prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — Däremot måste barnet, om det har fyllt , i regel samtycka till att en ändring görs (46 §). Stavningsändringar kan vara av olika karaktär. En stavningsändring kan vara sådan att den påverkar efternamnets uttal, t.ex. en ändring från Lövdal till Lovdal. En stavningsändring kan dock även vara sådan att den inte alls förändrar efternamnets uttal, t.ex. en ändring från Lövdal till Löwdal eller . Enligt första punkten får den senare typen av stavningsändringar göras utan att det anses som byte till ett annat efternamn. En förutsättning är att det är fråga om en enkel ändring. Att det ska vara fråga om en enkel ändring innebär att utrymmet att förändra namnets stavning är begränsat även om ändringen inte påverkar namnets uttal. I första hand avses byte eller tillägg av någon bokstav eller strykning eller tillägg av ett bindestreck mellan namnen i ett dubbelt efternamn (jfr 20 § andra stycket). Exempelvis kan en sökande ändra sitt namn från till , Janzon eller Jahnsson. En sökande kan även ändra sitt namn från till . Det är däremot inte möjligt att genom en strykning av bindestrecket mellan namnen förvärva ett hopskrivet efternamn, som AnderssonLind. Ett sådant namn utgör nämligen inte ett dubbelt efternamn. Om det är fråga om en mer omfattande eller komplicerad stavningsändring, är det fråga om byte till ett annat efternamn som får prövas enligt 14–19 §§. För att det ska vara fråga om en enkel ändring får ändringen inte innebära att namnet uppfattas som ett nytt namn. Det kan vara fallet om namnen trots stor språklig likhet uppfattas olika visuellt. En stavningsändring får inte heller innebära en mer betydande avvikelse från gängse stavningsbruk. Enligt svenskt namnskick skiljer sig ett efternamn inte åt beroende på om det är en kvinna eller man som bär det. I vissa språk, som i grekiskan och de slaviska språken, har däremot efternamn olika ändelser beroende på om den som bär namnet är en man eller en kvinna. Enligt grekiskt namnskick får ett manligt efternamn som slutar på -is, ändelsen -ou, -u eller -i när det förvärvas av en kvinna. Namnet Bahuridis blir alltså Bahuridou, Bahuridu eller Bahuridi. Det polska efternamnet Rosinski för män blir motsvarande Rosinska för kvinnor. I läggs ändelsen - ova på efternamnet när det förvärvas av en kvinna. Efternamnet Navratil blir alltså . Det är enligt andra punkten tillåtet att göra sådana ändringar av ett namns genusform utan att det anses som byte till ett annat efternamn. Detta innebär t.ex. att makar som har ett efternamn i olika genusformer anses ha ett gemensamt efternamn. I tredje punkten anges att ordningsföljden mellan namnen i en persons dubbla efternamn får ändras utan att det anses som byte till ett annat efternamn. Detta innebär att en sökande t.ex. kan ändra sitt namn från till eller från till . Det finns inget hinder mot att göra upprepade byten eller ändringar av efternamn. Det finns inte heller något hinder mot att göra olika ändringar , t.ex. att byta ordningsföljden mellan namnen i ett dubbelt efternamn och lägga till ett bindestreck mellan namnen. 14 § En person får byta till ett nybildat efternamn endast om namnet inte 1.används som förnamn, 2.består av mer än ett ord, 3.kan väcka anstöt, 4.kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet, eller 5.av någon annan anledning är olämpligt som efternamn. I paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, anges vissa krav som ställs på ett namn för att detta ska kunna förvärvas som ett nybildat efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 12 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Av kraven i paragrafen följer på vilka olika sätt ett nybildat efternamn inte får vara konstruerat. Enligt första punkten får en person som nybildat efternamn inte byta till ett namn som används som förnamn. Det är tillräckligt att namnet faktiskt används som förnamn, vilket innebär att det inte finns något krav på att det vid ansökningstillfället lagligen bärs av någon person. I andra punkten anges att en person inte heller får byta till ett namn som består av mer än ett ord. Bestämmelsen innebär att det t.ex. inte är möjligt att byta till ett efternamn som består av ett prefix och ett huvudord. Av femte punkten följer att det inte heller är möjligt att byta till ett namn som består av två hopskrivna namn. Ett nybildat dubbelt efternamn kan förvärvas enligt 20 §. Enligt tredje punkten får en person inte byta till ett namn som kan väcka anstöt. Bestämmelsen är avsedd att tillgodose ett allmänt intresse och begreppet anstöt ska därför ses ur allmänhetens synvinkel. Bedömningen av om ett namn kan väcka anstöt får ta sin utgångspunkt i att personer i namnbärarens omgivning inte ska behöva konfronteras med det som enligt allmänna värderingar uppfattas som stötande. Det krävs att någon påtaglig egenskap hos namnet är anstötlig för att namnet inte ska godtas enligt denna punkt. Som exempel kan nämnas att namnet har likheter med ord av obscen karaktär, svordomar eller andra liknande ord ur språkets undervegetation eller att det genom en uttalsförskjutning eller genom en senare enkel stavningsändring kan komma att få sådan likhet. Uppfattningen om vad som är anstötligt växlar med tids- och samhällsförhållandena. Det får, liksom , överlåtas åt rättstillämpningen att närmare precisera gränserna för vad som är anstötligt. Ett namn kan utan att väcka anstöt hos omgivningen ändå vara till obehag för bäraren. Namnet kan t.ex. medföra att andra skrattar åt den som bär namnet. Det kan även ge olämpliga associationer. Enligt fjärde punkten får en person därför inte byta till ett nybildat efternamn om det kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet. Bedömningen av vad som utgör obehag är subjektiv och ska göras ur den enskildes synvinkel. En vuxen person som ansöker om att byta till ett visst namn får i regel anses ha gjort klart att han eller hon inte känner obehag inför att bära namnet. Det måste normalt finnas någon särskild omständighet kopplad till sökandens person eller till namnet som gör att det, trots sökandens egen uppfattning i frågan, kan antas att han eller hon kommer att uppleva det som obehagligt att bära namnet för att kunna vägra ett byte. Om det däremot är fråga om en underårig sökande, bör större försiktighet iakttas i bedömningen. Detsamma gäller om det visserligen är fråga om en vuxen sökande, men det är sannolikt att namnet kan komma att föras vidare till sökandens barn. Även ett barn som har uppnått sådan ålder att han eller hon själv kan samtycka till en ansökan kan ha svårt att förutse konsekvenserna av att bära ett visst namn. Det kan också vara svårare för ett barn att hantera negativa synpunkter på namnet från omgivningen. Av femte punkten framgår att en person inte heller får byta till ett nybildat efternamn om det av någon annan anledning är olämpligt som efternamn. Utgångspunkten är att den enskilde har stor frihet att välja namn. Bestämmelsen syftar främst på namn som inte är förenliga med namnskicket, t.ex. för att namnet skiljer sig från detta med hänsyn till bildning, stavning eller uttal. Ett nybildat efternamn som så påtagligt avviker från rådande språkliga normer att det är direkt oförenligt med namnskicket bör därför inte godkännas. Det kan handla om ett namn som har en alltför extrem stavning, inger alltför stor uttalsmässig osäkerhet eller på annat sätt inte är förenligt med namnskicket, t.ex. ett namn som består av två hopskrivna namn, som LindStröm. Ett namn som utgörs av ett språkligt korrekt ord kan också anses som olämpligt. Det kan handla om ett ord eller en teckenkombination som inte utgör ett namn. Ett exempel är ordet cykelpedal. Det är en korrekt ordbildning, lätt att stava till och lätt att uttala. Men ordet utgör inte en namnbildning enligt det svenska namnskicket. Det är inte enbart det svenska namnskicket som är av intresse för bedömningen, utan det kan även bli aktuellt att pröva namnet mot namnskicket enligt något av de officiella minoritetsspråken i eller enligt något annat språk som sökanden har anknytning till. ska vid behov begära in yttrande från en myndighet eller annan i fråga om ett namns förenlighet med namnskyddet eller namnets lämplighet med hänsyn till språkliga eller andra förhållanden (40 §). Även om ett nybildat efternamn inte uppfyller kraven på ett namns beskaffenhet i paragrafen, kan ett byte till namnet ändå beviljas om det finns särskilda skäl enligt 13 § första stycket. Det kan t.ex. handla om en person som har varit känd under sitt förnamn som signatur eller pseudonym och önskar en formell rätt att bära namnet som efternamn (första punkten). Ett annat exempel är att sökanden har anknytning till ett utländskt namnskick och vill förvärva ett efternamn enligt gängse normer i detta namnskick, men det finns hinder för förvärvet på grund av att namnet består av mer än ett ord (andra punkten). 15 § Om inte annat följer av 16–19 §§, får en person endast byta till ett efternamn som inte kan förväxlas med 1.ett efternamn som någon annan lagligen bär, 2.ett historiskt känt efternamn som har burits av en utdöd släkt, 3.ett allmänt känt utländskt efternamn, 4.någon annans allmänt kända konstnärsnamn eller ett likartat namn, 5.en beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller en liknande sammanslutning, 6.någon annans i skyddade näringskännetecken eller varukännetecken, eller 7.något som finns i ett litterärt eller konstnärligt verk och som kränker någon annans upphovsrätt till verket. Vid en prövning enligt första stycket ska ett dubbelt efternamn anses som två I paragrafen anges sådana namn och andra kännetecken som utgör hinder mot förvärv av ett efternamn, den s.k. hinderkatalogen. Paragrafen motsvarar delvis 13 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Om inte annat följer av de särskilda bytesreglerna i 16–19 §§ får en person inte byta till ett efternamn som kan förväxlas med de namn och kännetecken som anges i första stycket. Detta gäller oavsett om det är ett nybildat eller befintligt efternamn. Genom bestämmelsen får de namn och kännetecken som anges i hinderkatalogen ett administrativt skydd. Bestämmelsen utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter. namnlag anges att som efternamn får inte godkännas namn som ”lätt kan förväxlas” med vissa namn och kännetecken. Genom att kravet nu skärps till ”kan förväxlas” ställs det något högre krav på förväxlingsrisken, vilket innebär att likheten inte behöver vara fullt så stor som för att ett förvärv ska kunna nekas. Enligt första punkten får en person inte byta till ett efternamn som kan förväxlas med ett efternamn som någon annan lagligen bär. Av 16 § framgår att detta dock inte gäller efternamn som minst 2 000 personer lagligen bär. Att efternamnet lagligen bärs innebär att det inte är tillräckligt att någon person använder efternamnet, utan det måste också lagligen ha förvärvats. Avlidna personer omfattas inte av skyddet. För att ett redan existerande efternamn ska innefatta ett hinder för byte krävs att likheten mellan namnen är sådan att förväxling kan ske. Sådan förväxlingsrisk föreligger i första hand när namnen är identiska. Förväxlingsrisk kan också föreligga om det finns likheter i stavning eller uttal. Det är den språkliga likheten som ska stå i centrum för bedömningen av förväxlingsrisken. Hänsyn ska dock även tas till andra faktorer, som att namnen trots språklig likhet uppfattas olika visuellt. Även den konkreta förväxlingsrisken ska alltså bedömas. Om det namn sökanden vill byta till kan bli identiskt med ett befintligt efternamn genom en senare ändring av namnets genusform, utgör detta hinder för namnbyte. En sådan ändring anses nämligen inte som byte till ett annat efternamn och det är alltså fråga om samma namn (13 § andra stycket 2). Enligt andra punkten får en person inte byta till ett efternamn om det kan förväxlas med ett historiskt känt efternamn som har burits av en utdöd släkt i . Det är här inte fråga om något skydd i vanlig mening, utan det rör sig i stället om ett samhällsintresse som avser såväl allmänna kulturfrågor som namnrätt. namnlag uppställs krav på att namnet inte får vara allmänt känt. Att kravet ändras till historiskt känt syftar till att fler utdöda släktnamn än ska kunna omfattas av hindret för förvärv. Att det utdöda släktnamnet ska vara historiskt känt innebär att det måste vara fråga om ett efternamn som har burits av en eller flera personer av viss historisk betydelse. Namnet måste inte vara känt för en bredare allmänhet. Namnet måste inte heller ha tillhört en för länge sedan utdöd släkt. Även ett namn som relativt har burits av personer som tillhört en numera utdöd släkt kan alltså omfattas av skyddet. Bedömningen av efternamnets historiska betydelse ska göras utifrån vad som är känt om namnet vid ansökningstillfället. För att avgöra om ett namn är historiskt känt ska göra den efterforskning som krävs och, vid behov, begära in yttrande från t.ex. en 2015/16:180 fakultet eller någon annan som kan ha kunskap av betydelse för bedöm- ningen (40 §). I tredje punkten anges att en person inte får byta till ett efternamn om det kan förväxlas med ett allmänt känt utländskt efternamn. känt utländskt efternamn avses såväl utdöda namn som namn som Ett namn är inte utländskt om det bärs eller tidigare har burits av någon som har registrerats som folkbokförd i . sådant namn faller i stället in under skyddet i första eller andra punkten. För att det utländska namnet ska få skydd krävs vidare att namnet är Med allmänt känt avses främst att namnet ska vara allmänt Det kan t.ex. handla om efternamn som bärs eller har burits av personer inom politiken, sport eller kultur. Ett namn som när- mast betraktas som ökänt omfattas också av begreppet. efternamn i världen som anses ha nationell betydelse i namnbärarnas hemländer, men som är relativt okända i . Det krävs inte att ska ta hänsyn till alla sådana namn. en nu levande person i politisk ställning, finns det dock i regel hinder mot att förvärv namnet. Om det är ett så vanligt förekommande utländskt efternamn, t.ex. , att efternamnet i sig inte förknippas med någon särskild person, är det normalt inte skyddat enligt denna punkt. Enligt fjärde punkten utgör någon annans konstnärsnamn eller ett lik- artat namn, som är allmänt känt, hinder mot byte till ett efternamn som kan förväxlas med det namnet. Med likartat namn avses bl.a. pseudony- mer och signaturer, under vilka t.ex. författare, journalister och bild- Andra exempel på namn av detta slag är artist- En begränsning uppställs genom att namnet ska vara allmänt känt. Namnet måste alltså ha spritts till en bredare krets. att någon sporadiskt har använt sig av en viss signatur i en lokal tidning eller blogg utgör alltså inte hinder mot byte. Att det ska vara någon annans namn innebär att bestämmelsen inte utgör hinder mot att den som själv använder t.ex. ett artistnamn genom byte förvärvar detta som efter- namn, förutsatt att namnet inte kan förväxlas med något av övriga skyddade namn eller kännetecken i hinderkatalogen. Av femte punkten framgår att en beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller en liknande sammanslutning utgör hinder mot byte till ett efternamn som kan förväxlas med beteckningen. slutning kan vara t.ex. ett sällskap, en orden eller en klubb. ning avses i detta sammanhang dels det firma- eller namnliknande känne- tecken under vilket sammanslutningen officiellt framträder, dels t.ex. kombinationer av begynnelsebokstäver, som SVEMO eller LUGI, vilka egentligen saknar innebörd men språkligt kan ge namnliknande associa- Om beteckningen omfattar flera ord, prövas förväxlingsrisken med utgångspunkt i det ord som är mest framträdande, den s.k. domi- (se vidare i SOU 1960:5 s. 168 och 169 och prop. och 93). Enligt sjätte punkten får en person inte byta till ett efternamn om det kan förväxlas med någon annans i skyddade näringskännetecken, t.ex. en firma, eller varukännetecken, t.ex. ett varumärke. betrakta som ett utflöde av det firma- och varumärkesrättsliga skyddet i egentlig mening och grunden för detta måste därför sökas i firmalagen (1974:156) och varumärkeslagen (2010:1877). Vid bedömningen av om förväxling kan ske med annans firma blir det avgörande ofta det eller de ord som är mest framträdande i firman, den s.k. firmadominanten. Skydd för näringskännetecken och varukännetecken uppkommer i regel genom registrering eller inarbetning (2 § firmalagen och 1 kap. 6 och 7 §§ varumärkeslagen). kan till hjälp för bedömningen av förväxlingsrisken enligt denna bestämmelse söka i register. Av sjunde punkten framgår att en person inte får byta till ett efternamn om det kan förväxlas med något som finns i ett litterärt eller konstnärligt verk och som kränker någon annans upphovsrätt till verket. Bestämmelsen ger ett skydd för bl.a. särskilt skapade namn på personer och orter i litterära verk, under förutsättning att namnet har en sådan verkshöjd att det uppfyller kraven för att få upphovsrättsligt skydd enligt 1 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Detsamma gäller för en titel på ett litterärt eller konstnärligt verk som har sådan originalitet att det i och för sig är upphovsrättsligt skyddat (jfr prop. 1974:4 s. 214 och prop. 2009/10:225 s. 419). Bestämmelsen i andra stycket innebär att ett dubbelt efternamn räknas som två efternamn vid prövningen av om det finns hinder för byte enligt första stycket. Skyddet gäller alltså inte det dubbla efternamnet som sådant. Detta innebär att namnen i det dubbla efternamnet ska prövas var för sig t.ex. vid bedömningen av om det finns hinder för byte på grund av att någon annan lagligen bär efternamnet (första punkten). Detsamma gäller vid en prövning av om efternamnet utgör hinder för registrering av ett varumärke eller av en firma. Av övergångsbestämmelserna (elfte punkten) framgår att bestämmelsen inte gäller dubbla efternamn som har förvärvats före lagens ikraftträdande. För dessa namn gäller i stället att det dubbla efternamnet anses som ett efternamn. Av 16 § framgår att ett dubbelt efternamn ska prövas som två enkla efternamn även vid bedömningen av vilka efternamn som är fria att förvärva. Vid annan prövning av om förutsättningarna för byte av efternamn är uppfyllda räknas ett dubbelt efternamn som ett namn. Detta innebär t.ex. att ett dubbelt efternamn räknas som ett namn vid bedömningen av om det kan förvärvas som ett gammalt släktnamn enligt 18 § eller förvärvas på nytt enligt 19 §. 16 § En person får byta till ett efternamn som lagligen bärs av minst 2 000 personer. En person får även byta till ett efternamn som lagligen bärs av färre än 2 000 personer, om namnet har kunnat förvärvas enligt första stycket. Vid en prövning enligt första eller andra stycket ska ett dubbelt efternamn anses som två efternamn. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller bestämmelser om befintliga efternamn som fritt kan förvärvas. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Enligt första stycket får en person byta till ett efternamn som lagligen bärs av minst 2 000 andra personer. Bestämmelsen utgör ett undantag från 15 § och innebär att det är möjligt att byta till något av de vanligaste efternamnen i trots att det kan förväxlas t.ex. med ett efternamn som redan lagligen bärs av andra (första punkten) eller med någon annans i skyddade firma (sjätte punkten). Att efternamnet ska bäras innebär att det är antalet nu levande namnbärare som är av intresse för bedömningen av hur många bärare ett visst efternamn har. En enkel ändring av ett efternamns stavning som inte förändrar namnets uttal anses inte som byte till ett annat efternamn (13 § andra stycket 1). Sådana olika stavningar av ett efternamn ska därför anses som samma efternamn vid bedömningen av om ett namn är fritt att förvärva eller inte. Av andra stycket framgår att om ett namn har varit fritt att förvärva enligt första stycket, kan det inte senare bli skyddat om antalet bärare skulle minska till under 2 000. Ett sådant efternamn kan alltså aldrig återfå sitt administrativa skydd enligt 15 §. ska få i uppdrag att fastställa vilka efternamn som inte omfattas av det administrativa skyddet och alltså är fria att förvärva. Enligt tredje stycket ska vid prövningen av om ett efternamn är fritt att förvärva ett dubbelt efternamn anses som två enkla efternamn. Detta innebär att vart och ett av namnen som det dubbla efternamnet består av räknas för sig vid fastställande av hur många bärare som finns av ett visst efternamn. Båda delarna av det dubbla efternamnet måste alltså ha minst 2 000 bärare för att ett byte till det dubbla efternamnet ska kunna ske. Av övergångsbestämmelserna (elfte punkten) framgår att bestämmelsen inte gäller dubbla efternamn som har förvärvats före lagens ikraftträdande. För dessa namn gäller i stället att det dubbla efternamnet anses som ett enda efternamn. 17 § Om en person har förvärvat ett nybildat efternamn enligt denna lag, får därefter den personens förälder, syskon eller syskonbarn byta till det namnet, om personen samtycker till det. Om det första förvärvet har gjorts av flera, krävs att alla samtycker. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller bestämmelser om s.k. anslutningsförvärv för vissa anhöriga till en person som har förvärvat ett nybildat efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 13 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. En person kan med stöd av 13 § byta till ett nybildat efternamn. Efternamnet blir då administrativt skyddat enligt 15 §. Paragrafen utgör ett undantag från 15 § och ger en möjlighet för vissa anhöriga till den som ursprungligen förvärvat det nybildade efternamnet att byta till det namnet. Det administrativa skyddet i 15 § utgör alltså inte något hinder mot byte i dessa fall. En förutsättning för ett sådant anhörigförvärv är dock att den ursprunglige förvärvaren lämnar sitt samtycke. När det ursprungliga förvärvet har gjorts av flera personer gemensamt, måste alla dessa samtycka till anslutningsförvärvet. Den krets av anhöriga som kan göra ett anslutningsförvärv är föräldrar, syskon och syskonbarn. Med förälder avses även adoptivförälder (jfr 4 kap. 8 § ). Med syskon avses såväl helsom halvsyskon. Paragrafen gäller däremot inte barn eller barnbarn. Vidare gäller paragrafen inte för make. För dessa personer gäller i stället de vanliga reglerna om byte till en förälders eller makes efternamn enligt 9 och 12 §§. Om ursprungsförvärvaren inte lämnar samtycke, kan ett anslutningsförvärv inte ske enligt paragrafen. Det kan dock i vissa fall finnas särskilda skäl enligt 13 § första stycket att ändå tillåta anslutningsförvärvet, t.ex. om den som gjort ursprungsförvärvet är avliden och alltså inte kan samtycka till förvärvet. Det kan finnas hinder mot byte även om förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda. Om den person som ansöker om ett anslutningsförvärv är underårig, kan det t.ex. krävas samtycke från en förälder som inte är vårdnadshavare (34 § första stycket). 18 § En person får byta till ett efternamn som har funnits i hans eller hennes släkt i rakt uppstigande led i minst två generationer. Det får dock inte vara längre sedan någon i släkten bar namnet än fyra generationer tillbaka, räknat från och med personens föräldrar. I paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, regleras möjligheten för en person att i administrativ ordning byta sitt efternamn till ett äldre släktnamn. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Enligt paragrafen, som utgör ett undantag från 15 §, får en person byta till ett administrativt skyddat efternamn som har funnits i hans eller hennes släkt i rakt uppstigande led i minst två generationer. Det kan t.ex. vara fråga om ett efternamn som har burits av hans eller hennes mormor och mormors mor men som sedan inte förts vidare till senare generationer. En förutsättning är dock att efternamnet har burits av någon inom den fjärde generationen räknat från och med personens föräldrar.