prop · H303115 · 2016-03-15 00:00:00 — Ska det kännetecknande valet av ekonomiska aktörer, i den mening som avses i artikel 1.2 a i direktiv /18/EG, med hänsyn till artikel 2 i samma direktiv, tolkas på så sätt att upphandlande myndigheter, genom ett anslutningsförfarande, enbart kan avstå från att välja ut en eller flera ekonomiska aktörer: – när inledandet av anslutningsförfarandet offentliggörs i hela , – när det har antagits enhetliga regler avseende ingående av avtal och anslutning, – när avtalsvillkoren i förväg har fastställts på ett sådant sätt att ingen ekonomisk aktör kan påverka avtalsinnehållet, – när ekonomiska aktörer har rätt att när som helst ansluta sig, och – när ingående av avtal har offentliggjorts i hela ? har anfört följande. Syftet med upphandlingsregelverket och särskilt direktiv /18/EG är att reglera tilldelning av kontrakt varigenom det allmänna anskaffar en vara eller en tjänst. I det syftet uppställs bl.a. bestämmelser som anger hur den upphandlande myndigheten ska välja bland flera anbudsgivare. Ett förfarande som innebär att samtliga leverantörer som uppfyller uppställda krav ska godkännas som leverantörer, innehåller emellertid inte någon urvalsprocedur. Ett sådant förfarande resulterar därför inte i en anskaffning på så sätt att leverantören eller leverantörerna väljs ut av den upphandlande myndigheten för att leverera en tjänst eller en vara. Vilken leverantör som ska leverera varan eller tjänsten bestäms i stället i ett senare skede, t.ex. av en enskild som ska bruka tjänsten eller varan. Vid ett sådant förfarande kan det inte anses vara fråga om anskaffning genom ett offentligt kontrakt i direktivets mening. Det utgör därmed inte en offentlig upphandling. Inte desto mindre måste ett sådant förfarande, om det finns ett bestämt gränsöverskridande intresse, respektera de grundläggande unionsrättsliga principerna om likabehandling, icke- diskriminering och öppenhet. C-442/14 (UDEUD2014/378) Bayer CropScience och Stichting De Bijenstichting Begäran från voor het bedrijfsleven, Den nationella domstolen har bl.a. frågat hur begreppet ”utsläpp i miljön” i artikel 4.2 i direktiv /4/EG om allmänhetens tillgång till miljöinformation ska tolkas. har anfört i huvudsak följande. Begreppet utsläpp i miljön ska ges en bred innebörd som vare sig begränsas till utsläpp från anläggningar eller utsläpp vilka faktiskt ägt rum i miljön. C-464/14 (UDEUD2014/421) SECIL– Companhia Geral de e Cimento S.A. Begäran om förhandsavgörande från Tribunal Tributário de , Den nationella domstolen har ställt ett stort antal frågor. Sammanfattningsvis undrar den nationella domstolen om en nationell lagstiftning som inte medger undanröjande av ekonomisk dubbelbeskattning av utdelning från dotterbolag i och strider mot etableringsfriheten eller bestämmelserna om fri rörlighet för kapital såsom de kommer till uttryck i unionens associeringsavtal med dessa länder eller annars enligt EUF-fördraget. har anfört följande. För det fall domstolen skulle finna att associeringsavtalen är tillämpliga, anser regeringen att bestämmelsen om etableringsfrihet i artikel 31 i avtalet med saknar direkt effekt medan bestämmelserna om fri rörlighet för kapital i artiklarna 34 i avtalet med och 31 i avtalet med är ägnade att ha sådan effekt. Regeringen anser dock att sådana begränsningar som det portugisiska systemet medför som utgångspunkt kan rättfärdigas med hänsyn till en effektiv skattekontroll och risken för skatteundandragande. C-472/14 (UDEUD2014/403) m.fl. mot Riksåklagaren Den nationella domstolens frågor: 1) Strider det mot förordning (EG) nr 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach) och inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet (Reach-förordningen) att den som till yrkesmässigt för in en kemisk produkt, för vilken registreringsskyldighet föreligger enligt förordningen, enligt svenska bestämmelser ska anmäla det till Kemikalieinspektionen för registrering i det ? 2) Om svaret på den första frågan är nekande, strider den svenska anmälningsskyldigheten mot artikel 34 i EUF-fördraget med beaktande av undantagen i artikel 36 i samma fördrag? har anfört följande. De svenska bestämmelserna om registrering i produktregistret faller utanför det område som är harmoniserat genom Reach-förordningen och förordningen utgör således inte något hinder mot en skyldighet för den som till yrkesmässigt för in en kemisk produkt, för vilken registreringsskyldighet föreligger enligt Reach- förordningen, att anmäla det till Kemikalieinspektionen för registrering i det . Den ifrågasätter inte att de nationella registreringskraven kan betraktas som en restriktion som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Dock står registreringskraven inte i strid med artikel 34 i EUF-fördraget eftersom de kan motiveras av miljöskyddsskäl. Eftersom kraven är ägnade att säkerställa att produktregistrets mål uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål är de både lämpliga och proportionerliga. Generaladvokatens förslag till avgörande : Artikel 128 i Reach-förordningen samt artiklarna 34 och 36 i EUF-fördraget ska tolkas så, att de inte utgör hinder för att medlemsstaterna antar sådana bestämmelser – som bestämmelserna i den nationella lagstiftning som är i fråga i det nationella målet – som kräver att den som yrkesmässigt inför en viss mängd av en kemisk produkt till medlemsstaten ska anmäla införseln till en offentlig myndighet för registrering i ett register över kemiska produkter i syfte att skydda miljön och människors hälsa. C-501/14 (UDEUD2014/424) Ltd. mot Nemzeti Ado- es Vamhivatal Del-alföldi Regionalis Vam- es Penzügyöri Föigazgatosaga Begäran från Szegedi Közigazgatasi es Munkaügyi Birosag, Den nationella domstolens frågor: Ska artikel 19.1 i förordning (EG) nr 561/2006 om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken nödvändiga åtgärder i syfte att genomföra en sanktion får vidtas mot en fysisk eller juridisk person som inte har gjort sig skyldig till någon överträdelse? Om frågan besvaras nekande, ska en åtgärd som vidtas mot tredjeman p.g.a. en överträdelse som en annan person har begått anses utgöra en sanktion i den mening som avses artikel 19.1 i förordning 561/2006? Om sistnämnda fråga besvaras jakande, utgör det förbud mot dubbelbestraffning som följer av artikel 19.1 i förordning 561/2006 hinder för en nationell lagstiftning som, i syfte att genomföra en sanktion som ålagts en förare p.g.a. en överträdelse som denne har begått, gör det möjligt att påföra en annan fysisk eller juridisk person en sanktion? har anfört följande. Enligt regeringens uppfattning finns det inget som hindrar att en åtgärd vidtas mot ett transportföretag för att genomföra en sanktion som beslutats med anledning av en överträdelse som begåtts av transportföretagets förare. Tvärtom utgör detta en tillämpning av medlemsstaternas utrymme att utforma regelverket för sanktioner och åtgärder som respekterar såväl proportionalitetsprincipen som den aktuella förordningens syfte och systematik. Regeringen anser vidare att en åtgärd som vidtas för att genomföra en sanktion inte ska anses utgöra en sanktion i den mening som avses i artikel 19.1 i förordning 561/2006 och att en sådan åtgärd, oavsett hur den betecknas, inte står i strid med förbudet mot dubbelbestraffning. C-122/15 (UDEUD2015/111) C Den nationella domstolens fråga: Huruvida finländska bestämmelser om tilläggsskatt för pensionsinkomster ska anses vara åldersdiskriminerande i enlighet med rådets direktiv /78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet. har anfört följande. De finländska bestämmelserna om tilläggsskatt för pensionsinkomster omfattas inte av tillämpningsområdet för artikel 3.1 c i direktiv /78 och därmed inte heller av förbudet mot diskriminering p.g.a. ålder i den mening som avses i artikel 21.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Vidare ska artikel 6.1 i direktiv /78 tolkas så att den inte utgör hinder för att upprätthålla nationella bestämmelser, såsom de i det nationella målet, som innebär att det i vissa fall utkrävs en skatt på en fysisk persons pensionsinkomster, vilka åtminstone indirekt är kopplade till personens ålder, som är högre än för arbetsinkomster av motsvarande storlek, förutsatt att bestämmelserna dels på ett objektivt och rimligt sätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik, dels utgör ett lämpligt och nödvändigt sätt för att genomföra detta syfte. Det ankommer på i att avgöra om så är fallet. C-148/15 (UDEUD2015/134) Deutsche Parkinson Vereinigung e.V. mot Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V. Begäran från Oberlandesgericht , Den nationella domstolens frågor: 1) Ska artikel 34 i EUF-fördraget tolkas så, att en enligt nationell rätt föreskriven prisbindning vid receptbelagda läkemedel utgör en åtgärd med motsvarande verkan i den mening som avses i artikel 34 i EUF-fördraget? 2) Om domstolen skulle besvara den första frågan jakande, är prisbindningen vid receptbelagda läkemedel motiverad av hänsyn till intresset att skydda människors hälsa och liv enligt artikel 36 i EUF-fördraget om det endast genom prisbindningen är möjligt att säkerställa en jämn och heltäckande läkemedelsförsörjning för hela befolkningen i , i synnerhet på landsbygden? 3) Om domstolen skulle besvara även den andra frågan jakande, vilka krav ska ställas på det rättsliga konstaterandet att de rekvisit som nämns i den andra frågans andra del faktiskt är uppfyllda? har anfört följande. En sådan marknadsföring av receptbelagda läkemedel som den aktuella torde omfattas av förbudet mot marknadsföring av läkemedel i artikel 88.1 i direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel och således vara förbjuden enligt den nationella lagstiftning som genomför direktivet. Vilken nationell lagstiftning som frågorna i målet aktualiserar ankommer det dock givetvis på den nationella domstolen att avgöra. Sådana nationella bestämmelser om prisbindning av receptbelagda läkemedel som är aktuella i målet utgör inte en åtgärd med motsvarande verkan i den mening som avses i artikel 34 i EUF-fördraget. För det fall domstolen skulle komma till motsatt slutsats, är det regeringens uppfattning att sådana nationella bestämmelser som de aktuella kan rättfärdigas med hänsyn till skyddet för folkhälsan i enlighet med artikel 36 i EUF-fördraget eftersom de är nödvändiga för att säkerställa en både säker och högkvalitativ läkemedelsförsörjning till hela befolkningen i en medlemsstat. C-155/15 (UDEUD2015/136) mot Begäran från Kammarrätten i – Migrationsöverdomstolen, Den nationella domstolens frågor: Innebär de nya bestämmelserna om effektiva rättsmedel i förordning (EU) nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat att en asylsökande ska ha möjlighet att även ifrågasätta kriterierna i kapitel III i förordningen för att överföra honom eller henne till en annan medlemsstat som har samtyckt till mottagandet? Eller kan ett effektivt rättsmedel begränsas till att endast gälla rätten till en prövning av om det finns systembrister beträffande asylförfarandet och mottagningsvillkoren i den medlemsstat dit sökanden ska överföras (på motsvarande sätt som domstolen uttalat i mål C-394/12)? För det fall domstolen anser att det ska vara möjligt att ifrågasätta kriterierna i kapitel III i förordningen önskas även svar på frågan om artikel 19.2 i förordning (EU) nr 604/2013 innebär att förordningen inte får tillämpas om den asylsökande visar att han eller hon har varit utanför medlemsstaternas territorium . har anfört följande. Domstolens argumentation i målet C-394/12 är i allt väsentligt överförbar till omständigheterna i detta mål eftersom de ändringar som gjorts genom förordning (EU) nr 604/2013 inte påverkar grunderna för domstolens resonemang i den domen. Den första frågan ska därför besvaras på så sätt att artikel 27.1 i förordning (EU) nr 604/2013 ska tolkas så, att om en medlemsstat har godtagit att överta ansvaret för prövningen av en asylansökan, har den asylsökande endast rätt att ifrågasätta valet av kriterium för överföringsbeslutet om den asylsökandes grundläggande fri- och rättigheter riskerar att kränkas. har därmed inte anledning att besvara Migrationsöverdomstolens sista fråga. C-180/15 (UDEUD2015/179 ) m.fl. mot Begäran från , Mark-och miljödomstolen, Den nationella domstolens frågor: Mark- och miljödomstolen har ställt frågor angående tolkningen av direktiv /87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och kommissionens två beslut /448/EU respektive 2011/278/EU, vilka har legat till grund för ett beslut av om tilldelning av gratis utsläppsrätter. har inte yttrat sig i målet. C-188/15 (UDEUD2015/176) m.fl. mot Den nationella domstolens fråga: Ska artikel 4.1 i direktiv /78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet tolkas så, att ett önskemål hos en av kunderna till ett datakonsultföretag om att företagets IT-tjänster inte längre ska tillhandahållas av en i företaget anställd projektingenjör som bär muslimsk huvudduk, utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav p.g.a. yrkesverksamhetens natur eller det sammanhang där den utförs? har anfört följande. Artikel 4.1 i direktiv /78 ska tolkas restriktivt i den mån den ger möjlighet till undantag från diskrimineringsförbudet i artikel 2.2 i direktivet. Ett annat synsätt skulle undergräva direktivets syfte att förbjuda diskriminering i arbetslivet, vilket ingår i skyddet för de grundläggande rättigheterna inom unionen. Vad gäller den närmare innebörden av undantaget följer det av ordalydelsen i artikel 4.1 i direktiv /78 att möjligheten till särbehandling är kopplad till yrkeskrav. I direktiv /78 preciseras inte närmare vad som ska avses med yrkeskrav. Enligt normalt språkbruk kan med yrkeskrav dock inte avses annat än de objektiva krav som utförandet av ett visst arbete ställer, eller som motiveras av det sammanhang där arbetet utförs, dvs. sådana yrkeskvalifikationer, meriter eller förutsättningar som krävs för att kunna utföra ett angivet arbete väl. I aktuellt mål är det svårt att se hur bärandet av huvudduk skulle kunna ha någon inverkan på förmågan att utföra arbetsuppgifter som ingenjör och rådgivare eller lärare inom ramen för it-konsultverksamhet. Konsultföretagets krav på klaganden att i kundkontakter avstå från att bära muslimsk huvudduk utgör därmed inte någon nödvändig kvalifikation för att hon ska kunna utöva yrkesverksamheten ifråga. Kravet bottnar i stället i önskemål från en kund till företaget. En tolkning av artikel 4.1 i direktiv /78 som medger att kunders krav eller önskemål med diskriminerande effekt skulle kunna utgöra ett verkligt och avgörande yrkeskrav p.g.a. yrkesverksamhetens natur, eller det sammanhang där den utförs, skulle allvarligt undergräva syftet med direktivet och innebära en kraftig inskränkning i arbetstagares skydd mot diskriminering. Den nationella domstolens fråga bör således besvaras nekande. C-203/15 (UDEUD2015/195) mot Post-och Begäran från Kammarrätten i Den nationella domstolens frågor: Är en generell skyldighet att lagra trafikuppgifter som omfattar samtliga personer, samtliga elektroniska kommunikationsmedel och samtliga trafikuppgifter utan att det görs några åtskillnader, begränsningar eller undantag utifrån syftet att bekämpa brott förenlig med artikel 15.1 i direktiv /58/EG om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) med beaktande av artiklarna 7, 8 och 52.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna? För det fall svaret på den första frågan är nekande, kan lagringen ändå vara tillåten mot bakgrund av hur de lagrade uppgifterna hanteras i fråga om tillgång, säkerhet, lagringstid och utplåning? har översiktligt redogjort för gällande svensk rätt och behandlat de åtgärder i form av utredningar (Datalagring, och svensk rätt, Ds 2014:23 och Datalagring och integritet, SOU 2015:31) som regeringen vidtagit med anledning av avgörandet i de förenade målen C- 293/12 och C-594/12 . Regeringen har härvid anfört att enligt dessa utredningar är sådan datalagring som ska ske enligt svenska författningar förenlig med unionsrätten och europarätten med hänsyn till vad det svenska regelverket föreskriver om hur lagrade uppgifter ska hanteras i fråga om tillgång, säkerhet, lagringstid och utplåning. Regeringen har även anfört att den ännu inte tagit ställning till de bedömningar och förslag som utredningarna innehåller. C-283/15 (UDEUD2015/242) X mot Den nationella domstolens frågor: Ska tillämplig bestämmelse om fri rörlighet i EUF-fördraget tolkas så att den utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en unionsmedborgare som är bosatt i och vars förvärvsinkomster till beskattas i och till beskattas i inte får dra av underskottet från sin privatbostad från den i beskattade förvärvsinkomsten, när hans inkomster i är så låga att underskottet inte kan leda till nedsatt skatt där? Om denna fråga besvaras jakande, hur ska skyldigheten att ta hänsyn till underskottet fördelas mellan de medlemsstater där unionsmedborgaren förvärvar sina inkomster samt är det avgörande i vilken medlemsstat arbetet faktiskt har utförts eller vilken medlemsstat som är behörig att beskatta de förvärvade inkomsterna? Blir svaret på de i den andra frågan formulerade delfrågorna annorlunda om en av staterna där unionsmedborgaren har förvärvat sina inkomster är , som inte är medlemsstat i EU och inte heller tillhör EES? I vilken mån har det betydelse om lagstiftningen i den skattskyldige personens hemviststat innehåller en möjlighet att dra av hypoteksräntan för den skattskyldiges privatbostad och en möjlighet att kvitta den skattemässiga förlusten till följd av ränteutgifterna det aktuella året mot eventuella framtida inkomster i den staten? har anfört följande. Enligt den ska artikel 49 i EUF-fördraget tolkas på så sätt att den inte utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken en unionsmedborgare som är bosatt i och vars förvärvsinkomster till beskattas i och till beskattas i inte får dra av underskottet från sin privatbostad från den i beskattade förvärvsinkomsten. Eftersom X inte haft alla eller nästan alla sina skattepliktiga inkomster i har han objektivt sett inte befunnit sig i en jämförbar situation med en person som är obegränsat skattskyldig där. Det nederländska regelverket för begränsat skattskyldiga innebär därför inte någon olikbehandling av X och därmed inte heller någon otillåten begränsning av etableringsfriheten. C-289/15 (UDEUD2015/246) mot Krajskej prokuratúre Begäran från Krajský súd v Prešove, Den nationella domstolens fråga: Är kravet på dubbel straffbarhet i artiklarna 7.3 och 9.1 d) i rambeslutet (2008/909/RIF) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder att anse som uppfyllt endast då omständigheterna, som ligger till grund för det avgörande för vilket verkställighet begärs, utgör ett brott in concreto, dvs. baserat på en konkret bedömning av omständigheterna (oberoende av brottsrekvisit eller brottets rättsliga rubricering), även enligt den verkställande statens lagstiftning, eller är kravet erforderligt uppfyllt då omständigheterna generellt sett (in abstracto) utgör ett brott även enligt den verkställande statens rättsordning? har anfört följande. Enligt den ska kravet på dubbel straffbarhet i artiklarna 7.3 och 9.1 d) i rambeslutet tolkas in abstracto, dvs. en bedömning ska endast ske på ett generellt plan av om handlandet motsvarar brott även enligt den verkställande statens lagstiftning. Under alla förhållanden, dvs. oavsett om domstolen anser att prövningen ska ske på ett generellt plan eller efter en mer långtgående prövning, måste enligt regeringen en prövning göras genom en s.k. transformativ tolkning, dvs. utifrån antagandet att motsvarande gärning begåtts i den verkställande staten eller mot den statens intressen. C-336/15 (UDEUD2015/134) Unionen mot Tjänsteförbunden m.fl. Begäran från Arbetsdomstolen, Den nationella domstolens fråga: Är det förenligt med rådets direktiv /23/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter för en förvärvare att – förflutit efter en övergång av verksamhet – vid tillämpning av en bestämmelse i förvärvarens kollektivavtal, som innebär att viss sammanhängande anställningstid hos en och samma arbetsgivare är en förutsättning för förlängd uppsägningstid, inte beakta anställningstiden hos överlåtaren, när arbetstagarna enligt en likalydande bestämmelse i det kollektivavtal som gällde hos överlåtaren haft rätt att få denna anställningstid beaktad? har inte yttrat sig i målet. C-462/15 (UDEUD2015/350) mot Valsts ieņēmumu dienests Begäran från Augstākā tiesa, Den nationella domstolens fråga: Ska artikel 29.1 i förordning (EG) nr 73/2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare tolkas så, att det i princip är tillåtet för en medlemsstat att ta ut inkomstskatt på utbetalningar som görs enligt de stödordningar som anges i bilaga I till nämnda förordning? har anfört följande. Enligt domstolens fasta praxis ska förbudet mot avdrag tolkas så att det omfattar alla avdrag beträffande vilka det föreligger ett direkt och inre samband med de utbetalade beloppen. I förevarande situation är det fråga om att fastställa skatteunderlaget vid den allmänna inkomstbeskattningen. Beskattningen utgör därmed inte ett skatteuttag som är specifikt knutet till det utbetalade stödet, varför det saknas ett direkt och inre samband mellan det utbetalade stödet och skatteuttaget. Artikel 29.1 i förordning (EG) nr 73/2009 ska följaktligen tolkas så att den inte utgör hinder för en medlemsstat att ta ut inkomstskatt på utbetalningar som görs enligt de stödordningar som anges i bilaga I till nämnda förordning. C-549/15 (UDEUD2015/419) mot Begäran från Förvaltningsrätten i , Den nationella domstolens frågor: Ska begreppen massbalans och blandning i artikel 18.1 i direktiv /28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor tolkas så att medlemsstaterna har en skyldighet att godkänna handel med biogas mellan medlemsstater via ett sammankopplat gasnät? Om svaret på frågan är nekande, är den aktuella direktivbestämmelsen i så fall förenlig med artikel 34 i EUF-fördraget, trots att tillämpningen kan antas verka handelsbegränsande? har inte yttrat sig i målet. Bilaga 2 avslutade och pågående överträdelseärenden Direktiv /51/EU om ändring av direktiv /109/EG i syfte att utöka dess räckvidd till att omfatta även personer som beviljats internationellt skydd (ärendenummer /0286) Kommissionen skrev av ärendet . och rådets förordning (EU) nr 181/2011 om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 (ärendenummer /2062) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (ärendenummer /2060) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har genomfört direktiv /38/EG på rätt sätt och att genomförandet brister på 16 punkter. besvarade den formella underrättelsen . I en kompletterande formell underrättelse anförde kommissionen att tolv frågor rörande genomförandet ännu inte är åtgärdade.