prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Regeringen konstaterar att det i bestämmelsen anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas när avgiften fastställs. Bestämmelsen utesluter inte att även andra omständig- heter beaktas när avgiften bestäms. I vilken utsträckning sådana hänsyn som Förvaltningsrätten i pekar på får beaktas är en fråga för rättstillämpningen. Avgiften får vidare inte överstiga av kreditgivarens eller kreditförmedlarens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under företagets första verksamhetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får omsättningen uppskattas. Förvaltningsrätten i ställer sig tvek- sam till att ett företags omsättning ska kunna uppskattas. Bestämmel- serna om sanktionsavgiftens storlek är dock uppbyggda på samma sätt i flertalet lagar på finansmarknadsområdet och det saknas skäl för en annorlunda beräkningsmetod i detta sammanhang. bör också kunna besluta om förseningsavgift, om vissa upplysningar inte lämnas till inspektionen. Även när det gäller denna bestämmelse saknas det, enligt regeringens bedömning, anledning att frångå vad som gäller enligt hittillsvarande regler. Avgiften bör därför fastställas till högst . När det gäller betalning av sanktionsavgift eller förseningsavgift bör bestämmelserna också utformas på liknande sätt som i annan närliggande lagstiftning. Detta innebär att avgiften ska betalas efter det att beslutet om att ta ut avgiften fick laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Om avgiften inte betalas inom , får den verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser och Finansinspek- tionen ska lämna den obetalda avgiften för indrivning. Avgiften ska falla bort om verkställighet inte har skett från det att beslutet att ta ut den fick laga kraft. anser att det bör förtydligas om preskrip- tionen är absolut eller om en ny preskriptionstid ska löpa när verkställig- het sker inom preskriptionsfristen. Enligt myndigheten bör det klargöras om det är själva begäran om indrivning och fordringens överlämnande till eller om det är faktiska verkställighetsåtgär- der, t.ex. utmätning av lön, som avses med att verkställighet sker enligt bestämmelsen. Frågan behandlas vidare i författningskommentaren. Ingripanden och sanktioner enligt marknadsföringslagen Vissa av bestämmelserna i konsumentkreditlagen är sanktionerade genom hänvisningar till marknadsföringslagen (2008:486). Utgångs- punkten är att överträdelser med anknytning till marknadsföringslagen i första hand hanteras av och Konsumentombuds- mannen. Även de sanktionsmöjligheter som står till buds för dessa bör alltså följa direktivets krav på att sanktionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Vid överträdelser av bestämmelser som sanktioneras genom en hänvis- ning till marknadsföringslagen kan ingripa genom åläggande att vid vite lämna viss information. Konsumentom- budsmannen kan även väcka talan vid eller meddela ett informationsföreläggande. ska en sådan talan i stället väckas vid Patent- och (se prop. 2015/16:57). Regeringen delar utredningens bedömning att även dessa sanktionsmöjligheter uppfyller direktivets krav. 2015/16:197 Offentlighet åt administrativa sanktioner Enligt artikel 38.2 i bolånedirektivet ska de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ges möjlighet att offentliggöra administrativa sanktio- ner som påförs för överträdelser av bestämmelser som genomför direk- tivet. Någon särskild bestämmelse om offentliggörande av dessa sank- tioner behövs dock inte. och myndigheters beslut är som huvud- regel offentliga i och de publiceras ofta på bl.a. myndigheternas webbplatser. Någon åtgärd för att genomföra direktivet behövs alltså inte i denna del. 10.4Särskilt om tillsyn i gränsöverskridande situationer Regeringens förslag: ska få förelägga en utländsk kreditförmedlare från ett EES-land som förmedlar bostadskrediter från en filial i att göra rättelse, om förmedlaren överträder någon av de bestämmelser som enligt bolånedirektivet faller under värdlan- dets tillsynsansvar. Om rättelse inte sker, får för- bjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Innan ett förbud meddelas ska den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland underrättas. Även Europeiska kommis- sionen ska underrättas om ett sådant förbud. Om det finns skäl att anta att en utländsk kreditförmedlare från ett EES-land som har inrättat en filial här i landet bryter mot andra be- stämmelser än sådana som faller under värdlandets särskilda tillsyns- ansvar enligt bolånedirektivet, ska underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Om den myn- digheten inte agerar, ska i vissa allvarligare fall få förelägga kreditförmedlaren att göra fullgöra sina skyldigheter eller förbjuda denne att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Detsamma gäller i fråga om utländska kreditförmedlare som verkar här utan att ha inrättat filial och som överträder bestämmelser som genomför bolånedirektivet. Innan ett föreläggande eller förbud med- delas ska den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland underrättas. Europeiska kommissionen och Europeiska bankmyndig- heten ska också underrättas om sådana åtgärder. Om får en underrättelse från en behörig myndig- het om att en utländsk kreditförmedlare från ett annat EES-land, som driver verksamhet här i landet, har avförts från registret över kreditför- medlare i sitt hemland, ska förbjuda denne att förmedla bostadskrediter i . ska vidta undersökningar och vid behov ingripa om en behörig myndighet i ett annat EES-land meddelar att en svensk kreditförmedlare i sin gränsöverskridande verksamhet inte följer gäll- ande regler. Inspektionen ska underrätta den behöriga myndigheten om vilka åtgärder som vidtas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. konstaterar dock att myndighetens tillsyn över utländska kreditinstitut och andra ut- ländska kreditgivare kommer att skilja sig åt, eftersom tillsynen över kreditinstituten styrs av bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. anser att det är angeläget att det klargörs om verket kan agera även gentemot utländska kreditförmedlare. Skälen för regeringens förslag Tillsynens omfattning beträffande utländska aktörer Enligt bolånedirektivet har värdlandet ett särskilt tillsynsansvar för ett antal angivna bestämmelser när det gäller kreditförmedlare. I artikel 34.2 anges att värdmedlemsstaten ska se till att en utländsk kreditförmedlare som verkar i genom en filial ska följa kraven i artiklarna 7.1, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 22 och 39. Några särskilda bestämmelser om gränsöverskridande tillsyn över kreditgivare finns inte i direktivet. När det gäller den svenska näringsrättsliga regleringen föreslår reger- ingen att den allmänna uppförande- och sundhetsbestämmelsen som in- förs där, liksom bestämmelser om kunskap och kompetens, bör gälla även för utländska kreditförmedlare från EES (se avsnitt 9.12). Dessa frågor motsvaras av artiklarna 7.1 och 9 i direktivet. Därutöver föreslår regeringen i avsnitt 9.3 att vissa av bestämmelserna om rådgivnings- tjänster och oberoende kreditförmedling bör placeras i det näringsrätts- liga regelverket i stället för i konsumentkreditlagen. Frågor om rådgiv- ningstjänster och oberoende kreditförmedling hanteras i artiklarna 15 och 22 och de ska således också stå under svensk tillsyn i fråga utländska kreditförmedlare från EES-länder enligt ovan. I övrigt föreslås att de flesta av de artiklar som räknas upp i artikel 34.2 genomförs i konsumentkreditlagen. Dessa artiklar avser bl.a. den infor- mation som en näringsidkare ska lämna till en konsument enligt direk- tivet. Genom att tillsyn över en filial dels kommer att omfatta de ovan nämnda bestämmelserna i den näringsrättsliga lagen, dels efterlevnaden av andra författningar som gäller för verksamheten, kommer även bestämmelser i konsumentkreditlagen att falla under tillsyn. Som tidigare anförts förhindrar inte direk- tivet att även har tillsyn över bestämmelser som genomför direktivet. Den tillsyn som kommer att utföras av Finans- inspektionen och av innebär sammanfattningsvis att bolånedirektivets krav på tillsyn över filialverksamhet blir genomfört. I och med att de frågor som har ett primärt tillsyns- ansvar över också är sådana frågor som värdmedlemstaten har det huvud- sakliga tillsynsansvaret för enligt artikel 34.2, behövs det inte någon särskild lagreglering för verkets hantering av gränsöverskridande till- synsfrågor. Det bör vara tillräckligt att regeringen i förordning fastställer att i vissa fall kan behöva lämna information till utländska myndigheter enligt bolånedirektivet innan myndigheten in- griper mot en utländsk kreditförmedlare. För gräns- överskridande tillsyn krävs däremot en mer omfattande reglering. I frågor som inte har ett särskilt tillsynsansvar över bör Finans- inspektionens tillsynsverktyg beträffande utländska kreditförmedlare från 2015/16:197 andra EES-länder inskränka sig till möjligheten att begära upplysningar. Detta överensstämmer med de förslag regeringen lämnar i avsnitt 10.2. På detta sätt har myndigheten möjlighet att skaffa sig ett visst underlag för att anmäla missförhållanden till hemlandsmyndigheterna. Enligt direktivet ska nämligen missförhållanden anmälas om det finns goda och påvisbara grunder för en anmälan. Regeringen återkommer till detta anmälningsförfarande nedan. Vad gäller utländska kreditgivare innehåller direktivet inga särskilda bestämmelser. I avsnitt 9.11 föreslås att sådana kreditgivare behöver etablera en filial här i landet och ansöka om tillstånd hos Finansinspek- tionen. I tillsynshänseende finns det ingen anledning att behandla dessa annorlunda än svenska kreditgivare. En utländsk kreditgivare som har ansökt om tillstånd enligt den nya lagen om verksamhet med bostads- krediter behandlas alltså i tillsynshänseende på samma sätt som ett svenskt motsvarande företag. Detsamma gäller en utländsk kredit- förmedlare från ett land utanför EES, som också måste etablera en filial här och ansöka om tillstånd (se avsnitt 9.12). Vad gäller utländska kreditinstitut är det dock så, som framhåller, att till- synen i stället regleras av lagen om bank- och finansieringsrörelse. Den praktiska hanteringen av gränsöverskridande tillsyn inom EES Bolånedirektivet reglerar särskilt hur tillsynen över kreditförmedlare från andra medlemsstater ska hanteras. Direktivet beskriver två skilda förfar- anden, det ena avseende kreditförmedlare som inrättat filial i en annan medlemsstat (artikel 34.2 och 3) och det andra avseende kreditförmedlare som bedriver gränsöverskridande verksamhet utan att vara etablerade i landet (artikel 34.4). Som framgår ovan behandlas inte frågor om tillsyn över kreditgivare närmare i direktivet (skäl 75). Enligt 34.2 ska myndigheterna i en medlemsstat där en kreditförmed- lare har en filial utöva tillsyn över vissa särskilt angivna bestämmelser (se ovan). Det är bl.a. fråga om de allmänna uppförandereglerna i artikel 7.1, kunskap och kompetens enligt artikel 9 och bestämmelser om råd- givning enligt artikel 22. Om kreditförmedlaren bryter mot de angivna bestämmelserna, ska myndigheterna i värdlandet först kräva att kreditför- medlaren upphör med sitt handlande. Om kreditförmedlaren inte vidtar nödvändiga åtgärder, ska myndigheterna vidta alla lämpliga åtgärder för att få förmedlaren att rätta sig efter reglerna. Myndigheterna i hemlandet ska då underrättas. Slutligen får värdlandet, efter ytterligare en under- rättelse, vidta fortsatta åtgärder för att hindra eller bestraffa överträdelser och i mån av behov förhindra att kreditförmedlaren inleder fler transak- tioner i landet. Enligt artikel 34.4 ska värdlandet iaktta ett annat förfarande om en utländsk kreditförmedlare, som inte har inrättat en filial, bryter mot någon av de bestämmelser som genomför bolånedirektivet. Samma för- farande ska iakttas om utländsk kreditförmedlare som har en filial här i landet bryter mot bestämmelser som följer av direktivet, men som inte särskilt anges i 34.2. I sistnämnda fall är det t.ex. fråga om bestämmelser om bolagens interna ersättningsstruktur (artikel 7.3). I sådana fall ankommer det i första hand på hemlandet att vidta åtgärder. ska i ett första steg vidtala hemlandets myndighet om det finns goda och påvisbara grunder för värdlandets anmälan. Om hemlandets myndighet inte agerar eller om ingripanden från den är verkningslösa, får värdlandet vidta åtgärder. En förutsättning är dock att kreditförmedlaren fortsätter att agera på ett sätt som klart strider mot värdlandets konsumenters intressen eller en väl fungerande marknad. I så fall ska värdlandet vidta alla lämpliga åtgärder för värnandet om konsumenterna och tryggandet av en väl fungerande marknad, t.ex. genom att förbjuda kreditförmed- laren att inleda fler transaktioner på dess territorium. Bolånedirektivets föreskrivna tillvägagångssätt mot utländska kredit- förmedlare överensstämmer i princip med motsvarande artiklar MiFID I. Dessa artiklar genomfördes i lagen (2007:528) om värdepappersmarkna- den (prop. 2006/07:115 s. 642). Bestämmelserna liknar även artiklar i bl.a. och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010. Det direktivet har genomförts i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder (prop. 2012/13:155 s. 377 f.) De bestämmelser som behövs för att genomföra bolånedirektivets artiklar bör utformas på ett liknande sätt som i dessa lagar. Detta under- lättar för tillämparna och skapar ett enhetligt rättsläge. Regeringens lagförslag ges därför en sådan utformning. Förslaget innebär att ska förelägga en utländsk kre- ditförmedlare från ett EES-land som förmedlar bostadskrediter från en filial i att göra rättelse om kreditförmedlaren överträder någon av de bestämmelser som enligt bolånedirektivet faller under värdlandets tillsynsansvar. Om rättelse inte sker, får förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i . Innan föreläggande eller ett förbud meddelas ska den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland underrättas. Även Europeiska kommissio- nen ska underrättas när ett förbud meddelas. Om det finns skäl att anta att en utländsk kreditförmedlare från ett EES-land som inrättat en filial här i landet bryter mot andra bestämmel- ser än sådana som faller under värdlandets särskilda tillsynsansvar, ska i första hand underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Om hemlandets myndighet inte agerar, får förelägga kreditförmedlaren att fullgöra sina skyldig- heter eller förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla krediter i . En förutsättning är dock att handlandet klart strider mot konsu- menters intressen eller en väl fungerande marknad. Även i dessa fall ska Europeiska kommissionen, men även Europeiska bankmyndigheten, underrättas om det blir fråga om att vidta sådana åtgärder. Samma för- farande ska iakttas om en utländsk kreditförmedlare från ett EES-land driver verksamhet här i landet utan att ha inrättat filial och överträder bestämmelser som genomför bolånedirektivet. Direktivets bestämmelser innebär emellertid inte bara att Finansinspek- tionen kan få anledning att ingripa mot utländska aktörer som verkar på den svenska marknaden. Principen om hemlandstillsyn innebär även att en värdmedlemsstat kan få anledning att anmärka på hur en svensk kreditförmedlare bedriver sin verksamhet i det landet. 2015/16:197 digheterna ska då underrätta svenska myndigheter, som förväntas vidta lämpliga åtgärder. Även detta förfarande har sina förebilder i annat europeiskt samarbete på finansmarknadsområdet. I lagen om värdepappersmarknaden finns en särskild reglering om hur ska agera, om inspektionen mottar en underrättelse från ett annat land. Även dessa bestämmelser kan med fördel tjäna som förebild för de regler som behövs. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i den nya lagen utformas på motsvar- ande sätt. Detta innebär att ska ingripa om en behörig myn- dighet från ett annat EES-land meddelar att det finns skäl att anta att en svensk kreditförmedlare i sin gränsöverskridande verksamhet bryter mot de bestämmelser som gäller för verksamheten. får då göra en självständig undersökning och avgöra om det finns omständig- heter som föranleder åtgärder (se avsnitt 10.2). Regeringen avser dessutom att i förordning fastställa att även Konsu- mentverket i sin tillsyn måste följa bolånedirektivets bestämmelser om bl.a. information till myndigheter i en värdmedlemsstat. Förbud att verka i för den som saknar tillstånd i hemlandet I avsnitt 10.2 behandlas möjlighet att ingripa om ett företag bedriver verksamhet med bostadskrediter utan nödvändigt till- stånd i . Myndigheten kan i dessa fall förelägga företaget i fråga att upphöra med verksamheten. För utländska kreditförmedlare från EES- länder bygger direktivet dock på att dessa kan verka i hela unionen med stöd av sitt godkännande i hemlandet (artikel 32.1). Något svenskt till- stånd krävs alltså inte. Om en sådan kreditförmedlare blir av med sitt tillstånd i hemlandet, bör dock ha möjlighet att ingripa. Myndigheten bör då kunna förbjuda kreditförmedlaren att bedriva verksamhet. Ett återkallat tillstånd i hemlandet kommer att yttra sig genom att kredit- förmedlaren är upptagen i det register över kreditförmedlare som varje medlemsland ska upprätta enligt direktivet. Om den behöriga myndigheten i hemlandet drar in kreditförmedlarens tillstånd, ska den dessutom underrätta de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten om detta enligt artikel 33.2. Liknande bestämmelser om möjligheten att förbjuda någon att verka i , om det saknas ett tillstånd i hemlandet, finns i annan lagstiftning på finansmarknadsområdet. Regeringen föreslår att motsvarande bestäm- melser även införs i den nya lagen om verksamhet med bostadskrediter. Samarbete mellan behöriga myndigheter inom Regeringens förslag: ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med andra behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av bolånedirektivet. ska också inom ramen för sin befogenhet, efter begäran från en behö- rig myndighet i ett annat land inom EES, lämna eller kontrollera infor- mation som behövs för att den utländska myndigheten ska kunna ut- öva sin tillsyn. En behörig myndighet från ett annat EES-land ska ha rätt att genom- föra en undersökning hos en utländsk kreditförmedlare som är regist- rerad i det landet och som har inrättat filial här. ska då först underrättas om detta. ska få begära Europeiska bankmyndighetens bistånd i vissa fall. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot utred- Skälen för regeringens förslag Samarbete mellan behöriga myndigheter inom EES Samarbete mellan behöriga myndigheter behandlas i bolånedirektivets kapitel 13. Enligt artikel 36 ska de behöriga myndigheterna i medlems- staterna samarbeta med varandra. Samarbetsskyldigheten innebär i huvudsak utbyte av information men det kan även vara fråga om utred- ningsåtgärder som att bistå med kontroller. För att underlätta och på- skynda samarbetet ska medlemsstaterna utse en kontaktpunkt (artikel 36.1 tredje stycket). Enligt artikel 36.4 kan en behörig myndighet under vissa förhållanden vägra samarbete med hänvisning till bl.a. allmän ord- ning och säkerhet. Som situationen är framstår det som naturligt att Finansinspek- tionen utses till kontaktpunkt enligt direktivet. deltar i liknande europeiska samarbeten på finansmarknadsområdet och utgör då kontaktpunkt. I dessa sammanhang har myndighetens skyldighet att utbyta information med utländska myndigheter reglerats i lag och bolåne- direktivets bestämmelser bör lämpligen genomföras på samma sätt. Däri- genom kommer internationella arbete att regleras på ett likartat sätt för de olika sektorer som berörs av det. Regeringen föreslår därför att i sin tillsynsverk- samhet ska samarbeta och utbyta information med andra behöriga myn- digheter i den utsträckning som följer av bolånedirektivet. Detta innebär att också kan vägra samarbete i de fall som anges i artikel 36.4 (jfr t.ex. 23 kap. 5 § lagen [2007:528] om värdepappers- marknaden). Det bör även klargöras att , efter begäran från en behörig myndighet i ett annat land inom EES, ska lämna eller kontrollera information som behövs för att den utländska myndigheten ska kunna ut- öva sin tillsyn. Regeringen föreslår en bestämmelse med denna innebörd. Enligt artikel 34.5 i bolånedirektivet ska medlemsstaterna dessutom tillåta att de behöriga myndigheterna i en kreditförmedlares hemland får vidta inspektioner hos en filial som förmedlaren har upprättat i en annan medlemsstat. I den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter bör det därför föreskrivas en möjlighet för en utländsk behörig myndig- het att utföra undersökningar hos en utländsk kreditförmedlare som in- rättat filial här. En förutsättning ska då vara att först 2015/16:197 har underrättats om saken. Det kan noteras att en motsvarande rätt för ut- ländska myndigheter att vidta inspektioner hos ett utländskt kreditinstitut med filial i finns i lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse. Hänskjutande av frågor till Enligt artikel 37 i bolånedirektivet har de nationella behöriga myndig- heterna möjlighet att hänskjuta frågor om samarbete till , som då agerar för att lösa tvister mellan myndigheterna i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010. En möjlighet att hänskjuta frågor finns också i artikel 34.4 andra stycket b, som bl.a. gäller i vissa fall då en be- hörig myndighet i ett land underlåter att agera mot en kreditförmedlare i det landet efter påpekanden från en behörig myndighet i ett annat land. En annan möjlighet att begära bistånd av anges i artikel 34.2 femte stycket. Det avser fall då en kreditförmedlares hemland har synpunkter på åtgärder som vidtas mot en filial som kreditförmedlaren inrättat i en annan medlemsstat. I anslutning till regleringen om skyldighet att samarbeta med utländska myndigheter bör det även fastställas vilka möj- ligheter inspektionen har att hänskjuta frågor till . Regeringen före- slår därför att det i den nya lagen om verksamhet med bostadskrediter tas in särskilda bestämmelser om detta. Bestämmelserna bör utformas på motsvarande sätt som i annan lagstiftning på det finansiella området. Som framgår ovan är utgångspunkten att det internationella samarbetet inom ramen för bolånedirektivet sker genom kontaktpunkterna. Reger- ingen avser att utse som kontaktpunkt. Regeringen överväger dock att i förordning klargöra att också kan delta i förfaranden vid . Detta för att undvika att den myndigheten ser sig förhindrad att delta i sådana sammanhang. Regeringens förslag: ska få ta ut årliga avgifter från de företag som står under inspektionens tillsyn enligt lagen om verksamhet med bostadskrediter. ska också få ta ut en avgift för prövning av an- sökningar om tillstånd och anmälningar som görs enligt lagen. Regeringen ska få meddela föreskrifter om avgifterna. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot utred- Skälen för regeringens förslag: Företag som är näringsrättsligt regler- ade och som står under tillsyn bekostar regelmässigt verksamheten inom genom årliga avgifter. gäller bl.a. enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter. ta ut sådana årliga avgifter regleras i förordningen (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksamhet. Samtliga företag som bedriver verksamhet i och som omfattas Prop. 2015/16:197 av den nya lagen om verksamhet med bostadskrediter kommer också om- fattas av en viss tillsyn. I första hand gäller detta naturligtvis svenska företag.