prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — Detta innebär att en person bör kunna byta till ett efternamn som någon av föräldrarna bär, ett efternamn som någon av föräldrarna har burit eller ett dubbelt efternamn som är bildat av efternamn som föräldrarna bär eller har burit. Detta bör dock inte gälla efternamn som föräldern förvärvat genom äktenskap och inte längre bär. Om en förälder inte längre bär ett efternamn som har förvärvats genom äktenskap, har nämligen barnet inte någon familjerättslig anknytning till namnet. Om en förälder har avlidit bör dock ett efternamn som denne har förvärvat genom äktenskap få förvärvas av barnet om föräldern bar namnet vid sin död. Det bör även vara möjligt att byta till ett efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av ändelsen -son eller -dotter. Det finns däremot inte – till skillnad från vad regeringen föreslår ska gälla vid barns förvärv av efternamn genom födelsen eller adoption – anledning att möjliggöra byte till ett efternamn som något av föräldrarnas gemensamma barn bär. Frågan om att byta till ett annat efternamn med anknytning till föräldrarna kan uppkomma under olika skeden i livet, både under barndomen och i vuxenlivet. Möjligheten för ett barn att genom födelsen förvärva ett äldre syskons efternamn handlar om att möjliggöra för barnet att visa samhörighet med den familj barnet ska växa upp i (se avsnitt 6.1). När frågan om namnbyte uppkommer senare i livet har dock många syskon efternamn som saknar anknytning till någon av föräldrarna. Detta beror på att syskonen skaffar egna familjer och förvärvar efternamn för att uppnå namngemenskap med den nya familjen. För att få byta till ett efternamn som en förälder bär och som har förvärvats genom äktenskap med någon annan än den andra föräldern, krävs samtycke från den berörda maken. Ett efternamn som förvärvas blir dock förvärvarens namn, oavsett på vilken grund detta sker. Enligt regeringen bör en namnförvärvare som utgångspunkt fritt kunna disponera sitt namn. Det är därför inte rimligt att möjligheten att överlåta namnet till sitt barn ska vara beroende av samtycke från någon annan. Ett sådant samtycke krävs inte heller om barnet förvärvar namnet genom födelsen. Samtyckeskravet bör därför inte föras över till den nya lagen. Som framgår av avsnitt 14.1 ska en ansökan om byte av ett barns efternamn göras av barnets vårdnadshavare. Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs att båda vårdnadshavarna gör ansökan. Om barnet har fyllt , måste vidare barnet självt i regel ha samtyckt till namnbytet. Adoptivbarn bör kunna byta namn till sitt ursprungliga efternamn Som framgår av avsnitt 6.2 ska en domstol i adoptionsärendet kunna besluta att adoptivbarnet får behålla sitt ursprungliga efternamn. De möjligheter till byte av namn till ett efternamn med föräldraanknytning som föreslås ovan gäller även adoptivbarn. Kommittén föreslår att ett adoptivbarn som inte har behållit sitt ur- sprungliga efternamn bör ha möjlighet att knyta an till sitt ursprung genom att förvärva det namnet som en del i ett dubbelt efternamn. 2015/16:180 regeringens uppfattning kan det finnas starka skäl för ett adoptivbarn som har förvärvat ett efternamn med anknytning till en adoptivförälder att senare i livet återanknyta till sitt ursprung. Det kan t.ex. handla om någon som adopteras i vuxen ålder och som då inte ville behålla sitt ursprungliga efternamn, men som senare i livet ångrar sig och vill markera sin samhörighet med sina genetiska föräldrar. Regeringen anser därför att den möjlighet som kommittén föreslår bör införas. Det bör inte finnas några hinder mot upprepade byten namnlag finns det regler som hindrar upprepade byten till en förälders efternamn. Vuxna får bara göra ett byte, medan barn kan göra fler namnbyten. anser att det fortsatt finns behov av någon form av spärregel för byte av efternamn. Om man öppnar upp för möjligheten att byta namn ett obegränsat antal gånger, kan detta enligt verket komma att utnyttjas av personer med oärliga syften. Enligt regeringens uppfattning är risken för ett sådant missbruk dock liten. Sedan ordningen med personnummer infördes har namnets betydelse från säkerhets- och identifieringssynpunkt vid kontakt med myndigheter, banker, andra företag och även privatpersoner stadigt minskat. Erfarenheter från – där spärreglerna för namnbyte avskaffades 2005 – visar vidare att avsaknaden av spärregler inte orsakar problem för staten. Som kommittén framhåller står i vart fall den eventuella nyttan med sådana regler inte i rimlig proportion till värdet av den ökade friheten för medborgarna, särskilt inte när det gäller familjerättsliga namnbyten. Det är naturligt att en individ vill visa samhörighet med sin familj genom att byta efternamn och familjebilden kan förändras genom olika skeden i livet. Spärreglerna bör därför avskaffas. 6.4Byte till en familjehemsförälders efternamn Regeringens förslag: Ett barn som har placerats i familjehem ska få byta sitt efternamn till ett namn som någon av familjehemsföräldrarna bär. Barnet ska även få byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som är bildat av familjehemsföräldrarnas efternamn eller till ett dubbelt efternamn som är bildat av någon av familjehemsföräldrarnas efternamn tillsammans med barnets efternamn. För att ett sådant namnbyte ska beviljas ska det krävas att den eller de vars namn ska förvärvas samtycker till bytet och att en domstol förklarar att det är förenligt med barnets bästa. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. Skälen för regeringens förslag: namnlag anges att ett barn som har tagits emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem av någon annan än barnets föräldrar, får byta till någon av familjehemsföräldrarnas efternamn. Ett byte kräver dels att familjehems- föräldrarna samtycker till bytet, dels att en domstol vid en prövning av 2015/16:180 om namnbytet är förenligt med barnets bästa kommer fram till att så är fallet. Regeringen vill i detta sammanhang förtydliga att barnets bästa ska ses som en process i linje med . För ett barn som har varit placerat i familjehem kan det vara viktigt att få visa sin samhörighet med familjehemsföräldrarna genom att byta sitt efternamn till ett efternamn som familjehemsföräldrarna eller någon av dem bär. Regeringen anser därför att möjligheten för ett barn att byta namn till en familjehemsförälders efternamn bör finnas kvar. Därutöver bör ett familjehemsplacerat barn även kunna förvärva ett dubbelt efternamn som är bildat av familjehemsföräldrarnas efternamn eller barnets efternamn tillsammans med någon av familjehemsföräldrarnas efternamn. Det senare är viktigt då det möjliggör för barnet att kunna visa samhörighet med en familjehemsförälder och behålla en koppling till sina föräldrar. För att ett byte ska beviljas bör det krävas att den eller de vars efternamn barnet ska förvärva samtycker till bytet och att en domstol förklarar att det är förenligt med barnets bästa. Även för familjehemsplacerade barn gäller i övrigt reglerna om byte till ett efternamn med anknytning till en förälder (se avsnitt 6.3), vilket innebär att barnet kan byta tillbaka till ett sådant efternamn om förhållandena skulle förändras. Makar behåller som huvudregel sina efternamn när de gifter sig Regeringens förslag: Var och en av makarna behåller sitt efternamn, om de inte ansöker om att byta till ett gemensamt namn. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt namnlag får de som ska ingå äktenskap med varandra välja antingen att ta den enes efternamn som gemensamt efternamn eller att behålla sina egna efternamn från tiden närmast före äktenskapet. Makarna ska anmäla valt efternamn till senast i samband med vigseln och detta gäller även om inget byte ska ske. Om den ena makens efternamn har valts som gemensamt efternamn, förvärvar den andra maken det i samband med vigseln. namn makarna ska bära om de inte gör någon anmälan är inte reglerat. Många makar har ett gemensamt efternamn. Det är naturligt att makar vill kunna befästa sin samhörighet genom att ha samma efter- En sådan namngemenskap kan också ha flera praktiska fördelar. Det bör därför även i fortsättningen vara möjligt för dem som gifter sig att ha samma efternamn (se vidare avsnitt 7.2). Frågan är dock vad som ska krävas i de fall makarna vill behålla sina egna efternamn. Den nuvarande ordningen bygger närmast på att makar ska ha ett gem- ensamt efternamn och att en make aktivt måste motsätta sig detta för att få behålla sitt namn. Detta har naturligtvis historiska skäl som utgår från Prop. 2015/16:180 att det är kvinnan som tar sin makes namn. En sådan ordning är enligt regeringens uppfattning otidsenlig och bygger inte på en modern och jämställd syn på äktenskapet. Som framgår av kommitténs attitydundersökning är det inte längre givet att makar ska förvärva ett gemensamt efternamn. I stället går samhällsutveckligen mot att namngemenskap inom ett äktenskap inte spelar lika stor roll för familjesammanhållningen. Vidare väljer många människor att leva i samboskap i stället för att gifta sig. När två personer ingår samboskap behåller de sina respektive efternamn och kommittén föreslår ingen ändring av detta. Enligt regeringens uppfattning är det inte lagstiftarens uppgift att styra makarna utifrån en traditionell syn på vad som bör gälla inom ramen för deras äktenskap. Det är i stället rimligt att makarna själva får avgöra om de vill ha ett gemensamt efternamn och i så fall ansöka om det. 7.2Rätten att förvärva och behålla den andra makens efternamn Regeringens förslag: Makar ska kunna uppnå namngemenskap antingen genom att den ena maken förvärvar den andra makens efternamn eller genom att makarna förvärvar varandras efternamn som ett gemensamt dubbelt efternamn. Om bara en av makarna vill ha ett dubbelt efternamn, ska den maken kunna förvärva den andra makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Om ansökan görs senast som vigseln, anses namnet förvärvat vid vigseln. En efterlevande make ska få förvärva den avlidna makens efternamn som ett enkelt efternamn eller som en del i ett dubbelt efternamn. Regeringens bedömning: En ansökan om gemensamt efternamn bör inte längre kräva den andra makens samtycke. Det bör inte längre finnas hinder mot att ett efternamn som har förvärvats i ett tidigare äktenskap tas av maken i ett nytt äktenskap. De spärregler som hindrar makar som har haft gemensamt namn från att uppnå ny namngemenskap bör avskaffas. förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att en make som inte har förvärvat den andra makens efternamn under äktenskapet ska, med den andra makens samtycke, få förvärva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn efter en äktenskapsskillnad. Kommittén föreslår också att den efterlevande maken ska kunna förvärva den avlidna makens efternamn men endast som en del i ett dubbelt efternamn. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningarna eller invänder inte mot dem. anser att förbudet mot att en make förvärvar ett efternamn som den andra maken har förvärvat genom ett tidigare äktenskap bör bestå. Hovrätten för menar att ett sådant förvärv bör kräva den tidigare makens anser att det finns en 2015/16:180 risk för fler konflikter mellan föräldrar om förbudet mot att föra en tidigare makes efternamn vidare till en ny make avskaffas. Skälen för regeringens förslag och bedömning En make bör ha rätt att förvärva den andra makens efternamn Om makar vill ha samma efternamn, kan de enligt namnlag ta något av makarnas namn som gemensamt efternamn. För att ett namn ska kunna antas som ett gemensamt efternamn av dem som ingår äktenskap krävs samtycke av den som bär namnet. För många makar är det viktigt att kunna befästa sin samhörighet genom att ha samma efternamn. En sådan namngemenskap kan också ha praktiska fördelar. Det bör därför även i fortsättningen vara möjligt för dem som gifter sig med varandra att förvärva ett gemensamt efternamn. Makarna bör enligt regeringens uppfattning kunna uppnå namngemenskap på flera sätt. Detta bör alltså inte bara vara möjligt genom att makarna tar något av deras namn som ett gemensamt efternamn. Makarna bör även kunna uppnå namngemenskap genom att förvärva varandras efternamn som ett gemensamt dubbelt efternamn. Om bara en av makarna vill ha ett dubbelt efternamn, bör det vara möjligt för den maken att förvärva den andra makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. En ordning som möjliggör dubbelt efternamn kan, som anges i avsnitt 5, komma att inverka positivt på jämställdheten genom att fler kvinnor väljer att behålla sitt eget efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Det skapar också bättre förutsättningar för fler makar att kunna visa samhörighet med en ny familj och kunna behålla samhörigheten med den tidigare familjen. Om en ansökan om namnbyte görs senast som vigseln, bör det nya efternamnet anses förvärvat vid vigseln. Makar kan också, som framgår av avsnitt 8.1, administrativt förvärva ett gemensamt nytt efternamn. För att kunna förvärva den andra makens efternamn bör det, enligt regeringens uppfattning, inte längre krävas att den maken samtycker till förvärvet. Äktenskapet bygger på förtroende mellan makarna och risken för att någon av dem skulle lida en rättsförlust genom att den ena maken mot den andra makens vilja byter till dennes namn bör vara ytterst liten. En efterlevande make bör ha rätt att förvärva den avlidna makens efternamn Kommittén föreslår att det ska finnas vissa möjligheter för en make att förvärva den andra makens efternamn även sedan äktenskapet har upplösts. Enligt kommittén bör en frånskild make som har haft rätt att förvärva den andra makens efternamn under äktenskapet, med den andra makens samtycke, få förvärva detta namn som en del i ett dubbelt efternamn. Vidare bör alltid en efterlevande make få förvärva ett sådant namn som en del i ett dubbelt efternamn. Namngemenskap är ett sätt för medlemmar i samma familj att visa samhörighet med varandra. Många makar väljer därför ett gemensamt efternamn när de gifter sig. Önskan om namngemenskap kan dock förändras . En make som vid äktenskapets ingående behåller sitt eget efternamn kan senare under äktenskapet, t.ex. på grund av att makarna får gemensamma barn eller av något annat skäl, vilja ta den andra makens namn som en del i ett dubbelt efternamn. Det bör därför, som framgår ovan, alltid vara möjligt för makar att under äktenskapet ta varandras efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. En önskan om namngemenskap kan emellertid även uppstå efter det att en make avlidit, särskilt om det är fråga om ett plötsligt dödsfall och den efterlevande maken därför ännu inte hunnit ta ställning till frågan om namngemenskap. Regeringen anser att det bör vara möjligt för en efterlevande make att förvärva den avlidna makens efternamn. I lagrådsremissen föreslogs, i likhet med kommitténs förslag, att den efterlevande maken ska kunna förvärva den avlidna makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Som Lagrådet påpekar kommer det dock enligt andra bestämmelser i lagen att vara möjligt för den efterlevande maken att efter ett sådant förvärv stryka sitt eget namn i det dubbla efternamnet och på så sätt förvärva den avlidna makens efternamn som ett enkelt efternamn. Enligt Lagrådet kan det ifrågasättas varför den efterlevande maken inte ska ha rätt att byta efternamn till den avlidna makens utan att behöva genomföra ändringen i två led. Regeringen delar den uppfattningen. Det bör alltså vara möjligt för en efterlevande make att förvärva den avlidna makens efternamn både som ett enkelt efternamn och som en del i ett dubbelt efternamn. Situationen är annorlunda när äktenskapet har upplösts genom äktenskapsskillnad. I det fallet har makarna själva valt att bryta upp sin familjegemenskap. Eftersom syftet med de dubbla efternamnen främst är att möjliggöra för medlemmar i samma familj att markera sådan gemenskap och med hänsyn till de goda möjligheter som finns att uppnå detta under äktenskapet finns det, enligt regeringens uppfattning, inte beaktansvärda skäl att tillåta ett förvärv av den f.d. makens efternamn som en del i ett dubbelt efternamn. Det lär också vara mycket ovanligt att en frånskild make som har behållit sitt eget efternamn under hela äktenskapet vill få namngemenskap med den tidigare partnern. Kommitténs förslag i denna del bör därför inte genomföras. Förbudet mot att föra vidare ett namn som har förvärvats genom äktenskap till en ny make bör avskaffas Enligt namnlag får en make som har förvärvat den andra makens efternamn behålla namnet efter äktenskapets upplösning. Maken får även behålla namnet i ett senare äktenskap. Namnet får däremot inte – inte ens med samtycke av den tidigare maken – förvärvas av maken i det nya äktenskapet. Det innebär att makar som gemensamt efternamn inte kan ta ett efternamn som den ena maken bär, om det har förvärvats på grund av ett tidigare äktenskap. Kommittén föreslår att detta förbud avskaffas. De flesta remissinstanser delar den uppfattningen. och Hovrätten för övre avstyrker dock kommitténs förslag. Förbudet mot att föra över ett giftasnamn till en ny make har motiverats med att namnkretsen annars skulle tänjas ut på ett sätt som alltför mycket kunde urholka släktnamnsbegreppet (prop. 1981/82:156 s. 22). Det finns dock möjligheter att föra vidare ett efternamn utanför den ursprungliga släkten. En make får t.ex. behålla ett giftasnamn efter äktenskapets upplösning och får även föra namnet vidare till ett 2015/16:180 barn med en ny partner. Kommitténs attitydundersökning visar också att inställningen till släktnamn har förändrats . värdesätts den individuella friheten generellt sett högre än sammanhållningen i en släkt. Familjer kan se ut på olika sätt och många barn lever i s.k. ombildade familjer. Förbudet mot att föra vidare ett giftasnamn till en ny make kan innebära att det i vissa fall inte är möjligt att uppnå namngemenskap i en sådan familj. Enligt regeringens uppfattning bör det krävas starka skäl för att behålla regler som hindrar medlemmar i samma familj från att uppnå namngemenskap. En utgångspunkt vid namnförvärv bör vidare vara att ett efternamn som en gång har förvärvats ska få disponeras fritt av namnbäraren, dvs. även få föras vidare till andra familjemedlemmar. Det är därför inte lämpligt att, som Hovrätten för föreslår, göra möjligheten att föra vidare ett giftasnamn beroende av den tidigare makens samtycke. påpekar kan det inte uteslutas att en ny makes förvärv av en tidigare makes efternamn i något enskilt fall kan bidra till en ökad konfliktnivå mellan separerade föräldrar. Även dagens regler, som möjliggör för en ensam vårdnadshavare att ansöka om att barnet ska byta efternamn från den andra förälderns efternamn till den nya makens, kan dock leda till konflikter. Risken för att en förälder på detta sätt utnyttjar namnregleringen för att skapa eller förvärra en konflikt får dock bedömas som liten. Sammantaget anser regeringen att tiden nu är mogen för att låta förbudet mot vidareföring av en tidigare makes namn till en ny make utgå ur lagstiftningen. De spärregler som hindrar makar som har haft gemensamt namn från att uppnå ny namngemenskap bör avskaffas Om en make har förvärvat den andra makens efternamn, får han eller hon enligt namnlag genom anmälan till byta till det efternamn som han eller hon senast har burit som ogift. En make som har behållit sitt efternamn vid äktenskapets ingående kan senare under äktenskapet, med den andra makens samtycke, byta till dennes efternamn genom anmälan till . Ett byte till en makes efternamn får dock inte avse ett efternamn som den maken har förvärvat genom ett tidigare byte. En make som under äktenskapet har bytt efternamn kan därefter inte byta till den andra makens efternamn. Dessa begränsningar innebär att makar har möjlighet att en gång få namngemenskap och att därefter, om de så önskar, byta tillbaka till sina namn som ogifta. Om makarna vill göra ytterligare namnbyten, måste de ansöka om tillstånd hos , vilket innebär att byte endast beviljas om det finns särskilda eller synnerliga skäl. De spärregler som finns för makars rätt att byta efternamn är komplicerade och leder ofta till missförstånd och ibland även till en felaktig tillämpning. Spärreglerna kom främst till för att hindra alltför många byten och tillgodose intresset av namnstabilitet. Enligt regeringens uppfattning motiverar intresset av namnstabilitet inte längre den ofrihet och de avsevärda olägenheter som ett upprätthållande av spärreglerna innebär. De regler som hindrar makar som har haft ett gemensamt efternamn från att uppnå ny namngemenskap bör därför avskaffas. Byte av efternamn i administrativ 8.1Byte till ett nybildat eller befintligt efternamn Regeringens förslag: En person ska få byta sitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas enligt reglerna om familjerättsliga förvärv, allt under förutsättning att namnet inte är skyddat. En person ska dock endast få byta till ett nybildat efternamn som inte kan väcka anstöt, som inte kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet eller som inte av någon annan anledning är olämpligt som efternamn. Det ska inte heller vara möjligt att byta till ett nybildat efternamn som används som förnamn eller som består av mer än ett ord. Det ska vara möjligt att göra upprepade byten. Regeringens bedömning: Det bör inte längre finnas hinder mot att byta till ett nybildat efternamn som kan uppfattas som en benämning på en järnvägsstation, ett postkontor eller liknande. förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att ett namn inte ska godtas som nybildat efternamn när det kan antas leda till väsentligt obehag för den som bär namnet eller när det av språkliga eller andra skäl är uppenbart olämpligt som efternamn. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller invänder inte mot dem. Patentbesvärsrätten anser att det är endast sådana namn som i realiteten utgör ett betydande hinder vid kommunikationen med och om namnbäraren som inte bör godkännas. vid framhåller att förslaget att ett nybildat efternamn inte ska få godkännas om det består av mer än ett ord slår hårt mot flera av minoritetsspråk. menar att det bör finnas någon form av spärregel för byte av efternamn. Om man öppnar upp för möjligheten att byta namn ett obegränsat antal gånger, kan det enligt komma att utnyttjas av personer med oärliga syften. är vidare tveksamt till att införa ett generellt förbud mot nybildade efternamn som består av mer än ett ord och förordar en mer allmän olämplighetsprövning. , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter (RFSL) anser att begreppet väcka anstöt riskerar att leda till en godtycklig rättstillämpning och därför bör tas bort ur lagstiftningen. Förvaltningsrätten i anser att rekvisitet väsentligt obehag kan medföra tillämpningsproblem om det, som kommittén föreslår, bedöms på olika sätt för barn och vuxna. I stället bör det övervägas om inte det rekvisit som finns , obehag, bör kvarstå med tillägget att det för vuxna personer krävs att namnet leder till väsentligt obehag. framhåller att det är viktigt att den distinktion som görs mellan vad som anses vara väsentligt obehag för en vuxen respektive ett barn synliggörs. 2015/16:180 Skälen för regeringens förslag och bedömning Det bör vara möjligt att göra administrativa förvärv av efternamn Förutom de familjerättsliga förvärven av efternamn – som ett barns förvärv av efternamn genom födelsen eller adoption eller en makes förvärv av efternamn genom vigsel – finns det möjlighet att administrativt förvärva ett efternamn.