prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — tionsunderläge minskar, vilket ökar konsumentskyddet och möjligheten till konkurrensutsättning som det stöder en sund kreditgivning. avstyrker förslaget att information om finansi- eringskostnader ska lämnas, bl.a. eftersom finanseringskostnader inte är ett enhetligt begrepp och då det är fråga om uppgifter som i andra sam- manhang kan utgöra affärshemligheter och ge aktörerna på marknaden insyn i varandras affärsmodeller och därmed påverka deras ageranden. anser att skyldigheten att lämna information om ränte- sättningen bara bör gälla lån med säkerhet i egendom och inte så kallade syfteskrediter enligt artikel 3.1 b i direktivet och att beräkningen av den genomsnittliga räntan för beviljade krediter inte ska omfatta s.k. per- sonallån som jämförelseobjekt. Vidare anser att infor- mationen om hur olika produktpaket har påverkat räntan och avgifter bara bör avse vanligt förekommande produktpaket. Enligt föreningen bör information om räntesättningen bara behöva lämnas om konsumenten önskar det, dvs. det bör inte vara obligatoriskt att lämna denna informa- tion. lyfter däremot särskilt fram att det är positivt att information om bolåneräntan alltid ska ges, oavsett om konsumenten begärt det. anser att föreskrifter på området bör utvärderas innan en ny författningsreglering införs. Skälen för regeringens förslag: Att ingå ett bostadskreditavtal är nor- malt det största ekonomiska åtagande som ett hushåll gör. Det är dess- utom oftast fråga om ett långsiktigt åtagande som påverkar hushållets ekonomi . Trots detta är det ofta svårt för konsumenten att förstå varför han eller hon erbjuds en viss ränta. De listräntor som kredit- givarna har presenterat offentligt har inte fullt ut speglat de räntor som konsumenter faktiskt kan erbjudas. Rättsläget har dock ändrats. meddelade föreskrifter och allmänna råd om information om ränta på bostadskrediter (FFFS 2015:1). Dessa innebär att kreditinstitut ska publicera uppgifter om de genomsnittliga bolåneräntorna. Uppgifter ska tas fram per kalendermånad och redovisas för de räntebindningstider som erbjuds. Dessutom ska kreditinstituten informera om de omständigheter hänförliga till konsumenten, krediten och säkerheten som beaktas när räntan bestäms. Informationen ska publiceras på internet. Det är alltså fråga om en generell information. har vidare, som svar på ett regeringsuppdrag, före- slagit att det även bör införas en skyldighet att lämna en motsvarande, men individuellt anpassad information. Utredningen föreslår också att en sådan skyldighet införs för alla kreditgivare av bostadskrediter. Regeringen delar utredningens bedömning att det är angeläget att kon- sumenter ges bättre möjligheter att förstå hur räntan bestäms vid bostads- kreditavtal. På så sätt förbättras konsumentens möjligheter att påverka sin privatekonomi. En tydligare räntesättning ger dessutom konsumenten ökade förutsättningar att jämföra olika kreditarrangemang och välja det alternativ som passar honom eller henne bäst. Regeringen anser därför att regleringen om den generella information som en kreditgivare ska lämna om räntesättningen enligt föreskrifter bör komplet- teras med en skyldighet att lämna information om räntan till varje enskild konsument. Informationsskyldigheten innebär att konsumenten även ska få de förklaringar som behövs för att han eller hon ska kunna förstå infor- mationen. En sådan skyldighet harmoniserar väl med bolånedirektivets bestämmelser. De nya bestämmelserna bör lämpligen införas i konsu- mentkreditlagen. I avsnitt 6.7 föreslår regeringen att en konsument som vill ingå ett avtal om en bostadskredit ska ges ett bindande erbjudande som han eller hon har rätt att överväga under minst . Ett sådant erbjudande ska innehålla samtliga villkor för bostadskrediten. Regeringen delar utred- ningens bedömning att det framstår som naturligt att konsumenten alltid ska få informationen om räntesättningen i samband med ett sådant bind- ande erbjudande. Informationen bör dessutom lämnas på samma sätt som det bindande erbjudandet, dvs. i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. På så sätt säker- ställs att konsumenten ges en verklig möjlighet att överväga den informa- tion som han eller hon får. Konsumenten bör vidare kunna få informa- 2015/16:197 tionen även under kreditavtalets löptid för att det ska vara möjligt för konsumenten att kunna fatta ett välgrundat beslut, om han eller hon överväger att byta kreditgivare. När det gäller det närmare innehållet i förklaringarna föreslår utred- ningen att dessa ska omfatta den genomsnittliga räntan för de bostads- krediter som kreditgivaren avtalat om under de närmast föregående tolv månaderna med samma räntebindningstid som den konsumenten blivit Informationen ska redovisas . Som framgår av avsnitt 6.1 kommer begreppet bostadskredit även att omfatta sådana krediter som tas i syfte att förvärva t.ex. fast egendom Begreppet kommer alltså inte bara att omfatta krediter som är förenade med säkerhet i sådan egendom. invänder mot detta. anser vidare att personallån, dvs. till anställda som beviljas mot en lägre ränta än den som normalt tillämpas, också bör undantas. De krediter utan säkerhet som en konsument kan få i syfte att förvärva t.ex. fast egendom eller tomträtt är av en annan karaktär än krediter som är förenade med säkerhet i sådan egendom. Det får antas att sådana krediter regelmässig beviljas till en högre ränta än krediter med säkerhet. Den traditionella bostadskrediten är dessutom alltid förenad med säker- Om beräkningen av den genomsnittliga räntan skulle omfatta alla slags bostadskrediter, skulle den ränta som presenteras för kunden bli missvisande och för hög. Om beräkningarna av den genomsnittliga räntan skulle omfatta personallån, som regelmässigt beviljas till lägre ränta än normalt, skulle den ränta som presenteras för kunden bli miss- visande på så sätt att den blir för låg. Regeringen bedömer därför att den information som kreditgivarna ska presentera ska vara den genomsnitt- liga räntan för de bostadskrediter med säkerhet som kreditgivaren avtalat om med allmänheten med samma räntebindningstid som den konsumenten blivit erbjuden. ge konsumenten en god uppfattning om kreditgivarens verkliga ränte- De genomsnittliga räntorna bör alltså beräknas utifrån ränte- nivån för de bostadskrediter som har ingåtts för första gången, omförhandlats eller förlängts. Informationen motsvarar alltså väl den generella information som kreditgivarna ska publicera på internet enligt föreskrifter (3 och 4 §§ föreskrifter och allmänna råd om information om ränta på bostadskrediter [FFFS 2015:1]). Utredningen föreslår vidare att en konsument ska få information om kreditgivarens finansieringskostnad för bostadskrediter med samma ränte- bindningstid som den konsumenten har blivit erbjuden. verket, och har delvis mot- stående uppfattning i frågan. Det finns argument som talar för att konsu- mentkollektivet kan gynnas både av en mer omfattande och av en mer framför är att en omfattande informationsskyldighet underlättar för kreditgivarna att bevaka varandras erbjudanden. På en marknad som karaktäriseras av en hög marknadskoncentration och trögrörliga kunder menar verket att en omfattande informationsskyldighet, tvärtemot lag- stiftningens intentioner, kan leda till minskad konkurrens och högre marginaler på bostadskrediter till nackdel för konsumenterna. 2015/16:197 regeringens bedömning torde dock utredningens förslag beträffande informationens omfattning ge konsumenten goda möjligheter att avgöra om det finns utrymme att förhandla om räntan. Utredningens förslag bör därför genomföras i denna del. Mot bakgrund av angivna omständigheter är det dock viktigt att följa upp utvecklingen till följd av en förändrad informationsskyldighet. Som framhåller är olika bankers uppgifter om finansieringskostnader inte nödvändigtvis helt jämförbara. Regeringen konstaterar därför att det finns anledning för kreditgivarna att vara extra tydliga när de förklarar sin räntesättning för konsumenterna. För att ytterligare underlätta för konsumenten föreslår regeringen, i likhet med utredningen, att information även ska omfatta upplysningar om hur faktorer hänförliga till konsumenten, krediten och säkerheten styr den ränta som erbjuds. Detta ger konsumenten en uppfattning om hur räntesättningen påverkas av sådana förhållanden som han eller hon själv har inflytande över. Utredningen föreslår att om ett bostadskreditavtal erbjuds som en del av ett paket tillsammans med andra finansiella produkter eller tjänster, ska konsumenten även informeras om vilken ränta han eller hon skulle ha blivit erbjuden om kreditavtalet hade ingåtts separat. Konsumenten ska även få information om vilka avgifter och kostnader som de enskilda del- arna i ett erbjudet paket medför. framhåller att det är svårt att uppfylla denna skyldighet, om den inte bara gäller i förväg standardiserade produktpaket. Frågan om vad olika produkter kostar är dock av stor betydelse för konsumenten och näringsidkaren har bättre möjligheter än konsumenten att förstå hur avgifter och ränta påverkas av de olika delarna i ett produktpaket. Att inte ålägga näringsidkaren en skyldighet att förklara detta för konsumenten innebär i praktiken att risken för att ett produktpaket är olämpligt läggs på konsumenten. Reger- ingen lämnar därför ett förslag i linje med utredningens förslag. Regeringen konstaterar att det kan finnas anledning för de behöriga myndigheterna på området att överväga om dessa bestämmelser bör fyl- las ut på en lägre normnivå. Det skulle kunna utgöra ett stöd för tillämp- aren och bidra till en enhetlig rättstillämpning, t.ex. när det gäller bedöm- ningen av vilka kostnader som ingår i begreppet finanseringskostnader. Regeringens förslag: Näringsidkaren ska senast när ett bindande er- bjudande om en bostadskredit lämnas föra en diskussion med konsu- menten om amortering och lägga fram ett förslag till en individuellt anpassad amorteringsplan som ska ligga i konsumentens långsiktiga Amorteringsplanen ska tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsu- Konsumenten ska ha rätt att under kreditavtalets löptid få ett nytt förslag på amorteringsplan, om hans eller hennes förhållanden har för- ändrats på något sätt som har betydelse för amorteringsvillkoren eller om det annars finns skäl för det. För att en kreditgivare ska ha rätt att ändra räntan för en bostads- kredit på en s.k. villkorsändringsdag, ska det vara fråga om en kredit med en löptid i stället . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att det ska krävas särskilda skäl för att en kon- sument, vars förhållanden inte har förändrats, ska ha rätt att under kredit- avtalets löptid få ett nytt förslag på amorteringsplan. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen. riksbank anser att det är viktigt att amorteringsplanerna bygger på att konsumenterna ska amortera bostads- lånen under kreditens löptid. påtalar att förslaget om individuellt anpassade amorteringsplaner är ett ändamålsenligt och sam- tidigt flexibelt sätt att främja en sund amorteringskultur. föreningen anser att det bör vara ett naturligt inslag i kreditgivningspro- cessen att diskutera amorteringsplaner med konsumenten, men avstyrker förslaget om att det ska vara obligatoriskt att lägga fram amorterings- planer och framför att skälen för obligatoriska amorteringsplaner inte är lika starka för lån med låg belåningsgrad. även att skyldigheten att lämna individuellt anpassade amorteringsplaner ska omfatta s.k. syfteskrediter enligt artikel 3.1 b i bolånedirektivet. anser att det bör införas ett uttryckligt bemyndigande för att meddela föreskrifter om amorteringsplaner och att sådana föreskifter bör gälla för alla aktörer på marknaden. anser att kravet på att diskutera amorteringsplaner med konsumenten inte bör gälla s.k. kapitalfrigöringskrediter. Byggindustrier ifrågasätter förslaget om amorteringsplaner och fram- håller att ett högt bostadsbyggande kräver en hög bostadsefterfrågan samt menar att åtgärder som syftar till att öka konsumenternas amorteringar kan minska en sådan efterfrågan. Skälen för regeringens förslag Konsumenten ska ha rätt till en individuell amorteringsplan Hushållens skuldsättning har varit föremål för diskussioner under lång Bostadspriserna har länge stigit, särskilt i storstadsområdena. inte ovanligt att bostäder är belånade av sitt värde. sådan hög skuldsättning innebär risker för den enskilda konsumenten och för den finansiella stabiliteten i stort. Det är därför angeläget att det råder en sund amorteringskultur på den svenska bomarknaden. Regeringen presenterade ett nytt förslag om amorteringskrav. Förslaget inne- bär att kreditinstitut som lämnar bolån till enskilda personer ska tillämpa villkor som i fråga om återbetalning är förenliga med en sund amorter- ingskultur och inte bidrar till alltför hög skuldsättning hos hushållen (prop. 2015/16:89). har antagit regeringens lagförslag, som trädde i kraft . har på regeringens uppdrag dessutom presenterat förslag på området i rapporten amorteringsplan. I rapporten föreslås en skyldighet för kreditgivare att ge och motivera en individuellt anpassad amorteringsplan till konsumenten. Amorterings- planen ska föregås av en diskussion om amorteringar och ligga i konsu- mentens långsiktiga intresse. Utredningen anser att förslag bör genomföras och lämnar förslag i linje med detta. Regeringen instämmer i bedömningen att det bör införas ett krav på individuella amorteringsplaner för bostadskrediter. Bolånedirektivet in- nebär inte något hinder mot att införa sådana bestämmelser. Däremot måste den information som lämnas i detta avseende ligga vid sidan av den information som konsumenten ska få i det standardiserade EU-fakta- bladet (se avsnitt 6.4). Utformningen av faktabladet får nämligen inte ändras. En sådan reglering kompletterar på ett bra sätt bestämmelserna om amorteringskrav och medför att konsumenten tydligt uppmärksam- mas på amorteringsfrågan. menar att skälen för förslaget om amorte- ringsplaner inte är lika starka för lån med låg belåningsgrad som för lån med hög belåningsgrad och avstyrker förslaget. Regeringen konstaterar att även om det är fråga om en bostadskredit med så låg belåningsgrad att den inte omfattas av det införda amorteringskravet, kan det ändå vara fråga om en kredit som uppgår till ett ansenligt belopp. Privat- ekonomin för en konsument som ingår ett avtal om en bostadskredit kommer vidare att påverkas av krediten. med sämre inkomster eller hög ränta kan kostnaderna för krediten ha en avsevärd inverkan på konsumentens förhållanden. Ju mer av krediten som har återbetalats innan en sådan period infinner sig, desto bättre möjligheter kommer konsumenten att ha att hantera perioder med sämre privatekonomi. Det finns därför anledning att se till att konsumen- ten alltid uppmärksammas särskilt på frågan om hur krediten ska av- betalas, även om det är fråga om en bostadskredit med lägre belånings- grad. Till skillnad från de nya bestämmelserna om amorteringskrav inne- bär de nya regler som är aktuella inte att en kredit måste amorteras. Amorteringsfrågan ska däremot tas upp till en tydlig diskussion mellan parterna. Det kan i detta sammanhang också noteras att den kritik som Byggindustrier framför huvudsakligen synes ta sikte på frågan om amorteringskrav. När det gäller s.k. syfteskrediter, som inte är förenade med en säkerhet i egendom, har krediten sannolikt en kortare löptid än andra bostadskre- diter. Även i dessa fall är det emellertid angeläget att konsumenten upp- märksammas på hur krediten ska återbetalas. Det finns därför inte skäl att inskränka skyldigheten till att bara gälla bostadskrediter som är förenade 2015/16:197 med säkerhet, vilket föreslår. En annan sak är att formerna för diskussionerna och planen om hur krediten ska betalas rimligen påverkas av hur långsiktig och omfattande krediten är. anser att kravet på att en näringsidkare ska diskutera amorteringsplaner med konsumenten inte ska gälla s.k. kapital- Även i fråga om sådana krediter är det viktigt att det står klart för konsumenten hur och när krediten ska återbetalas. utgår definitionen av en kapitalfrigöringskredit enligt bolånedirektivet (artikel 3.2 a) från att krediten ska återbetalas först vid en framtida för- säljning av bostaden. Amorteringar kan alltså per definition inte aktuali- Är det fråga om en sådan särpräglad kredit som inte ska amorteras, blir bestämmelsen om att näringsidkaren ska diskutera amorteringsplaner naturligvis inte tillämplig. Bestämmelser om en individuellt anpassad amorteringsplan bör lämp- ligen införas i konsumentkreditlagen, som innehåller bestämmelser som tar sikte på relationen mellan näringsidkaren och konsumenten. att placera bestämmelserna i konsumentkreditlagen kan bestämmelserna om amorteringsplaner samspela med den information som näringsidkaren i övrigt ska ge enligt lagen. Regeringen föreslår därför att det i konsu- mentkreditlagen ska införas en skyldighet för en näringsidkare att föra en diskussion med konsumenten om amortering när ett bostadskreditavtal I anslutning till en sådan diskussion ska näringsidkaren även presentera ett förslag till en individuellt anpassad amorteringsplan som ligger i konsumentens långsiktiga intresse. Konsumenten bör få del av planen och få diskutera amorteringsalternativ senast då ett bindande er- bjudande lämnas (se avsnitt 6.7). Amorteringsplanen bör tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är till- gänglig för konsumenten. På så sätt ges konsumenten goda möjligheter att överväga amorteringsvillkoren som föreslås för Utöver diskussioner om amorteringsplaner i samband med att ett avtal ingås anser regeringen, i likhet med utredningen, att en konsument ska ha rätt att under vissa förutsättningar få ett nytt förslag till en individuellt anpassad amorteringsplan under bostadskreditavtalets löptid. att ett bostadskreditavtal ofta löper , kan konsumentens för- Han eller hon kan då ha behov av att på nytt över- väga olika amorteringsalternativ. En rätt att få ett nytt förslag till amorte- ringsplan bör alltså finnas, om konsumentens förhållanden förändrats. Detsamma bör gälla om det i övrigt finns skäl för det. anledning att, som utredningen föreslår, kräva särskilda skäl för att en ny amorteringsplan ska komma i fråga. En konsument ska alltså ha rätt att även för en bostads- kredit få kreditgivaren att lägga fram ett förslag till en individuellt anpas- Detta innebär dock inte att konsumenten medges en ensidig rätt att förändra gällande amorteringsvillkor. förutsätter att konsumenten träffar en överenskommelse om detta med Genom amorteringsdiskussionerna kan kreditgivaren dock få klart för sig t.ex. att konsumenten kan återbetala skulden snabbare än vad som antagits eller att han eller hon med befintlig amorteringstakt kommer att hamna i betalningssvårigheter. I båda fallen torde kreditgiv- aren ha ett intresse att se över villkoren för krediten. Lagstiftningen ska inte motverka att bostadskrediter avbetalas på kortare tid än 30 år Enligt konsumentkreditlagen får en kreditgivare bara ändra en ränta för en bostadskredit i vissa fall. En sådan möjlighet finns om parterna har avtalat om det och om ränteändringen sker vid utgången av en sådan del av avtalstiden då räntan varit bunden (den s.k. villkorsändringsdagen). I så fall får räntan ändras så att den motsvarar den ränta som kreditgivaren allmänt tillämpar för nya krediter av motsvarande slag. En ytterligare förutsättning för detta är att bostadskrediten har en löptid om . Bestämmelsen utformades för att göra det möjligt för kreditgivare att sluta långa kreditavtal, men ändå ha möjlighet att ändra räntan till den som allmänt tillämpas med viss regelbundenhet. slöts kreditavtal ofta , trots att parterna var in- förstådda med att ett nytt avtal skulle behöva ingås vid avtalstidens slut. Bestämmelsens utformning kan kritiseras. Om en konsument kan och vill betala krediten inom än så, måste avtalet trots det ändå läggas upp för att kreditgivaren ska kunna förbehålla sig rätten att ändra räntan på det angivna sättet. Detta kan sägas stå i konflikt med intresset av att främja en sund amorteringskultur. Det har inte framkommit några skäl mot att ränteändringsbestämmel- sen ska kunna tillämpas även vid något kortare löptider, om övriga krav i bestämmelsen kvarstår. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen ändras så att det bara ska krävas att bostadskrediten har en löptid för att kreditgivaren ska ha rätt att ändra räntan under avtalets löptid enligt bestämmelsen i fråga. 9En ny lag om verksamhet med bostadskrediter Tillämpningsområde och vissa följdändringar Regeringens förslag: Den nya lagen ska gälla yrkesmässig verksam- het med kreditgivning, kreditförmedling och rådgivning i fråga om bostadskrediter till konsumenter. Lagen ska innehålla bestämmelser om krav på tillstånd för att utöva verksamhet med bostadskrediter, om hur verksamheten ska bedrivas och om tillsyn och ingripanden. som driver verksamhet enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse ska inte behöva tillstånd enligt den nya lagen, men ska följa vissa bestämmelser i den. Särskilda bestämmelser ska finnas för utländska kreditgivare och kreditförmedlare som vill verka i . I lagen införs ett flertal uttryck som behövs för att genomföra bolåne- direktivet eller som behövs för en heltäckande reglering. som används i lagen – kreditförmedlare, konsument och bostadskredit – ska dock vara desamma som i konsumentkreditlagen. Kreditgivare och kreditförmedlare som regleras i den nya lagen ska inte behöva tillstånd enligt lagen om viss verksamhet med konsument- 2015/16:197 krediter eller anmäla sig enligt lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. ska föra ett register över kreditgivare och kredit- förmedlare som har tillstånd att driva verksamhet enligt lagen och över utländska kreditförmedlare från ett land inom EES som driver verksamhet här i landet. Kreditgivare och kreditförmedlare som driver verksamhet enligt den nya lagen ska omfattas av lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. I lagen om utländska filialer m.m. införs en upplysning om att det i lagen om verksamhet med bostadskrediter finns bestämmelser om filialer. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att uttrycket kreditgivare ska avse detsamma som i konsumentkreditlagen (2010:1846) och att det i den nya lagen in- förs en uttrycklig definition av ”kreditförmedlare” . Utredningen föreslår vidare att uttrycket rådgivning ska definieras i konsumentkreditlagen. I utredningens förslag begränsas uttrycket hemland inte till länder där regi- strering har skett enligt bolånedirektivets regler. På motsvarande sätt begränsas uttrycket utländsk kreditförmedlare inte till sådana kreditför- medlare som är registrerade enligt bolånedirektivet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot utredningens förslag. vill att det klargörs att ett företag som har tillstånd till antingen kreditgivning eller kreditförmedling av bostadskrediter endast har rätt att utöva motsvarande verksamhet avseende andra konsumentkrediter utan särskilt tillstånd en- ligt lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter. anser att det inte är befogat att låta alla bestäm- melser i den nya lagen gälla för kreditinstituten. Enligt samfundet kan det nämligen ifrågasättas om vissa av reglerna inte redan motsvaras av bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och de föreskrifter som har utfärdat med stöd av den lagen. anser vidare att definitionen av begreppet kre- ditförmedling behöver förtydligas.