prop · H303148 · 2016-04-19 00:00:00 — Någon skyldighet för att förena en begäran att lämna uppgifter med vite finns inte. Av den i tredje stycket första meningen gjorda hänvisningen till 2 kap. 15 § andra stycket UB följer att en fråga om utdömande av vite som har förelagts enligt denna paragraf prövas, på talan av , av den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § UB prövar ett överklagande av beslut. Genom hänvisningen framgår också att ett vite inte får dömas ut om ändamålet med det har förfallit. 2015/16:148 I tredje stycket andra meningen anges till skillnad från vad som gäller i bestämmelsen i 2 § tredje stycket viteslagen (1985:206) att ett nytt vite får föreläggas innan det första vitesföreläggandet har fått laga kraft (jfr 2 kap. 15 § tredje stycket UB). I övrigt tillämpas de bestämmelser om vite som finns i viteslagen. 5 § får ta ut en avgift av fordringsägaren i ärenden om inhämtande av bankkontoinformation. Regeringen får meddela föreskrifter om avgiftens storlek. Paragrafen behandlar frågan om avgift i ett ärende om informationsinhämtning. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.3. I paragrafens första stycke anges att får ta ut en avgift i ett ärende om informationsinhämtning enligt kvarstadsförordningen. Avgiften ska betalas av fordringsägaren. I andra stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om avgiftens storlek. 6 § är behörig myndighet och ansvarig verkställande myndighet enligt kvarstadsförordningen. Paragrafen anger vilken myndighet som är behörig myndighet och ansvarig verkställande myndighet i enligt kvarstadsförordningen. Övervägandena finns i avsnitten 7.1 och 7.2. Av paragrafen framgår att det är som är behörig myndighet och ansvarig verkställande myndighet enligt kvarstadsförordningen (se artikel 50.1 e och f). De uppgifter som den behöriga myndigheten har framgår av artikel 4.14 i förordningen. Som behörig myndighet är ansvarig för att bl.a. ta emot ett beslut om kvarstad från fordringsägaren eller från den domstol som har meddelat beslutet och vidta de åtgärder som krävs för att beslutet ska verkställas i enlighet med nationell rätt i den medlemsstat där myndigheten finns. Om gäldenären har hemvist i och kvarstadsbeslutet har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat än , är som behörig myndighet även ansvarig för att delge gäldenären bl.a. kvarstadsbeslutet. är även ansvarig verkställande myndighet enligt kapitel 3 i kvarstadsförordningen. I kapitel 3 förekommer inte begreppet ansvarig verkställande myndighet. I stället används begreppet ansvarig verkställande enhet (se bl.a. artikel 24.4). Med ansvarig verkställande enhet avses således i . Det innebär att är ansvarig för att bl.a. utfärda en förklaring om att bankmedel har belagts med kvarstad och för att låta gäldenären ta del av beslutet om kvarstad enligt artikel 25 i förordningen. Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, en s.k. dynamisk hänvisning. 7 § Vid verkställighet av ett beslut om kvarstad enligt kvarstadsförordningen Prop. gäller utsökningsbalken, om inte något annat följer av förordningen eller av Paragrafen anger vilka övriga förfaranderegler som ska tillämpas i ärenden om verkställighet enligt kvarstadsförordningen. finns i avsnitt 7.3. I paragrafen anges att utsökningsbalken ska tillämpas av Kronofogde- myndigheten vid handläggningen av ett ärende om verkställighet enligt I utsökningsbalken finns bestämmelser om verkställighet av kvarstadsbeslut avseende fordran i 16 kap. 13–15 §§ UB (se även 15 kap. UF) och i 2 kap. UB finns allmänna bestämmelser om bl.a. ansökan om verkställighet och beslutet om verkställighet. En förutsättning för att tillämpa utsökningsbalken är att något annat inte följer av kvarstadsförordningen. I förordningen finns bestämmelser som avviker från utsökningsbalken i fråga om bl.a. inledandet av verk- ställighetsprocessen när ett kvarstadsbeslut har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat än (se artikel 23.3 i förordningen). förordningen finns dessutom bestämmelser som uttömmande reglerar gäldenärens och fordringsägarens möjligheter att invända mot ett beslut om verkställighet (se artiklarna 34.1, 35.3–4 och 36 i förordningen och kommentaren till 10 §). Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, en s.k. dynamisk Ytterligare en förutsättning för att tillämpa utsökningsbalken är att något annat inte följer av den nu aktuella lagen. bestämmelse finns i 8 § när det gäller bankens möjlighet att genomföra 8 § För att genomföra ett beslut om kvarstad får banken överföra det kvarstadsbelagda beloppet till ett särskilt konto hos . Paragrafen reglerar en banks möjlighet att säkerställa ett kvarstadsbelagt Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I paragrafen införs en möjlighet för banken att säkerställa det kvar- stadsbelagda beloppet genom att överföra det till ett särskilt konto hos (se artikel 24.2 b). Det innebär att banken i samband med genomförandet kan välja mellan att antingen spärra det kvarstadsbelagda beloppet på bankkontot eller överföra beloppet till ett särskilt konto hos . 9 § En ansökan om rättsmedel mot ett beslut om kvarstad enligt artikel 33 i kvarstadsförordningen prövas av den domstol som har meddelat kvarstadsbeslutet. Vid handläggningen av en sådan ansökan tillämpas bestämmelser om tvistemål, om inte något annat följer av kvarstadsförordningen. I paragrafen regleras vilken domstol som är behörig att pröva en ansökan om rättsmedel mot ett beslut om kvarstad som meddelats med stöd av kvarstadsförordningen och vilka processrättsliga bestämmelser som blir 2015/16:148 tillämpliga om inte något annat följer av förordningen. Övervägandena finns i avsnitt 8.1 och 8.3. I första meningen anges att behörig domstol att pröva en ansökan om rättsmedel mot ett kvarstadsbeslut enligt artikel 33 i kvarstadsförordningen är den domstol som har meddelat beslutet om kvarstad. Fordringsägarens och gäldenärens möjlighet att rikta invändningar mot ett kvarstadsbeslut som har meddelats med stöd av kvarstadsförordningen regleras uttömmande i förordningen, bl.a. genom särskilda bestämmelser om rättsmedel (se artiklarna 33 och 35) Det är endast genom en ansökan om rättsmedel som gäldenären kan rikta invändningar mot ett beslut om kvarstad som har meddelats med stöd av förordningen. I viss utsträckning får rättsmedlen även användas av fordringsägaren (se artikel 35.1 och 3). För fordringsägarens del finns, utöver möjligheten att ansöka om rättsmedel, även möjlighet att överklaga ett beslut om kvarstad (se artikel 21). Någon motsvarande möjlighet finns inte för gäldenären. Av andra meningen framgår att bestämmelser om tvistemål är tillämpliga vid domstolens prövning av en ansökan om rättsmedel mot ett kvarstadsbeslut. En förutsättning för att tillämpa är att det inte följer något annat av kvarstadsförordningen. Av förordningen följer t.ex. att ansökan ska göras på ett standardformulär, att motparten ska underrättas om ansökan, att båda parter i vissa fall ska få möjlighet att yttra sig innan ett beslut meddelas och att ett beslut i ett ärende om rättsmedel ska meddelas (artikel 36). Det följer också av förordningen att ett beslut avseende en ansökan om rättsmedel får överklagas av båda parter (se artikel 37). Hänvisningen till innebär bl.a. att ett överklagande kommer att prövas av hovrätt och därefter och att prövningstillstånd krävs i båda instanserna (se 49 kap. RB). innehåller också regler om inom vilket tid och till vilken domstol ett överklagande ska ges in (se 52 kap. RB). Hänvisningarna till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamiska hänvisningar. 10 § En ansökan om rättsmedel mot verkställigheten av ett beslut om kvarstad enligt artikel 34.1, 35.3 eller 35.4 i kvarstadsförordningen prövas av . Vid handläggningen av en sådan ansökan tillämpas utsökningsbalken, om inte något annat följer av kvarstadsförordningen. En ansökan enligt artikel 34.2 i kvarstadsförordningen ska göras hos den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § utsökningsbalken prövar överklaganden av beslut. Vid handläggning av en sådan ansökan tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden, om inte något annat följer av kvarstadsförordningen. Paragrafen reglerar vilken myndighet som är behörig att pröva en ansökan om rättsmedel som riktar sig mot verkställigheten av ett beslut om kvarstad enligt kvarstadsförordningen och vilka förfaranderegler som blir tillämpliga om inte något annat följer av förordningen. Övervägandena finns i avsnitten 8.2 och 8.3. I kvarstadsförordningen finns inga bestämmelser om att fordringsägaren eller gäldenären får överklaga verkställigheten av ett beslut om kvarstad som har meddelats med stöd av förordningen. I stället innehåller Prop. 2015/16:148 förordningen särskilda bestämmelser om rättsmedel som både gäldenären och fordringsägaren kan använda sig av för att rikta invändningar mot verkställigheten (se artiklarna 34 och 35). I första stycket regleras att det är verkställande myndighet, dvs. , som är behörig att pröva en ansökan om rättsmedel mot verkställigheten av ett kvarstadsbeslut i . är behörig att pröva alla ansökningar om rättsmedel med invändningar mot verkställighet utom sådana som grundar sig på en invändning om att kvarstadsbeslutet uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen i . En sådan ansökan ska alltid prövas av domstol enligt förordningen (jfr andra stycket och se artikel 34.2). Av paragrafen framgår också att utsökningsbalken gäller som ett komplement till förordningen vid prövning av en ansökan om rättsmedel mot verkställigheten. Det innebär bl.a. att bestämmelserna i 2 kap. och 18 kap. UB kan tillämpas i den utsträckning inte annat följer av förordningen. Av förordningen följer t.ex. att ansökan ska göras på ett standardformulär, att motparten ska underrättas om ansökan, att beslutet ska meddelas och att beslutet får överklagas, varvid ett standardformulär ska användas (se artiklarna 36 och 37). I andra stycket anges att behörig domstol att pröva en ansökan om rättsmedel mot verkställigheten med en invändning om att kvarstadsbeslutet uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen är de tingsrätter som enligt 18 kap. 1 § UB är behöriga att pröva ett överklagande av beslut. En sådan ansökan ges in till någon av de 24 tingsrätter som anges i 17 kap. 1 § utsökningsförordningen (1981:981). Behörig tingsrätt styrs av svarandens hemvist. Med svaranden avses gäldenären (jfr 1 kap. 7 § andra stycket UB). Har svaranden hemvist i en annan medlemsstat än är reservforum. I bestämmelsen anges också att ärendelagen är tillämplig processlag för domstolarnas handläggning av ett ärende om rättsmedel mot verkställigheten. En förutsättning för att tillämpa ärendelagen är att något annat inte följer av kvarstadsförordningen. Av förordningen följer bl.a. att ansökan ska göras på ett standardformulär, att motparten ska underrättas om ansökan och att beslutet ska meddelas (artikel 36). Det följer också att ett beslut avseende en ansökan om rättsmedel får överklagas av båda parter (se artikel 37). Hänvisningen till ärendelagen innebär bl.a. att ett överklagande kommer att prövas av hovrätt och därefter och att prövningstillstånd krävs i båda instanserna (39 och 40 §§ ärendelagen). Ärendelagen innehåller också regler om inom vilket tid och till vilken domstol ett överklagande ska ges in (38 § ärendelagen). Hänvisningarna till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamiska hänvisningar. Ansökan om att få ställa säkerhet 11 § En ansökan av en gäldenär om att få ställa en säkerhet för att avbryta verkställigheten enligt kvarstadsförordningen ska prövas av . Paragrafen reglerar att det är som ska pröva en ansökan om att få ställa säkerhet för att avbryta verkställigheten av ett beslut om kvarstad. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Av paragrafen framgår att en ansökan av gäldenären om att få ställa säkerhet för att avbryta verkställigheten enligt artikel 38.1 b i kvarstadsförordningen i ska prövas av , dvs. av verkställande myndighet och inte av domstol. Säkerheten ställs i det pågående ärendet om verkställighet enligt förordningen. I 7 § anges att utsökningsbalken gäller som kompletterande förfarandelag vid verkställighet av ett beslut om kvarstad enligt förordningen. behöver således inte pröva ställd säkerhet om fordringsägaren har godkänt den (se 2 kap. 25 § första stycket UB). För att fordringsägaren ska kunna godkänna ställd säkerhet krävs att han eller hon får möjlighet att yttra sig över säkerheten innan den prövas av . Ställd säkerhet ska dessutom tas i förvar av (se 2 kap. 25 § tredje stycket UB). Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, en s.k. dynamisk hänvisning. 12 § Fordringsägaren ska ges tillfälle att yttra sig över en ställd säkerhet innan den prövas av domstol. Paragrafen reglerar domstolens underrättelseskyldighet gentemot fordringsägaren när gäldenären ställer säkerhet till domstolen i enlighet med artikel 38 i kvarstadsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Av paragrafen framgår att fordringsägaren ska ges tillfälle att yttra sig över en säkerhet som gäldenären ställer till domstolen. Det framgår vidare att möjligheten ska ges innan domstolen prövar den ställda säkerheten. Godtar fordringsägaren säkerheten ska de kvarstadsbelagda medlen frigöras av domstolen utan att någon föregående prövning av säkerheten görs (se artikel 38 i kvarstadsförordningen). Om säkerheten inte godtas av fordringsägaren måste säkerheten prövas. Av kvarstadsförordningen framgår att säkerheten ska uppgå till ett värde som åtminstone motsvarar det kvarstadsbelagda beloppet. Utrymmet att ställa en alternativ säkerhet som är lika säker som bankmedel torde vara begränsat och tveksamheter kring den alternativa säkerhetens värde bör regelmässigt medföra att säkerheten inte kan godtas. Underrättelseskyldigheten gäller bara för domstol. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i kompletteringslagen när gäldenären ställer säkerhet till enligt 11 §. underrättelseskyldighet gentemot fordringsägaren följer i stället av 2 kap. 25 § första stycket UB (se kommentaren till 11 §). 13 § För beskaffenheten av andra säkerheter än kontanta medel som ställs till domstol gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Paragrafen reglerar vilka andra slag av säkerheter än som följer av kvarstadsförordningen som är godtagbara när gäldenären till domstol ställer säkerhet i stället för kvarstad enligt kvarstadsförordningen. 2015/16:148 Övervägandena finns i avsnitt 8.4. I paragrafen hänvisas till att det i fråga om säkerhetens beskaffenhet gäller vad som föreskrivs i 2 kap. 25 § UB. Bestämmelsen utgör ett komplement till kvarstadsförordningen. Av förordningen framgår att kontanta medel godtas som säkerhet (se artikel 38). Andra säkerheter som ställs av gäldenären kan bestå av pant, borgen eller företagshypotek. 14 § En säkerhet i form av kontanta medel som ställs till domstol ska deponeras av gäldenären hos en länsstyrelse. Paragrafen föreskriver att säkerhet i form av kontanta medel som en gäldenär vill ställa i stället för kvarstad till domstol enligt artikel 38 i kvarstadsförordningen ska deponeras hos . Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Av paragrafen framgår att en gäldenär som vill ställa säkerhet i form av kontanta medel i stället för kvarstad ska deponera beloppet hos . Det deponerade beloppet ska motsvara beloppet i kvarstadsbeslutet (se artikel 38.1 a). Det ankommer på gäldenären att visa att beloppet har deponerats på ett sådant sätt att det utgör en fullgod säkerhet för det kvarstadsbelagda beloppet. Säkerheten är t.ex. inte fullgod om gäldenären har förbehållit sig rätten att återta det deponerade beloppet eller om deponeringen på annat sätt är villkorad. Deponering hos ska endast göras när beloppet ställs som säkerhet till domstol. Någon motsvarande bestämmelse finns inte när gäldenären ställer säkerhet till . I likhet med andra former av säkerheter ska en sådan deposition i stället tas i förvar av (jfr kommentaren till 11 § och 2 kap. 25 § tredje stycket UB). Förslag till lag om ändring i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i Kronofogde- 3 b § De avvikande bestämmelser om behandling av personuppgifter som finns i och rådets förordning (EU) nr 655/2014 av 2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privat- rättslig natur ska tillämpas i stället för denna lag. Paragrafen är ny. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets Övervägandena finns i avsnitt 9.1. I paragrafen klargörs att om det i och rådets för- ordning (EU) nr 655/2014 (kvarstadsförordningen) finns bestämmelser om behandling av personuppgifter som avviker från bestämmelserna i denna lag ska bestämmelserna i förordningen tillämpas. ordningen följer bl.a. att personuppgifter endast får användas för det ändamål som de tagits emot, behandlats eller överförts för enligt förord- (se artikel 47.1). 2015/16:148 använda uppgifter som den fått tillgång till enligt kvarstadsförordningen för något annat ändamål än vad som framgår av förordningen. Av förordningen följer också att uppgifter som tas emot, behandlas eller överförs av den behöriga myndigheten, informationsmyndigheten och annan enhet som ansvarar för verkställighet av ett beslut om kvarstad enligt förordningen inte får lagras längre än vad som behövs för det ändamål som de togs emot, behandlades eller överfördes för och aldrig efter det att förfarandet har avslutats (se artikel 47.2). Uppgifter som hanterar i sin verksamhet som behörig myndighet, informationsmyndighet och annan enhet för verkställighet enligt förordningen ska således gallras i enlighet med den frist som följer av förordningen i stället för de frister för gallring som följer av denna lag. Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, en s.k. dynamisk hänvisning. 12.3Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 1 a § Under motsvarande förutsättningar som i 1 § gäller sekretess hos för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i mål och ärenden om inhämtning av bankkontoinformation enligt och rådets förordning (EU) nr 655/2014 av om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Om uppgiften avser den enskildes personliga förhållanden, gäller dock sekretessen i högst . Paragrafen, som är ny, reglerar sekretess för uppgifter som hanterar som informationsmyndighet enligt och rådets förordning (EU) nr 655/2014 (kvarstadsförordningen). Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Paragrafen reglerar sekretess för uppgifter i ärenden om informationsinhämtning enligt kvarstadsförordningen. Förutsättningarna för sekretess ansluter till vad som gäller i fråga om sekretess för uppgifter i mål och ärenden i exekutiva verksamhet enligt 1 §, dvs. sekretess gäller för uppgifter om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Beslut i ett ärende om informationsinhämtning, t.ex. i fråga om vite, är, i likhet med vad som gäller i mål och ärenden i den exekutiva verksamheten, undantagna från sekretess. Sekretesstiden för uppgifter i allmänna handlingar är högst för sådana uppgifter som angår enskildas personliga förhållanden och annars högst . Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den vid varje tidpunkt gällande lydelsen, en s.k. dynamisk hänvisning. Förslag till lag om ändring i domstolsdatalagen Prop. 3 § De avvikande bestämmelser som finns i lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen eller i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslutning till den lagen, ska tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. Detsamma gäller i fråga om och rådets förordning (EU) nr 655/2014 av om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur. Paragrafen reglerar förhållandet till andra bestämmelser om personuppgiftsbehandling. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. I andra meningen, som är ny, anges att om det i och rådets förordning (EU) nr 655/2014 (kvarstadsförordningen) finns bestämmelser om behandling av personuppgifter som avviker från bestämmelserna i denna lag ska de förstnämnda bestämmelserna tillämpas. I kvarstadsförordningen finns bestämmelser om uppgiftsskydd (se artikel 47.1). I bestämmelsen anges bl.a. att personuppgifterna endast får användas för det ändamål som de tagits emot, behandlats eller överförts för enligt förordningen. Domstolen får således inte använda uppgifter som den fått tillgång till enligt kvarstadsförordningen för något annat ändamål än vad som framgår av förordningen. Kvarstadsförordningens bestämmelse om gallring gäller inte för uppgifter som behandlas eller lagras i domstolens rättsliga verksamhet (se artikel 47.2). Då gäller bestämmelserna i denna lag. Hänvisningen till kvarstadsförordningen avser förordningen i den gällande lydelsen, en s.k. dynamisk hänvisning. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. Europeiska unionens officiella tidning L 189/59 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 655/2014 av om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel i mål och ärenden av privaträttslig natur OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 81.2 a, e och f, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer säkerställs. För ett stegvis inrättande av ett sådant område ska unionen besluta om åtgärder på området rättsligt samarbete i civilrättsliga frågor som har gränsöverskridande följder, särskilt när det är nöd vändigt för att den inre marknaden ska fungera väl. (2)I enlighet med artikel 81.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) kan dessa åtgärder inbegripa åtgärder som syftar till att säkerställa bl.a. ömsesidigt erkännande mellan medlemsstaterna av domstols avgöranden samt verkställigheten av dessa, faktisk tillgång till rättslig prövning samt undanröjande av hinder mot välfungerande civilrättsliga förfaranden, vid behov genom att främja förenligheten mellan de civilprocessrättsliga regler som är tillämpliga i medlemsstaterna. (3)Genom sin om effektivare verkställighet av domstolsavgöranden i Europeiska unionen: kvarstad på bankmedel inledde kommissionen ett samråd om behovet av ett enhetligt europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel och de möjliga inslagen i ett sådant förfarande. (4)I Stockholmsprogrammet (3), som fastställer prioriteringar för perioden –2014 på områdena frihet, säkerhet och rättvisa, uppmanade att bedöma behovet av och genomförbarheten när det gäller att föreskriva vissa interimistiska åtgärder på unionsnivå, däribland säkerhets åtgärder, i syfte att förebygga t.ex. att tillgångar försvinner innan verkställighet av en fordran har skett, samt att lägga fram lämpliga förslag till förbättring av effektiviteten vid verkställighet av domar inom unionen avseende bankmedel som finns på bankkonton och gäldenärers tillgångar.