prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — 2.uppdraget inte väsentligt försämrar kvaliteten på verksamhetens intern- kontroll och möjligheter att övervaka att uppdragsgivaren följer de regler som gäller för den. Paragrafen innehåller bestämmelser om uppdragsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. Av första stycket framgår för det första att en kreditgivare får uppdra åt någon annan att utföra ett visst arbete eller vissa operativa funktioner. Bestämmelsen tar sikte på sådant som ingår i den tillståndspliktiga verk- samheten. Uppdrag som avser ren administration eller andra stödfunk- tioner, t.ex. utbetalning av personalens löner eller hantering av företagets it-system, faller alltså utanför tillämpningsområdet (jfr prop. 2002/03:139 s. 346). Vidare framgår att även en kreditförmedlare får uppdra åt någon annan att utföra ett visst arbete eller vissa operativa funktioner som ingår i verk- samheten. En förutsättning är dock att den som får ett sådant uppdrag också har rätt att ägna sig åt kreditförmedlingsverksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om ett uppdrag till ett kreditinstitut eller till en annan kreditförmedlare som har tillstånd enligt denna lag. På samma sätt som för kreditgivare innebär bestämmelsen inte att en kreditförmedlare är förhindrad att låta någon annan utföra arbete eller funktioner som inte utgör en del av den tillståndspliktiga verksamheten. Det är alltså möjligt att låta någon annan än en kreditför- medlare utföra uppdrag som inte handlar om att erbjuda ett kreditavtal, bistå en konsument innan ett kreditavtal ingås eller ingå ett kreditavtal som ombud för kreditgivaren (jfr 48 § konsumentkreditlagen [2010:1846]). Möjligheten att ge uppdragsavtal gäller både för svenska och utländska kreditgivare och kreditförmedlare som verkar med tillstånd enligt lagen. Uppdragsavtal ska anmälas till av den kreditgivare eller kreditförmedlare som lämnar uppdraget. Enligt andra stycket får en kreditgivare eller kreditförmedlare bara under vissa förutsättningar ge ett uppdrag åt någon annan att utföra sådant som är av väsentlig betydelse för verksamheten. En funktion ska anses vara av väsentlig betydelse om ett fel eller en brist vid utförandet av funktionen allvarligt försämrar företagets möjligheter att uppfylla vill- koren för sitt verksamhetstillstånd eller andra skyldigheter enligt denna lag eller andra författningar (jfr prop. 2013/14:107 s. 85). För att kunna lämna ett uppdrag måste kreditgivaren eller kreditför- medlaren se till att verksamheten hos uppdragstagaren bedrivs under kontrollerade och säkerhetsmässigt betryggande former. Vidare är en för- utsättning att uppdragsgivaren ansvarar för att uppdraget inte väsentligt försämrar kvaliteten på verksamhetens internkontroll och Finansinspek- tionens möjligheter att övervaka att verksamheten följer de regler som gäller för den. Paragrafen är utformad med bl.a. 6 kap. 7 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 14 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. I 7 kap. 1 § 10 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upp- gifter som ska ingå i en anmälan om uppdragsavtal och vad en kredit- givare eller kreditförmedlare i övrigt ska iaktta när det gäller sådana avtal. 14 § En kreditgivares kreditbeslut ska dokumenteras så att beslutsunderlaget redovisas och att kreditärendets hantering även i övrigt kan följas. En kreditförmedlare ska dokumentera ett förmedlingsärendes hantering. Paragrafen handlar om kreditgivares och kreditförmedlares dokumenta- tionsskyldighet. Övervägandena finns i avsnitt 9.9. Enligt första stycket ska en kreditgivares kreditbeslut dokumenteras. Dokumentationen ska ske på ett sådant sätt att det är möjligt att följa kreditärendets hantering. Kravet på dokumentation innebär att det ska finnas ett bevarat underlag rörande den information som har bildat beslutsunderlag, bl.a. uppgifter om kreditprövningen. Dokumentationen kan vidare avse uppgifter som har inhämtats om kunden och dennes önskemål och information som har lämnats till kunden inom ramen för kreditärendets hantering. Även själva kreditbeslutet ska bevaras. Av andra stycket framgår att även en kreditförmedlare ska dokumen- tera sin hantering av ett förmedlingsärende. Liksom i fråga om en kredit- givares dokumentation kan det vara fråga om dokumentation om de upp- gifter som har inhämtats om kunden och dennes önskemål och informa- tion som har lämnats till kunden inom ramen för förmedlingen av en kredit. Dokumentationen ska även omfatta information om vilka upp- gifter som överlämnas från en kreditförmedlare till en kreditgivare enligt 50 § konsumentkreditlagen (2010:1846). Första stycket har utformats med 8 kap. 3 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som förebild. I 7 kap. 1 § 11 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om dokumenta- tionskravet. I paragrafen genomförs delvis artikel 18.2. 15 § Enskildas förhållanden till ett företag som driver verksamhet enligt denna lag får inte obehörigen röjas. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i stället för första stycket. Ansvar enligt 20 kap. 3 § ska inte följa för den som bryter mot förbudet i första stycket. I 5 a § kreditupplysningslagen (1973:1173) finns bestämmelser om att det som gäller om tystnadsplikt enligt första stycket inte hindrar att uppgifter i vissa fall utväxlas för kreditupplysningsändamål. I paragrafen finns bestämmelser om skyddet för uppgifter om enskildas förhållanden. Övervägandena finns i avsnitt 9.10. Paragrafen motsvarar 13 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter och i huvudsak 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, se prop. 2013/14:107 s. 84 respektive prop. 2002/03:139 s. 476 f. 1 § ska föra ett register över kreditgivare och kreditförmed- lare som har tillstånd att driva verksamhet enligt denna lag och över utländska kreditförmedlare från ett land inom EES som driver verksamhet här i landet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om ett register över kreditgivare och kreditförmedlare. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Enligt paragrafen ska föra ett register över kredit- givare och kreditförmedlare (såväl svenska som utländska) som har till- stånd att driva verksamhet enligt denna lag. behöver alltså inte föra register över dem som enligt 3 kap. 1 § andra stycket ägnar sig åt kreditförmedling vid enstaka tillfällen tillsammans med annan yrkesmässig verksamhet. Vidare ska registrera utländska kreditförmedlare från ett land inom EES som driver verksam- het i . Sådana kreditförmedlare behöver inte tillstånd (se 3 kap. Närmare bestämmelser om registret anges i förordning. Paragrafen är utformad med 15 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. I paragrafen genomförs delvis artiklarna 29.4 och 35. 2 § har tillsyn över kreditgivare och kreditförmedlare. Till- synen omfattar att verksamheten drivs enligt 2.andra författningar som reglerar verksamheten, 3.företagets bolagsordning eller stadgar, och 4.interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar före- tagets verksamhet. För utländska kreditgivare och kreditförmedlare omfattar tillsynen dock inte företagets bolagsordning eller stadgar. Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av Finansinspek- Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Enligt första stycket är det som har tillsynsan- Vidare anges vilken omfattning tillsynen ska ha. Av första punkten följer att tillsynen omfattar att verksamheten drivs Vilken tillsyn som ska ske beträffande ett företag beror på i vilken omfattning lagen är tillämplig på företagets verksamhet, vilket i sin tur beror bl.a. på om företaget är svenskt eller utländskt och vad före- taget bedriver för verksamhet (jfr t.ex. 1 kap. 3 §). Enligt andra punkten omfattar tillsynen också att verksamheten drivs enligt andra författningar som reglerar verksamheten. författningar är föreskrifter meddelade med stöd av denna lag. exempel är konsumentkreditlagen (2010:1846) och lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. och andra bindande regler omfattas också av bestämmelsen (jfr prop. 2006/07:115 s. 636 och 2013/14:107 s. 85). Av tredje punkten framgår att tillsynen även innefattar en kontroll av att verksamheten drivs enligt företagets bolagsordning eller stadgar. bolagsordningar och stadgar för svenska företag ska godkännas av följer av 2 kap. 4 § och 3 kap. 3 §. I fjärde punkten anges att tillsynen omfattar att företaget drivs enligt interna instruktioner som har sin grund i författningar som reglerar före- Att kreditgivare ska fastställa sådana interna riktlinjer eller instruktioner för utlåning, för vilken typ av egendom som accepteras Prop. 2015/16:197 som säkerhet för en bostadskredit och för värdering av en bostad som ställs som säkerhet för en bostadskredit framgår av 4 kap. 11 och 12 §§. Av andra stycket framgår att tillsynen över utländska kreditgivare och kreditförmedlare inte omfattar företagets bolagsordning eller stadgar. Tillsyn av kreditinstitut sker inte med stöd av 5 kap. (jfr 1 kap. 2 §). För kreditinstituten gäller i stället bestämmelserna i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Paragrafen är utformad med 13 kap. 2 § lagen om bank- och finansi- eringsrörelse och 16 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsu- mentkrediter som förebild. I paragrafen genomförs artikel 34.1 och delvis artikel 34.2. 3 § Kreditgivare och kreditförmedlare ska lämna de upplys- ningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. Paragrafen reglerar kreditgivares och kreditförmedlares upplysningsskyl- dighet gentemot . Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av paragrafen framgår att kreditgivare och kreditförmedlare, både svenska och utländska, ska lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär. Det kan vara fråga om både uppgifter som begärs i ett enskilt fall och sådana upplysningar som ska lämnas enligt före- skrifter. Paragrafen är utformad med 13 kap. 3 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 17 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. I 7 kap. 1 § 12 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om upplysnings- skyldigheten. 4 § får, när inspektionen anser att det är nödvändigt, genom- föra en undersökning hos en kreditgivare eller en svensk kreditförmedlare eller hos en utländsk kreditförmedlare med filial i . Paragrafen reglerar möjligheter att genomföra under- sökningar hos kreditgivare och kreditförmedlare. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av bestämmelsen framgår att får vidta undersök- ningar hos svenska kreditgivare och svenska kreditförmedlare. Under- sökningar får också vidtas hos utländska kreditgivare och hos utländska kreditförmedlare som har inrättat filial här. Utländska kreditgivare måste alltid inrätta filial för att få driva verksamhet i (2 kap. 7 §). Detsamma gäller för en utländsk kreditförmedlare från ett land utanför EES (3 kap. 7 §). En kreditförmedlare från ett annat land inom EES kan däremot driva verksamhet här även utan filial (3 kap. 6 §). Hos en sådan kreditförmedlare kan undersökningar inte vidtas. 2015/16:197 Paragrafen motsvarar 13 kap. 4 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 17 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter, se prop. 2002/03:139 s. 544 f. och 2013/14:107 s. 86. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.3. 5 § Om en kreditgivare eller en kreditförmedlare ingår i en koncern, ska de övriga företagen i koncernen lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn över kreditgivaren eller kreditförmedlaren. Paragrafen reglerar skyldigheten för företag i en koncern att lämna upp- lysningar till . Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av paragrafen framgår att andra företag som ingår samma koncern som en kreditgivare eller en kreditförmedlare ska lämna Finansinspek- tionen de upplysningar som inspektionen behöver för sin tillsyn. Det kan vara fråga om både uppgifter som begärs i ett enskilt fall och sådana upp- lysningar som ska lämnas enligt föreskrifter. Paragrafen är utformad med 13 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 18 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. I 7 kap. 1 § 12 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om upplysnings- skyldigheten. 6 § Om ett företag har fått i uppdrag av en kreditgivare eller en kreditförmedlare att utföra ett visst arbete eller vissa funktioner, ska företaget lämna Finansinspek- tionen de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande om- ständigheter som inspektionen begär. får genomföra undersökningar hos ett sådant företag, om det behövs för tillsynen över uppdragsgivaren. Paragrafen reglerar skyldigheten för ett företag som utför vissa funk- tioner på uppdrag av en kreditgivare eller kreditförmedlare att lämna upplysningar till . Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av första stycket följer att ett företag som har ingått ett så kallat upp- dragsavtal med en kreditgivare eller kreditförmedlare enligt 4 kap. 13 § ska lämna de upplysningar till som myndigheten begär. Enligt andra stycket har möjlighet att genomföra undersökningar hos ett sådant företag som har fått ett uppdrag, om det behövs för tillsynen över uppdragsgivaren. Paragrafen är utformad med 13 kap. 6 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 19 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter som förebild. Samarbete och utbyte av information 7 § ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta infor- mation med behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av bolånedirek- tivet. får begära Europeiska bankmyndighetens bistånd i de fall som anges i artiklarna 34 och 37 i bolånedirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om samarbete med utländska myndigheter i andra stater inom EES. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Enligt första meningen ska samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av bolånedirektivet (se bl.a. artikel 36). Vad som avses med en behörig myndighet framgår av 1 kap. 7 § 1. Det är fråga om myndigheter i andra stater inom EES. Av andra meningen framgår att får vända sig till Europeiska bankmyndigheten, , och begära bistånd i olika samman- hang. Det kan vara fråga om att har invändningar mot hur en utländsk tillsynsmyndighet har agerat gentemot en kredit- förmedlare (artikel 34.2 femte stycket och 34.4 andra stycket b). Paragrafen är utformad med bl.a. 13 kap. 6 a och 6 b §§ lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och 23 kap. 5 och 5 a §§ lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden som förebild. I paragrafen genomförs delvis artiklarna 34, 36 och 37. 8 § ska inom ramen för sin befogenhet, efter begäran från en behörig myndighet, lämna eller kontrollera information som behövs för att den myndigheten ska kunna utöva sin tillsyn enligt bolånedirektivet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om skyldig- het att bistå utländska myndigheter i andra stater inom EES i deras till- synsverksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Enligt paragrafen ska hjälpa behöriga myndigheter genom att lämna eller kontrollera viss information. Vad som avses med en behörig myndighet framgår av 1 kap. 7 § 1. Det är fråga om myndig- heter i andra stater inom EES. Paragrafen är utformad med 23 kap. 6 § lagen (2007:528) om värde- pappersmarknaden som förebild. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.3 och delvis artikel 36. 9 § Efter underrättelse till kan en behörig myndighet genom- föra en undersökning hos en i inrättad filial till en utländsk kreditför- medlare från ett land inom EES. Paragrafen innehåller en bestämmelse om möjligheten för utländska myndigheter att genomföra undersökningar av utländska kreditförmed- lare som verkar genom en filial i . Övervägandena finns i av- snitt 10.5. Enligt bestämmelsen får en behörig myndighet efter en underrättelse till genomföra en undersökning i . Vad som avses med en behörig myndighet framgår av 1 kap. 7 § 1. Det är fråga om myndigheter i andra stater inom EES. En sådan undersökning får företas hos en utländsk kreditförmedlare från ett land inom EES. Vad som avses med en sådan kreditförmedlare framgår av 1 kap. 7 § 9. Det är fråga om en fysisk eller juridisk person som är upptagen i ett register över kreditförmedlare i ett annat land inom EES. 2015/16:197 En utländsk kreditförmedlare ska driva sin verksamhet genom en filial i för att bestämmelsen ska bli aktuell. Vad som avses med en filial framgår av 1 kap. 7 § 4. Paragrafen är utformad med 13 kap. 7 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse som förebild. I paragrafen genomförs artikel 34.5. 10 § Kreditgivare och kreditförmedlare som driver verksamhet enligt denna lag ska med årliga avgifter bekosta verksamhet med anknytning till denna lag. får ta ut avgifter för prövning av ansökningar om tillstånd och anmälningar enligt denna lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att ta ut avgifter för sin verksamhet från svenska och utländska kreditgivare eller kreditförmedlare. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. Enligt första stycket ska verksamhet med anknyt- ning till denna lag bekostas av årliga avgifter. Närmare föreskrifter om sådana avgifter avses tas in i förordningen (2007:1135) om årliga av- gifter för finansiering av verksamhet. Av andra stycket framgår att får ta ut avgifter för prövning av ansökningar om tillstånd och anmälningar. Närmare före- skrifter om sådana avgifter avses tas in i förordningen (2001:911) om av- gifter för prövning av ärenden hos . Paragrafen är utformad med bl.a. 33 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter som förebild. I 7 kap. 2 § finns ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om avgifter. Ingripanden mot kreditgivare, svenska kreditförmedlare och kredit- förmedlare från ett land utanför EES 1 § Om en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES åsidosätter sina skyldigheter enligt denna lag, andra för- fattningar som reglerar företagets verksamhet, bolagsordning, stadgar eller in- terna instruktioner som har sin grund i en författning som reglerar verksamheten, ska ingripa. ska då utfärda ett föreläggande för företaget att vidta en åtgärd för att komma till rätta med situationen, ett förbud att verk- ställa beslut eller en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig, ska kreditgivar- ens eller kreditförmedlarens tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, var- ning meddelas. får avstå från ingripande om en överträdelse är ringa eller ursäktlig, om kreditgivaren eller kreditförmedlaren gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot kreditgivaren eller kreditförmedlaren och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheter att ingripa mot kreditgivare och kreditförmedlare. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. I första stycket regleras när ska ingripa mot en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES som åsidosätter sina skyldigheter. Finansinspek- tionen har möjlighet att ingripa i de fall som omfattas av myndighetens tillsyn. Tillsynens omfattning regleras i 5 kap. 2 §. I andra stycket redovisas de olika typer av ingripanden som inspek- tionen kan göra. Valet mellan olika ingripanden avgörs i första hand av hur allvarlig en överträdelse är. Ett föreläggande används för att förmå företaget att vidta åtgärder för att rätta till brister i verksamheten. An- märkning är avsett att användas vid mindre allvarliga överträdelser och där det inte finns något att åtgärda. Föreläggande och anmärkning bör inte komma i fråga för samma överträdelse. Vid allvarliga överträdelser ska i stället tillståndet återkallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. En överträdelse kan vara allvarlig antingen på grund av att en enskild överträdelse är av större betydelse eller på grund av att det är fråga om systematiska missförhållanden. Enligt tredje stycket kan avstå från ingripande i vissa situationer. Bestämmelsen kan t.ex. bli tillämplig om Konsument- verket ingripit med stöd av bestämmelser i konsumentkreditlagen (2010:1846) och marknadsföringslagen (2008:486). Paragrafen är utformad med bl.a. 15 kap. 1 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, 20 § lagen (2014:275) om viss verk- samhet med konsumentkrediter och 25 kap. 1 och 2 §§ lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden som förebild. I paragrafen genomförs artikel 33.1 e. 2 § ska återkalla tillståndet för en kreditgivare, en svensk kreditförmedlare eller en kreditförmedlare från ett land utanför EES, om kredit- givaren eller kreditförmedlaren 1.har fått tillståndet genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt, 2.under en sammanhängande tid av inte har drivit sådan verk- samhet som tillståndet avser, 3.inte uppfyller villkoren för tillstånd i 3 kap. 2 § första stycket 5 eller 6, 4.har förklarat sig avstå från tillståndet, 5.har överlåtit hela sin verksamhet, eller 6.har försatts i konkurs eller om beslut har fattats om att företaget ska gå i tvångslikvidation. I fall som avses i första stycket 1–3 får i stället varning meddelas, om det är tillräckligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om möjligheter att återkalla ett tillstånd som har lämnats enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Enligt första stycket ska i vissa fall återkalla ett tillstånd för en kreditgivare eller en kreditförmedlare. Av första punkten framgår att tillståndet ska återkallas om det grundar sig på oriktiga uppgifter eller om innehavaren annars fått det på otillbör- ligt sätt. Om tillståndsinnehavaren har lämnat felaktiga uppgifter men 2015/16:197 dessa inte påverkat beslutet, finns det inte grund för återkallelse av till- ståndet (jfr prop. 2013/14:107 s. 65 och 88). Enligt andra punkten ska återkallelse ske om sådan verksamhet som tillståndet avser inte har bedrivits . I tredje punkten anges att ett tillstånd ska återkallas om företaget inte uppfyller villkoren för tillstånd i 3 kap. 2 § första stycket 5 eller 6. De aktuella tillståndskraven gäller bara kreditförmedlare och innebär att en kreditförmedlare ska ha sitt huvudkontor i och omfattas av en ansvarsförsäkring. Enligt fjärde punkten ska tillståndet återkallas om innehavaren har förklarat sig avstå från det. Enligt femte punkten ska återkallelse ske om företaget har överlåtit hela sin verksamhet. I sjätte punkten anges att återkallelse ska ske om kreditgivaren eller kreditförmedlaren har försatts i konkurs eller om beslut har fattats om att företaget ska gå i tvångslikvidation. En återkallelse av tillståndet hindrar inte en likvidator eller konkursförvaltare från att fortsätta verksamheten i syfte att avveckla den i samlad ordning (se vidare prop. 2013/14:107 s. 88 och 2005/06:37 s. 43 f.). får dock besluta om hur avvecklingen av verksamheten ska ske (5 § första stycket). Av andra stycket framgår att i vissa fall kan med- dela en varning i stället för att återkalla tillståndet. Detta kan ske endast om en varning är en tillräckligt ingripande åtgärd. Varning kan meddelas om kreditgivaren eller kreditförmedlaren har fått tillståndet genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt (punkten 1), av inte har bedrivit sådan verksamhet som tillståndet avser (punkten 2) eller, i fråga om kreditför- medlare, inte längre har sitt huvudkontor i eller omfattas av en ansvarsförsäkring (punkten 3).