätt skyddar euron och andra valutor, i lagligt omlopp, i alla medlemsstaterna. (4)Rådets förordning (EG) nr 974/98 (4) ålägger de medlemsstater som har euron som valuta att säkerställa lämpliga påföljder mot förfalskning av sedlar och mynt i euro. (1) EUT C 179, 25.6.2013, s. 9. (2) EUT C 271, , s. 42. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (4) Rådets förordning (EG) nr 974/98 av om införande av euron (EGT L 139, , s. 1). L 151/2 Europeiska unionens officiella tidning (5)Rådets förordningar (EG) nr 1338/2001 (1) och (EG) nr 1339/2001 (2) föreskriver nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning, särskilt åtgärder för att ta falska euromynt och eurosedlar ur omlopp. (6)Den internationella konvention för bekämpning av penningförfalskning som undertecknades i , och dess protokoll (nedan kallad (3) föreskriver regler för att effektivt förhindra, lagföra och fastställa straffrättsliga påföljder vid penningförfalskning. Den syftar särskilt till att säkerställa att stränga straffrättsliga påföljder och andra sanktioner kan åläggas vid penningförfalskning. Alla avtalsslutande parter i måste tillämpa principen om icke-diskriminering av andra valutor i förhållande till sin egen nationella valuta. (7)Detta direktiv kompletterar bestämmelserna i, och underlättar medlemsstaternas tillämpning av, Genèvekonven tionen. Av det skälet är det viktigt att medlemsstaterna är parter i . (8)Detta direktiv bygger på och uppdaterar rådets rambeslut /383/RIF (4). Det kompletterar rambeslutet med ytterligare bestämmelser om sanktionsnivåer, om utredningsverktyg och om analys, identifiering och spårning av falska eurosedlar och euromynt under pågående rättsliga förfaranden. (9)Genom detta direktiv bör varje sedel och mynt i lagligt omlopp skyddas, oavsett om de är gjorda av papper, metall eller annat material. (10)Skyddet av euron och andra valutor kräver en gemensam definition av straffbara gärningar som rör penningför falskning samt gemensamma effektiva, proportionella och avskräckande påföljder för både fysiska och juridiska personer. För att säkerställa överensstämmelse med bör det i detta direktiv föreskrivas att samma straffbara gärningar som i konventionen ska vara straffbara. Därför bör framställningen av falska sedlar och mynt och spridningen av dem utgöra en straffbar gärning. Viktigt förberedelsearbete i samband med dessa straffbara gärningar, som t.ex. framställning av instrument och komponenter för penningförfalskning, bör bestraffas separat. Det gemensamma målet för dessa definitioner av straffbara gärningar bör vara att avskräcka från all hantering av falska sedlar och mynt, instrument och andra medel för penningförfalskning. (11)Missbruk av lagliga inrättningar eller material i auktoriserade tryckerier eller myntverk för framställning av otill åtna sedlar och mynt för bedräglig användning bör också vara en straffbar gärning. Sådant missbruk omfattar situationer där en nationell centralbank eller myntverk eller annan auktoriserad verksamhet framställer sedlar eller mynt över den kvot som () godkänt. Det omfattar också situationer där en anställd i ett auktoriserat tryckeri eller myntverk missbrukar inrättningen för sina egna syften.