prop · H40310 · 2016-11-21 00:00:00 — kvinnoorganisationernas arbete för att kunna bedöma hur projektmedlen Regeringen delar bedömningen avseende de fördelar som framhålls av både MUCF och de ideella organisationer som uttalat sig om bidragsfördelningen och avser därför att föra över uppgiften att fördela dessa statsbidrag till en jämställdhetsmyndighet. fördela dessa statsbidrag innebär att jämställdhetsmyndigheten får en naturlig kontakt med stora delar av civilsamhället, inte minst med kvinnoorganisationer, och överblick över pågående jämställdhetsprojekt som bedrivs nationellt. Myndigheten bör även i övrigt bistå regeringen i t.ex. det internationella arbetet på området. Det finns en ökad efterfrågan på att ska samarbeta med andra länder och internationella organi- sationer och både driva på utvecklingen och bistå med kunskap om arbete för ökad jämställdhet på internationell nivå. () ser problem när det gäller utredningens förslag om att en jämställdhetsmyndighet ska ha utvecklingsansvar för indikatorer som används för uppföljning av jämställdhetspolitiken. bedömer att ansvarsfördelningen skulle bli otydlig mellan dem själva och en jämställdhetsmyndighet och att det finns risk för dubbelarbete. Regeringen delar den bedömningen och anser att SCB fortsatt ska ha ett helhetsansvar för jämställdhetsstatistiken, inklusive indikatorerna för I likhet med SCB bedömer regeringen dock att en jämställdhetsmyndighet är en viktig användare som kan uppmärksamma regeringen på utvecklingsbehov. Statskontoret och IFAU framför att de ser problem ur kvalitets- och trovärdighetsperspektiv med att kombinera utvärderande och främjande uppdrag hos samma myndighet. Regeringen bedömer dock att en strikt uppdelning av myndighetsverksamhet utifrån denna princip inte alltid Dessutom omfattar myndighetens uppgifter varken tillsyn eller löpande verksamhetsutvärdering utan uppgifterna avser uppföljning och i vissa fall utvärdering som kommer att vara strategisk och komplementär i förhållande till annan uppföljning, Skr. 2016/17:10 utvärdering och tillsyn som görs på jämställdhetspolitikens område. Regeringen bedömer att det finns ett behov av att utveckla den statliga styrningen i syfte att öka samarbetet mellan statliga myndigheter, kommuner och landsting för att åstadkomma en effektivare, mer tillits- baserad och mindre administrativt belastande styrning. Utifrån detta finns det ett värde i att hålla samman en utvärderande och uppföljande roll med en stödjande roll. För att den uppföljning som myndigheten gör också ska få genomslag i konkreta förbättringar är det därför värdefullt att samma myndighet, utifrån den empiri och de konkreta resultat som den samlar in, stöder myndigheterna i deras jämställdhetsarbete. Regeringen avser att återkomma när det gäller den närmare preci- seringen av myndighetens uppgifter. En organisationskommitté bör ges i uppdrag att förbereda myndighetens inrättande. Regeringens avsikt är att myndigheten ska inrättas 2018. () delar utredningens bedömning att det finns ett behov av ökad uppföljning och samordning och ökat stöd i jämställdhetspolitikens genomförande, och att inrättandet av en myndighet med denna typ av uppgifter skulle kunna bidra till jämställdhetsarbetets effektiva genomslag. DO menar att arbetet för lika rättigheter och möjligheter kräver att många olika aktörer deltar utifrån sina respektive uppdrag och förutsättningar och att det inte finns någon motsättning mellan en jämställdhetsmyndighet av den typ som föreslås och DO:s eget uppdrag. Vidare anser DO att alternativet i form av ett förändrat uppdrag till DO inte utgör någon lämplig lösning, mot bakgrund av att de uppgifter som en jämställdhetsmyndighet föreslås få skiljer sig väsentligt från DO:s kärnuppgifter. Det skulle enligt DO förutsätta att regeringens utgångspunkter för styrningen av DO på ett avgörande sätt förändras, vilket myndigheten avråder från. Regeringen delar DO:s bedömning och ser det som angeläget att skilja den verksamhet som jämställdhetsmyndigheten ska bedriva från arbetet med att motverka diskriminering som DO ansvarar för. DO har till uppgift att främja lika rättigheter och möjligheter och motverka diskriminering på grund av kön i enlighet med diskrimineringslagen (2008:567). ansvar däremot bör utgå från de jämställdhetspolitiska målen och avser genomförande och uppföljning av regeringens jämställdhetspolitik. Det innebär att myndigheten kommer att arbeta med uppgifter såsom stöd, samordning och kunskap i relation till andra myndigheters och organisationers verksamhetsinnehåll, t.ex. när det gäller olika välfärdstjänster som kommer medborgare till del. Oberoende av vilken ställning DO kommer att ha framöver är det olämpligt att samma myndighet skulle stödja myndigheternas arbete med genomförandet av jämställdhetspolitiken som den utövar tillsyn av lagar. Det är dock viktigt att jämställdhetsmyndigheten finner lämpliga former för sitt samarbete med DO. Regeringens bedömning: funktion och utformning bör förändras så att jämställdhetsministern får ett ändamålsenligt samråd med relevanta delar av civilsamhället. Bakgrund: inrättades 1982 genom ett bemyndigande till ansvarigt statsråd att tillkalla ”ett organ, benämnt för samråd i frågor rörande jämställdhet mellan kvinnor och män” (21 PB 4583/82). upphävdes tidigare regeringsbeslut om en referensgrupp för jämställdhet. I rådet ingick initialt särskilt förordnade personer, en ordning som ändrades 2007 då samtliga personliga representanter entledigades och 48 organisationer och nätverk, däribland de politiska partierna och deras kvinno- organisationer samt arbetsgivar- och fackliga organisationer, i stället utsågs att ”med vardera en person ingå i ” (IJ2007/02816/JÄM). Därefter har beslut tagits om att ytterligare ett tiotal organisationer som arbetar med jämställdhetsfrågor ska ingå i rådet. träffas under jämställdhetsministerns ledning en eller två gånger per termin. Normalt används ett möte till att bl.a. informera om årets budgetsproposition och vid ett vårmöte återrapporteras från FN:s kvinnokommissions årliga möte. Främst på grund av rådets storlek, men också bredden och variationen i de frågor som organisationerna företräder, har rådet övergått från att vara ett forum för samråd och diskussion till att bli en mötesplats för informations- utbyte. Skälen för regeringens bedömning: Mot bakgrund av att regeringen ser ett behov av samråd och en fördjupad dialog med civilsamhällets organisationer om hur utvecklingen mot jämställdhet bäst kan främjas finns det anledning att se över hur den dialogen bäst ska utformas. En utgångspunkt är intresset att på bästa sätt ta till vara civilsamhällets organisationers kunskaper, potential och drivkraft att utveckla politikens kapacitet och makt att förverkliga visioner. Det gäller inte minst den samlade kvinnorörelsen som har haft ett avgörande inflytande på jämställdhetspolitikens utveckling och framsteg, allt ifrån kampen för kvinnors rösträtt i seklets början till synliggörande av hur könsmakts- systemet bidrar till att vidmakthålla mäns överordning och kvinnors underordning. Inriktningen bör vara att utveckla dialog och samråd om specifika och aktuella frågeställningar med särskilt berörda organi- sationer och intresseföräreträdare, som kan växla , snarare än att fortsätta nuvarande verksamhet inom ramen för . Detta skulle t.ex. kunna ske inom ramen för regeringens nya modell för samråd med civilsamhället – sakråd. Sakråd är ett samlingsbegrepp för den process regeringen initierar i en specifik sakfråga och som avser preciserade former av kontakt med det civila samhällets organisationer. En nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor För att stärka förutsättningarna att nå det jämställdhetspolitiska delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra kommer regeringens arbete på området att bedrivas i enlighet med en tioårig nationell strategi som särskilt betonar förebyggande insatser. Strategin inkluderar frågor om hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Med utgångspunkt i förslag från Utredningen som ska föreslå en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor (SOU 2015:55) redogör regeringen i det följande för strategin och dess inriktning samt för organisationen för genomförande och uppföljning. I avsnitt 5.4 återges regeringens åtgärdsprogram för perioden –2020. I slutet av kapitlet finns en förteckning över redan beslutade åtgärder som har bäring på strategin. har både ideell och offentlig verksamhet mot mäns våld mot kvinnor vuxit fram. Trots detta är våldet ännu omfattande och kostsamt, framför allt för den enskilda kvinnan och flickan, men också för samhället (se avsnitt 2.4.7) vars ansträngningar har tenderat att hantera våldets konsekvenser snarare än dess orsaker. Regeringens ambition är att verka för en omorientering, från ett reaktivt till ett proaktivt förhållningssätt, och att främja utvecklingen av effektiva åtgärder för att förhindra både att våld utövas och att våld upprepas. För att åstadkomma detta fordras ett bredare och mer konstruktivt enga- gemang av män och pojkar än tidigare samt en uppgörelse med normer som rättfärdigar våld och begränsningar av kvinnors och flickors handlingsutrymme och livsval. Dessutom bedömer regeringen att det krävs skarpare och mer träffsäkra åtgärder vad gäller skydd och brottsbekämpning. Alla samhällssektorer som kommer i kontakt med våldet och dess konsekvenser måste enligt regeringen bli bättre på att upptäcka det. Kunskapen om fungerande arbetssätt, om effekten av insatser samt om våldets utbredning och kostnader behöver öka. Arbetet mot våld ska vara väl samordnat mellan berörda aktörer på samtliga nivåer. Genom denna långsiktiga strategi och ett riktat åtgärdsprogram vill regeringen lägga grunden till ett mer målinriktat och samordnat arbete med mäns våld mot kvinnor samt påskynda utvecklingen av verknings- fulla förebyggande insatser. 5.1En tioårig nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor Regeringens bedömning: Statens styrning av insatser mot mäns våld mot kvinnor inklusive hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel för sexuella ändamål bör följa en samlad nationell strategi –2026. Strategin består av politiska målsättningar, en organisation för genomförande och ett system för uppföljning. Strategin börjar gälla . Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser är positiva till utredningens förslag om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Enstaka instanser förordar i stället en gemensam strategi för hela den nationella jämställdhetspolitiken. De flesta av remissinstanserna, däribland (Brå) och Kommuner och Landsting (SKL), välkomnar en strategiperiod med hänvisning till bl.a. långsiktighet och hållbarhet. kommun anser däremot att tidsperioden är snäv och menar att igångsättande och genomförande av nya arbetssätt och strukturer är tidskrävande. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck påtalar att statens styrning av insatser för att motverka mäns våld mot kvinnor behöver bli mer samordnad och tydlig. Liknande slutsatser har dragits av (SOU 2015:86), nationella samordnaren mot våld i nära relationer (SOU 2014:49) och (RiR 2015:13). Regeringen delar denna uppfattning. För att underlätta styrningen behövs en samlad strategi i form av ett ramverk med ett begränsat antal politiska målsättningarna och ett uppföljnings- system som ökar statens möjligheter att mäta effekterna av politikens genomförande. Direktiven till utredningen strategi för att nå målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra (dir. 2014:25) angav som syfte att öka effektiviteten, kvaliteten och långsiktigheten i insatserna på området. Ett par remissinstanser anser att en strategi bör omfatta hela jämställdhetspolitiken i stället för att endast avse delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Regeringen anser dock att en sådan strategi skulle bli alltför omfattande, svåröverskådlig och därtill för svår att tillämpa och följa upp. Utredningen identifierar grundläggande utmaningar i samhällets arbete mot mäns våld mot kvinnor. Ett antal av dessa utmaningar, t.ex. kunskap om våldets omfattning, samverkan mellan myndigheter, insatser för särskilt utsatta grupper samt utbildning och fortbildning för berörda yrkesverksamma, uppmärksammades även av kvinnovålds- kommission (SOU 1995:60) och jämställdhetspolitiska utredning (SOU 2005:66). Detta talar för ett behov av specifika mål- sättningar och långsiktighet i den nationella strategin. Regeringen delar utredningens bedömning att är en lämplig strategiperiod. Regeringens bedömning: Utvecklingen av verksamhet för att uppnå det jämställdhetspolitiska delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra bör ha fyra målsättningar. prioriterade frågor som är gemensamma för genomförande av samtliga målsättningar formuleras som utgångspunkter för strategin. Utgångspunkterna och målsättningarna ska genomsyra arbetet med att genomföra strategin samt ligga till grund för det uppföljningssystem med indikatorer som regeringen avser att ta fram. Utredningens förslag: Utredningen har som övergripande mål föreslagit det jämställdhetspolitiska delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra samt åtta målområden och 40 prioriterade delmål. Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att målen anger viktiga utvecklingsområden som ytterligare behöver konkretiseras för att ge tillräcklig vägledning. anser att flera av delmålen är alltför allmänt formulerade och kan bli svåra att mäta och följa upp samt att det i vissa delar är oklart vem som ska göra vad. bedömer att de föreslagna målområdena och indikatorerna saknar den nivå av konkretisering som krävs för att berörda aktörer ska kunna identifiera sig med dess olika delar och möjliggöra Flera remissinstanser ifrågasätter antalet målområden. instanser som har yttrat sig över det föreslagna målområdet Nationell styrning, organisering, samordning och uppföljning har huvudsakligen i anser t.ex. att styrning inte är ett målområde utan snarare ett medel för att nå strategins Utredningen har även, kopplat till det övergripande målet, föreslagit två särskilda mål för strategiperioden. Endast två remissinstanser har yttrat sig specifikt över dessa mål och båda anser att sådana särskilda mål för strategiperioden inte är nödvändiga. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att utredningen väl beskriver angelägna utvecklingsområden. med ett stort antal målnivåer och mål bidrar dock enligt regeringen inte till att underlätta överblick, styrning och uppföljning. bedömning bör utredningens första föreslagna målområde om nationell styrning, organisering, samordning och uppföljning inte formuleras som mål i strategin eftersom dessa företeelser närmast är att betrakta som förutsättningar, eller medel, för strategins genomförande. principer och prioriterade frågor som är gemensamma för de fyra målsättningarna ska i stället anges som utgångspunkter för strategin. Vidare anser regeringen att tre av de föreslagna målen kan föras samman med oförändrat innehåll i sak. Regeringen anser också att den föreslagna strukturen med ett antal delmål kopplade till varje mål ter sig alltför detaljerad och därtill svår att följa upp. utredningens förslag om en struktur med övergripande mål och ett antal målområden med tillhörande delmål anser regeringen att strategin ska ha fyra politiska målsättningar för hur arbetet bör utvecklas för att uppnå det jämställdhetspolitiska delmålet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra (se 5.2.4). De politiska målsättningarna och utgångspunkterna bör vara väg- ledande för såväl regeringens arbete som de myndigheter som regeringen bedömer är särskilt viktiga i arbetet att uppnå målsättningarna på nationell nivå. Till dessa myndigheter hör , , , Myndig- heten för delaktighet, Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, Även ett flertal av rättsväsendets vården och Brå, är särskilt viktiga för att uppnå strategins målsättningar genom de uppgifter dessa myndigheter har inom ramen för sina ordinarie Regeringen följer noga utvecklingen inom rättsväsendets myndigheter och kommer vid behov att vidta åtgärder för att bidra till att strategins målsättningar uppnås. kommer regeringen även att ge uppdrag som gäller genomförande, samordning och uppföljning av strategin till den nya jämställdhetsmyndighet som regeringen har för avsikt att inrätta (se avsnitt 5.3 Särskilda uppdrag att stödja genomförandet av strategin). För att svara mot vad regeringen uppfattar som intentionerna bakom utredningens förslag om delmål avser regeringen att ge ett antal myndig- heter i uppdrag att inom sina ansvarsområden identifiera utvecklings- behov och aktiviteter i förhållande till strategins målsättningar. med ett sådant uppdrag är bl.a. att ge ett fördjupat underlag till en samlad uppföljning av strategin och beslut om ytterligare åtgärder. liknar utvecklingsprogrammet Jämställdhetsintegrering i myndigheter (JiM), som omfattar 59 myndigheter och organisationen rådet (se avsnitt 2.6.2). Myndigheter och andra aktörer på regional och lokal nivå vars arbete vägleds av strategin kan, om det bedöms lämpligt, därutöver formulera egna delmål i förhållande till målsättningarna. Utredningen har för varje mål föreslagit ett antal indikatorer. Regeringen bedömer att förslagen i den delen behöver vidareutvecklas Nationella samordnaren mot våld i nära relationer föreslog i sitt slutbetänkande Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49) att frihet från våld ska vara ett nationellt mål för folkhälsopolitiken. Förslaget motiveras främst med den starka koppling som finns mellan att vara, eller ha varit, utsatt för våld och fysisk och psykisk ohälsa i ett Att införa ett mål om frihet från våld i den nationella folkhälsopolitiken skulle också innebära att våld i nära relationer upp- märksammas och åtgärdas tidigare i hela samhällets välfärdsarbete. beslutade om ett övergripande nationellt mål och elva målområden för folkhälsopolitiken. bakom att regeringen får bestämma de delmål som skulle gälla för arbetet (prop.2002/03:35, bet.2002/03:SoU07). Det finns starkt stöd i forsk- ningen om sambandet mellan våldsutsatthet och ohälsa. betänkandet Det handlar om jämlik hälsa (SOU 2016:55) från Kommissionen för jämlik hälsa (S2015:02) framgår bl.a. att utsatthet för sexuellt, fysiskt eller psykiskt våld kan bidra till ökad risk för olika former av psykisk och fysisk ohälsa, både på kort och på lång sikt. Riskbruk av alkohol är dubbelt så vanligt bland kvinnor och män som har Skr. 2016/17:10 varit utsatta för allvarligt sexuellt eller fysiskt våld som vuxen som bland dem som inte har varit utsatta. Kommissionen har i uppdrag att överväga i vilken mån den nuvarande sektorsövergripande strukturen för upp- följningen av det samlade folkhälsoarbetet är ändamålsenlig för regeringens mål om att sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation. Regeringen kommer i beredningen av kommissionens samlade förslag bl.a. att överväga ett folkhälsopolitiskt mål om frihet från våld. 5.2.2Strategins syfte och tillämpningsområde Regeringens bedömning: Strategin bör bidra till att uppnå regeringens jämställdhetspolitiska delmål att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Endast tre remissinstanser har yttrat sig över utredningens förslag till övergripande mål och samtliga är positiva. Därutöver har flera instanser betonat vikten av att strategin betraktas som en del av jämställdhetspolitiken. Många remissinstanser anser att strategin även bör omfatta våld i hbtq-relationer, pojkar och män som är utsatta för icke hedersrelaterat våld av närstående eller prostitution och människohandel för sexuella ändamål, t.ex. (Nationella sekretariatet för genusforskning), , och kommun. Flera instanser, bl.a. Brottsoffer- myndigheten, , i och , anser att strategin också bör omfatta kvinnor i prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Skälen för regeringens bedömning: Den nationella strategin ska bidra till att uppnå regeringens jämställdhetspolitiska delmål att mäns våld mot kvinnor ska upphöra och att kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Strategin är en del av jämställdhetspolitiken och mäns våld mot kvinnor är ett av de yttersta uttrycken för bristande jämställdhet mellan kvinnor och män. Enligt utredningens direktiv (dir. 2014:25) ska strategin omfatta mäns våld mot kvinnor i en nära relation och det våld som utövas mot kvinnor av bekanta eller helt okända män. Till utredningens uppdrag hörde också att uppmärksamma homosexuella, bisexuella och transpersoners utsatthet för våld i nära relationer. Utredningens förslag till strategi omfattar hedersrelaterat våld och förtryck oavsett om den som utövar denna form av våld och förtryck är man eller kvinna och oavsett kön på den som våldet och förtrycket riktas mot. Till skillnad från det jämställdhets- politiska delmålet omfattade utredningens förslag inte prostitution och människohandel för sexuella ändamål eller kommersialisering och exploatering av kvinnokroppen i reklam, medier och pornografi som syftar till att reproducera föreställningar om kvinnors underordning. Regeringens uppfattning är att strategin till innehållet fullt ut ska motsvara det jämställdhetspolitiska delmålet. område är därför alla former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld och hot om våld som riktas mot kvinnor och flickor, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck med skiftande uttryck såsom könsstympning och Strategin omfattar vidare prostitution och människo- handel för sexuella ändamål liksom kommersialisering och exploatering av kvinnokroppen i reklam, medier och pornografi i syfte att reproducera föreställningar om kvinnors underordning. I detta sammanhang är det bl.a. viktigt att uppmärksamma att kvinnor och flickor kan vara utsatta för människohandel som syftar till annan exploatering än för sexuella ändamål samt att våld och hot om våld kan förekomma i samband med varje form av människohandel. Regeringens jämställdhetspolitiska delmål och tillika strategins mål består av två led: Mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig Båda leden ska ses som olika aspekter av samma mål (jfr prop. 2005/06:155 Makt att forma samhället och sina egna liv – jämställdhets- politiken mot nya mål, s. 42). Strategin riktar sig mot våld som kvinnor och flickor utsätts för på grund av sitt kön. Den riktar sig också mot våld som kvinnor och flickor utsätts för i särskilt hög grad eller som generellt sett har särskilt svåra konsekvenser för kvinnor och flickor. Även män och pojkar kan vara utsatta för våld från närstående, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck, samt prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Omvänt kan kvinnor och flickor utsätta närstående för våld, exempelvis i hederssammanhang, och begå brott som rör prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Insatser för enskilda som är utsatta för våld, eller utsätter andra för våld, styrs av regelverk, t.ex. inom rättsväsendet samt vård och omsorg, som i grunden är könsneutrala. Sådant våld som huvudsakligen, men inte uteslutande, utövas av män mot kvinnor omfattas i sin helhet av den När det gäller våld från närstående inklusive heders- relaterat våld och förtryck, sexualbrott samt prostitution och människo- handel för sexuella ändamål syftar insatser inom strategin till att även motverka mäns och pojkars utsatthet för våld respektive kvinnors och flickors utövande av våld. Som framgår av avsnitt 2.4.1 Omfattningen av mäns våld mot kvinnor