prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Den bestämmelsen och motsvarande bestämmelse i konsumentkreditlagen (13 §) innebär dock bara att under- rättelsen ska lämnas utan dröjsmål när en databassökning skett. För att genomföra bolånedirektivets krav på skyndsamhet för ett avslagsbesked bör en ny bestämmelse med denna innebörd införas i konsumentkredit- lagen. Regeringen delar utredningens bedömning att en sådan bestäm- melse lämpligen bör gälla för alla konsumentkrediter, inte bara bostads- krediter. Datainspektionen utgår från att skyldigheten att skyndsamt underrätta om ett avslagsbeslut inte bara gäller när informationen har hämtats direkt från en databas utan även när den har inhämtats från exempelvis ett usb- minne. Regeringen konstaterar att bestämmelsen inte ändras i fråga om vilka former av databaser som avses och att rättsläget alltså är oförändrat i detta avseende. Den nu aktuella förändringen innebär bara en skyldighet att skyndsamt lämna information om ett avslagsbeslut, även om någon databas inte har använts. I artikel 18.5 c finns en bestämmelse om att en konsument i tillämpliga fall ska underrättas om att ett beslut grundar sig på automatisk behand- ling av uppgifter. Utredningen har inte föreslagit något genomförande av denna bestämmelse, som inte har någon motsvarighet i konsumentkredit- direktivet. Det är inte helt klart vad bestämmelsen tar sikte på. I prak- tiken ingår automatisk databehandling sannolikt som ett led vid alla kreditprövningar. Det kan alltså inte vara detta som konsumenten ska upplysas om. Bestämmelsen får i stället uppfattas som att konsumenten ska upplysas om att kreditprövningen har skett genom en helt automatisk process, i de fall det förekommer. Skälet bör vara att en konsument ska uppmärksammas på att ingen hantering ligger bakom kredit- prövningen, dvs. att ingen person har tagit ställning till de uppgifter som rör honom eller henne. En sådan konsument skulle kanske kunna få en kredit, trots att han eller hon inte passar in i den modell som en helt automatisk kreditprövning grundar sig på. Regeringen föreslår därför en bestämmelse med denna innebörd. Säkerhetens värde får inte ges avgörande betydelse vid kreditprövningen, med ett undantag Av artikel 18.3 i bolånedirektivet följer att kreditprövningen inte till övervägande del får grunda sig på att bostadsfastighetens värde över- 2015/16:197 stiger kreditbeloppet eller antagandet att den kommer att stiga i värde, om inte syftet med kreditavtalet är att bygga eller renovera bostaden. Utgångspunkten för bedömningen är alltså att kredittagaren ska kunna återbetala lånet utan att säkerheten tas i anspråk. Det följer redan av gällande rätt att ställandet av säkerhet normalt inte påverkar kreditprövningen (prop. 2009/10:242 s. 100). För att säkerställa ett korrekt genomförande av bolånedirektivet bör dock en uttrycklig be- stämmelse införas i konsumentkreditlagen som innebär att säkerhetens värde inte får ges avgörande betydelse vid kreditprövningen avseende en bostadskredit. Regeringen delar utredningens bedömning att undantaget för renoverings- och utbyggnadskrediter inte bör införas i den svenska bestämmelsen. Även vid sådana krediter bör det avgörande vara vilken betalningsförmåga konsumenten har, inte vilket värde eller framtida värde som säkerheten har. Utredningen föreslår dock ett undantag från bestämmelsen om att en kreditprövning inte till övervägande del får grunda sig på den ställda säkerhetens värde. Undantaget avser en bostadskredit där kreditfordran ska betalas först i samband med att den egendom som utgör säkerhet överlåts med anledning av att låntagaren uppnår en viss ålder eller på grund av låntagarens sviktande hälsa eller död. När det gäller en sådan bostadskredit framstår det som naturligt att säkerhetens värde kan ges betydelse vid kreditprövningen eftersom krediten inte betalas med konsu- mentens löpande inkomster. Utan ett sådant undantag torde den aktuella typen av kredit i praktiken inte kunna finnas kvar på marknaden. Syftet med ett sådant undantag är alltså inte, som uppfattar det, att ge vissa konsumenter ett starkare skydd än andra. ser vissa problem ur ett konsumentskyddsperspektiv med att det har förekommit att s.k. seniorlån har kombinerats med att det frigjorda kapitalet från bostaden placeras i någon finansiell investering. Verket anser dock inte att krediterna i sig bör förbjudas. Inte heller rege- ringen anser att det finns skäl att förbjuda den aktuella typen av kredit. Ett sådant förbud skulle innebära sämre valmöjligheter för äldre personer med dåliga inkomster, i och med att en sådan person i så fall måste sälja sin bostad för att kunna tillgodogöra sig något av det kapital som finns bundet i bostaden. Regeringen delar därför utredningens bedömning att ett undantag för dessa bostadskrediter bör införas och föreslår en bestäm- melse med denna innebörd. Ytterligare bestämmelser om en ny kreditprövning vid en väsentlig höjning av kreditbeloppet bör inte införas Artikel 18.6 i bolånedirektivet innehåller en bestämmelse om att en ny kreditprövning ska göras innan en väsentlig höjning av det samlade kreditbeloppet beviljas. Bestämmelsen överensstämmer i princip med bestämmelser i konsumentkreditdirektivet (artikel 8.2), som har genom- förts i konsumentkreditlagen (12 § andra stycket). I bolånedirektivet har det dock gjorts ett tillägg. En ny prövning behöver inte göras om höj- ningen av kreditbeloppet förutsågs och ingick i den ursprungliga kredit- prövningen. Tillägget är svårtolkat och bedöms ha en begränsad praktisk betydelse. Om höjningen förutsågs och ingick i en första kreditprövning, bör den normalt redan ingå i parternas avtal. Regeringen bedömer därför, i likhet med utredningen, att tillägget inte bör införas i svensk rätt. I den utsträckning detta innebär en materiell skillnad i förhållande till direk- tivet är det fråga om en skärpande konsumentskyddande åtgärd. Sådana är tillåtna eftersom bolånedirektivet är ett s.k. minimidirektiv. Att kreditavtalet inte får sägas upp på grund av bristande kreditprövning följer redan av gällande rätt Artikel 18.4 och artikel 20.3 andra och tredje styckena i bolånedirektivet behandlar situationen att kreditgivaren vill frånträda eller ändra kredit- avtalet med hänvisning till att kreditprövningen har utförts felaktigt eller grundats på ofullständiga uppgifter. Enligt artikel 18.4 får ett kreditavtal inte frånträdas eller ändras till konsumentens nackdel på grund av en fel- aktigt utförd kreditprövning. Artikel 20.3 föreskriver att en kreditgivare inte heller får säga upp ett kreditavtal om den information som konsu- menten lämnat var ofullständig. Av artiklarna framgår att dessa konsu- mentskyddande regler inte gäller, om konsumenten medvetet har undan- hållit eller förfalskat uppgifter. Det finns ingen bestämmelse i svensk rätt som ger kreditgivaren möj- lighet att frånträda eller ändra ett kreditavtal på grund av att kreditgivaren själv har gjort en felaktig eller bristfällig kreditprövning. De allmänna avtalsrättsliga ogiltighetsgrunderna blir inte heller tillämpliga, om inte konsumenten medvetet lämnat felaktiga eller förfalskade uppgifter. Inte heller torde 36 § avtalslagen kunna åberopas av en näringsidkare för att jämka ett kreditavtal vid brister i kreditprövningen eftersom det är när- ingsidkaren som är skyldig att göra en ordentlig kreditprövning. Rege- ringen anser därför att de krav som direktivet ställer motsvarar gällande rätt. Något särskilt genomförande behövs alltså inte. Utländska kreditgivare har redan tillgång till kreditupplysningar I artikel 21 i bolånedirektivet finns bestämmelser om tillgång till data- baser. Medlemsstaterna ska säkerställa att icke-diskriminerande åtkomst till databaser som används för att bedöma konsumentens kreditvärdighet finns för kreditgivare i alla medlemsstater. Bolånedirektivets bestämmelse om tillgång till databaser är i princip likalydande med den i konsumentkreditdirektivet (artikel 9.1). I bolåne- direktivet har det lagts till att de nationella databaser som avses ska användas ”med det enda syftet att övervaka konsumenters fullgörande av kreditvillkoren under kreditavtalets löptid”. Regeringen delar utredning- ens bedömning att tillägget inte är avsett att avgränsa tillämpnings- området för bolånedirektivets bestämmelse i förhållande till konsument- kreditdirektivets. Det handlar i stället om ett förtydligande om databas- sökningar under kreditavtalets löptid. I svensk rätt regleras kreditupplysningsverksamhet i kreditupplysnings- lagen (1973:1173). Med kreditupplysning avses uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för bedömning av någon annans kredit- värdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Kredit- upplysningsverksamhet får bedrivas efter tillstånd eller av vissa aktörer som räknas upp i lagen, däribland kreditinstitut. Uppgifter om fysiska personer får bara samlas in för kreditupplysningsändamål. Kreditupplys- ningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte lämnas ut, 2015/16:197 om det finns anledning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den som på grund av ett kreditavtal, eller av någon lik- nande anledning, har behov av upplysningen. Svensk rätt innehåller alltså ett skydd mot att kreditupplysningar används för andra syften än för kreditupplysningsändamål. Vid genomförandet av konsumentkreditdirektivet konstaterades att det inte finns någon bestämmelse som hindrar eller diskriminerar utländska kreditgivare från att inhämta information från svenska kreditupplysnings- företag. En sådan regel fanns tidigare i kreditupplysningslagen, men togs bort i samband med det svenska inträdet i EES eftersom den skulle stå i strid med det grundläggande kravet på fri rörlighet av bl.a. varor och tjänster inom EES. Vidare anfördes att detta grundläggande krav inom sällan eller aldrig torde lagfästas och att någon särskild regel om detta inte heller behövde införas på detta område (prop. 2009/10:242 s. 59). Regeringen gör ingen annan bedömning i nu aktuellt samman- hang. Svensk rätt uppfyller alltså redan bolånedirektivets krav. Regeringens förslag: Referensräntor som ligger till grund för ränte- ändringar ska vara tydliga och tillgängliga för konsumenten. En kreditgivares underrättelse om en ränteändring ska innehålla en upplysning om hur konsumentens betalningar påverkas av ränteänd- I fråga om en bostadskredit ska konsumenten underrättas person- ligen om en ny referensränta senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag, om ränteändringen enbart beror på en ändring i en referensränta som kreditgivaren inte har något bestämt inflytande över. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår även att en referensränta ska dokumenteras av kredit- givaren eller tillhandahållaren av referensräntan. ningen inget förslag om att en konsument ska informeras om en ny refe- rensränta senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag. ningen lämnar inte heller något förslag om att en underrättelse om ränte- ändringar ska innehålla en upplysning om hur konsumentens betalningar påverkas av ränteändringen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag Referensräntan ska vara tydlig och tillgänglig för konsumenten Artikel 24 i bolånedirektivet innehåller bestämmelser om index och refe- rensräntor som används för att beräkna rörlig ränta. Sådana ska vara tyd- liga, tillgängliga, objektiva och kontrollerbara för kreditavtalets parter och för de behöriga myndigheterna. Index för att beräkna krediträntorna ska registerföras av kreditgivaren eller den som tillhandahåller indexet. Utredningen har uppfattat att bolånedirektivet också innehåller en skyl- dighet att registerföra eller dokumentera referensräntor. Någon sådan skyldighet finns dock inte. Vidare medger konsumentkreditlagen bara ändringar i krediträntan utifrån referensräntor och inte utifrån andra typer av index. Någon särskild genomförandeåtgärd behövs därför inte beträf- fande kraven i artikel 24 när det gäller användandet av index för beräk- ning av rörlig ränta. Konsumentkreditlagen innehåller inga liknande bestämmelser som de i artikel 24. Enligt regeringens bedömning framstår emellertid kraven på tydlighet och tillgänglighet som självklara och torde redan tillämpas av kreditgivare som använder sig av en rörlig ränta med hänvisning till en referensränta. För att genomföra bolånedirektivet bör det dock införas bestämmelser i konsumentkreditlagen som motsvarar direktivets. Efter- som de aktuella kraven framstår som rimliga vid all kreditgivning som omfattas av lagen, bör de nya bestämmelserna inte bara gälla bostads- krediter. Utredningen föreslår att bestämmelsen ska utformas så att refe- rensräntan ska vara tydlig och tillgänglig för kreditavtalets parter. I praktiken innebär bestämmelsen dock en skyldighet för näringsidkaren, dvs. den ena avtalsparten, och bestämmelsen bör i stället utformas så att räntan ska vara tydlig och tillgänglig för konsumenten. Regeringen före- slår en bestämmelse med denna innebörd. Konsumenten ska få information om ränteändringar Enligt artikel 27.1 i bolånedirektivet ska konsumenten informeras om ändringar i krediträntan innan ändringen börjar gälla. Enligt artikel 27.2 finns det möjlighet för parterna att avtala om undantag från den huvud- regeln och informationen kan då lämnas periodiskt i stället. Detta är möjligt om ränteändringen styrs av en referensränta. Enligt artikel 27.3 får medlemsstater som före tillät kreditgivare att infor- mera konsumenten periodiskt också fortsättningsvis tillåta det, även för ändringar som inte styrs av en referensränta. Slutligen finns i artikel 27.4 en bestämmelse om information om ränteändringar när krediträntan be- stäms genom auktioner på kapitalmarknaderna. Artikel 27.1 och 27.2 i bolånedirektivet överensstämmer i princip med bestämmelser i konsumentkreditdirektivet. Utredningen bedömer att dessa artiklar i huvudsak redan är genomförda i svensk rätt genom 19 § konsumentkreditlagen och att några ytterligare genomförandeåtgärder inte krävs. Artikel 27.1 innehåller dock ett informationskrav som inte ut- tryckligen motsvaras av konsumentkreditlagens bestämmelser. Informa- tionen om en ränteändring ska åtminstone innehålla en upplysning om betalningsbeloppen efter att den nya krediträntan har börjat gälla och, om betalningarnas antal eller frekvens ändras, uppgift om detta. Regeringen föreslår att en motsvarande bestämmelse införs i konsumentkreditlagen. En underrättelse till konsumenten om en ränteändring ska innehålla en upplysning om hur konsumentens betalningar med anledning av krediten påverkas av ränteändringen. Bestämmelsen bör lämpligen gälla alla kon- sumentkrediter, inte bara bostadskrediter (jfr artikel 11.1 i konsument- kreditdirektivet). Artikel 27.2 innehåller vidare ett tillägg i förhållande till konsument- kreditdirektivet beträffande ränteändringar som beror på en ändring av en referensränta. Konsumenten ska få information om den nya referens- 2015/16:197 räntan tillsammans med de nya periodiska avbetalningarnas belopp. Regeringen föreslår att en motsvarande bestämmelse avseende bostads- krediter införs i konsumentkreditlagen. I svensk rätt finns en möjlighet för kreditgivare av bostadskrediter att underrätta konsumenten om en ränteändring genom annonsering i dags- press. I sådana fall ska konsumenten också få en personlig underrättelse, senast i samband med nästa avisering eller kontoutdrag (19 § konsument- kreditlagen). Detta utgör enligt regeringens bedömning en sådan natio- nell bestämmelse om periodiska underrättelser som avses i artikel 27.3. Det finns alltså en möjlighet för att behålla det särskilda under- rättelseförfarandet som annonsering i dagspress innebär. Regeringen delar utredningens bedömning att detta bör göras. Artikel 27.4 innehåller en specialreglering om information när ränte- ändringar bestäms genom auktioner på kapitalmarknaden. Bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln om att konsumenten ska få en underrättelse innan en ränteändring börjar gälla. I de aktuella fallen kan konsumenten alltså underrättas efter det att ändringen har trätt i kraft. Utredningen bedömer att räntan på den svenska marknaden inte fastställs genom auktioner på kapitalmarknaden och lämnar inget förslag till genomförande av denna artikel. Regeringen konstaterar därutöver att endast ett begränsat antal räntevillkor som tillåter ränteändringar är tillåt- na enligt konsumentkreditlagen. Det finns ingen särskild bestämmelse om ränteändringar på grund av auktioner på kapitalmarknaden. Dessutom är utrymmet att i efterhand underrätta konsumenten om ränteändringar begränsat till vissa fall där ändringen beror på en ändring i en referens- ränta. Vid andra ränteändringar ska konsumenten underrättas senast när ränteändringen börjar gälla. Ett genomförande av artikel 27.4 skulle allt- så leda till ett försämrat konsumentskydd. Regeringen delar därför utred- ningens bedömning att artikel 27.4 inte bör genomföras i svensk rätt. Artikel 17 i bolånedirektivet innehåller bestämmelser om beräkning av den effektiva räntan. I bilaga I till direktivet finns den matematiska for- mel som ska användas vid beräkningen samt instruktioner för hur beräk- ningen ska ske. Genom konsumentkreditdirektivet infördes en EU-gemensam beräk- ningsmodell för den effektiva räntan. Även i det direktivet framgår de närmare grunderna för beräkningen av en bilaga. Dessa bestämmelser har genomförts i svensk rätt genom förordningen (2010:1855) om beräkning av effektiv ränta vid konsumentkrediter. Regeringen avser att genomföra bolånedirektivets bestämmelser om effektiv ränta på samma sätt. Bostadskredit i utländsk valuta Regeringens förslag: En definition av uttrycket bostadskredit i ut- ländsk valuta införs i konsumentkreditlagen. Med en sådan kredit av- ses en bostadskredit i en annan valuta än valutan i det land inom EES där konsumenten är bosatt, valutan som konsumenten får sin inkomst i eller valutan som konsumenten har de tillgångar i som ska användas som betalning av krediten. En kreditgivare som beviljar bostadskrediter i utländsk valuta ska erbjuda konsumenten ett arrangemang som begränsar risken för att valutakursförändringar försämrar konsumentens förmåga att betala En kreditgivare ska, i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten, varna en konsument som har beviljats en bostadskredit i utländsk valuta när det återstående kreditbeloppet eller beloppet som de regelbundna amorteringarna upp- går till, på grund av valutakursförändringar tar mer i an- språk av konsumentens betalningsutrymme än vad beloppet hade gjort när kreditavtalet ingicks. Varningar ska lämnas regelbundet under den tid de angivna förhållandena består och ska, i tillämpliga fall, inne- hålla en upplysning om det arrangemang som gäller för krediten och som begränsar risken med valutakursförändringar. Dokumentationen över ett kreditavtal ska innehålla uppgifter om hur konsumenten skyddas mot valutakursförändringar. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock en definition av ”utländsk valuta” och att en kreditgivare ska varna en konsument med en bostadskredit i utländsk valuta med jämna mellanrum och vid betydande valutakursförändringar. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. begreppet lån i utländsk valuta byts ut mot något annat begrepp, eftersom det kan vara vilseledande i vissa fall. vissa klargöranden, t.ex. att skyddsreglerna vid lån i utländsk valuta bara är aktuella om det finns en valutakursrisk och vad som gäller om en kon- sument har inkomster i flera olika valutor. Enligt föreningen bör det finnas en flexibilitet i fråga om vilka arrangemang en konsument erbjuds som skydd mot valutakursrisker, t.ex. genom att bara varna konsumenten för dessa risker eller genom att se till att konsumenten har större buffert i sin ”kvar-att-leva-på-kalkyl” i samband med att ett sådant lån beviljas. föreslår att regeringen ska låta utforma garan- tier eller andra arrangemang som kan minska riskerna för kunder som tar lån i utländsk valuta. Även anser att defini- tionen av ”utländsk valuta” kan vara vilseledande och svår att tillämpa, t.ex. om konsumenten har sin inkomst i flera olika valutor. fundet och ifrågasätter även om inte kostnaden för de arrangemang som ska skydda konsumenten mot valutakursrisker med nödvändighet motsvarar just valutakursrisken. att fler åtgärder bör vidtas i fråga om lån i utländsk valuta. riksbank delar den uppfattningen och anser att lån i utländsk valuta bara 2015/16:197 ska få förekomma i undantagsfall. för en försäkring mot valutakursrisker kan komma att bli hög och att villkoren för en eventuell försäkring kan komma att förändras under Skälen för regeringens förslag: Artikel 23 i bolånedirektivet inne- håller bestämmelser om lån i utländsk valuta. finns inga motsvarande bestämmelser. För att genomföra bolånedirek- tivet är det därför nödvändigt att införa särskilda bestämmelser om så- dana lån i konsumentkreditlagen. Enligt artikel 4.28 är ett lån i utländsk valuta ett kreditavtal där kre- diten är denominerad i en annan valuta än den i vilken konsumenten er- håller sin inkomst eller innehar de tillgångar från vilka krediten ska åter- betalas eller denominerad i en annan valuta än valutan i den medlemsstat där konsumenten är bosatt. Denna definition bör överföras till svensk rätt med mindre språkliga justeringar. Regeringen föreslår därför att uttrycket bostadskredit i utländsk valuta definieras som en bostadskredit i en annan valuta än valutan i det land inom EES där konsumenten är bosatt, valutan som konsumenten får sin inkomst i, eller valutan som konsumenten har de tillgångar i som ska användas som betalning av krediten. Definitionen av en bostadskredit i utländsk valuta är alltså sådan att krediter kan bedömas vara givna i utländsk valuta baserat på flera olika Bedömningen kan påverkas av konsumentens bostads- ort, inkomstförhållanden och tillgångar. pekar på att det kan leda till tillämpningspro- blem och efterfrågar en annan terminologi. Det är dock svårt att finna någon annan term som på ett helt rättvisande sätt beskriver de krediter som det är fråga om och som säkerställer ett korrekt genom- förande av direktivet. De flesta gränsdragnings- och tolkningsfrågor som kan uppkomma får därför i slutändan lösas i svensk och europeisk rätts- Viss ledning kan dock lämnas . Strikt tolkad är definitionen av bostadskredit i utländsk valuta sådan att en kredit kan falla utanför eller innanför definitionen beroende på hur konsumentens förhållanden ändras. dock utredningens bedömning att det måste finnas någon särskild tid- punkt som är avgörande för klassificeringen. Det framstår som rimligt att bedömningen grundar sig på de förhållanden som är kända då avtalet har kreditgivaren bäst möjlighet att inhämta information om konsumentens förhållanden och lämna information om de särskilda risker som är förenade med dessa krediter. När det gäller den särskilda situation som och pekar på, dvs. att konsumenten har in- komster i flera olika valutor, kan det konstateras att det inte klart framgår av direktivet hur skyddsreglerna ska tillämpas. bestämmelser om att medlemsstaterna ska skydda konsumenten mot valutakursförändringar genom en konverteringsrätt eller genom andra Enligt dessa bestämmelser ska konsumenten, om en kon- verteringsrätt införs, ha rätt att konvertera till den valuta som han eller hon huvudsakligen erhåller sin inkomst i (artikel 23.2 a). till viss vägledning för hur begreppet bostadskredit i utländsk valuta ska Avgörande för bedömningen av om konsumenten har sin inkomst i en utländsk valuta torde alltså vara den valuta som han eller hon har sin huvudsakliga inkomst i.