prop · H303121 · 2016-03-15 00:00:00 — Revisorer som valts av indelningsdelegerade har samma behov av ledighet för att kunna fullgöra sitt uppdrag som revisorer som valts av fullmäktige. Det finns mot denna bakgrund behov av att klargöra rättsläget. Regeringen föreslår därför att det i indelningslagen införs en bestämmelse om att en revisor som utses av indelningsdelegerade ska ha rätt till ledighet från anställning i den utsträckning som behövs för att revisorn ska kunna fullgöra sitt uppdrag. 5.4Bestämmelser som slopas i lagen om kommunala indelningsdelegerade Regeringens bedömning: Några av bestämmelserna i lagen om kommunala indelningsdelegerade behöver inte föras över till indelningslagen. Detta gäller bl.a. vissa av hänvisningarna till kommunallagen. Detsamma gäller bestämmelserna om beslut om ansvarsfrihet och om att delegerade ska besluta i ärenden som har väckts av regeringen, en central förvaltningsmyndighet eller . Inte heller bestämmelserna om överlämnande av justerade protokoll samt om vård och förteckning av protokoll behöver föras över. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig särskilt i denna Skälen för regeringens bedömning Regeringen har i avsnitt 4.3 föreslagit att huvuddelen av bestämmelserna i om kommunala indelningsdelegerade och de nya bestämmelserna om indelningsdelegerade för landsting tas in i indelningslagen. LKI innehåller emellertid några bestämmelser som av olika skäl, som utvecklas nedan, inte bedöms fylla någon funktion i indelningslagen. Fyllnadsval och ersättare när indelningsdelegerad avgår I 2 och 17 §§ LKI hänvisas till 6 kap. 14 § KL som reglerar situationen då en indelningsdelegerad avgår. Regeringen föreslår att bestämmelser vars innehåll motsvarar regleringen i 6 kap. 14 § första och andra styckena tas in i indelningslagen. Bestämmelsen i 6 kap. 14 § tredje stycket KL reglerar situationen då fullmäktige har återkallat uppdragen för de förtroendevalda enligt 4 kap. 10 a § 1 KL. Indelningsdelegerade saknar motsvarande befogenhet att återkalla uppdragen för utskottsledamöter. Regeringen anser mot denna bakgrund att någon motsvarighet till bestämmelsen i 6 kap. 14 § tredje stycket KL inte bör tas in i indelningslagen. Av 8 § första stycket LKI följer att om en indelningsdelegerad är förhindrad att inställa sig till ett sammanträde ska en ersättare kallas in. I andra stycket hänvisas i fråga om ersättarnas tjänstgöring till bestämmelserna i 5 kap. 12–16 §§ KL. I 5 kap. 16 § KL finns bestämmelser om vilken ersättare som har företräde till tjänstgöring i kommunfullmäktige, nämligen den som är från samma valkrets som den ordinarie ledamoten, och om vad som gäller om en ersättare är förhindrad att inställa sig. Regleringen gäller inte . Regeringen föreslår att det av indelningslagen, i likhet med vad som gäller för kommunerna enligt 2 § LKI, ska framgå att valet av indelningsdelegerade ska vara proportionellt under de förutsättningar som anges i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt. Regeringen föreslår vidare att det i indelningslagen anges att om ersättarna inte väljs proportionellt, ska det vid valet bestämmas i vilken ordning som ersättarna ska tjänstgöra. Om ersättarna väljs proportionellt framgår tjänstgöringsordningen av 25 § lagen om proportionellt valsätt. Er- sättarnas tjänstgöringsordning kommer således att regleras i indelningslagen och lagen om proportionellt valsätt. Regeringen anser mot denna bakgrund att hänvisningen till 5 kap. 16 § KL inte bör föras över till indelningslagen. Avgörande av ärenden utan beredning I 19 § LKI finns bestämmelser om beredning av indelningsdelegerades ärenden och en hänvisning till 5 kap. 29–32 §§ KL. Bestämmelsen i 5 kap. 30 § KL behandlar befogenheten för ett nyvalt fullmäktige att utan beredning besluta om att ändra mandattiden för en nämnd eller antalet ledamöter och ersättare i nämnden. Då de indelningsdelegerade alltid påbörjar sin tjänstgöring utan någon utsedd utskottsorganisation saknar bestämmelsen relevans för deras beslutsfattande. I 5 kap. 31 § KL anges att fullmäktige får behandla revisionsberättelsen utan föregående beredning. Regeringen föreslår i enlighet med vad som gäller enligt 22 § andra stycket LKI att de revisorer som indelningsdelegerade utser ska lämna sin revisionsberättelse till fullmäktige i kommunen eller enligt den nya indelningen (se avsnitt 4.3). Indelningsdelegerade kommer således inte att behandla Hänvisningarna till 5 kap. 30 och 31 §§ KL är således inte relevanta för indelningsdelegerades verksamhet. Regeringen anser mot denna bakgrund att hänvisningarna till 5 kap. 30 och 31 §§ KL inte bör föras över till indelningslagen. Effekter av att valet till fullmäktige upphävts eller rättats Av 17 § LKI följer att bestämmelserna i 4 kap. 7 § KL om upphävande av fullmäktige efter omval ska tillämpas i fråga om arbetsutskott och kommittéer. Indelningsdelegerade väljs förhållandevis efter valet till fullmäktige. Med hänsyn till detta, och de överklagandebestämmelser som gäller för val, får det förutsättas att eventuella rättelser i valet till fullmäktige är avklarade när det är dags att välja indelningsdelegerade och ledamöter till utskotten. Regeringen anser mot denna bakgrund att hänvisningen till 4 kap. 7 § KL inte bör föras över till indelningslagen. Av 17 § LKI framgår att bestämmelserna om medbestämmandeformer i 7 kap. KL ska tillämpas i fråga om arbetsutskott och kommittéer. 7 kap. 18–22 §§ KL finns bestämmelser om självförvaltningsorgan. Syftet med bestämmelserna är att skapa en modell för brukarinflytande (prop. 1993/94:188 s. 68–77). Bestämmelserna ger fullmäktige befogenhet att besluta att en nämnd får uppdra åt ett självförvaltningsorgan under nämnden att helt eller delvis sköta driften av en viss anläggning eller institution. Hänvisningen i 17 § LKI till 7 kap. KL fanns redan när bestämmelserna om självförvaltningsorgan infördes. Det kan ifrågasättas om avsikten var att bestämmelserna även skulle gälla indelningsdelegerades arbetsutskott och kommittéer eftersom frågan inte behandlas i förarbetena till bestämmelserna om självförvaltningsorgan (a. prop. 68–77). Eftersom indelningsdelegerade inte ska bedriva verksamhet i vanlig mening, utan enbart förbereda den nya verksamheten och organisationen, får bestämmelserna om självförvaltningsorgan anses obehövliga. Regeringen anser mot denna bakgrund att hänvisningen till 7 kap. 18– 22 §§ KL inte bör föras över till indelningslagen. Som ovan anförts föreslår regeringen att de revisorer som indelningsdelegerade väljer för granskning av utskottens verksamhet ska lämna en revisionsberättelse till fullmäktige i kommunen eller enligt den nya indelningen. I 22 § andra stycket LKI anges att fullmäktige i kommunen enligt den nya indelningen, vid ett sammanträde före utgången av det år indelningsändringen träder i kraft, ska besluta om huruvida ansvarsfrihet ska beviljas eller om någon åtgärd för att bevara kommunens rätt ska vidtas. Enligt 5 kap. 25 a § KL ska fullmäktige, vid ett sammanträde före utgången av juni månad året som revisionen avser, besluta om ansvarsfrihet ska beviljas eller vägras. Fullmäktige ska även pröva om frågan om huruvida anmärkning ska riktas mot en nämnd eller en ledamot. Om ansvarsfrihet vägras, får fullmäktige enligt 5 kap. 25 b § KL besluta att skadeståndstalan ska väckas. Eftersom revisionsberättelsen ska ges in till det nyvalda fullmäktige får de ovan nämnda bestämmelserna anses tillämpliga i den aktuella situationen. Regeringen anser därför att bestämmelsen i 22 § LKI inte bör föras över till indelningslagen. Regeringens rätt att väcka ärenden hos indelningsdelegerade Enligt 10 § 3 LKI ska delegerade besluta i ärenden som har väckts av regeringen, en central förvaltningsmyndighet eller . En liknande bestämmelse togs bort i och med tillkomsten av nuvarande KL. I förarbetena angavs att det får anses följa av allmänna förvaltningsrättsliga principer att kommunen eller ska handlägga ärenden som en statlig myndighet initierar, och att uppgiftsfördelningen mellan de kommunala organen bestämmer hur ärendet sedan ska behandlas (jfr prop. 1990/91:117 s. 182). Regeringen anser mot denna bakgrund att bestämmelsen i 10 § 3 LKI inte bör föras över till indelningslagen. I 12 § LKI finns bestämmelser om att indelningsdelegerades justerade protokoll ska lämnas till bl.a. arbetsutskottet och till kommunstyrelsen i varje kommun som har valt delegerade. Regeringen föreslår att det i indelningslagen ska införas en hänvisning till bestämmelserna om protokoll i 5 kap. 57–62 §§ KL. Av dessa bestämmelser följer att protokoll ska föras, justeras och tillkännages på ändringsberörda kommuners och landstings anslagstavla. Bestämmelsen i 12 § LKI får därmed anses obehövlig. I 13 och 17 §§ LKI finns bestämmelser om vård och förteckning av protokoll. Indelningsdelegerade och deras utskott är enligt 6 § arkivlagen (1990:782) skyldiga att bl.a. organisera arkivet på ett sådant sätt att rätten att ta del av allmänna handlingar underlättas, upprätta en systematisk arkivförteckning och skydda arkivet mot förstörelse. Bestämmelserna i 13 § och 17 § tredje stycket LKI framstår därför som överflödiga. Regeringen anser mot denna bakgrund att bestämmelserna i 12, 13 och 17 §§ LKI inte bör föras över till indelningslagen. Regeringen anser att bestämmelserna i 5 § andra stycket LKI om vem som leder ett sammanträde vid vilket varken ordföranden eller vice ordföranden kan närvara och bestämmelserna i 8 § första och tredje styckena LKI om indelningsdelegerads anmälan om förhinder rör frågor som lämpligen kan regleras i indelningsdelegerades arbetsordning. Regeringen anser vidare att hänvisningen i 11 § första stycket LKI till bestämmelsen i 5 kap. 48 § KL om fullmäktiges val av ledamöter och ersättare i vissa statliga styrelser framstår som obehövlig, eftersom den endast innehåller en upplysning om att det finns föreskrifter om detta. I 11 § första stycket LKI hänvisas bl.a. till bestämmelsen i 5 kap. 52 § KL, som anger vem som får ställa interpellationer och till vem dessa Regeringen föreslår att dessa frågor behandlas i en egen Prop. 2015/16:121 bestämmelse i indelningslagen, varför hänvisningen får anses överflödig. I 17 § första stycket LKI hänvisas bl.a. till bestämmelserna i 6 kap. 30 § tredje stycket KL. Denna bestämmelse handlar om tillkännagivandet av en gemensam nämnds protokoll och är därför inte relevant för utskottens arbete. Regeringen anser mot denna bakgrund att ovan nämnda bestämmelser inte bör föras över till indelningslagen. 6 Handläggningen av indelningsärenden Regeringens förslag: Om två eller flera länsstyrelser berörs av en indelningsändring, ska regeringen få utse en av dessa att fullgöra de uppgifter som framgår av indelningslagen. Regeringens bedömning: Det finns inte behov av särskilda bestämmelser som anger att indelningsdelegerade ska besluta om indelning i valkretsar och antal ledamöter i fullmäktige. Utredningen har inte behandlat dessa frågor. Remissinstanserna: läns landsting anför i sitt remissvar att frågorna om valkretsindelning, samt om antalet ledamöter och ersättare i det nya , bör regleras särskilt i den reviderade indelningslagen, på samma sätt som lag om sammanläggningsdelegerade. föreslår att det införs bestämmelser om att indelningsdelegerade ska besluta om indelningen i valkretsar och antalet ledamöter i fullmäktige. Länsstyrelserna i , och läns landsting påpekar att flera länsstyrelser kan beröras vid framtida sammanläggningar av landsting och att det kan uppstå oklarheter kring vilken länsstyrelse som ska förordna en av de indelningsdelegerade att utfärda kungörelse om första sammanträde och vara ordförande vid sammanträdet till dess att en ordinarie ordförande utsetts. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt 4 kap. 5 § vallagen (2005:837) är en enda valkrets vid val till , om inte fullmäktige beslutar att dela in i två eller flera valkretsar. Enligt 4 kap. 8 § första stycket samma lag ska indelningen i valkretsar beslutas av året före det valår då den nya indelningen ska gälla . För att gälla ska beslutet fastställas av . Beslut om indelningsändringar ska enligt indelningslagen meddelas senast före ikraftträdandet, eller, om synnerliga skäl föreligger, senast före ikraftträdandet. Vid en ändrad kommun- eller landstingsindelning kan det därför tänkas att valkretsarna kan behöva ändras på grund av den nya indelningen även efter året före valåret. Enligt 4 kap. 8 § andra stycket vallagen får dock regeringen, eller den myndighet som beslutar om ändring i landets indelning i landsting eller kommuner, om det behövs, bestämma att beslut om indelning i valkretsar 2015/16:121 får meddelas senare än den ovan angivna tidpunkten. Följaktligen kan regeringen, om beslutet om indelningsändring inte kan meddelas före året före valåret, besluta om anstånd i fråga om valkretsindelningar. Indelningsdelegerade har befogenhet att besluta om frågor vars verkningar sträcker sig till tiden efter indelningsändringens ikraftträdande, t.ex. om en ändrad valkretsindelning. Mot denna bakgrund bedömer regeringen, till skillnad från läns landsting, att det saknas skäl att införa särskilda bestämmelser om att indelningsdelegerade ska fatta beslut om indelning i valkretsar. Beslut om förändringar av antalet ledamöter i fullmäktige ska enligt 5 kap. 3 § KL fattas före utgången av februari månad valåret. Som ovan anförts har indelningsdelegerade befogenhet att besluta om frågor vars verkningar sträcker sig till tiden efter indelningsändringens ikraftträdande. Mot denna bakgrund anser regeringen att det saknas behov av särskilda bestämmelser om att indelningsdelegerade ska fatta beslut om förändringar av antalet ledamöter i fullmäktige. Enligt 2 § andra stycket och 4 § LKI ska , efter fullmäktiges underrättelse om vilka indelningsdelegerade och ersättare som har valts, förordna en av de indelningsdelegerade att utfärda kungörelse om första sammanträdet och föra ordet där, till dess att en ordförande har valts. Vid framtida indelningsförändringar är det inte osannolikt att två eller flera länsstyrelser kan komma att omfattas av denna regel. Som länsstyrelserna i , och läns landsting har framhållit är det oklart vilken länsstyrelse som i en sådan situation ska utfärda nämnda förordnande. Det föreslås därför att regeringen ges möjlighet att utse en av de länsstyrelser som berörs av ändringen att utfärda ett sådant förordnande. Ekonomisk utjämning vid förändringar i Föreskrifter om grunderna för kommunernas organisation och verksam- hetsformer samt kommunernas befogenheter och åligganden ska enligt 8 kap. 2 § första stycket 3 RF meddelas i lag. Enligt den allmänna kom- petensregeln i 2 kap. 1 § KL får kommuner och landsting själva ha hand om sådana angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar och som inte ska handhas enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan (lokaliseringsprincipen). regeln hindrar att landsting och kommuner lämnar bidrag till varandra. För detta krävs särskilt lagstöd. Av 2 kap. 4 § KL framgår att det på vissa områden finns särskilda bestämmelser som utvidgar kommunernas kompetens genom att göra undantag från t.ex. lokaliseringsprincipen. Sådana bestämmelser finns Prop. 2015/16:121 bl.a. i lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter. I 14 kap. 4 § RF anges att kommunerna får ta ut skatt för skötseln av sina angelägenheter. Denna rätt omfattar enbart skatt för sådana uppgifter som de genom lag getts kompetens respektive ålagts att sköta (bet. 1994/95:FiU19 s. 111 och 112 och yttr. 1994/95:KU6y s. 10). Av 14 kap. 5 § RF följer att kommunerna i lag får åläggas att bidra till kostnaden för andra kommuners angelägenheter, om det krävs för att uppnå likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Bestämmelsen syftar till att möjliggöra utjämningssystem på såväl lokal som regional nivå (prop. 2009/10:80 s. 214). 7.1.3Lagen om rätt för och kommunerna i län och att lämna bidrag till annan kommun I samband med att landstingen i och bildades beslutade lagen (1998:587) om rätt för och kommunerna i län och att lämna bidrag till annan kommun, förkortad bidragslagen (prop. 1997/98:153, bet. 1997/98:FiU28, rskr. 1997/98:311). Syftet med bidragslagen var att berörda landsting och kommuner skulle kunna lämna bidrag till varandra för att motverka att en ny fördelning av arbetsuppgifter mellan landstingen och kommunerna i förening med en gemensam landstingsskattesats ledde till väsentliga skattehöjningar eller minskningar av verksamheten (prop. 1997/98:153 s. 17–20). Utgångspunkten var att de nya landstingen skulle kunna bildas utan att någon av de inblandade kommunerna tvingades höja skatten eller minska verksamheten väsentligt. Detta kunde genomföras genom en konstruktion som bl.a. innebar att landstingen fick lämna bidrag till kommuner om det behövdes för att motverka att bildandet av de nya landstingen föranledde höjd kommunalskatt. 2015/16:121 7.2 Bidrag för ekonomisk utjämning Regeringens förslag: Om ett landsting läggs samman med ett annat eller flera andra landsting, ska det nya få lämna bidrag till Bidrag ska få lämnas endast om det behövs för att motverka att bildandet av det nya leder till höjd Kommunerna i det nya ska även få lämna bidrag till varandra, om det behövs för att jämna ut ekonomiska effekter som uppkommit på grund av att uppgifter förts över från till kommunerna eller omvänt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inte något att invända mot förslagen. läns landsting framhåller att förslagen bör kunna underlätta utvecklingen mot en mer ändamålsenlig geografisk indelning. landsting anser dock att det är inkonsekvent att landsting ges möjlighet att lämna bidrag till kommunerna vid en sammanslagning av landsting, men att motsvarande möjlighet inte ges till kommunerna att lämna bidrag Skälen för regeringens förslag Behov av att kunna lämna bidrag vid landstingssammanläggningar När flera landsting läggs samman är det nödvändigt att bestämma vilka uppgifter som det nya respektive kommunerna ska ansvara Detta innebär att det kan bli aktuellt att överföra uppgifter från kommunerna till eller tvärtom. Med de nya uppgifterna följer kostnader, som medför behov av överföring av resurser. föring kan bl.a. ske genom skatteväxling. Om en uppgift ska flyttas från ett landsting till kommuner innebär en skatteväxling att sänker skatten i en sådan omfattning som motsvarar kostnaden för den uppgift som ska lämnas över. kommunerna som övertar uppgiften utrymme att höja skatten med mot- En sådan skatteväxling måste dock ske med en för länet Eftersom kostnaderna för att utföra den överförda uppgiften kan förväntas variera mellan kommunerna innebär skatte- växlingen att vissa kommuner ges möjlighet att höja sin skatt mer än vad som motiveras av den nya uppgiften, medan andra kommuner måste höja sin skatt med mer än vad som motsvarar sänkningen av landstings- I sådana fall är det rimligt att kommunerna kan jämna ut kost- nadsskillnaderna mellan sig. Detta kan ske genom att kommunerna ges möjlighet att lämna bidrag till varandra. En uppgift kan givetvis även flyttas från kommunerna till . Detta leder till minskade kostnader till kommunerna, som får utrymme att sänka skatten i motsvarande mån. Det är högst sannolikt att utrymmet för skattesänkningar kommer att variera på grund av att kostnaderna för uppgiften varierat mellan kommunerna. Den höjning av landstingsskatten som krävs för att finansiera övertagandet av uppgiften kommer dock att fördelas jämnt mellan kommunerna. Det kommer därför att finnas kommuner där överföringen av uppgiften kan möjliggöra en större sänkning av kommunalskatten än vad som motsvaras av höjningen av landstingsskatten. Kommuner med höga kostnader för den aktuella uppgiften kommer alltså att tjäna på överlämnandet. Även när uppgifter överlämnas från kommuner till landsting kan det därför uppkomma behov av att ge kommunerna möjlighet att lämna bidrag till varandra för att jämna ut effekterna av överlämnandet. Även om inga uppgifter överförs kan möjligheten att lämna bidrag vara en förutsättning för en sammanläggning av flera landsting. Vid en sådan sammanläggning ska de olika landstingens skattesatser vägas samman till en enhetlig skattesats. Om den enhetliga skattesatsen ligger över skattesatsen för något av de landsting som läggs samman kommer invånarna i det att få höjd skatt. För att invånarna inte ska få höjd skatt måste kommunerna i sänka sina skattesatser med lika mycket som landstingsskatten ökar, vilket i praktiken innebär att kommunerna måste dra ned på sin verksamhet. Det kan undvikas om ges möjlighet att genom bidrag omfördela skattemedel till kommunerna, för att dessa ska kunna behålla skatteuttaget och den befintliga verksamheten på en oförändrad nivå. Det finns således behov för landsting att kunna lämna bidrag till kommuner vid landstingssammanläggningar. I enlighet med vad som anförts i avsnitt 7.1.1 finns inte någon generell bestämmelse som gör det möjligt för landsting och kommuner att i samband med bildandet av nya landsting lämna bidrag till varandra. Av 20 § LKI följer dock att en kommun som har valt indelningsdelegerade ska tillhandahålla medel för de delegerades verksamhet. Detta föreslås även gälla landsting enligt de nya gemensamma bestämmelserna om indelningsdelegerade (se avsnitt 4.3). Landsting som ska läggas samman kommer alltså under förberedelsestadiet kunna lämna bidrag till det nya . Regeringen ser emellertid inget behov av att det för landstingen ska finnas möjlighet att i samband med landstingssammanläggningar lämna bidrag till några andra landsting än det nya eller till det senare efter det att indelningsdelegerade har avslutat sin verksamhet. Som redogjorts för ovan kan det vid överföringar av uppgifter från kommuner till ett nybildat landsting uppkomma behov av utjämning. Behovet är emellertid enbart mellankommunalt, dvs. det handlar enbart om att genom bidrag mellan kommunerna jämna ut skillnaderna mellan de som tjänar respektive förlorar på att uppgifter lämnas över till . Regeringen ser dock inte att det finns något behov av att lämna bidrag från kommuner till ett nybildat landsting, eftersom det huvudsakliga syftet med bidrag av det nu aktuella slaget, att motverka att bildandet av det nya leder till höjd kommunalskatt, inte kan uppnås med sådana bidrag. Regeringen delar således inte läns landstings bedömning att även kommunerna bör kunna få lämna bidrag till det nya . Möjlighet att lämna bidrag för ekonomisk utjämning De behov av att kunna motverka skattehöjningar och jämna ut kostnader på grund av verksamhetsöverföringar vid en sammanläggning av lands- 2015/16:121 ting som anfördes till stöd för införandet av bidragslagen gör sig alltjämt gällande (prop. 1997/98:153 s. 17 ff.). Dessa behov motsvarar även RF:s krav om att en kommun eller ett landsting enbart får åläggas att bidra till kostnaden för andra kommuners eller landstings angelägenheter om det krävs för att uppnå likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Bestämmelser om landstingens och kommunernas möjligheter att lämna bidrag som motsvarar de som finns i bidragslagen bör därför tas in i indelningslagen. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att om ett landsting läggs samman med ett annat eller flera andra landsting, ska det nya få lämna bidrag till kommunerna i . Bidrag ska få lämnas endast om det behövs för att motverka att bildandet av det nya leder till höjd kommunalskatt. Kommunerna i det nya föreslås vidare få lämna bidrag till varandra, om det behövs för att jämna ut ekonomiska effekter som uppkommit på grund av att uppgifter förts över från till kommunerna eller från kommunerna till . Regeringens förslag: Bidrag ska enbart få lämnas under en över- gångsperiod på högst från det att en indelningsändring trätt i Övriga villkor för bidraget ska regleras i en överenskommelse mellan de berörda parterna.