prop · H303125 · 2016-03-08 00:00:00 — Till skillnad från vad som var fallet vid reform föreslås nu också att det ska inrättas en betal- ningsförmedling, som möjliggör en hantering av medel för det fall skuld- sanering sedan inte beviljas. Vissa remissinstanser, bl.a. kommun och kommun, lyf- ter fram att en fördröjning av betalningarna kan ge gäldenären en möjlighet att under utmätningsförbudet spara ihop en buffert som kan användas för att betala kostnader för t.ex. tandvård och glasögon. Denna invändning väger dock, enligt regeringens mening, inte särskilt tungt. Utmätningsförbudet är tänkt att ge gäldenären möjlighet att reda upp sina befintliga ekonomiska förhållanden och hindra att det fortsatta förfarandet störs av pågående verkställighet mot gäldenären. Syftet med utmätningsförbudet är således inte att ge gäldenären en möjlighet att spara ihop pengar som ska kunna användas för att bekosta nya utgifter. Till detta kommer att det ligger i gäldenärens intresse att han eller hon så snabbt som möjligt ska kunna påbörja och genomgå skuldsaneringen. I detta sammanhang bör det även framhållas att vid bestämmandet av en gäldenärs betalningsutrymme tar hänsyn till oförutsedda utgifter som kan uppstå under en skuldsanering. Dessutom bör regeringens förslag om två betalningsfria månader bidra till en återkommande lättnad under den pressade livssituation som gäldenären befinner sig i under en skuldsanering. Regeringen föreslår därför att gäldenären ska påbörja sina skuld- saneringsbetalningar redan vid beslutet om att inleda skuldsanering. Förslaget innebär att i inledandebeslutet också bör interimistiskt bestämma om betalning. Om gäldenären bedöms ha ett betalningsutrymme, bör det bestämmas ett belopp som ska betalas . Det månatliga beloppet bestäms på samma sätt som vid ett slut- ligt beslut om skuldsanering. På grund av att utredningsunderlaget kan vara mer begränsat i detta skede av handläggningen, bör viss försiktighet iakttas vid bestämmande av beloppets storlek. Det bör av inledande- beslutet framgå när betalningarna ska påbörjas, vilket av effektivitetsskäl bör vara . Gäldenären bör också betala enligt det interimistiska beslutet trots att det inte har fått laga kraft. Om gäldenären saknar betalningsutrymme, ska det i stället bestämmas att någon betal- ning inte ska ske. Det som bestämts om betalning i inledandebeslutet bör gälla till dess skuldsaneringsärendet slutligt avgörs, men bör på eget initiativ eller efter yrkande av en part kunna ändras av när som helst under handläggningen. Både inledandebeslutet och ett nytt beslut om betalning – som innebär att inledandebeslutet i den delen ändras – bör få överklagas särskilt (se vidare avsnitt 9 om konsekvenser av att dessa beslut får överklagas särskilt). Hanteringen av medel som betalas innan skuldsanering slutligt beviljats Även sådana betalningar som görs efter inledandebeslutet, men före det slutliga beslutet om skuldsanering, bör ske med som betalningsförmedling. Som framgår i avsnitt 5.5.1 kan det, om det finns särskilda skäl, i betalningsplanen anges att betalningar ska ske direkt till borgenärerna. Eftersom det vid inledandebeslutet inte är avgjort vilka som är borgenärer bör en sådan möjlighet inte finnas redan från inledandebeslutet. Detta bör, till skillnad från hur utredningen ut- formar sitt förslag, framgå av lagtexten. Betalningar som sker innan skuldsanering beviljas är preliminärt av- sedda för de borgenärer vars fordringar omfattas av skuldsaneringen och bör av hanteras på lämpligt sätt för detta ändamål. Enligt regeringens mening bör medel som betalas in av gälde- nären i det inledande skedet behandlas på samma sätt som medel som betalas in av gäldenären i enlighet med ett beslut om skuldsanering som inte har fått laga kraft. Det innebär t.ex. att gäldenären ska förlora rådigheten över de inbetalda medlen och att de inbetalda medlen ska vara skyddade från utmätning (se vidare avsnitt 5.5.4). Om skuldsanering beviljas, ska de medel som gäldenären enligt in- ledandebeslutet har betalat in till ingå i det belopp som ska fördelas mellan de borgenärer vars fordringar omfattas av skuldsaneringen. Avdrag ska dock göras för den avgift som ska tas ut av gäldenären för hantering av hans eller hennes betalningar. Gäldenärens betalningsförmåga kan av olika skäl variera . Det är därför möjligt att gäldenären inledningsvis bedöms ha ett betal- ningsutrymme och ska betala redan från inledandebeslutet. Vid tid- punkten för beslutet om skuldsanering kan situationen vara en annan, t.ex. på grund av att gäldenären förlorat sin anställning och därmed fått en mycket lägre inkomst. I ett sådant fall kan gäldenären i det slutliga beslutet om skuldsanering bedömas sakna betalningsförmåga. Det ska då bestämmas att gäldenären inte ska betala någonting efter beslutet om skuldsanering. Eventuellt inbetalda medel bör dock ändå fördelas och betalas ut till borgenärerna, enligt samma principer som skulle gällt om en betalningsplan hade bestämts. För det fall skuldsanering inte beviljas men gäldenären har genomfört betalningar, bör – som anges i avsnitt 5.5.4 – medlen åter- betalas till gäldenären när det slutliga beslutet har fått laga kraft. Om däremot en tidigare utmätning har avbrutits på grund av inledande- beslutet, bör i stället de inbetalda medlen fördelas på de fordringar för vilka utmätningen pågick. Avräkning från betalningsplanens längd När det slutliga beslutet om skuldsanering meddelats har gäldenären, i de fall denne har betalningsförmåga, redan betalat under ett visst antal månader. För att ytterligare effektivisera skuldsaneringsförfarandet och för att inte handläggningstid ska få betydelse för betalningsplanens längd är det regeringens uppfattning att de redan gjorda betalningarna bör komma gäldenären till del vid fastställande av när betalningsplanen löper ut. Utredningen överväger olika sätt att åstad- komma detta, t.ex. att avräkning ska ske med det belopp som betalts in för beslutet om skuldsanering eller att betalningsplanen påbörjas redan vid inledandebeslutet. Dessa lösningar skulle dock bli komplicerade. Regeringen delar utredningens bedömning att den enklaste lösningen är att gäldenären från betalningsplanens längd ska få räkna av den tid som förflutit sedan det interimistiska beslutet om betalning med- 2015/16:125 delades. Regeringen anser vidare att tidsavräkning bör vara möjlig även för gäldenärer som saknar betalningsförmåga och därför inte ålagts att betala något före beslutet om skuldsanering. Regeringen anser att en förutsättning för avräkning normalt bör vara att gäldenären skött sina åtaganden efter inledandebeslutet. För att detta ska kunna beaktas i tillräcklig utsträckning bör lagtexten utformas något annorlunda än enligt utredningens förslag. Den bör formuleras så att avräkning normalt ska ske med den tid som inledandebeslutet gällt, om det inte med hänsyn till gäldenärens agerande efter beslutet är motiverat att räkna av . Det innebär att huvudregeln är att avräkning ska ske fullt ut med den tid som förflutit mellan inledandebeslutet och beslut om skuldsanering, men att det i varje enskilt fall ska bedömas om det på grund av gäldenärens agerande finns anledning att räkna av . Hur gäldenären sköter sina betalningar efter inledandebeslutet kan dessutom ge en fingervisning om hur motiverad han eller hon är för att genomföra en skuldsanering och kan påverka bedömningen av om det är skäligt att skuldsanering ska beslutas. måste orsaken till eventuell misskötsamhet alltid beaktas. Det kan t.ex. vara så att gäldenären inte har förstått beslutets innebörd eller så kan ett för högt månatligt belopp ha bestämts. Även övriga rättsverkningar bör utgå från inledandebeslutet En borgenär kan under vissa förutsättningar begära omprövning av skuldsaneringen (24 § första stycket skuldsaneringslag). Om grunden är att gäldenärens ekonomiska förhållanden väsentligen för- bättrats efter beslutet om skuldsanering och detta beror på omstän- digheter som inte kunnat förutses, måste dock en ansökan om om- prövning ges in från beslutet om skuldsanering. Om löptiden för betalningsplanen har förlängts, gäller i stället . Gäldenärens betalningsanmärkning med anledning av skuldsaneringen försvinner inte heller förrän efter den dag då skuldsaneringen beviljades eller, om en betalningsplan löper , senast den dag då planen löper ut (8 § kreditupplysningslagen [1973:1173]). Det kan finnas fall då en gäldenär missköter sin skuldsanering eller det av andra skäl är befogat att upphäva eller ändra skuldsaneringen. En risk för omprövning kan dock verka hämmande för den skuldsatte. Av rädsla för att skuldsaneringen ska upphävas kan gäldenären undvika att t.ex. förändra sin arbetssituation eller öka sin inkomst. Med en betalnings- anmärkning blir det också betydligt svårare att påbörja ett nytt liv och att t.ex. få ett hyreskontrakt eller ett telefonabonnemang. Det är först när skuldsaneringen och dess rättsverkningar är helt avslutade som gälde- nären kan anses vara helt rehabiliterad och ha förutsättningar till ett ekonomiskt normalt liv. Skuldsaneringen bör därför inte pågå längre än nödvändigt. Genom regeringens förslag om att skuldsaneringsbetalningarna ska påbörjas vid inledandebeslutet och möjligheten till avräkning kommer en betalningsplan att kunna avslutas tidigare än . Regeringen anser att en effektivare skuldsaneringsprocess kan åstadkommas om även möj- ligheten att begära omprövning och tiden innan en betalningsanmärkning ska gallras, anpassas och kortas ner i motsvarande utsträckning. ringen föreslår därför att en ansökan om omprövning på grund av att Prop. 2015/16:125 gäldenärens ekonomiska förhållanden väsentligen förbättras bör ges in Samma tidsfrist bör gälla innan en betalningsanmärkning på grund av skuldsanering ska gallras. Om en betalningsplan avslutas senare än från inledandebeslutet, upphör dessa rättsverkningar senast den dag då planen löper ut. 5.7Utökad möjlighet att beviljas skuldsanering på nytt Regeringens förslag: En gäldenär som har misslyckats med sin skuldsanering eller som har genomgått en skuldsanering och överskuldsatt sig på nytt ska kunna beviljas skuldsanering igen om det finns särskilda skäl. skuldsaneringsutrednings förslag och bedömning: Utred- ningens förslag överensstämmer inte med regeringens. Utredningen föreslår att det inte ska finnas något särskilt hinder för en gäldenär som har misslyckats med sin skuldsanering och fått den upphävd att kunna beviljas skuldsanering igen. Enligt utredningens bedömning bör möjligheten för gäldenärer som har genomgått en skuldsanering och skuldsatt sig på nytt vara fortsatt begränsad till om det finns synnerliga skäl. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i eller har inga invändningar mot utredningens förslag och bedömning. att det är lämpligare att använda särskilda skäl i stället för synnerliga skäl. Svensk Försäkring och anser att det kan vara motiverat att göra det något lättare än att beviljas skuldsanering på nytt, men anser att det inte ska göras åtskillnad mellan olika grupper av gäldenärer och det för båda grupperna bör krävas synnerliga skäl. anser att det kan ifrågasättas om det är rimligt att en gäldenär som inte klarat av att genomföra sin skuldsanering ska kunna beviljas skuldsanering igen utan några begränsningar. Skälen för regeringens förslag En gäldenär beviljas sällan skuldsanering på nytt Det är mycket ovanligt att gäldenärer beviljas skuldsanering en andra gång. Enligt utredningen handlar det om uppskattningsvis 15 gäldenärer sedan möjligheten till skuldsanering infördes . Frågan är om det är önskvärt att möjligheten till skuldsanering en andra gång utnyttjas i så liten utsträckning eller om möjligheten bör utökas. Skuldsanering är ett extraordinärt institut med långtgående kon- sekvenser för både gäldenärer och borgenärer. En person kan normalt få möjlighet till skuldsanering endast en gång i livet. När den ursprungliga skuldsaneringslagen infördes uttalades dock att regeln inte bör vara helt undantagslös och att det kan finnas speciella situationer i vilka det kan vara godtagbart att en gäldenär får en andra chans. Av lagtexten, som 2015/16:125 inte har ändrats sedan möjligheten till skuldsanering infördes, följer att en gäldenär som har fått skuldsanering inte får beviljas en sådan på nytt, om det inte finns synnerliga skäl (6 § andra meningen skuldsaneringslag). Det betonas i förarbetena att det ska röra sig om sällsynta undantagsfall och att tillämpningen bör vara mycket restriktiv. Som exempel på synnerliga skäl anges en gäldenär som fått skuldsanering och , i en helt annan livssituation, återigen hamnat på obestånd, t.ex. på grund av allvarlig sjukdom, förtids- pensionering eller långvarig arbetslöshet (se prop. 1993/94:123 s. 91 och 198). Det understryks att det vid bedömningen ska läggas särskild vikt vid om gäldenären uppfyllt sina förpliktelser enligt det tidigare beslutet om skuldsanering. Exemplen i förarbetena avser gäldenärer som genom- fört en skuldsanering och skuldsatt sig på nytt, men bestämmelsen om- fattar också gäldenärer som fått sin skuldsanering upphävd. Möjligheten att beviljas skuldsanering på nytt bör utökas Enligt regeringens mening är det naturligt att utrymmet för skuldsanering en andra gång är begränsat. får inte upplevas som stötande och får inte påverka den allmänna betalningsmoralen negativt. Huvudregeln bör även fortsättningsvis vara att skuldsanering är något som en överskuldsatt person kan få möjlighet till endast en gång i livet. får lagstiftningen inte leda till inlåsningseffekter på så sätt att lagens utformning i sig bidrar till att överskuldsatta personer av- hålls från att ansöka om skuldsanering. Utredningen bedömer att andelen upphävda skuldsaneringar kan komma att öka. Denna bedömning grundar sig bl.a. på att det nu före- slagna förenklade ansökningsförfarandet kan bidra till att skuldsanering beviljas för något fler gäldenärer som inte är tillräckligt förberedda. Syftet med regeringens förslag är att få fler evighetsgäldenärer att ansöka om och med framgång genomgå en skuldsanering. Det ligger dock i sakens natur att ett ökat antal skuldsaneringar också kan leda till att något fler upphävs. En anledning till att skuldsaneringen upphävs kan vara att gäldenären inte är redo och därför inte klarar av att sköta betalningarna under skuldsaneringen. Det måste dock lyftas fram att gäldenärens eget agerande inte behöver vara den främsta anledningen till att skuldsane- ringen upphävs. Att just anledningen till misslyckandet måste beaktas särskilt betonas av i rättsfallet NJA 2013 s. 689. I rättsfallet hade gäldenären en god man när skuldsaneringen påbörjades. Sedan förordnandet av den gode mannen hade upphävts, började gäldenären missköta sina betalningar och skuldsaneringen upphävdes därför. Enligt fanns det ett klart tidsmässigt samband mellan det att godmanskapet upphörde och att gäldenärens missköt- samhet med betalningarna började. Domstolen beaktade också att beslutet att godmanskapet skulle upphöra inte var gäldenärens eget. Sammantaget ansåg att det fanns synnerliga skäl och att skuldsanering skulle beviljas en andra gång. Utredningen föreslår att en gäldenär som av någon anledning miss- lyckats med sin skuldsanering och fått den upphävd, bör kunna beviljas skuldsanering på nytt utan att det ska krävas synnerliga skäl för det. omständigheter som ledde fram till att den tidigare skuldsaneringen upphävdes får i stället beaktas vid den allmänna skälighetsbedömningen. När det gäller de gäldenärer som genomgått en skuldsanering och därigenom blivit av med sina skulder, men återigen skuldsatt sig, föreslår utredningen dock ingen ändring mot . För dessa föreslås det alltså att det fortfarande ska prövas synnerliga skäl för att beviljas skuld- sanering en andra gång. Med hänsyn till att bestämmelsen om att beviljas skuldsanering på nytt kommit att tillämpas enbart i mycket sällsynta undantagsfall, delar regeringen utredningens bedömning att möjligheten att beviljas skuld- sanering på nytt bör utökas. Det är rimligt att en gäldenär som inte klarat av att genomföra sin skuldsanering och som därför fortfarande befinner sig i sin ursprungliga skuldproblematik ska kunna få en ny chans att få sina skulder avskrivna. Enligt regeringens mening, som stöds av , Svensk Försäkring och , leder dock utredningens förslag till att det blir alltför stor skillnad på de fall där gäldenären har fått skuldsaneringen upphävd och de fall där gäldenären genomgått en skuldsanering och skuldsatt sig på nytt. Enligt regeringens mening är det viktigt att även en person som tidigare fått sina skulder sanerade, men som drabbats av överskuld- sättning igen, ges en möjlighet att kunna starta om på nytt. För båda kategorierna bör det också göras en särskild bedömning av om det verkligen är rimligt att gäldenären beviljas skuldsanering på nytt. Regeringen föreslår därför i stället en generell utökning av möjligheten till skuldsanering en andra gång och att en gäldenär som tidigare beviljats skuldsanering enligt förslaget till ny skuldsaneringslag eller någon av de tidigare skuldsaneringslagarna, oavsett om den slutförts eller inte, ska kunna få skuldsanering på nytt om det finns särskilda skäl. Genom att sänka kravet från synnerliga skäl till särskilda skäl markeras att gäldenärer ska ges en andra chans i större utsträckning än som varit fallet. Vad som avses med särskilda skäl utvecklas i författnings- kommentaren. Skuldsanering enligt förslaget till ny skuldsaneringslag och den nya särskilda skuldsaneringsformen F-skuldsanering (se avsnitt 6) kommer i princip att ha samma syfte, nämligen att vara rehabiliterande och ge svårt överskuldsatta personer möjlighet att komma tillbaka till ett väl- fungerande liv. Båda skuldsaneringsformerna innebär att gäldenären åtminstone delvis blir befriad från sitt betalningsansvar. Det finns enligt regeringens bedömning inte anledning att i detta sammanhang göra någon skillnad mellan de båda skuldsaneringsformerna. Om gäldenären har misslyckats med eller genomgått en F-skuldsanering, bör han eller hon därför kunna beviljas en skuldsanering endast om det finns särskilda skäl (se även avsnitt 6.5.6). Budget- och skuldrådgivarnas roll Regeringens förslag: Kommunens skyldighet att lämna budget- och skuldrådgivning till skuldsatta personer förtydligas. ska gälla under hela skuldsaneringsförfarandet till dess att skuld- saneringen är helt avslutad. Inspektionen för vård och omsorgs tillsynsansvar över kommuner- nas budget- och skuldrådgivning förtydligas. skuldsaneringsutrednings förslag: Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår inte att tillsynsansvaret över kommunernas budget- och skuldrådgivning ska förtydligas eller att bestämmelsen om kommunens skyldighet att lämna budget- och skuldrågivning ska föras över till socialtjänstlagen (2001:453). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens förslag eller lämnar det utan invändningar. och omsorg () anser att det är bra att kommunernas ansvar för att lämna budget- och skuldrådgivning förtydligas, men att denna skyldighet för kommunerna i stället bör placeras i socialtjänstlagen. kommun, kommun och betonar att budget- och skuldrådgivningens roll inte kommer att minska i anser att det stöd som kommunerna ska ge en person som ansöker om och genomgår skuldsanering även ska omfatta barn i den sökandes hushåll och att rådgivning till skuldsatta med barn alltid bör prioriteras. påpekar vikten av att kommunerna tillhandahåller kvalificerad budget- och skuldrådgivning. det är anmärkningsvärt att någon tillsyn inte skett och instämmer i att det är lämpligt att ansvaret för förtydligas. tingsrätt betonar kommunernas ansvar och pekar på behovet av uppstramning, kompetenshöjning och ökad styrning när det gäller den kommunala budget- och skuldrådgivningen. Skälen för regeringens förslag Tydligare krav på budget- och skuldrådgivarna Enligt 2 § andra stycket skuldsaneringslag ska kommunerna lämna råd och anvisningar i budget- och skuldfrågor till skuldsatta Skyldigheten gäller under hela skuldsaneringsförfarandet och alltså även för en betalningsplan. kommunala budget- och skuldrådgivarna är att de genom olika former av ekonomisk rådgivning ska både bidra till att förebygga överskuldsättning och hjälpa skuldsatta personer att finna en lösning på sina problem. utredningen redogör för – och som också bekräftas av granskningsrapport – hur fungerar samhällets stöd och (RIR 2015:14) och fördjupade studie av den kommunala budget- och skuldrågivningen i rapporten Med väntan växer skulden (Rapport 2015:8) – ser organisationen av budget- och skuld- rådgivarnas verksamhet olika ut i olika kommuner. ningstiderna skiljer sig också mellan kommunerna. verkets rapport varierar väntetiderna kraftigt mellan kommunerna. I genomsnitt är väntetiden omkring fyra och en halv vecka, men tiden varierar från ingen alls till . Några kommuner lägger ned väldigt små resurser på verksamheten. Att budget- och skuldrådgivarna har en viktig roll i skuldsanerings- processen bekräftas av remissinstanserna och i och olika rapporter. En överskuldsatt person befinner sig i en utsatt situation och det är ofta en krävande process att försöka ta itu med sina ekonomiska problem. För att ansöka om och genomgå en skuldsanering kan behovet av information, stöd och hjälp vara stort. Gäldenären får av rådgivaren ofta stöd och hjälp med att genomföra ansökan. Inte sällan inhämtar rådgivaren många av de uppgifter som behövs, vilket naturligtvis underlättar för gäldenären. Skuldsanerings- teamen hos har till utredningen angett att ansökningar från gäldenärer som biståtts av en budget- och skuld- rådgivare inte behöver kompletteras i lika stor utsträckning som när gäldenären ansöker på egen hand. Utredningen konstaterar att budget- och skuldrådgivarnas bistånd främst är hänförligt till tiden före ansökan, trots att det i samband med skuldsaneringsreform underströks att det är viktigt att stöd ges under hela skuldsaneringsprocessen. En orsak kan naturligtvis vara att gäldenären inte söker ett fortsatt stöd efter att skuldsaneringen beviljats. visar utredningens undersökningar att budget- och skuldråd- givarna inte är särskilt aktiva för att initiera någon regelbunden uppfölj- ning. Denna prioritering leder till att en stor del av budget- och skuldråd- givarnas arbete är inriktat på att reda ut gäldenärens ekonomiska situa- tion. Utredningen anger även att vissa budget- och skuldrådgivare gör en bedömning av om gäldenären uppfyller villkoren för att beviljas skuld- sanering och till och med i vissa fall avråder gäldenären från att ansöka. Regeringens förslag om ändringar i skuldsaneringsförfarandet medför sammantagna att budget- och skuldrådgivarna kommer att behöva ge varken mer eller mindre stöd till skuldsatta. En del av förslagen, framförallt de som innebär ett förenklat ansökningsförfarande och inrättandet av en betalningsförmedling, innebär dock att deras roll för- ändras. Det är viktigt att betona att kommunerna har ett ansvar för att skuldsatta ska ha tillgång till en fungerande, professionell och tillgänglig budget- och skuldrådgivning. Med anledning av detta finns det anledning att i lagen tydliggöra den uppgift som åligger budget- och skuldrådgivarna och därmed det ansvar kommunerna har. Re- geringen föreslår därför att det ska framgå att kommunen ska lämna budget- och skuldrådgivning till skuldsatta personer och att denna skyldighet bör gälla under hela skuldsaneringsförfarandet, dvs. fram till dess att skuldsaneringen är helt avslutad. Enligt regeringens bedömning bör budget- och skuldrådgivningens verksamhet vara inriktad på att hjälpa så många gäldenärer som möjligt att komma ur sin problematiska skuldsituation, och i det ingår bl.a. att bistå med hjälp vid ansökan om skuldsanering och erbjuda ett aktivt stöd under hela skuldsaneringen. Regeringen återkommer nedan till om det finns skäl att föra över denna skyldighet från skuldsaneringslagen till socialtjänstlagen.