prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — många, både vuxna och barn, en viktig del av identiteten. ringens uppfattning är det därför mycket viktigt att barn som uppnått viss mognad kan få ett bestämmande inflytande över sitt namn. den nya lagen bör därför huvudregeln vara att ett barn som har fyllt ska samtycka till namnbyte för att detta ska kunna genomföras. tyckeskravet bör dock inte vara undantagslöst. 2015/16:180 kan samtycke underlåtas om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Ett sådant formulerat undantag föreslogs också i lagrådsremissen. Som Lagrådet påpekar finns det många former av psykisk störning som inte alls påverkar förmågan att ta ställning till de frågor som regleras i bestämmelsen. Lagrådet ifrågasätter om inte begreppet psykisk störning därför bör ersättas av något mer träffande begrepp. Regeringen konstaterar att förslaget i lagrådsremissen inte ska ge uttryck för att en psykisk störning i sig inverkar på förmågan att samtycka till ett namnbyte. Det som bestämmelsen avser att uttrycka är att samtycke kan underlåtas endast i det fall barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke och detta beror på en psykisk störning eller liknande och inte på något annat förhållande, t.ex. att barnet befinner sig utomlands. Att i denna kontext närmare specificera vilka former av psykisk ohälsa det kan röra sig om är inte möjligt. Enligt regeringens mening finns det däremot anledning att ersätta begreppet störning med sjukdom och i övrigt justera bestämmelsen något i syfte att undvika att den missförstås. Särskilda regler bör gälla för namnbyten som innebär att ett barn inte längre bär det namn som en förälder som inte är vårdnadshavare bär Om ett barn bär en förälders efternamn och den föräldern inte är vårdnadshavare kan, enligt namnlag, ett namnbyte i familjerättslig ordning inte ske utan att den föräldern samtycker till bytet eller att en domstol anser att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Om det är fråga om ett administrativt namnbyte, kan uppställa som villkor för namnbytet att domstol har förklarat att det är förenligt med barnets bästa. Regeringen vill i detta sammanhang förtydliga att barnets bästa ska ses som en process i linje med . Kommittén föreslår att det alltid ska krävas samtycke eller domstolsprövning vid namnbyten som innebär att ett barn inte längre bär en förälders efternamn om den föräldern inte är vårdnadshavare. ifrågasätter förslaget eftersom en sådan ordning skulle kunna leda till problem för barn med skyddade personuppgifter. Efternamnet är en viktig del av en persons identitet och möjliggör för den enskilde att visa samhörighet med en eller flera familjemedlemmar. Det kan därför vara känsligt för ett barn som har namngemenskap med en förälder att byta från förälderns efternamn till ett annat namn. Enligt regeringens uppfattning bör ett sådant byte bara tillåtas om det är till barnets bästa. Om ett barn har fyllt , ska alltid barnet självt samtycka till ett namnbyte. Det är i regel föräldrarna som känner sitt barn bäst. Om båda föräldrarna är överens om namnbytet, bör utgångspunkten därför vara att föräldrarna har beaktat vad som är bäst för barnet. Situationen blir dock annorlunda om föräldrarna är oense. Om den ena föräldern är ensam vårdnadshavare, kan föräldern ansöka om namnbyte trots att den andra föräldern, vars efternamn barnet bär, motsätter sig detta. Det är inte givet att ett sådant namnbyte alltid är förenligt med barnets bästa. kring barnets namn kan t.ex. ha sin grund i en tidigare eller pågående vårdnadstvist mellan föräldrarna. Regeringen anser därför att det i en Prop. 2015/16:180 situation där den förälder vars efternamn barnet bär motsätter sig namn- byte bör krävas att en domstol prövar om bytet är förenligt med barnets bästa. I en domstolsprocess är det också möjligt att säkerställa att barnet får komma till tals i frågan om namnbytet (se vidare i avsnitt 14.4.1). Regeringen delar inte Patent- och registreringsverkets oro att en sådan ordning kan komma att leda till problem för barn med skyddade personuppgifter. Att barn har skyddade personuppgifter förekommer i många olika domstolsprocesser, bl.a. i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Det är alltså inte ovanligt att domstolar hanterar sådana situationer. Med att barnet bär en förälders efternamn avses även det fallet att förälderns namn utgör en del av barnets dubbla efternamn. En förälder som har ensam vårdnad om barnet kommer alltså inte, som befarar, ha möjlighet att stryka den del i ett dubbelt efternamn som är den andra förälderns namn utan dennes samtycke eller prövning i domstol. Om barnet är eller äldre krävs, som nämns ovan, att barnet samtycker till namnbytet för att det ska kunna genomföras. Namnet är av stor betydelse för den enskilde, både för en vuxen och för ett barn. Det är därför angeläget att även yngre barn ges en möjlighet att få sina synpunkter och åsikter framförda och beaktade. Domstolen bör därför – även i de fall barnets samtycke inte krävs – ta hänsyn till barnets åsikter med beaktande av barnets ålder och mognad. Särskilda regler om samtycke Antalet fall där samtycke krävs för namnförvärv begränsas genom regeringens förslag till ny lag. Det krävs dock även fortsättningsvis samtycke vid anslutningsförvärv, vid byte till en familjehemsförälders efternamn och vid byte av ett barns namn om barnet har fyllt eller om byte ska ske från en förälders efternamn och denne inte är vårdnadshavare. Ett samtycke ska enligt lag vara skriftligt. Om ett samtycke har lämnats hos domstolen i ett ärende om förklaring att ett byte av ett barns efternamn är förenligt med barnets bästa, behöver inte ett nytt samtycke lämnas när en ansökan om namnbyte görs hos . Som kommittén föreslår bör dessa regler föras över till den nya lagen. 14.2Skatteverket blir ensam namnmyndighet Regeringens förslag: ska bli ensam namnmyndighet. Den som vill förvärva eller ändra ett personnamn ska ansöka om detta hos . Det är som beslutar om förvärv och ändringar av namn. Ett namn ska i regel förvärvas när det registreras av . Regeringens bedömning: Det bör inte vara möjligt att lämna an- sökan om efternamn till , vigselförrättare eller dopförrättare. förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att en ansökan om efternamn vid vigsel ska kunna lämnas till vigselförrättaren. 2015/16:180 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller invänder inte mot dem. ifrågasätter förslaget att låta vigselförrättaren ta emot en ansökan om namn vid vigseln. Enligt verket är det en förenkling för de blivande makarna om ansökan om namnbyte vid vigsel endast kan göras till . Skälen för regeringens förslag och bedömning: Efternamn kan enligt namnlag förvärvas på tre olika sätt; automatiskt, genom anmälan till och efter ansökan till . Det båda förstnämnda förvärvssätten avser de familjerättsliga namnförvärven, medan det tredje sättet avser de administrativa namnförvärven. Som anmälan till anses också anmälan till , vigselförrättaren eller dopförrättaren. Den nuvarande ordningen med flera namnmyndigheter har kritiserats. Det har bl.a. gjorts gällande att den leder till en spretig praxisbildning och en ineffektiv och komplicerad handläggning av namnärenden. Det kan vidare vara svårt för en enskild att avgöra vilken myndighet han eller hon ska vända sig till. För att effektivisera och förenkla hanteringen föreslår regeringen därför att handläggningen av namnärenden framöver ska hanteras av en och samma myndighet. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att är den myndighet som är bäst lämpad för uppdraget. Ingen remissinstans är heller av en annan uppfattning. Även ansökningar om administrativa namnförvärv bör därför i fortsättningen handläggas av . En viktig uppgift för den nya namnmyndigheten är att verka för att det skapas vägledande praxis. blir part i domstol vid överklagande av verkets beslut och i roll bör ligga ett ansvar för att principiellt viktiga frågor kan bli föremål för prövning. Att det finns en tydlig och förutsebar tillämpning är inte bara av vikt för egen verksamhet, utan också för enskilda som står inför ett namnval. Som kommittén påpekar blir i princip alla namnärenden, även de som handläggs av efter anmälan, föremål för någon form av prövning av myndigheten innan namnet kan registreras. När nu alla namnärenden ska prövas av finns det därför inte anledning att behålla anmälningsförfarandet. I stället bör alla förvärv och ändringar av namn ske efter ansökan. Det bör gälla även i de fall någon egentlig prövning inte sker. Kommittén föreslår att möjligheten att lämna in en ansökan om efternamn till vigselförrättaren ska behållas. Det innebär dock ingen förenkling för de blivande makarna eftersom de då måste välja mellan två olika sätt att göra sin ansökan. Som anför skulle en enda väg för ansökan dessutom underlätta införandet av en e-tjänst. Alla ansökningar bör därför göras till . Lagrådet anser att beslutsordningen inte kommer till klart uttryck i lagrådsremissens lagförslag. Till svårigheterna att förstå beslutordningen bidrar de skiftande sätten att uttrycka hur ett namn förvärvas eller ändras. Även det sakliga innehållet i beslut är, enligt Lagrådet, oklart. Som regeringen framhåller i avsnitt 4 är en av målsättningarna med den nya lagen att skapa en överskådlig och lättillämpad reglering. Efter Lagrådets påpekanden finns det därför skäl att ytterligare tydliggöra att det är som beslutar om förvärv och ändring av namn efter ansökan av den enskilde. Som Lagrådet framhåller är byte av Prop. 2015/16:180 efternamn en form av förvärv. Även detta bör tydliggöras ytterligare. Sådana namn som inte anses ha förvärvats vid födelsen, adoptionen eller vigseln (se avsnitt 6.1, 6.2 och 7.2) bör förvärvas när de registreras av . Lagen innehåller, som Lagrådet påpekar, inte några regler om registrering av namn. Enligt regeringens uppfattning är sådana regler inte nödvändiga, eftersom skyldighet att registrera ett namn följer av folkbokföringslagen och därtill anslutande regler. Handläggningen av en ansökan Regeringens förslag: En ansökan till ska göras skriftli- Ansökan ska innehålla uppgifter om sökanden, det som yrkas och de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan. Om en ansökan är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak, ska förelägga sökanden att avhjälpa Detsamma ska gälla om sökanden i förekom- mande fall inte har betalat ansökningsavgiften. Om sökanden inte följer föreläggandet, ska ansökan avvisas. den ska upplysas om detta i föreläggandet. förslag överensstämmer i huvudsak med rege- Kommittén lämnar dock inte förslag om att en ansökan ska inne- hålla vissa uppgifter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. Hovrätten för anser att det bör vara tydligt hur ofullständiga ansökningar ska hanteras. rätten i menar att det inte finns skäl att ha en särskild bestäm- melse om skyldighet att avhjälpa en ofullständig ansökan, när detta framgår redan av förvaltningslagen (1986:223). påpekar att vissa ändringar av efternamn, som enklare stavningsändringar eller att ett bindestreck ska läggas till eller strykas i ett dubbelt efternamn, är av så enkelt slag att det inom ansökningsför- farandets ram bör finnas en snabbare handläggningsform för dessa. Skälen för regeringens förslag: En ansökan som gäller namn ska Detta bör gälla även fortsättningsvis. kommittén är det inte nödvändigt att uppställa några krav på ansökans Regeringen delar inte den uppfattningen. handläggning av namnärenden ska bli så effektiv som möjligt är det vik- tigt att det är tydligt vad som krävs av den enskilde för att en ansökan ska Det bör därför finnas krav på att ansökan innehåller de uppgifter som kan behöva för den fortsatta handläggningen av ärendet, bl.a. en uppgift om det namn sökanden vill förvärva eller ändra och de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan. När det gäller administrativa namnförvärv finns det enligt 1982 års namnlag vissa skyldigheter för att före- lägga en sökande att komplettera en bristfällig ansökan. 2015/16:180 har kompletterat sin ansökan och Patent- och registreringverket trots detta inte kan bifalla den, ska ansökan i regel avslås. Kammarrätten i anser att det inte finns något behov av att ha en särskild bestämmelse om skyldighet att avhjälpa en ofullständig ansökan eftersom detta redan framgår av förvaltningslagen. Reglerna i förvaltningslagen om myndigheters serviceskyldighet är dock mycket generella och ger inga tydliga instruktioner om hur en bristfällig ansökan ska hanteras och när en sådan kan avvisas. Regeringen anser därför att det finns ett fortsatt behov av särskilda regler om handläggningen av en bristfällig namnansökan. Som Hovrätten för påpekar är det viktigt att det tydligt framgår hur en ofullständig ansökan ska hanteras. Vad som ska regleras är, enligt regeringens uppfattning, de formella bristerna. Om det finns sådana brister i en ansökan, bör det leda till att ansökan avvisas. Om en ansökan har materiella brister, är detta däremot inte något som ska leda till avvisning. I dessa fall bör ansökan avslås. Det bör alltså framgå att ska förelägga sökanden att avhjälpa bristerna i en ansökan om den är så bristfällig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak eller om sökanden inte har betalat föreskriven ansökningsavgift (se avsnitt 16). Det bör även framgå att ansökan ska avvisas om föreläggandet inte följs och att det ska finnas en upplysning om detta i föreläggandet. Enligt namnlag ska ett kompletteringsföreläggande alltid delges sökanden. Synen på behovet av delgivning har dock, som kommittén framhåller, förändrats . anses det i regel inte finnas något behov av att delge ett kompletteringsföreläggande om sökanden har möjlighet att återkomma med en ny och bättre ansökan. I namnärenden har sökanden i princip alltid denna möjlighet. Kravet på att ett kompletteringsföreläggande ska delges bör därför inte överföras till den nya lagen. Enligt Hovrätten för är vissa förändringar av efternamn av så enkelt slag att det inom ansökningsförfarandets ram bör finnas en snabbare handläggningsform för dessa. Regeringen delar inte den uppfattningen. Det förfarande hos som föreslås är inte komplicerat eller tidsödande. I flertalet fall handlar det om att ge in en komplett ansökan som sedan prövar. Oavsett hur enkel en ändring av efternamn är måste vidare en uppgift om den önskade ändringen lämnas in till så att ändringen kan registreras i folkbokföringsregistret. Att ha ett alternativt förfarande för vissa ansökningar skulle därför, enligt regeringens bedömning, inte effektivisera handläggningen. Möjligheten att hämta in yttrande från myndighet Regeringens förslag: ska begära in yttrande från en myndighet eller annan om det behövs för att pröva ett namns lämplig- het med hänsyn till språkliga eller andra förhållanden eller namnets förenlighet med namnskyddet. förslag överensstämmer i huvudsak med rege- Kommittén föreslår dock att yttrande från en myndighet ska hämtas in i frågor om ett namns lämplighet från bl.a. språklig synpunkt om det inte är uppenbart obehövligt. Vid behov ska även ge någon annan tillfälle att komma in med synpunkter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Pantentbesvärsrätten och ifrågasätter förslaget och menar att det är tillräckligt med den möjlighet som finns att hämta in yttrande enligt förvaltningslagen. I vart fall bör bestämmelsen enligt vara fakultativ och tillämpas endast när det är behövligt. Även är tveksamt till förslaget och menar att en sådan skyldighet riskerar att fördröja handläggningen av namnärenden. Hovrätten för anser att det bör vara tydligt i vilken utsträckning ett yttrande från språklig eller annan expertis ska hämtas in. menar att det tydligt ska framgå att är den myndighet som bör yttra sig vid prövning av namnbildningar på samiska. Skälen för regeringens förslag: Myndigheter ska enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223) i sin handläggning beakta möjligheten att själva hämta in upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. Kommitténs genomgång visar dock att varken eller utnyttjar denna möjlighet för att få hjälp i sin prövning av ett namns lämplighet ur bl.a. språklig synpunkt. Detta är enligt kommittén olyckligt, eftersom det i vissa fall finns ett behov av en tydlig språklig granskning. Kommittén föreslår därför att ska hämta in yttrande från en myndighet eller annan i frågor om ett namns lämplighet från bl.a. språklig synpunkt, om det inte är uppenbart obehövligt. Enligt regeringen är det viktigt att formkraven för nybildade efternamn och förnamn, bl.a. när det gäller ett namns språkliga lämplighet, upprätthålls. Det allmänna har en språkvårdande roll och har därför ett berättigat intresse av att namnskicket utvecklas under ordnade former. Att samla prövningen av namnärenden till en myndighet och i större utsträckning hämta in experters uppfattning i namnfrågor kan bidra till en sådan utveckling. Åtgärderna kan också bidra till att en enhetlig och konsekvent namnpraxis upprätthålls och, i förlängningen, till att förtroendet för praxis stärks. Varken eller utnyttjar dock den möjlighet som ges i förvaltningslagen att hämta in yttranden från andra myndigheter. Regeringen anser därför, till skillnad från bl.a. och Patentbesvärsrätten, att det finns ett behov av att tydliggöra när ett sådant yttrande bör hämtas in. Som Hovrätten för påpekar bör det alltså av den nya lagen tydligt framgå i vilken utsträckning yttrande ska hämtas in. Många namnärenden är okomplicerade och kräver i regel inte någon ytterligare språklig eller annan expertis. Det är endast i de fall det uppstår tveksamheter kring ett namns lämplighet som bör begära in yttrande från den myndighet som är expert inom området. Det är därför, som framhåller, tillräckligt att yttrande från en annan myndighet begärs in när det behövs. När bedömningen avser ett namns lämplighet ur språklig synpunkt kan ett sådant yttrande begäras in från t.ex. och folkminnen. Om prövningen avser ett namn på något av de officiella minoritetsspråken kan det, som påpekar, vara lämpligt att yttrande begärs från den myndighet som har särskilda sakkunskaper om språket. För samiska är detta . I ett namnärende kan det också aktualiseras kvalificerade namnskyddsrätts- 2015/16:180 liga frågor. Även i dessa fall bör yttrande från en annan myndighet kunna hämtas in, t.ex. från . bör kunna hämta in yttrande även från andra än myndigheter. Det kan handla om organisationer eller andra som har relevant sakkunskap. Även eller kan i ett visst fall ha sådana särskilda kunskaper som behövs för att kunna bedöma ett namns lämplighet med hänsyn till språkliga eller andra förhållanden. 14.3.3Kungörande av en ansökan om efternamn Regeringens förslag: En ansökan om byte till ett namn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning ska kungöras i Post- och , om ett sådant kungörande inte saknar betydelse. När ett kungörande har skett ska den som vill invända mot ansökan göra detta skriftligen inom en månad från kungörelsedagen. ska inte få meddela beslut i ärendet innan tiden för att göra en invändning har gått ut. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. Kammarrätten i efterlyser en grundligare analys av om det fortfarande finns bärande skäl för ordningen med invändningsrätt. Skälen för regeringens förslag: Enligt namnlag ska en ansökan om byte till ett nybildat efternamn eller till ett befintligt efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning kungöras i Post- och , om ett sådant kungörande inte saknar betydelse. Syftet med att kungöra en ansökan om namn är att bereda den som vill framställa en invändning tillfälle att göra det, så att ärendet kan få en så fullständig belysning som möjligt (prop. 1981/82:156 s. 75). När kungörande har skett ska, enligt namnlag, den som vill invända mot ansökan göra detta skriftligen inom en månad från kungörelsedagen. Sedan tiden mot att göra en invändning har gått ut, ska avgöra ärendet. Kammarrätten i ifrågasätter om det fortfarande finns bärande skäl för ordningen med invändningsrätt. Invändningsförfarandet har sitt ursprung i den immaterialrättsliga lagstiftningen och finns alltså inte bara i namnlagen, utan även i t.ex. patentlagen (1967:837) och varumärkeslagen (2010:1877). Syftet är att ge en rättighetshavare möjlighet att protestera mot ett namnförvärv som inkräktar på hans eller hennes skyddade namn eller kännetecken. Det är enligt regeringens uppfattning viktigt att en rättighetshavare ges möjlighet att invända mot ett namnförvärv i ett så tidigt skede som möjligt i processen. Ordningen med en invändningsrätt säkerställer också att beslutsunderlaget är så fullständigt som möjligt redan i första instans och inte först efter ett överklagande. Regeringen anser därför att ordningen ska behållas. Regeringens förslag: beslut ska få överklagas till Beslut som innebär att en ansökan bifalls trots att en invändning har framställts ska få överklagas av den som har gjort invändningen. Den som har avstått från att göra en sådan invändning ska inte få överklaga beslutet. Beslutet ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets personen vars namn det gäller var folkbokförd för Om det inte finns någon behörig förvaltningsrätt, ska beslutet överklagas till Förvaltningsrätten i . krävas vid överklagande till kammarrätten. Regeringens bedömning: Skyldigheten att utfärda namnbevis bör förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock att endast slutliga beslut ska få överklagas och att sådana beslut ska överklagas till den för- valtningsrätt inom vars domkrets klaganden för beslutet Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller invänder inte mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Beslut av Skattever- ket får, enligt namnlag, överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets klaganden för beslutet var folkbokförd (37 §). Detsamma gäller ett beslut av Ett beslut av Patent- och registrerings- verket, som innebär att en ansökan bifalls trots att en invändning har framställts, får även överklagas av den som har gjort invändningen. i sin lydelse enligt SFS 2016:203.) När det gäller vilka beslut som ska få överklagas enligt den nya lagen anser regeringen, till skillnad från kommittén, att både slutliga beslut och beslut under handläggningen ska få överklagas. Som framgår av av- snitt 14.3.5 ska ha en möjlighet att förelägga en vårdnads- havare vid vite att ansöka om sitt barns förnamn. Det bör enligt rege- ringens uppfattning vara möjligt att överklaga ett sådant beslut. När det gäller övriga bestämmelser om överklagande bör de i allt väsentligt föras över till den nya lagen. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att beslut får överklagas av den som beslutet angår, under förutsättning att beslutet har gått honom eller henne Det finns därför inte någon anledning att särskilt ange detta i den När det gäller ordningen med invändningsrätt i namnärenden ställs det inte något krav på att invändaren själv ska beröras av beslutet för att en invändning ska få framföras och beaktas (se t.ex. rättsfallet RÅ 2003 ref. 86 och Patentbesvärsrättens dom i mål nr 14-026). Om en invändning har gjorts är det vidare, i likhet med vad som gäller , rimligt att invändaren alltid ska ha rätt att överklaga ett beslut som innebär att invändningen inte beaktas. Det finns därför anledning att i lagen särskilt ange att en invändare ska ha klagorätt i dessa fall. melsen namnlag om en invändares klagorätt är exklusivt tillämplig, vilket innebär att det endast är den som har framställt en in- 2015/16:180 vändning som har rätt att klaga i ordinär väg.