prop · H303163 · 2016-04-07 00:00:00 — () anser tvärtom att alla elinstalla- tionsföretag, oavsett nationstillhörighet, ska omfattas av anmälningskrav till före utförande av elinstallationsarbete i . Svensk teaterteknisk förening anser att underhållningsbranschen inte kommer att ha möjlighet att ha en auktoriserad elinstallatör, som ska kopplas till ett elinstallationsföretag med egenkontroll. behöver den auktoriserade personen vara anställd på teatern och inte vid ett elinstallationsföretag – många elinstallationer monteras av teatrarnas egen personal under överinseende av anställd elektriker med behörighet. Skälen för regeringens förslag Elinstallationsarbete får endast utföras av en elinstallatör eller av en yr- kesman under överinseende av en elinstallatör som yrkesmannen är an- ställd hos eller som är anställd i samma företag som yrkesmannen. gäller enligt 6 § elinstallatörsförordningen (1990:806). håller alltså krav på att det ska finnas ett anställningsförhållande mellan den behörige elinstallatören och den yrkesman som får arbeta under el- Tanken bakom detta krav är att säkerställa att den behöriga elinstallatören har faktisk möjlighet att utöva sitt överin- Det finns dock inte några restriktioner i hur många yrkesmän en installatör kan ha överinseende över eller några krav på geografisk när- Så länge de är anställda i samma företag kan således en behörig elin- stallatör ha överinseende över ett stort antal yrkesmän utspridda över Det finns inte heller någon bestämning av vad som avses med anställning eller vilken anställningsform som avses, heltid, deltid Det nuvarande systemet med behörig elinstallatör och yrkesmän som arbetar under överinseende av elinstallatören har både fördelar och nack- I många avseenden fungerar det på ett tillfredsställande sätt, inte minst genom att det på grund av sin flexibilitet gör det möjligt att ta hän- syn till förändringar av olika slag, t.ex. ny teknik och nya affärsmodeller. bygger systemet på regler som har tillkommit i en annan tid med andra förutsättningar för arbetet. Inom de olika verksamhetsområde- na för elinstallationer har man tillämpat olika modeller för att uppfylla de krav som lagstiftningen ställer. För industrin finns t.ex. väl fungerande system med elansvariga. Även om elsäkerheten som helhet kan bedömas som god finns det utrymme för förbättringar. Inom andra områden med reglerade yrken finns ofta, vid sidan om kraven på yrkesutövaren, en statlig kontroll som omfattar den som driver den verksamhet som de olika yrkeskategorierna verkar i. des både ett krav på att personalen måste ha legitimation eller annan be- hörighet för att utöva yrket och på att vissa förutsättningar ska vara upp- fyllda i själva verksamheten för att få erbjuda dessa tjänster till allmän- Det gäller t.ex. hälso- och sjukvården, skolan, trafikutbildning, fordonsbesiktning, väktare och taxirörelse. Det finns dock områden där kontrollen, på samma sätt som enligt dagens system för elinstallatörer, endast avser dem som ska utföra vissa arbetsuppgifter, t.ex. advokater, tolkar, veterinärer, flera olika certifieringar enligt (2010:900) och kranförare. Inom vissa verksamhetsområden med kontrolluppgifter ackrediteras s.k. kontrollorgan där det finns krav på att anställda inom sådan verksamhet ska ha viss kompetens. Det gäller t.ex. kontroll av hissar och vissa motordrivna anordningar. En rad historiska och funktionella skäl ligger bakom denna skillnad när det gäller formen för statlig kontroll och varför man valt en viss lösning. Merparten av de yrken där kontrollen är begränsad till personer är sådana där verksamheten kan antas bedrivas i liten skala, ofta i enmansföretag, och där den som ansvarar för verksamheten också utför arbetet. Detta bör ha varit fallet även inom elinstallationsbranschen när reglerna infördes. Därefter har utvecklingen inneburit att elinstallatören i många fall är den som driver verksamheten utan han eller hon är anställd för att ha överinseende över ett antal yrkesmän. Vilka ändringsbehov finns? Elsäkerheten är god i . En förändring av behörighetsregleringen kan därför inte anses nödvändig enbart med hänsyn till ett behov av att öka elsäkerheten. Som utredningen har konstaterat kan dock dagens system av många upplevas som krångligt och ålderdomligt. En modernare reglering kan ge anläggningshavarna bättre möjligheter att fullgöra sitt ansvar för att anläggningarna är säkra och ge tillsynsmyndigheten bättre förutsättningar för tillsyn och stöd i arbetet för att öka och bibehålla elsäkerheten i landet. är det innehavaren av en starkströmsanläggning eller en anordning som är avsedd att anslutas till en starkströmsanläggning som svarar för att fortlöpande kontrollera att anläggningen eller anordningen ger betryggande säkerhet mot person- eller sakskada. Detta framgår av starkströmsförordningen (2009:22). Innehavaren ska också se till att arbete som utförs på eller i anslutning till anläggningen eller anordningen sker på ett sådant sätt och utförs av, eller under ledning av, personer med sådana kunskaper och färdigheter att betryggande säkerhet ges mot person- eller sakskada. Detta bör vara utgångspunkten även i ett nytt behörighetssystem. Konsumenterna, i egenskap av anläggningshavare, måste ges möjlighet att på ett enkelt sätt förstå vad som gäller för elinstallationer och förutsättningar att säkerställa att de som arbetar på anläggningen har en viss grundkompetens. Eftersom innehavarna har olika hög kunskap, dels om sin egen anläggning, dels om vad som krävs för underhåll och vid arbeten på anläggningen, varierar deras möjligheter att kontrollera den som arbetar där. Många villaägare, liksom bostadsrättsföreningar och andra anläggningsinnehavare, har inte alltid tillgång till nödvändig sakkunskap. En förändring av systemet bör därför ta sikte på att underlätta för anläggningsinnehavare att ta sitt ansvar för elsäkerheten. Elinstallationsarbeten utförs inom många olika verksamhetsområden. Förhållandena är inte desamma när det gäller elinstallationsarbeten avseende offentliga anläggningar, hemma hos konsumenter eller arbeten inom industrin och produktion och distribution av el. En skiljelinje går mellan sådant elinstallationsarbete som görs på egna anläggningar, t.ex. inom en industrianläggning eller ett elnätsföretag, och sådant arbete som utförs på andras anläggningar på uppdrag av villaägare, kommuner, företag m.fl. där elanläggningen i många fall inte är en väsentlig del i produktionen. Andra regelsystem för näringsverksamhet, både de som är specifika för en viss verksamhet (t.ex. avseende patient- och trafiksäkerhet) och de som är allmängiltiga (t.ex. arbetsmiljöregler), innebär att det läggs ett tydligt ansvar på verksamhetsutövaren. Det sistnämnda bör gälla för elinstallationsarbete. Eftersom en starkströmsanläggning på grund av spänning, strömstyrka eller frekvens kan vara farlig för person eller egendom, bör den som yrkesmässigt utför elinstallationsarbete på en starkströmsanläggning vara skyldig att följa de krav som gäller för elinstallationsföretag. Dagens system med krav på en behörig elinstallatör vid alla installationer bygger på att elinstallatören har den kompetens, erfarenhet och kunskap och det bestämmande inflytande över elinstallationen som gör att den blir säker. Det innebär i praktiken ett krav på att den som bedriver en verksamhet som innebär att elinstallationer utförs ska ha tillgång till viss kompetens. Inom verksamheten måste det finnas någon som – utöver att kunna utföra elinstallationer – har kompetens att säkerställa att de andra som utför elinstallationer i verksamheten har de kunskaper och färdigheter som krävs för det aktuella arbetet och att kontroll av anläggningen sker innan den börjar användas. Ett krav för att ett företag ska få utföra elinstallationer yrkesmässigt bör vara att det finns minst en auktoriserad elinstallatör i verksamheten. Egenkontrollprogram med lednings- och kvalitetssystem kan medverka till att det arbete som utförs sker i enlighet med gällande bestämmelser och uppfyller kraven på elsäkerhet. Krav på liknande program finns i många verksamheter, t.ex. när det gäller försäljning av livsmedel, läkemedel och tobak. Krav på att ha ett egenkontrollprogram bör gälla även för den som vill utföra elinstallationer yrkesmässigt. Den som utför arbeten på annans anläggning bör ha en skyldighet att anmäla detta till tillsynsmyndigheten. På så sätt får tillsynsmyndigheten kunskap om dem som utför elinstallationer på andras anläggningar. ges konsumenter och andra anläggningsinnehavare – som kan ha otillräckliga kunskaper och svårt att ta sitt ansvar för att elinstallationer utförs på ett korrekt sätt – möjlighet att enkelt kontrollera att den som de anlitar för ett elinstallationsarbete är anmäld hos myndigheten. Ett sökbart register över elinstallationsföretag bör finnas tillgängligt på tillsynsmyndighetens webbplats, se avsnitt 5.9. En sådan reglering ger också bättre förutsättningar för tillsyn och kontroll, se avsnitt 5.7. Den som utför elinstallationer på en egen anläggning (t.ex. elproduktions- och elnätsbolag och större industrier med egen personal) bör inte omfattas av anmälningsskyldigheten. För att få utföra arbetet bör det dock krävas att övriga förutsättningar för sådant arbete är uppfyllda, dvs. att det finns minst en elinstallatör i verksamheten och ett egenkontrollprogram som säkerställer att arbetet utförs enligt gällande säkerhetskrav. Det kan uppstå situationer då det är oklart om ett elinstallationsarbete utförs på en annans anläggning eller på en egen anläggning. Frågan kan uppkomma t.ex. vid utförande av elsinstallationsarbeten inom en kon- Avgörande för bedömningen blir då inte valet av organisationsform, utan om det företag som utför elinstallationsarbetet har ett bestämmande inflytande över det företag som har anläggningen. Om ett sådant bestämmande inflytande finns bör det inte anses vara fråga om arbete på annans anläggning. Anmälningsskyldigheten behöver inte avse varje enskilt arbete. Det bör räcka att den som i sin verksamhet avser att utföra elinstallationsarbete på andras anläggningar anmäler att verksamheten omfattar sådana situationer. Det kan alltså räcka med en enda anmälan. Ett sådant krav är inte så betungande att det behöver göras några undantag för t.ex. elnätsföretag som utför elinstallationsarbete på elmätare som är placerade i kundernas anläggningar. Frågan om elinstallatörens roll i elinstallationsföretaget måste ta utgångspunkt i syftet att säkerställa en hög elsäkerhet. En viktig del i detta är övergången till ett system där det finns minst en elinstallatör i verksamheten och att det i verksamheten finns ett egenkontrollprogram som garanterar att elinstallationsarbetet sker i enlighet med gällande bestämmelser, att arbetet utförs av personer med tillräckliga yrkeskunskaper och att kontroll sker i betryggande omfattning av den anläggning eller anordning som arbetet omfattar innan den börjar användas. Elinstallatörens roll blir viktig i detta sammanhang. Det är lämpligt att elinstallatören är tillsvidareanställd eller har ett bestämmande ägarinflytande i elinstallationsföretaget men det kan inte vara avgörande för bedömningen. Det finns andra sätt som en elinstallatör kan vara tillräckligt fast knuten till verksamheten. Det avgörande bör vara att elinstallatörens arbetstid kan utnyttjas i verksamheten i den omfattning som krävs för att upprätthålla elsäkerheten. I propositionen föreslås att en yrkesutövare som har rätt att tillfälligt utöva elinstallatörsyrket i i enlighet med lagen om erkännande av yrkeskvalifikationer ska anses vara auktoriserad. Med en sådan lösning behövs det inga särskilda undantagsbestämmelser för elinstallationsföretag som har sådana yrkesutövare. Ny terminologi – auktorisation och egenkontrollprogram I propositionen föreslås en förändring i sak när det gäller vad som krävs för att få utföra elinstallationsarbete. Som utredningen har funnit bör terminologin därför ändras så att det blir tydligt för alla aktörer att en förändring har skett, vilket kan underlätta informationen om de nya reglerna. Den kontroll som ska ske av att den som ansöker om att få utföra elinstallationer har rätt kompetens, både utbildning och praktisk erfarenhet, och är lämplig bör leda till en auktorisation som elinstallatör. I elinstallationsföretaget ska det enligt förslaget finnas ett system, egenkontrollprogram, för att säkerställa att elinstallationer uppfyller de krav som ställs och att de utförs av personer med tillräckliga yrkeskunskaper. Den som utför elinstallationsarbete och som inte är elinstallatör (elektriker och andra yrkesgrupper i elinstallationsverksamhet) föreslogs i lagrådsremissen kallas yrkesperson. Regeringen delar Lagrådets synpunkt att beteckningen yrkesperson inte framstår som upplysande i sig. Den av- Prop. 2015/16:163 sedda persongruppen avgränsas genom kopplingen till egenkontrollpro- Någon särskild beteckning behöver inte ges i lagen. Regeringens förslag: Elinstallatörer ska kunna auktoriseras för visst slag av elinstallationsarbete. Regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer får meddela föreskrifter om detta och om vilka krav som ska gälla i fråga om utbildning och praktisk erfarenhet. Anmälan av elinstallationsföretag ska kunna göras för visst slag av Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om detta och om vilka krav som ska gälla för en sådan anmälan. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: () och Föreningen för industriell elteknik (FIE) anser att en person med högre teoretisk utbildning inte ska behöva genomgå lika lång praktik för auktorisation jämfört med en person med kortare teoretisk utbildning. föreslår att det bör införas en särskild behörighet för de som projekterar och utför beräkningar inför elinstallationsarbete. verket anser att den formellt ansvarige behörige elinstallatören oftast inte kan eller ens har ambitionen att verifiera de utförda beräkningarna inför menar också att det bör vara den behöri- ga elinstallatören som utför kontroll före idrifttagning av en anläggning. () och SSG anser att aukto- risation bör utformas så att kompetenskrav även omfattar projektering. Svensk Ventilation, och företagen anser att de gärna sett att utredningen hade gjort en utförlig analys av hur elinstallatörens förändrade roll påverkar de praktik- och ut- bildningskrav som kommer att ställas för de olika behörigheterna. anser att servicearbeten ska kunna utföras av en installatör som har kun- skap om att elektriskt hantera in- och urkoppling av den specifika elekt- riska produkten, men framförallt kunskap om det överordnade systemet, t.ex. hur en fläkt ska anslutas i ett ventilationssystem eller en pump i ett Remissinstanserna pekar på att sådana installationer i vissa fall är reglerade i annan lagstiftning och anser att det blir orimligt att två olika yrkeskategorier skickas för exempelvis byte av en fläkt. Myndigheten för (), Svensk Ventilation, Svenska , VVS-företagen och Byggindust- rier stöder utredningens förslag om att ge i uppdrag att genomföra en översyn av vilka former av elinstallationer som bör om- fattas av krav på kompetens och yrkeskunnande. Skälen för regeringens förslag: Enligt dagens regelverk har Elsäker- hetsverket ett bemyndigande i elinstallatörsförordningen (1990:806) att meddela föreskrifter om bl.a. olika behörighetsklasser och kunskaps– krav och praktik för behörighetsklasserna. Sådana föreskrifter finns i El- säkerhetsverkets föreskrifter ELSÄK-FS 2013:1. behörighetsklasser, varav en omfattar arbete på starkströmsanläggningar 2015/16:163 för högspänning och en är ospecificerad eftersom den beslutas från fall till fall. De olika nivåerna för elinstallationsbehörighet är ett system som ger utymme för utbildnings- och praktikkrav som motsvarar olika behov. Det gäller t.ex. branscher vars verksamhet innebär att elinstallationer utförs i viss begränsad omfattning (t.ex. installation av vitvaror hos konsumenter och spänningssättning av hissar och portar). Företag får då möjlighet att anlita elinstallatörer vars utbildning och praktiska erfarenhet motsvarar deras behov. En sådan gradering av krav på utbildning och praktisk erfarenhet för elinstallationsarbeten på olika anläggningar finns även i andra länder. Systemet skapar utrymme för ett mer effektivt resursutnyttjande där kraven på utbildning och praktisk erfarenhet kan anpassas till de konkreta behoven för visst angivet elinstallationsarbete. Även ett framtida system måste vara flexibelt och svara mot förändringar på marknaden. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att avgöra om det ska finnas olika nivåer för auktorisationer och vilka krav som då ska ställas på utbildning och praktisk erfarenhet för att auktorisera för de olika nivåerna. För att flexibiliteten ska få genomslag bör de olika nivåerna för elinstallationsarbete omfatta såväl auktorisation av elinstallatörer som anmälan av elinstallationsföretag. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att bestämma om anmälan av ett elinstallationsföretag ska kunna göras för visst slag av elinstallationsarbete och vilka krav som ska gälla för en sådan anmälan. Det bör naturligtvis krävas att ett elinstallationsföretag ska ha en elinstallatör vars auktorisation minst motsvarar den nivå på vilken företaget avser att utföra elinstallationsarbeten. Regeringen har i regleringsbrevet för för uppdragit åt myndigheten att redovisa hur det kan säkerställas att det blir tydligt vilka former av elinstallationer som bör omfattas av krav på kompetens och yrkeskunnande. Den frågan berörs närmare i avsnitt 5.9. Krav på allmän aktsamhet Regeringens förslag: Elinstallationsarbete ska utföras på ett sådant sätt att anläggningen ger betryggande säkerhet mot person- eller sak- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att aktsamhetskravet ska gälla såväl elinstal- lationsarbete som annat arbete på elektriska starkströmsanläggningar. Remissinstanserna: anser att utredningens förslag är otydligt i fråga om vad som avses med ”annat arbete” och ser inget be- hov av att reglera annat än behörighetskrävande arbete. Skälen för regeringens förslag: Det finns inte något krav på att elinstallationsarbete eller annat arbete på en starkströmsanläggning ska utföras på ett säkert sätt. I elinstallatörsförordningen (1990:806) före- skrivs vem som får utföra elinstallationer. Till skillnad från lagstiftningen om andra reglerade yrken ställs det i elinstallatörsförordningen inte några krav på hur arbetet ska utföras eller på omsorg eller skicklighet i arbetets utförande. En advokat ska till exempel ”redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts honom och iaktta god advokatsed” (8 kap. 4 § ), hälso- och sjukvårdspersonal ska ”utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet” (2 kap. 1 § lagen [1998:531] om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område), och en fastighetsmäklare ska ”utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed” (12 § fastighetsmäklarlagen [1995:400]). De skyldigheter som elinstallatörsförordningen ålägger den behöriga elinstallatören avser endast övervakning av yrkesmän och kontroll av anläggningar inför ibruktagande (7 §). I den tidigare elinstallatörsförordningen (1975:567) angavs att tillsynsmyndigheten fick återkalla eller inskränka en meddelad behörighet för en elinstallatör som visat oskicklighet eller försummelse vid elinstallationsarbete eller brustit i den tillsynsskyldighet som överinseendet innebär. Bestämmelsen bortföll i samband med att den nuvarande elinstallatörsförordningen trädde i kraft och i nuvarande regelverk anges att får återkalla eller inskränka ett beslut om behörighet eller tilldela elinstallatören en varning om elinstallatören inte fullgör sina skyldigheter enligt förordningen eller föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen. För anläggningsinnehavare finns det bestämmelser i starkströmsförordningen (2009:22) som anger att anläggningsinnehavaren fortlöpande ska kontrollera att anläggningen eller anordningen ger betryggande säkerhet mot person- eller sakskada. Anläggningsinnehavaren ska också se till att arbete som utförs på eller i anslutning till anläggningen eller anordningen sker på ett sådant sätt att betryggande säkerhet ges mot person- eller sakskada. När det finns stora risker för både person- och sakskador är det mycket viktigt att arbetet genomförs på ett sätt som ger en säker anläggning men också att utförandet av elinstallationsarbetet uppfyller säkerhetskraven. Det bör därför framgå av lagen att elinstallationsarbete ska utföras på ett sådant sätt att anläggningen ger betryggande säkerhet mot personskada eller sakskada. Bestämmelsen bör inte omfatta annat än behörighetskrävande arbete. Det allmänna aktsamhetshetskravet bör kompletteras av mer detaljerade regler för sådant arbete i en förordning eller i myndighetsföreskrifter. Regeringens förslag: Elinstallationsföretag ska utöva egenkontroll över arbetet och se till att elinstallationsarbete endast utförs av en elin- stallatör eller av någon vars kunskaper och färdigheter har säkerställts Ett egenkontrollprogram ska säkerställa att elinstallationsarbete ut- förs i enlighet med de krav som ställs i lagen och i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen samt att de utförs av personer med till- Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad ett egenkontrollprogram ska innehålla. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , Elektriska installatörsorganisa- tionen (EIO), LO, , , Svensk ventilation och () anser att egenkontrollpro- grammets övergripande utformning och innehåll måste förtydligas i lag Svensk ventilation och VVS-företagen anser att det är viktigt att varje enskilt företag får utforma egenkontrollen utifrån sin verksamhets förutsättningar, men att det vore olyckligt om det uppstår för stora skillnader mellan olika egenkontrollprogram. De anser därför att bör utarbeta ett ramverk och ange egenkontrollens någon form av vägledning om hur egenkontrollen kan upprättas skulle vara till stor hjälp för framför allt de mindre företagen. föreslår att myndigheten får meddela föreskrifter om vad ett egenkon- trollprogram ska innehålla. Skälen för regeringens förslag: Enligt dagens regelverk ska elinstal- latören se till att den som utför elinstallationsarbete under elinstallatörens överinseende har de kunskaper och färdigheter som krävs för arbetet. Elinstallatören ska vidare se till att den del av den elektriska starkströms- anläggningen eller anordningen som arbetet omfattar har kontrollerats i betryggande omfattning innan den börjar användas genom att spänning, ström eller frekvens påförs som kan vara farlig för person eller egendom (7 § elinstallatörsförordningen). Elinstallatörens överinseende bör ersättas av elinstallationsföretagets Egenkontroll kan beskrivas som elinstallationsföretagets Inom alla verksamheter som utför elinstallations- arbete ska det finnas ett egenkontrollprogram. Ett sådant program ska ga- rantera att verksamheten sker i enlighet med gällande bestämmelser, ut- förs av personer med tillräckliga yrkeskunskaper och att kontroll sker i betryggande omfattning av den anläggning eller utrustning som arbetet omfattar innan den tas i bruk. Ett egenkontrollprogram utgår vanligen från en beskrivning av den till- synspliktiga verksamheten och då särskilt dess kritiska punkter, t.ex. i fråga om påverkan på människor, miljö och säkerhet. programmet ansvarsförhållanden samt rutiner för hur den som är ansva- rig löpande ska följa och dokumentera verksamhetens utveckling och eventuella särskilda händelser (t.ex. olyckor och tekniska problem). 2015/16:163 Egenkontrollprogrammet ska vara ett stöd för att utforma verksamheten på ett sådant sätt att reglerna för elinstallationer kan följas.