prop · H40318 · 2016-10-04 00:00:00 — Det är därför motiverat att förslagen finansieras från anslag. Detta bedöms inte få någon negativ påverkan på verksamhet. Den kartläggning som har gjorts visar att ett begränsat antal fordon kan komma i fråga för ett föreläggande och arbetet med förelägganden bedöms därför inte bli särskilt omfattande. Möjligheten att ge tillstånd för att använda de skyddade polisiära kännetecknen torde inte heller aktualiseras mer än i ett fåtal fall. Inledningsvis kan det dock bli en viss koncentration av tillståndsansökningar att hantera. Regeringen bedömer att de merkostnader som förslagen kan leda till ryms under polisens befintliga anslagsramar. Eftersom det kan antas bli få fall av tillstånd och förelägganden, kommer antalet överklaganden och ansökningar om utdömande av vite också att bli få. Regeringen bedömer därför att den ökade belastningen för de allmänna förvaltningsdomstolarna är marginell och ryms inom befintliga anslagsramar. När det gäller konsekvenser för företag kan det konstateras att det finns ett fåtal företag som hyr ut polisfordon till bl.a. filminspelningar. Dessa företag kommer att behöva ansöka om tillstånd men ett tillstånd medför inte någon kostnad. Förslaget till lag om skydd för vissa polisiära kännetecken på motorfordon 1 § Följande kännetecken får inte användas på motorfordon utöver vad som följer av denna lag: 1.Polismyndighetens och Säkerhetspolisens heraldiska vapen eller något som lätt kan förväxlas med ett sådant vapen, och 2.ordet polis i olika sammansättningar och böjningsformer eller ett ord som lätt kan förväxlas med det. I 1 § lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar finns bestämmelser om användning av och Säkerhetspolisens heraldiska vapen i näringsverksamhet. I paragrafen regleras vilka polisiära kännetecken som inte får användas på motorfordon utöver vad som följer av lagen. avsnitt 5.2 och 5.3. Av första stycket framgår att det är kännetecken på motorfordon som Med motorfordon avses här detsamma som i 2 § lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner, dvs. ett motordrivet fordon som är avsett att användas huvudsakligen på väg och som är inrättat antingen huvudsakligen för att självständigt användas till person- eller godsbefordran, eller för något annat ändamål och som inte är att anse som en traktor eller ett motorredskap. Motorfordon delas in i bilar, motorcyklar och mopeder. Med användning på motorfordon avses att kännetecknet fästs på fordonet på ett mera beständigt sätt, exempelvis genom omlackering, att det klistras på fordonet eller att det fästs mer De kännetecken som omfattas av regleringen framgår av den uttömmande uppräkningen i två punkter. Det gäller för det första de heraldiska vapen som och Säkerhetspolisen har. heraldiska vapen beskrivs i 2 § föreskrifter och allmänna råd om Polisens grafiska profil ( Säkerhetspolisens heraldiska vapen finns beskrivet i Heraldiska nämndens protokoll (sammanträde ) och återfinns bl.a. på Säkerhetspolisens och hemsidor. Även något som lätt kan förväxlas med dessa vapen omfattas av regleringen. bedömningen av om ett vapen lätt kan förväxlas med eller Säkerhetspolisens heraldiska vapen är främst om vapnen har likheter i huvuddragen eller i någon karakteristisk del. Även ordet polis i olika sammansättningar och böjningsformer eller ett ord som lätt kan förväxlas med det omfattas av regleringen, t.ex. ”trafikpolisenheten”, ”polisen” eller ”pålis”. Detta gäller oavsett med vilket typsnitt beteckningarna skrivs och oberoende av om orden skrivs med versaler eller gemener. Om det inte föreligger risk för förväxling gäller undantaget i 2 § 2. Andra kännetecken som förekommer på polisens fordon omfattas inte av regleringen. 2016/17:18 I andra stycket finns en upplysning om att det finns bestämmelser om användning av polisens heraldiska vapen i lagen om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar. Tillstånd att använda ett kännetecken torde i något fall kunna komma att behövas både enligt den nya lagen och enligt lagen om skydd för vapen och vissa officiella beteckningar. På motsvarande vis kan, som Lagrådet påpekar, situationen uppkomma då tillstånd saknas enligt båda lagarna och då det teoretiskt finns förutsättningar att vidta åtgärder enligt båda dessa regelverk. Av den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (), som gäller som lag i , följer att sanktioner av det slag som det är fråga om här inte får beslutas mot en person för samma gärning (”ne bis in idem”). Det innebär att om en åtgärd har vidtagits enligt något av regelverken så måste det förhållandet ges den betydelse som följer av den praxis som utvecklats i anslutning till i ett eventuellt efterföljande förfarande. Det har inte ansetts nödvändigt att låta saken komma till uttryck i lagtexten. Vidare finns i 4 § 2 mönsterskyddslagen (1970:485) bestämmelser om hinder mot mönsterrätt om det i mönstret utan tillstånd tagits in t.ex. ett statsemblem eller en beteckning som syftar på svenska staten. Det kan också finnas hinder mot att registrera ett varumärke eller en firma som innehåller en statlig beteckning enligt 2 kap. 7 § första stycket 3 varumärkeslagen (2010:1877) och 10 § första stycket 2 firmalagen (1974:156). Tillåten användning av kännetecknen 2 § Kännetecken som anges i 1 § första stycket får användas på 1.motorfordon som eller Säkerhetspolisen äger, har nyttjanderätt till eller disponerar på annan grund, 2.annat motorfordon om det inte finns risk för att fordonet kan förväxlas med eller Säkerhetspolisens fordon, och 3.annat motorfordon om ägaren till fordonet har tillstånd enligt 3 §. Paragrafen reglerar tillsammans med 3 § tillåten användning av de skyddade kännetecknen. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Av första punkten framgår att kännetecknen får användas på fordon som polisen disponerar. Det gäller motorfordon som någon av myndigheterna äger men också motorfordon som myndigheterna har nyttjanderätt till, t.ex. genom leasingavtal, eller mer tillfälligt disponerar. I andra punkten anges att kännetecknen även får användas på annat motorfordon, om det inte finns risk för att fordonet kan förväxlas med polisens fordon. Undantaget är avsett att träffa främst sådana äldre polisfordon som inte längre finns i bruk hos polisen, t.ex. fordon lackerade i svart och vitt. Bestämmelsen blir endast tillämplig om det vid en objektiv bedömning inte kan anses föreligga någon förväxlingsrisk. Det krävs inte att förväxlingsrisken är av kvalificerat slag. I tveksamma fall gäller således huvudregeln i 1 §. Av tredje punkten framgår att kännetecknen även får användas på annat motorfordon om ägaren till fordonet har tillstånd enligt 3 §. 3 § får ge ägaren till ett motorfordon tillstånd att på fordonet använda de kännetecken som anges i 1 § första stycket för 1.konstnärlig verksamhet eller musei- eller samlarverksamhet, eller 2.annat ändamål om det finns särskilda skäl. När meddelar tillstånd enligt första stycket får myndigheten även ange villkor för hur kännetecknen får användas på allmän plats. Ett tillstånd får återkallas om 1.förutsättningarna för tillståndet har upphört, 2.tillståndshavaren inte följer de villkor som gäller för tillståndet, eller 3.tillståndet missbrukas på annat sätt. Paragrafen reglerar tillsammans med 2 § tillåten användning av de skyddade kännetecknen. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Enligt första stycket får ge ägaren till ett motorfordon tillstånd att använda de skyddande kännetecknen på fordonet. Med ägare avses enligt 5 § den som är eller bör vara upptagen som ägare i vägtrafikregistret. Tillstånd får enligt första punkten avse konstnärlig verksamhet eller musei- eller samlarverksamhet. Med det avses, utöver museer och vissa privata samlare, exempelvis konstnärliga framställningar som filmer, TV-serier och teatrar samt uthyrning av rekvisita till sådan verksamhet. Punkten har förtydligats efter påpekande från Lagrådet. I den mån verksamheten bedrivs som näringsverksamhet kan det, beroende av omständigheterna, även krävas andra tillstånd för att använda eller Säkerhetspolisens heraldiska vapen (se 1 § lagen [1970:498] om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar). kan enligt andra punkten ge tillstånd till användning även för annat ändamål, men då krävs särskilda skäl. Ett sådant ändamål kan t.ex. vara en utställning eller mässa som inte är att se som konstnärlig verksamhet eller musei- eller samlarverksamhet. Det kan finnas särskilda skäl för att tillåta användning av de skyddade kännetecknen t.ex. om ett användande skulle gagna polisverksamheten på något sätt. Så kan vara fallet om ett företag ges möjlighet att utrusta ett fordon som polisfordon för att det ska kunna provas i operativ verksamhet. Ett tillstånd ska avse ett visst utpekat motorfordon och det ska anges vem som har beviljats tillstånd och vilket eller vilka kännetecken tillståndet avser. Tillstånd registreras i vägtrafikregistret. I vissa fall får det anses naturligt att tillstånd beviljas att gälla tills vidare, t.ex. när det gäller museal verksamhet. När det gäller tillstånd för annat ändamål kan det ofta vara lämpligt med tidsbegränsade tillstånd. För uthyrningsföretag som har en etablerad verksamhet kan tillstånd som gäller tills vidare vara lämpliga. Enligt andra stycket ges möjlighet att ange villkor för hur kännetecknen får användas på allmän plats. Myndigheten kan t.ex. uppställa som villkor att kännetecknen täcks över när ett fordon färdas på allmän väg till eller från en filminspelning. I tredje stycket anges i tre uttömmande punkter under vilka förutsättningar ett tillstånd får återkallas. Enligt första punkten får ett tillstånd återkallas om förutsättningarna för tillståndet upphört, t.ex. om ett företag som beviljats tillstånd upphör med sin verksamhet. Även den situationen att ett tillstånd har beviljats och det därefter uppdagas att den 2016/17:18 sökande har fått tillståndet på grund av felaktiga uppgifter omfattas av regleringen. Enligt andra punkten kan tillståndet återkallas om tillståndshavaren inte följer de villkor som gäller för tillståndet. Det kan t.ex. vara fråga om att tillståndshavaren systematiskt underlåter att följa ett villkor att täcka över kännetecknen. Slutligen finns enligt tredje punkten en möjlighet att återkalla tillstånd som missbrukas på annat sätt. Det kan t.ex. var fråga om att tillståndshavaren lämnar ifrån sig fordonet utan att närmare kontrollera vem som ska disponera det och för vilket ändamål, och fordonet därefter används på ett olämpligt sätt. 4 § får förelägga ägaren till ett motorfordon som i strid med 2 § bär kännetecken som skyddas i denna lag att avlägsna kännetecknen eller att vidta någon annan åtgärd för att kännetecknen inte ska användas i strid med denna lag. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Ett beslut om föreläggande gäller om inte annat beslutas. I paragrafen regleras möjlighet att förelägga ägaren av ett fordon att avlägsna skyddade kännetecken eller att vidta någon annan åtgärd för att kännetecknen inte ska användas i strid med denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. Av paragrafen framgår att ett föreläggande endast kan riktas mot ägaren av fordonet. Med ägare avses enligt 5 § den som är eller bör vara upptagen som ägare i vägtrafikregistret. Det kan finnas situationer där den registrerade ägaren kan antas sakna faktisk eller rättslig möjlighet att följa ett föreläggande, t.ex. om ett ägarbyte har skett men detta inte har blivit registrerat. Är det förhållandet känt för myndigheten följer av viteslagstiftningen att vite inte får föreläggas mot den registrerade ägaren (jfr 2 § andra stycket lagen [1985:206] om vite). I en sådan situation ger regeln möjlighet att i stället rikta ett föreläggande mot den som borde vara registrerad ägare. Skulle ett föreläggande i något fall komma att riktas mot fel person får det hanteras genom omprövning och överklagande (27 § förvaltningslagen [1986:223]). Av föreläggandet ska det framgå vad ägaren åläggs att göra. I de flesta fall torde det handla om att ägaren ska ta bort skyddade kännetecken från fordonet. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. I de fall bedömer att det är sannolikt att fordonsägaren kommer att rätta sig efter föreläggandet kan myndigheten dock välja att inte förena föreläggandet med vite. Ett föreläggande gäller som huvudregel , även om det överklagas. kan dock besluta att ett föreläggande ska gälla först sedan det har vunnit laga kraft. I samband med överklagande kan domstolen också besluta om inhibition (28 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]). Om fordonsägaren inte gör vad han eller hon har förelagts kan ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att vitet ska dömas ut. Bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. 5 § Som ägare till ett motorfordon anses den som är eller bör vara upptagen som ägare i vägtrafikregistret. I paragrafen anges vem som i denna lag ska anses som ägare till ett motorfordon. Övervägandena finns i avsnitt 5.5 och 5.6. I paragrafen anges att den som är eller bör vara upptagen som ägare i vägtrafikregistret är att anse som fordonets ägare. Bestämmelsen får betydelse vid tillämpningen av både 3 och 4 §§. Vem som ska registreras som ägare framgår av lagen (2001:558) om vägtrafikregister. Av den lagen följer att det i vissa fall är annan än den civilrättsliga ägaren som ska tas upp som ägare i registret. Så är fallet om fordonet ägs av underårig (se 4 a § i den nämnda lagen) eller när det är fråga om fordon som innehas på grund av kreditköp med återtagandeförbehåll eller med längre nyttjanderätt (se 4 § samma lag). I sådana fall ska förmyndaren respektive innehavaren tas upp som ägare. 6 § beslut enligt 3 och 4 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslut som gäller en fysisk person som är folkbokförd i överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets han eller hon var folkbokförd för beslutet. I övriga fall överklagas beslut till Förvaltningsrätten i . Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen regleras överklagande av beslut. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Enligt första stycket är beslut i tillståndsfrågor överklagbara. Det innebär att beslut där någon nekas tillstånd att använda ett eller flera kännetecken kan överklagas, men även beslut där någon beviljats tillstånd men detta har förenats med ett villkor som sökanden anser ska tas bort eller ändras. I andra stycket anges att en fysisk person som är folkbokförd i ska överklaga beslut till den förvaltningsrätt inom vars domkrets han eller hon var folkbokförd för beslutet. I övriga fall – dvs. sådana som avser fysiska personer som inte är folkbokförda i eller juridiska personer – överklagas beslut till Förvaltningsrätten i . I tredje stycket anges att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Sammanfattning av departementspromemorian Falska polisbilar (Ds 2015:40) Utredningen visar att problemet med att utryckningsfordon efterliknas enbart avser utryckningsfordon och att antalet förväxlingsbara fordon i bruk är litet. kan konstateras att det kommit alltfler förfrågningar till myndigheter om möjligheterna att utrusta en ”egen polisbil” och att frågan uppmärksammas i sociala medier. Problemet med förväxlingsbara fordon kan därmed inte avfärdas med att det varit fråga om få fall utan måste i stället ses mot bakgrund av behovet av att skydda en central samhällsfunktion. Slutsatsen är att det finns skäl att skapa ett starkare skydd för de kännetecken som används på polisens fordon. I valet mellan kriminalisering, ett tillståndsförfarande och ett förbud mot att använda vissa kännetecken på motorfordon kombinerat med en administrativ sanktion förordas det sistnämnda alternativet. Det föreslås en ny lag som skyddar vissa kännetecken som används på polisens utryckningsfordon. De kännetecken som ska skyddas är och Säkerhetspolisens vapen, ordet polis i olika sammansättningar och böjningsformer, och sådana larmanordningar som används på polisens utryckningsfordon. Skyddet ska endast gälla användning på motorfordon, dvs. bilar och motorcyklar, men gälla både i näringsverksamhet och för privat bruk. De skyddade kännetecknen ska enligt huvudregeln endast få användas på och Säkerhetspolisens fordon. ska dock kunna ge tillstånd att använda kännetecknen för museal eller konstnärlig verksamhet, eller för annat ändamål om det finns särskilda skäl. Ett sådant tillstånd, som ska gälla för ett visst fordon, ska kunna förenas med särskilda villkor för hur kännetecknen får användas på allmän plats. Uppgifter om tillstånd ska registreras i vägtrafikregistret. Från förbudet att använda kännetecknen undantas sådana fordon där det saknas risk att fordonet förväxlas med ett utryckningsfordon. Därigenom undantas framför allt vissa äldre fordon lackerade i svart/vitt som ägs av museer eller motorhistoriskt intresserade personer, vad som brukar kallas veteranbilar. Om ett fordon utan tillstånd har något eller några av de skyddade kännetecknen ska kunna förelägga fordonsägaren att avlägsna dem, eller att vidta någon annan åtgärd för att kännetecknen inte ska missbrukas. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. beslut i tillståndsfrågor och beslut om föreläggande ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Förslag till lag om skydd mot användning av vissa kännetecken på motorfordon Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller regler om skydd mot användning av vissa kännetecken på motorfordon. Om någon annan lag eller förordning innehåller bestämmelser som avviker från denna lag ska de bestämmelserna gälla. 2 § Följande kännetecken är enligt denna lag skyddade mot att användas på motorfordon: 1.Polismyndighetens och Säkerhetspolisens vapen, 2.ordet ”polis” i olika sammansättningar eller böjningsformer, och 3.särskild larmanordning som används på polisens utryckningsfordon. I 1 § lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar, 2 kap. 7 § varumärkeslagen (2010:1877) och 10 § första stycket 2 firmalagen (1974:156) finns bestämmelser om användning av polisens vapen i näringsverksamhet. Tillåten användning av kännetecken 3 § Kännetecken som anges i 2 § första stycket får endast användas på motorfordon som polisen äger, har nyttjanderätt till eller disponerar på annan grund. Trots det som sägs i första stycket får sådana kännetecken användas på annat motorfordon om det saknas risk för att fordonet kan förväxlas med polisens fordon. 4 § får ge en fysisk eller juridisk person tillstånd att på ett motorfordon använda sådana kännetecken som anges i 2 § första stycket för 1.museal eller konstnärlig verksamhet, eller 2.annat ändamål om det finns särskilda skäl. När meddelar tillstånd enligt första stycket får myndigheten även föreskriva villkor för hur kännetecknen får användas på allmän plats. Ett tillstånd får återkallas om 1.fordonet överlåts eller förutsättningarna för tillståndet annars upphört, 2.tillståndshavaren trots uppmaning inte följer de villkor som gäller för tillståndet, eller 3.tillståndet missbrukas på annat sätt. 5 § får förelägga ägaren till ett motorfordon som i strid med 3 eller 4 § bär kännetecken som skyddas i denna lag att avlägsna kännetecknen eller att vidta någon annan åtgärd för att kännetecknen inte ska missbrukas. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Ett beslut om föreläggande gäller om inte annat beslutas. Om fordonet ägs av någon som inte har fyllt ska det som sägs om ägaren i stället tillämpas på hans eller hennes förmyndare. 6 § Om det finns anledning att anta att en person som är föremål för ett föreläggande har begått en gärning som kan föranleda straff eller en straffliknande sanktion, får han eller hon inte föreläggas vid vite att medverka i en utredning som har samband med den gärningen. Om den som ska föreläggas är en juridisk person, gäller första stycket även ställföreträdare för den juridiska personen. 7 § beslut enligt 4 och 5 §§ som gäller en fysisk person får överklagas till den förvaltningsdomstol inom vars domkrets han eller hon var folkbokförd för beslutet. I övriga fall överklagas sådana beslut till den förvaltningsdomstol inom vars domkrets det första beslutet fattades. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft den… Förslag till lag om ändring i lagen (2001:558) om vägtrafikregister Härigenom föreskrivs att 5 och 6 §§ lagen (2001:558) om vägtrafikregister ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse I fråga om personuppgifter ska vägtrafikregistret ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter för 1. verksamhet, för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning, i fråga om a)fordonsägare, b)den som ansöker om, har eller har haft behörighet att framföra fordon eller luftfartyg enligt körkortslagen (1998:488), luftfartslagen (2010:500), taxitrafiklagen (2012:211) eller någon annan författning eller den som har rätt att utöva viss tjänst enligt luftfartslagen, c)annan person om det behövs för att underlätta handläggningen av ett körkorts-, förarbevis-, taxitrafik- eller yrkestrafikärende, d)den som ansöker om, har eller har haft tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik enligt och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upphävande av rådets direktiv /26/EG, yrkestrafiklagen (2012:210) eller någon annan författning, taxitrafik enligt taxitrafiklagen (2012:211) eller biluthyrning enligt lagen (1998:492) om biluthyrning, e)den som ansöker om, har eller har haft färdskrivarkort som avses i rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av om färdskrivare vid vägtransporter, f) den som har eller har haft f) den som har eller har haft utbildning för att få sådan utbildning för att få sådan g) den som bedriver sådan g) den som bedriver sådan het på väg, som omfattas av het på väg, som omfattas av förordning (EG) nr 561/2006 av förordning (EG) nr 561/2006 av harmonisering av viss social- harmonisering av viss social- området och om ändring av rådets området och om ändring av rådets 1 Senaste lydelse 2014:1021. förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3820/85 eller rådets förordning (EEG) nr 3821/85, förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3820/85 eller rådets förordning (EEG) nr 3821/85, eller h) den som har tillstånd enligt lagen (2016:000) om skydd mot användning av vissa kännetecken på motorfordon att använda polisiära kännetecken på fordon, 2.försäkringsgivning eller annan allmän eller enskild verksamhet där uppgifter om personer under 1 a), b) och d) utgör underlag för prövningar eller beslut, 3.information om fordonsägare för trafiksäkerhets- eller miljöändamål och för att i den allmänna omsättningen av fordon förebygga brott samt information om den som har behörighet att framföra fordon för att utreda trafikbrott i samband med automatisk trafiksäkerhetskontroll, 4.aktualisering, komplettering eller kontroll av information om fordonsägare som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande register, 5.uttag av urval för direkt marknadsföring av information om fordonsägare, dock med den begränsning som följer av 11 § personuppgiftslagen (1998:204), 6.fullgörande av sådan tillsyn som avses i 5 kap. 3 a § fordonslagen (2002:574), i fråga om fordonsägare och den som är anställd som besiktningstekniker hos ett besiktningsorgan enligt fordonslagen, 7.en utländsk myndighets verksamhet om tillhandahållandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt eller av en EU-rättsakt, och 8.fullgörande av skattekontroll med hjälp av redovisningscentraler för taxitrafik och fullgörande av tillsyn över sådana centraler enligt lagen (2014:1020) om redovisningscentraler för taxitrafik. I vägtrafikregistret förs det in uppgifter som avser 1. motordrivna fordon och 1. a) motordrivna fordon och