prop · H303198 · 2016-08-30 00:00:00 — Enligt regeringens bedömning påverkas inte företagens konkurrensförhållanden av förslagen och bedömningarna, men de höjda kraven på kompetens hos utbildningsanordnaren kan i vissa fall vara enklare att leva upp till för större än för mindre företag. Å andra sidan kan mindre företag som specialiserar sig på ett specifikt yrkesområde i konkurrens med större företag dra nytta av de skärpta kraven. Den skyldighet Myndigheten för har enligt förvaltningslagen (1986:223) att lämna vägledning, råd och hjälp i frågor som rör verksamhetsområdet och de råd och det stöd som myndigheten lämnar inom ramen för sitt tillsynsuppdrag bör i detta sammanhang gynna såväl stora som små företag. Regeringen kommer att noga följa utvecklingen för att kunna upptäcka brister med förslagen och bedömningarna som inte går att förutse men som kan innebära att företag, oavsett deras storlek, missgynnas. Propositionen innehåller även bedömningar som kan leda till minskade administrativa kostnader och minskad tidsåtgång för de utbildningsanordnare som ansöker om att få bedriva yrkeshögskoleutbildning. Det gäller för såväl enskilda utbildningsanordnare som kommuner, landsting och universitet och högskolor. Eftersom ett beslut om att en utbildning ska ingå i enligt regeringens bedömning normalt ska omfatta fler än dagens två utbildningsomgångar kommer utbildningen att kunna bedrivas utan att anordnaren behöver lägga ned tid och pengar på en förnyad ansökan. Bedömningen innebär även besparingar för de företag som medverkar vid framtagandet av ansökan och i själva utbildningen. En yrkeshögskoleutbildning ska präglas av stark arbetslivsanknytning och utvecklas och bedrivas av arbetsliv och utbildningsanordnare i samverkan. finner det värdefullt att det redovisas att de administrativa kostnaderna kan minska och av vilka skäl. Däremot anser rådet att det är en brist att det inte finns några uppgifter 2015/16:198 om kostnadseffekten per företag eller totalt för alla företag. Det har dock inte varit möjligt att göra rimliga beräkningar av utbildningsanordnarnas kostnader för en ansökan om att en utbildning ska få ingå i . Det finns inga sammanställningar av dessa kostnader och de uppskattningar som kan göras är mycket osäkra. 11.4Särskilda hänsyn till små företag Förslagen och bedömningarna i denna proposition förväntas inte få några negativa konsekvenser för små företag. Små företag kommer troligen att i högre grad än större företag gynnas av den minskade administrativa börda som beräknas bli resultatet av förslagen och bedömningarna. Små utbildningsföretag har oftast inte den organisation och de resurser som är en förutsättning för att t.ex. så ofta som dagens modell kräver ta fram en ansökan om att en utbildning ska få ingå i . Företagarna efterlyser en mer omfattande och gedigen konsekvensanalys än den som finns i promemorian eftersom organisationen befarar att de potentiella konsekvenserna för mindre utbildningsanordnare kommer att bli avsevärt mycket större än de presenterade. Regeringen anser dock att konsekvensutredningen ger en rimlig och rättvisande bild av konsekvenserna för små företag. finner också redovisningen av särskilda hänsyn till små företag vid reglernas utformning godtagbar. 11.5Konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män Förslaget om behörighetsgivande förutbildning inom bör bidra till bättre möjligheter för båda könen att gå utbildningar där annars något av könen brukar vara underrepresenterat. Regeringens bedömning att utbildningar normalt ska omfatta fler än dagens två utbildningsomgångar kommer att få betydelse för föräldralediga studerande. En sådan förändring minskar risken för att en påbörjad utbildning inte finns kvar efter föräldraledigheten. Förslagen i denna proposition rör inte frågor som är reglerade i EU- rätten. Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:128) om 4 § Utbildning inom får anordnas av statliga universitet och högskolor, andra statliga myndigheter, kommuner, landsting och enskilda fysiska eller juridiska personer. Utbildningsanordnaren får anordna utbildningen i samverkan med andra. Av paragrafen framgår vilka som får anordna en utbildning inom . Ändringen innebär att även andra statliga myndigheter än statliga universitet och högskolor får anordna utbildningar inom . Paragrafen behandlas i avsnitt 7. 6 a § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att en utbildning inom får bedrivas som en behörighetsgivande förutbildning och om undantag från 5 och 6 §§ vid sådan utbildning. I paragrafen, som är ny, anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av den s.k. restkompetensen kan meddela föreskrifter om att en utbildning inom får bedrivas som behörighetsgivande förutbildning. I sådana föreskrifter får undantag göras från 5 och 6 §§. Enligt 5 § ska en utbildning inom väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. I 6 § finns bl.a. bestämmelser om att utbildningen ska ha sin grund i kunskap som genererats dels i produktionen av varor och tjänster, dels i vetenskap samt att den ska ge sådana teoretiska, praktiska och erfarenhetsbaserade kunskaper som krävs för att självständigt och i arbetslag kunna utföra kvalificerade uppgifter i arbetslivet. En behörighetsgivande förutbildning inom syftar till att ge den studerande kunskaper som motsvarar de krav på behörighet som är uppställda för en ordinarie utbildning inom . En förutbildning kan syfta till att t.ex. ge sådana kunskaper som avses i 5 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 8. 7 § En myndighet beslutar, efter ansökan, om en utbildning ska ingå i och hur många årsplatser utbildningen i så fall ska omfatta. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela ytterligare föreskrifter om frågor som myndigheten ska fatta beslut om med anledning av en sådan ansökan samt om vilken myndighet som ska pröva frågor som rör en sådan ansökan och antalet årsplatser. Paragrafen innehåller bestämmelser om att en myndighet efter ansökan beslutar om en utbildning ska ingå i och hur många årsplatser utbildningen i så fall ska omfatta samt en s.k. upplysningsbe- stämmelse om att regeringen kan meddela föreskifter med stöd av den s.k. restkompetensen. Ändringen innebär ett förtydligande av grundlagsstödet för upplysningsbestämmelsen och sistnämnda bestämmelse kompletteras i syfte att ge en mer heltäckande upplysning. Paragrafen behandlas i avsnitt 9. 8–10 §§ Ändringarna i paragraferna innebär endast förtydliganden av grundlagsstödet för de upplysningsbestämmelser som framgår av paragraferna. 12 § Utbildningsanordnaren ska ha den kompetens och de förutsättningar som krävs för att anordna utbildning inom det yrkesområde som utbildningen avser. Paragrafen innehåller i sin gällande lydelse en bestämmelse som rör kompetensen hos de personer som anlitas av utbildningsanordnaren för undervisning eller handledning. Den bestämmelsen flyttas till 13 § första meningen. Det införs en ny bestämmelse i paragrafen, som innebär att det ställs krav på att utbildningsanordnaren ska ha den kompetens och de förutsättningar som krävs för att anordna utbildning inom det yrkesområde som utbildningen avser. Av förordningen (2009:130) om framgår att det för varje utbildning inom ska finnas en ansvarig utbildningsanordnare (2 kap. 3 §). Det ska alltså alltid finnas någon som är särskilt ansvarig för en utbildning inom . Om det är ett aktiebolag som anordnar utbildningen kan det t.ex. vara bolagets verkställande direktör, en affärsområdeschef eller någon annan som har ett särskilt ansvar för utbildningen. Med kompetens avses att utbildningsanordnaren ska ha egen kunskap om yrkesområdet. Utbildningsanordnare som har sådan kunskap kan på ett bättre sätt utbyta kunskaper och erfarenheter med de arbetsgivare som medverkar i utbildningarnas ledningsgrupper och som rekryterar medarbetare från utbildningar. Utbildningsanordnare med sådan kunskap bör även ha bättre förutsättningar att i samarbete med arbetslivet utveckla utbildningsmomentet lärande i arbete (). Med de förutsättningar som krävs för att anordna utbildning inom det yrkesområde som utbildningen avser avses bl.a. att utbildningsanordnaren ska ha lämpliga lokaler för utbildningen och den utrustning som utbildningen kräver. Paragrafen behandlas i avsnitt 6. 13 § De personer som anlitas av utbildningsanordnaren för undervisning eller handledning ska genom utbildning eller erfarenhet ha kompetens för den utbildning de ska bedriva. Utbildningsanordnaren ska se till att kompetensutveckling anordnas för dessa personer. Paragrafen innehåller enligt gällande lydelse en bestämmelse om att utbildningsanordnaren ska se till att kompetensutveckling anordnas för de personer som anlitas för undervisning eller handledning. Ändringen av paragrafen innebär att bestämmelsen i 12 § om att de personer som anlitas av utbildningsanordnaren för undervisning eller handledning genom utbildning eller erfarenhet ska ha kompetens för den utbildning som de ska bedriva, flyttas hit och utgör paragrafens första Prop. 2015/16:198 mening. Paragrafens befintliga bestämmelse flyttas till en ny andra me- ning och ändras redaktionellt. 14, 16 och 17 §§ Ändringarna i paragraferna innebär endast förtydliganden av grundlagsstödet för de upplysningsbestämmelser som framgår av paragraferna. 21 § Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att svarar för prövning av överklagande av vissa andra beslut än de som avses i 20 §. Nämndens beslut med anledning av ett överklagande dit får inte överklagas. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklaganden av vissa beslut till . Ändringen i paragrafen innebär att det införs en upplysningsbestämmelse om att regeringen med stöd av den s.k. restkompetensen kan meddela föreskrifter om att svarar för prövning av överklagande av vissa andra beslut än de som avses i 20 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 9. 22 § Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela ytterligare föreskrifter om . Paragrafen, som är ny, innehåller en upplysningsbestämmelse om att regeringen kan meddela ytterligare föreskrifter om . Paragrafen behandlas i avsnitt 9. Sammanfattning av promemorian En stärkt yrkeshögskola – ett lyft för kunskap (Ds 2015:41) är av central betydelse för arbetslivets möjligheter att anställa personer som har ett kvalificerat yrkeskunnande och för individens möjlighet att skaffa sig yrkeskunskaper som är efterfrågade på arbetsmarknaden. Genom en yrkeshögskoleutbildning kan en individ göra yrkes- och karriärbyten och är på så sätt en investering i det livslånga lärandet. är fokuserad på kortsiktiga arbetsmarknadsbehov vilket innebär att dess utbildningsutbud ständigt är under omprövning. Det har skapat osäkerhet när det gäller de enskilda utbildningarnas framtid. Ur arbetslivssynpunkt behöver bli mer långsiktig och för individen är det viktigt att blir ett tydligare alternativ för yrkesutbildning efter gymnasieskolan. Förkunskapskraven när det gäller en yrkeshögskoleutbildning bör vara förutsägbara och rimliga för en eftergymnasial yrkesutbildning. Allt oftare ställs dock högre krav än så, och som inte alltid är motiverade av utbildningens innehåll. Detta begränsar människors möjligheter att ta del av utbildningar. För att upprätthålla det goda förtroende som studerande och företrädare för arbetslivet har för de olika utbildningsformer som Myndigheten för ansvarar för, är fortsatt tillsyn över och kvalitetsgranskning av dessa utbildningsformer central. Både tillsynen och kvalitetsgranskningen behöver dock utvecklas för att underlätta bedömningen av utbildningarnas kvalitet. Förslagen som presenteras i denna promemoria är ett led i den fortsatta utvecklingen av och lämnas med utgångspunkt i regeringens nya kunskapslyft. Syftet är att ska få bättre förutsättningar att kunna tillgodose samhällets och arbetslivets behov av kompetens i såväl det medellånga som mer långsiktiga perspektivet. Förutsättningarna för utbildningarnas kontinuitet och långsiktighet förbättras Nuvarande ordning innebär att Myndigheten för i ett och samma beslut kan bevilja stöd för två omgångar av en lång utbild- Det föreslås att ett beslut om att en utbildning ska ingå i yrkeshögsko- lan som huvudregel ska omfatta tre utbildningsomgångar. ningar där det bedöms finnas ett behov på arbetsmarknaden, men där det är svårt att bedöma behovets omfattning, ska Myndigheten för yrkeshög- skolan få besluta om färre utbildningsomgångar. Det kan t.ex. vara fråga om innovativa utbildningar som kan ge upphov till nya yrken. digheten bedömer att det finns ett långsiktigt behov på arbetsmarknaden av de kunskaper, färdigheter och kompetenser som en utbildning kan ge och behovet av dessa kunskaper, färdigheter och kompetenser inte, eller endast i liten omfattning, tillgodoses utanför , ska ett beslut få omfatta upp till fem utbildningsomgångar. Ett beslut ska också få omfatta högst fem utbildningsomgångar om utbildningen i hög grad medverkar till att utveckla eller bevara kvalificerat yrkeskunnande inom ett smalt yrkesområde som är av betydelse för individen och samhället. Genom de ändrade bestämmelserna ges bättre förutsättningar att bli det led i samhällets yrkesutbildningssystem som den varit tänkt att vara. Kontinuitet och långsiktighet bör även gynna kvaliteten, genom att utrymme skapas för att ytterligare utveckla utbildningarna. Möjligheten att bedriva investeringstunga utbildningar bör också öka när beslut om att en utbildning ska ingå i gäller för . Vidare skapas nödvändiga förutsättningar för rationalisering och effektivisering av både myndighetens och utbildningsanordnarnas hantering av ansökningar om att få fortsätta att bedriva en utbildning inom . Anordnarens kompetens att bedriva utbildning ska förknippas med hög kvalitet och arbetsmarknadsrelevans. Därför föreslås att det ska vara ett villkor för att en utbildning ska få ingå i att utbildningsanordnaren har den kompetens som krävs för att anordna utbildning inom det yrkesområde som utbildningen avser. Myndigheten för tillsyn, kvalitetsgranskning och uppföljning får stor betydelse i detta sammanhang och det är viktigt att nya utbildningsanordnare som inte tidigare bedrivit utbildning inom kan beskriva tidigare erfarenhet av att ge utbildning, arbetslivets medverkan samt hur man avser att arbeta med kompetensutveckling av undervisande personal. Lärande i arbete är utmärkande för Det som kännetecknar utbildningar är den nära kopplingen till arbetslivet och därför ingår det alltid lärande i arbete på en arbetsplats () i utbildningar som får avslutas med en kvalificerad yrkeshögskoleexamen. Eftersom har stor betydelse för studerandes möjlighet att få ett arbete är det viktigt att utbildningsanordnarna inom tillsammans med arbetslivet kan se till att de studerande får av hög kvalitet. Myndigheten för uppföljningar visar att generellt fungerar bra men det förekommer att studerande inte får trots att detta kursmoment ska ingå i deras utbildning. Det föreslås därför att det ska förtydligas i förordningen (2009:130) om att den ansvariga utbildningsanordnaren ska se till att det finns , om sådant lärande ingår i utbildningen. Fristående kurser ska kunna erbjudas Regeringens satsning på ett kunskapslyft kommer troligtvis att innebära att fler människor söker sig till utbildning, men utifrån olika behov. Vissa personer kan behöva den kompetens som en specifik kurs i kan ge. Myndigheten för föreslås därför få i uppdrag att undersöka hur fristående kurser kan ingå i ordinarie utbud. Myndigheten ska även beskriva kursernas konsekvenser för systemet för statlig finansiering. Det bör dock redan nu tydliggöras i förordningen om att om det efter att en utbildning har påbörjats konstateras att det finns tomma platser på utbildningen, kan studerande antas till en eller flera kurser inom utbildningen (fristående kurs). Yrkeshögskoleutbildningar ska ha en utifrån arbetslivets behov lämplig regional eller nationell placering Det föreslås att det inte längre ska vara en förutsättning för att en utbildning ska få ingå i att den har en från samhällssynpunkt lämplig regional placering. Myndigheten för ska i stället vid sin fördelning av statsbidrag eller särskilda medel för utbildningar inom särskilt ta hänsyn till i vilken grad en utbildning har en utifrån arbetslivets behov lämplig regional eller nationell placering. Det kan finnas nationella eller andra tungt vägande skäl för att förlägga en utbildning till en särskild plats. Alla statliga myndigheter ska kunna anordna utbildningar inom Om utbildningsanordnare får möjlighet att bedriva utbildningar inom mer långsiktigt och kontinuerligt skulle även vissa samhällsviktiga utbildningar kunna ingå i . bedrivs vissa samhällsviktiga eftergymnasiala yrkesutbildningar av andra statliga myndigheter än statliga universitet och högskolor. Genom att ingå i kan dessa utbildningar få en anknytning till det offentliga utbildningssystemet och därmed blir de inte bara rent myndighetsspecifika. Synergieffekter kan också förväntas uppstå. Utbildningar inom föreslås bl.a. därför, efter ansökan, få anordnas även av andra myndigheter än statliga universitet och högskolor. Det är positivt med ökad internationell rörlighet bland studerande, då studier utomlands ger erfarenheter som gör dem bättre förberedda för yrkes- och samhällslivet. Svenska studerandes internationella erfaren- heter kan också hjälpa att hävda sig som kunskapsnation i en alltmer globaliserad värld. För att skapa ytterligare intresse bland, och incitament för, utbildningsanordnare och studerande när det gäller att genomföra vissa utbildningsinslag i andra länder behöver dock anordnarna få mer information om vilka vägar till utbyte som finns och stöd i sådana samarbeten. Myndigheten för föreslås därför få i uppdrag att främja internationella samarbeten inom genom att informera utbildningsanordnare om möjligheter till sådana samarbeten när det gäller och stödja dem i samarbetena. Tillträde till utbildning i Det föreslås att behörighetsgivande förutbildningar ska få erbjudas i anslutning till alla yrkeshögskoleutbildningar, om det finns brist på behöriga sökande och det behövs arbetskraft med sådan kompetens som yrkeshögskoleutbildningen syftar till att ge. Sådana förutbildningar ska få erbjudas på gymnasial nivå. Det är rimligt att en utbildningsanordnare tillsammans med arbetslivet i vissa fall bedömer att det ska ställas krav på särskilda förkunskaper. Krav på arbetslivserfarenhet utesluter dock normalt ungdomar som kommer direkt från gymnasieskolan. Sådana krav går stick i stäv mot ambitionen att öka ungdomarnas intresse och möjligheter att studera inom . De strider också mot den målsättning som anges i lagen om , att utbildningen väsentligen ska bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Av bl.a. dessa skäl föreslås att andra krav på särskilda förkunskaper än krav på kunskaper från en eller flera kurser i gymnasieskolans nationella program eller motsvarande kunskaper bara ska få ställas upp om det finns särskilda skäl. Sådana andra förkunskapskrav ska endast få avse yrkeserfarenhet eller andra kunskaper än de nämnda som är av betydelse för utbildningens speciella inriktning eller det yrkesområde som utbildningen förbereder för. Utöver krav på kunskaper får det också ställas krav på villkor som är en förutsättning för utbildningens speciella inriktning eller det yrkesområde som utbildningen förbereder för. Det föreslås vidare att Myndigheten för ska få i uppdrag att utreda och föreslå hur enhetligare förkunskapskrav för yrkeshögskoleutbildningar kan se ut och införas. När det gäller utbildningar som kräver nationellt likvärdigt innehåll föreslås att Myndigheten för ska bemyndigas att meddela föreskrifter om krav på särskilda förkunskaper för sådana utbildningar. Vid i övrigt likvärdiga meriter föreslås att urval till en utbildning inom inte bara ska få göras på grundval av de i förordningen om angivna urvalsgrunderna betyg, särskilt prov, tidigare utbildning och yrkeserfarenhet, utan att urval också ska få göras genom lottning. Vidare ska vid urvalet platserna få fördelas med olika andelar i kvotgrupper för de olika urvalsgrunderna. På så sätt får sökande som är behöriga genom svensk eller utländsk utbildning eller praktisk erfarenhet eller på grund av att de genom någon annan omständighet har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen en reell möjlighet att ingå i urvalet. För att det ska bli tydligare för utbildningsanordnare inom vad de kan förvänta sig av den tillsyn som bedrivs av Myndigheten för föreslås att det ska införas en definition av vad som avses med tillsyn i förordningen om . För att markera att Myndigheten för i större omfattning än bör lämna råd och vägledning i samband med tillsynen föreslås att det i förordningen (2011:1162) med instruktion för Myndigheten för anges att myndigheten inom ramen för sin tillsyn ska lämna råd och vägledning till utbildningsanordnarna. Genom förslagen om ökad kontinuitet och långsiktighet i utbildningar kommer kvalitetsgranskningen att få ökad betydelse. Det föreslås därför att kvalitetsgranskningen, i likhet med tillsynen, ska avse enskilda utbildningar. Därutöver kan Myndigheten för , liksom , göra tematiska kvalitetsgranskningar. Det föreslås vidare att kvalitetsgranskningen ska ske utifrån kvalitetskriterier och att Myndigheten för ska bemyndigas att meddela föreskrifter om kvalitetskriterierna. För att presumtiva studerande och arbetsmarknaden ska få en rättvisande bild av en utbildning föreslås det att resultaten av tillsynen och kvalitetsgranskningen inte bara ska sammanfattas och publiceras utan att resultaten även ska publiceras uppdelat på varje granskad utbildning. Högre krav för yrkeshögskoleexamen För att säkerställa att utbildningar inom håller en eftergymnasial nivå i enlighet med vad som stadgas i lagen om föreslås att ett självständigt arbete (examensarbete) ska ingå även i utbildningar som får avslutas med en yrkeshögskoleexamen, och inte som endast i utbildningar som får avslutas med en kvalificerad yrkeshögskoleexamen. Det föreslås vidare att det i ledningsgruppen för en utbildning inom alltid ska ingå minst en företrädare för skolväsendet som kan bidra till att utbildningen håller den förutsatta bredare eller högre nivån i förhållande till de gymnasiala utbildningarna. För att de förslag som lämnas i denna promemoria ska kunna genomföras behöver ändringar göras i lagen (2009:128) om , förordningen (2009:130) om , förordningen (2009:131) om utbildning inom som uppdragsutbildning och förordningen (2011:1162) med instruktion för Myndigheten för . Vidare behöver det införas en ny förordning om behörighetsgivande förutbildning inom . För att utbildningar som påbörjats enligt äldre bestämmelser ska kunna fortsätta att bedrivas på samma villkor som behövs också övergångsbestämmelser. Eftersom förslaget till lag om ändring i lagen om krä- ver riksdagsbehandling är det lämpligt att lagändringarna, de därmed sammanhängande förordningsändringarna och den föreslagna nya förord- ningen om behörighetsgivande förutbildning inom träder Ändringarna i förordningen om och förordningen med instruktion för Myndigheten för är fristående från lagändringarna och bör träda i kraft möjligt för att säkerställa att de berörda verksamheterna bedrivs så effektivt som möjligt. ordningsändringar bör därför träda i kraft , med undantag för en bestämmelse i förordningen om som har koppling till de föreslagna lagändringarna och därför bör träda i kraft Utbildningen inom får anordnas av statliga universitet och högskolor, andra myndigheter, kommuner, landsting och enskilda fysiska eller juridiska personer.