prop · H303106 · 2016-03-21 00:00:00 — denna bakgrund föreslås inga sanktioner i svensk rätt. Enligt artikel 16.3 andra stycket i insättningsgarantidirektivet ska insättningsgarantissystemets webbplats innehålla all nödvändig in- formation för insättarna, särskilt information om reglerna för förfarandet och villkoren för insättningsgarantier i enlighet med direktivet. anser att ett bemyndigande bör ges till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer för att garantimyndigheten ska få möjlighet att meddela närmare föreskrifter om informationskravet om Regeringen har enligt 8 kap. 7 § första stycket 1 regeringsformen, , möjlighet att utan bemyndigande meddela s.k. verkställighets- har enligt 8 kap. 11 § RF även möjlighet att bemyndiga en myndighet under regeringen att meddela föreskrifter enligt 8 kap. 7 §. Med verkställighetsföreskrifter avses i första hand föreskrifter av rent administrativ karaktär. I viss utsträckning kan visserligen verkställighetsföreskrifter användas för att fylla ut de bestämmelser som finns i lag. Detta förutsätter emellertid att den bestämmelse som ska kompletteras är så detaljerad att regeringen i regleringen inte tillför något s. 211). Föreskrifter om hur och på vilket sätt instituten ska lämna information om garantin bör enligt regeringens mening lämpligen meddelas genom verkställighetsföreskrifter. Även praktiskta frågor om kundernas olika möjlighet att bekräfta mottagande av den information som lämnas av instituten bör meddelas på lägre nivå än lag. , med instämmande av Svenska Fondhandlare- föreningen, noterar att bedömningen om vilka konton som ska omfattas av garantin görs olika i de nordiska länderna. För att kunderna ska ha samma skydd för samma kontoslag bör en översyn ske av vilka kriterier som läggs till grund för bedömningen av kontoslag. påpekar även att förslaget till 11 § lagen om insättningsgaranti har sammanförts med informationskravet i direktivet, vilket har fått till följd att kravet på information fått en oproportionerlig omfattning. föreningen föreslår en alternativ formulering av bestämmelsen. Regeringen konstaterar inledningsvis att det inom ramen för detta lagstiftningsärende inte är möjligt att genomföra en sådan översyn som föreslås av . Frågan om ökad administrativ börda i fråga om institutens skyldighet att lämna information måste ställas i relation till insättarnas tillgång till information, vilket är ett av direktivets huvudsyften. Enligt regeringens mening genomförs insättningsgaranti- direktivets krav på ett väl avvägt sätt. Information om fusion m.m. Enligt artikel 16.6 i insättningsgarantidirektivet ska institutet, i händelse av fusion, omvandling av dotterbolag till filialer eller liknande åtgärder, underrätta insättarna minst en månad före det att åtgärden fått laga kraft. Den behöriga myndigheten kan medge en kortare tidsfrist om det är motiverat av hänsyn till företagshemligheter eller finansiell stabilitet De aktuella åtgärderna kan medföra att en insättares sammanlagda behållning efter åtgärden överstiger det högsta ersättningsbeloppet. Insättarna ska, utan att drabbas av någon sanktion, kunna ta ut eller överföra insättningar, inklusive all upplupen ränta och alla förmåner som förvärvats, till ett annat institut, i den mån beloppet överskrider garantinivån för åtgärden. Detta gäller dock efter det att händelsen har meddelats (artikel 16.6 andra stycket). Direktivets bestämmelser om institutets informationsskyldighet i samband med fusion m.m. bör införas i lagen om insättningsgaranti. Institut som lämnar garantisystem Av artikel 16.7 i insättningsgarantidirektivet framgår att institut som lämnar eller utesluts från ett insättningsgarantisystem ska ha underrättat sina insättare om detta inom en månad. Bestämmelserna i lagen om insättningsgaranti bör kompletteras med ett informationskrav i enlighet med direktivet. anser att det bör införas en bestämmelse som ger insättaren rätt att utan kostnad ta ut insatta medel om institut eller filial utesluts eller av annan anledning lämnar systemet. Eftersom bundna avtal omfattas av garantin, är det motiverat att alltid ha rätt att flytta till garanterat sparande. Som framgår ovan har insättare enligt artikel 16.6 i insättningsgaranti- direktivet, utan att drabbas av någon sanktion, möjlighet att ta ut eller överföra insättningar inklusive upplupen ränta och övriga förmåner som förvärvats till ett annat institut i de fall då institutet på något sätt omstruktureras. Enligt insättningsgarantidirektivet saknar insättarna rätt att ta ut eller flytta garanterat sparande då ett institut lämnar eller utesluts från ett insättningsgarantisystem. I dessa fall åläggs instituten enbart en underrättelsesskyldighet gentemot insättarna. Regeringen anser mot denna bakgrund att direktivets konstruktion talar mot att i svensk rätt införa en sådan bestämmelse som förordar. Insättningsgarantisystemets skriftväxling med insättare ska vara på det språk som institutet använder vid skriftväxling med insättaren, eller på ett 2015/16:106 officiellt språk som används i den medlemsstat där insättningen har gjorts (artikel 8.7). Frågan om språk behandlades i samband med att lagen om insättnings- garanti infördes. Vid genomförandet av insättningsgaranti- direktiv uttalades emellertid att informationen bör vara lättillgänglig och utformad på svenska språket. I den mån banken och kunden i sin affärsförbindelse använt annat språk bör informationen om in- sättningsgarantin också lämnas på det språket (se prop. 1995/96:60 s. 72). Av artikel 16.4 i insättningsgarantidirektivet följer att instituten ska informera om insättningsgarantin på det språk som institutet och insättaren enades om när kontot öppnades eller på det eller de officiella språken i den medlemsstat där en filial har inrättats. För att uppfylla insättningsgarantidirektivets krav avseende språk bör ett förtydligande om detta göras i lagen om insättningsgaranti. 5.9.2 Institutens skyldighet att lämna information till garantimyndigheten Regeringens bedömning: Insättningsgarantidirektivets krav på att instituten ska lämna information till garantimyndigheten följer redan av gällande rätt. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Av insättningsgarantidirektivet framgår att medlemsstaterna ska se till att ett insättningsgarantisystem när som helst på begäran, får all den information från de deltagande instituteten som krävs för att förbereda en återbetalning av insättningar (artikel 4.8). Vidare följer att medlemsstaterna ska se till att institutet märker kvalificerade insättningar på ett sådant sätt att de kan identifieras (artikel 5.4). Slutligen föreskriver direktivet att medlems- staterna ska se till att insättningsgarantisystemet när som helst kan begära information från kreditinstituten om storleken på varje insättares sammanlagda kvalificerade insättningsbelopp (artikel 7.6). Enligt 16 § lagen om insättningsgaranti ska ett institut som omfattas av garantin lämna de uppgifter till garantimyndigheten som den behöver för att fastställa institutets avgift. Institutet ska också utan dröjsmål lämna garantimyndigheten de uppgifter den behöver om insättare och deras insättningar samt de uppgifter myndigheten i övrigt behöver för sin verksamhet. Vidare följer av 17 § andra stycket nämnda lag att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om sådana uppgifter som avses i 16 §. Exempel på information som omfattas av gällande rätt är bl.a. uppgifter som myndigheten behöver för att kunna fastställa institutets avgifter, men även uppgifter för att fastställa ersättningsrätten. garantimyndigheten ska ha möjlighet att betala ut ersättning till insättarna inom utbetalningsfristen är det nödvändigt att institutet tillhandahåller uppgifterna i enlighet med garantimyndighetens begäran. 2015/16:106 garantidirektivets krav på att institutet ska lämna information till garantimyndigheten följer redan av gällande rätt och kräver därför inte 5.10Övergång till ett annat insättningsgarantisystem Regeringens förslag: Ett institut som avser att övergå till ett annat garantisystem som omfattas av insättningsgarantidirektivet ska under- rätta garantimyndigheten senast före övergången. ska till det andra systemet överföra sådana avgifter som institutet har betalat in före övergången. En överföring av avgifter ska dock inte ske om institutet har uteslutits från garantin. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det bör vara avgifter avseende som institutet har tillhört det svenska systemet som ska överföras och inte de avgifter som faktiskt har Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 14.4 andra stycket i insättningsgarantidirektivet ska ett institut som har för avsikt att övergå från ett insättningsgarantisystem till ett annat anmäla en sådan avsikt Även om institutet har anmält en sådan avsikt är institutet fortsatt skyldigt att betala avgifter till det ursprungliga Om ett institut övergår till ett annat insättningsgarantisystem, ska de avgifter som har betalats in till det ursprungliga systemet under de före övergången överföras till det nya Detta gäller dock inte sådana extra avgifter som har tagits ut med stöd av artikel 10.8. Om endast en del av ett instituts verksamhet överförs till ett annat insättningsgarantisystem, ska avgifterna överföras i proportion till de överförda garanterade Detta gäller dock inte om institutet har uteslutits från garantisystemet enligt artikel 4.5 (artikel 14.3). Av 14 § lagen om insättningsgaranti framgår att instituten ska betala avgifter för den tid garantin har gällt. Det gäller även för de institut som helt eller delvis har för avsikt att byta insättningsgarantisystem. sådant byte kan föranledas exempelvis av en flytt av institutets säte eller att delar av verksamheten läggs i ett nybildat dotterbolag utomlands. Enligt gällande rätt saknas uttryckliga bestämmelser om ett instituts övergång från ett insättningsgarantisystem till ett annat. Det bör därför i lagen om insättningsgaranti införas bestämmelser som motsvarar direktivets krav om institutets anmälningsskyldighet och garanti- myndighetens skyldighet att överföra erhållna avgifter till det nya anser att promemorians förlag överensstämmer med direktivets ordalydelse, men efterlyser ett förtydligande i lagen kring vilka avgifter som ska överföras. Enligt bör det vara 2015/16:106 avgifter avseende som institutet har tillfört det svenska garantisystemet som ska överföras, inte de avgifter som faktiskt har betalats in. En sådan tolkning skulle enligt innebära en enhetlig praktisk tillämpning om vilken finansiering som kommer att överföras och påverkas inte av ett årligt avgiftsuttag har genomförts eller hur många dagar ett institut tillhört garantin under det år flytten görs. Enligt 14 § första och andra styckena ska avgiften fastställas med hänsyn till den tid garantin har gällt. Som anförs ovan följer av insättningsgarantidirektivet vilka avgifter som ska överföras till ett annat insättningsgarantisystem i de fall ett institut helt eller delvis övergår till ett annat insättningsgarantisystem Det är av vikt att den modell som tillämpas avseende vilken finansiering som kommer att överföras i dessa situationer harmoniseras inom EU. Det föreligger enligt regeringens mening därför inte skäl att ändra i enlighet med förslag. Regeringens förslag: , och resolutionsmyndigheten ska samarbeta och utbyta information med varandra, med andra motsvarande utländska myndigheter, med andra utländska garantisystem och med Europeiska bankmyndigheten i den utsträckning som följer av insättningsgarantidirektivet och får hänskjuta frågor till Europeiska bank- myndigheten för tvistlösning i enlighet med artikel 14.5 i insättnings- Regeringens bedömning: bör bemyndigas att ingå internationella överenskommelser enligt insättningsgaranti- direktivet som inte kräver eller med- Direktivets krav att rapportera vissa uppgifter till Europeiska bankmyndigheten bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än bör ges dessa uppgifter. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. påpekar att det inte framgår vem som ska rapportera uppgifter till Europeiska bankmyndigheten (). det är nödvändigt med ett bemyndigande såvitt avser rätt att ingå samarbetsavtal vid garantikomplettering enligt 3 § lagen om insättnings- garanti, eftersom möjligheten till sådan komplettering inte följer direkt Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt insätt- ningsgarantidirektivet ska behöriga myndigheter, utsedda myndigheter, resolutionsmyndigheter och relevanta administrativa myndigheter samarbeta med varandra och utöva sina befogenheter i överensstämmelse med direktivet (artikel 3.2). Vidare framgår att Europeiska bankmyndig- heten (), de behöriga myndigheterna och de utsedda myndigheterna ska samarbeta med varandra och utöva sina befogenheter i enlighet med bestämmelserna i direktivet och i förordning (EU) nr 1093/2010 (artikel 14.7). Medlemsstaterna ska informera om vilket belopp som garanterade insättningar uppgår till i medlemsstaten och de tillgängliga finansiella medel som deras insättningsgarantisystem föregående år förfogade över (artikel 10.10). ska också informeras om den metod som används för beräkning av avgifter (artikel 13.2 andra stycket). Vidare ska underrättas om förekomsten och innehållet i samarbetsavtal som har ingåtts med andra insättnings- garantisystem som omfattas av insättningsgarantidirektivet. Om utsedda myndigheter eller insättningsgarantisystem inte kan nå en överens- kommelse eller det uppstår oenighet i fråga om tolkning av ett avtal, får endera parten hänskjuta frågan till för tvistlösning (artikel 14.5 andra stycket). Direktivet föreskriver vidare att medlemsstaterna ska se till att hem- medlemsstatens insättningsgarantisystem utbyter information med systemen i värdmedlemsstaten (artikel 14.4 första stycket). Därtill ställer direktivet krav på att medlemsstaterna ska se till att lämpliga förfaranden inrättas så att insättningsgarantisystemen kan utbyta information och kommunicera effektivt med andra insättningsgaranti- system, sina anslutna institut, de relevanta behöriga och utsedda myndigheterna inom deras egen jurisdiktion och med andra myndigheter, om så krävs på ett gränsöverskridande sätt (artikel 14.6). Det bör införas en generell skyldighet för garantimyndigheten, och resolutionsmyndigheten att utbyta information med andra behöriga och utsedda myndigheter på det sätt som följer av insättningsgarantidirektivet. Det bör i lagen om insättningsgaranti också införas bestämmelser om samarbetsskyldighet i enlighet med insättnings- garantidirektivet. anser att ett bemyndigande är nödvändigt för att garantimyndigheten ska kunna ingå samarbetsavtal eftersom en sådan möjlighet inte följer direkt av direktivet. Direktivets krav på lämpliga förfaranden för utbyte av information förutsätter att det upprättas olika former av samarbetsavtal mellan den svenska garantimyndigheten och annan behörig eller utsedd myndighet. Ett sådant samarbetsavtal är emellertid en sådan internationell överenskommelse som huvudregel ska ingås av regeringen. Av 10 kap. 2 § regeringsformen följer dock att regeringen får uppdra åt en förvaltningsmyndighet att ingå sådana internationella överenskommelser som inte kräver eller medverkan. bör därför bemyndigas att ingå internationella överenskommelser enligt insättningsgarantidirektivet som inte kräver eller medverkan. Det bedöms därför finnas anledning att ge garantimyndigheten ett sådant mandat genom ändring i förordningen (2007:1447) med instruktion för . Artikel 14.2 i insättningsgarantidirektivet om samarbetet mellan hemmedlemsstaternas och värdmedlemsstaternas insättningsgaranti- 2015/16:106 system bör som föreslås i avsnitt 5.7.5 genomföras i svensk rätt genom föreskrifter på lägre nivå än lag. påpekar att det inte framgår vem som ska rapportera uppgifter till . Regeringen anser att insättningsgarantidirektivets krav på att rapportera vissa uppgifter till bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. De uppgifter som ska rapporteras till ligger inom garantimyndighetens ansvarsområde. Garanti- myndigheten bör därför ges dessa uppgifter. Regeringens förslag: Sekretess hindrar inte att garantimyndigheten får lämna sekretessbelagda uppgifter till ett kreditinstitut eller en clearingorganisation, om dessa behöver uppgifterna för att vid ett ersättningsfall enligt lagen om insättningsgaranti kunna förbereda eller genomföra utbetalningen av ersättningen. Regeringens bedömning: Insättningsgarantidirektivets krav på att uppgifterna om insättarnas konton ska vara konfidentiella följer redan av gällande rätt. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av insättnings- garantidirektivet framgår att insättningsgarantisystemet ska se till att uppgifterna om insättarnas konton är konfidentiella och skyddas. Behandlingen av sådana uppgifter ska ske i enlighet med direktiv 95/46/EG (det s.k. dataskyddsdirektivet) (artikel 4.9). Av 30 kap. 10 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), för- kortad OSL, följer att sekretess gäller hos garantimyndighet för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Sekretess gäller även för uppgift om ekonomiska eller personliga förhållanden för någon annan som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet avser eller med ett utländskt institut med filial i som endast omfattas av ett Insättningsgarantidirektivets krav på sekretess tillgodoses redan genom befintlig reglering i OSL och kräver inga Det krävs effektiva utbetalningsmetoder för att kunna uppfylla insättningsgarantidirektivets krav på kortare frister för utbetalning vid ett Den utbetalningsmetod som föreslås i innebär att garantimyndigheten vid ett ersättningsfall kommer att behöva lämna uppgifter till ett kreditinstitut eller en clearingorganisation om vilka insättare som har rätt till ersättning, för att kreditinstitutet eller clearingorganisationen ska kunna identifiera insättaren och hämta in uppgifter om till vilket konto utbetalning av ersättning ska ske. uppgifter som omfattas av absolut sekretess enligt 30 kap. 10 § OSL. inte möjligt att lämna ut uppgifterna med sekretessbrytande reglerna i 10 kap. OSL. För att möjliggöra utlämnande Prop. 2015/16:106 av uppgifterna behöver det införas en särskild bestämmelse som bryter En förutsättning för att införa sådana bestämmelser är i princip att behovet av offentlighet uppväger det intrång i den enskildes integritet som bestämmelserna kan komma att innebära. Förhållandet att praktiska skäl och inte offentlighetsintressen varit motivet till sekretess- genombrottet, har inte ansetts stå i något avgörande motsatsförhållande till detta principiella synsätt när det rört sig om genombrott av sekretessen i begränsad omfattning (jfr prop. 1993/94:165 s. 52). Vid ett ersättningsfall enligt lagen om insättningsgaranti bör garanti- myndigheten därför få möjlighet att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess enligt 30 kap. 10 § OSL till ett kreditinstitut eller en clearing- organisation, förutsatt att det behövs för att förbereda eller genomföra utbetalningen av ersättningen. Såväl clearingorganisationer som kreditinstitut omfattas av tystnads- plikt enligt 1 kap. 11 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden respektive 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse. Regeringens bedömning: Skyldigheten att utföra stresstester av garantinsystemet bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 4.10 i insättnings- garantidirektivet ska medlemsstaterna se till att insättningsgaranti- systemet stresstestar sina system. Sådana tester ska genomföras minst eller oftare i de fall det anses vara lämpligt. Med utgångspunkt i resultaten av stresstesterna ska minst utföra inbördes utvärderingar för att undersöka motståndskraften hos insättningsgarantisystemen. Insättningsgarantidirektivets krav på stresstester bör genomföras i svensk rätt genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Regeringens förslag: beslut om ersättnings- rättens inträde får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. får bestämma att ett beslut om ersättningsrättens inträde ska gälla . till kreditinstitut utmönstras från lagen om insättningsgaranti. 2015/16:106 Regeringens bedömning: Insättningsgarantidirektivets krav på att insättare ska kunna föra talan mot garantisystemet i övrigt följer redan av gällande rätt. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. anser att det finns ett behov av en särskild ordning för överklagande av inspektionens beslut om ersättningsrättens inträde. En särskild instans- ordning bör införas. Denna fråga behöver utredas ytterligare. Även frågan om domstolens möjlighet att besluta om inhibition av inspek- tionens beslut aktualiseras. bedömer också att bestämmelserna om överklagande bör innehålla en tidsfrist för ingivande av överklagan och en begränsad möjlighet att överklaga överprövnings- instansens beslut. Förvaltningsrätten i anser inte att det finns behov av att ge möjlighet att förordna att ett beslut ska gälla . Att införa en tidsgräns för prövningen i domstol är inte lämpligt, men ett skyndsamhetskrav bör övervägas. Det bör även klargöras vem som har talerätt i denna typ av mål, dvs. om även privatpersoner kan föra talan. Förvaltningsrätten anser vidare att förhållandet mellan överklagandetiden av beslut och utbetalningsfristen bör utredas närmare. föreslår att beslut ska gälla i likhet med vad som följer av lagen om resolution och konkurslagen. Vidare bör domstolens möjligheter att meddela inhibition av beslut begränsas såsom i lagen om resolution. anser också att bör få rätt att återkalla ett beslut enligt 8 § lagen om insättningsgaranti, om det sker innan garantimyndigheten har påbörjat utbetalning av ersättningen. till kreditinstitut understryker vikten av att det byggs upp en beredskap hos de domstolar som kan komma att pröva myndigheters beslut i samband med finansiella kriser. Sådana beslut avser ofta mycket stora värden och ger upphov till ytterst svåra ekonomiska och processuella bedömningar. Skälen för regeringens förslag och bedömning: till kreditinstitut, som inrättades , har till uppgift att pröva tvister enligt 3 och 4 kap. lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut (kallad stödlagen). I stödlagen finns det också bestämmelser om nämndens sammansättning, utseende av ledamöter och ersättare, förordnande av ordförande och vice ordförande samt om handläggning av ärenden enligt stödlagen. har även till uppgift att pröva ansökningar enligt 9 § tredje stycket och överklaganden enligt 25 § lagen om insättningsgaranti. De bestämmelser om som finns i lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut överförs till lagen om insättningsgaranti (se SFS 2015:1026). Motivet för det är att inte längre kommer att ha några uppgifter enligt det nya krishanteringsregelverket, dvs.