prop · H4039 · 2016-09-15 00:00:00 — 19.direkt leverantör: den som direkt tillhandahållit en överträdare varor eller tjänster som varit föremål för en överträdelse, och 20.indirekt leverantör: den som till en direkt eller tidigare leverantör tillhan- dahållit varor eller tjänster som varit föremål för en överträdelse, eller varor eller tjänster som ingår i eller använts vid framställningen av sådana varor eller tjänster. Paragrafen innehåller definitioner som är av betydelse för tillämpningen av lagen. Med vissa språkliga justeringar motsvarar punkt 1–18 artikel 2 i direktivet. Med undantag för punkt 1 avviker inte definitionerna från direktivets definitioner. Genom uttrycket överträdelse i punkt 1 avgränsas lagens tillämpningsområde till överträdelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete och missbruk av dominerande ställning i artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget, 2 kap. 1 och 7 §§ konkurrenslagen (2008:579) och bestämmelser i annan nationell konkurrensrätt som tillämpas parallellt med förbuden i EUF-fördraget enligt artikel 3.1 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. Det innebär att en överträdelse av annan nationell konkurrensrätt, där unionens konkurrensrätt inte tillämpats parallellt, inte omfattas av lagen. En förutsättning för att tillämpa förbudsreglerna i fördraget är att handeln mellan medlemsstater kan påverkas, se vidare avsnitt 4.2. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 6.3. I fråga om uttrycket kartell i punkt 8 ges i artikel 2.14 i direktivet exempel på olika beteenden som kännetecknar en kartell. Där anges fastställande av eller samordning av inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor, även med anknytning till immateriella rättigheter, tilldelning av produktions- eller försäljningskvoter, uppdelning av marknader och kundkretsar, inklusive uppgjorda anbud, import- eller exportrestriktioner eller konkurrensbegränsande åtgärder mot andra konkurrenter. Dessa exempel är utgångspunkter för tolkningen av definitionen. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 6.5.4. 2016/17:9 Uttrycket eftergiftsprogram i punkt 9 avser hemliga karteller. Med hemlig kartell menas en kartell som konkurrensmyndigheten inte har tillräckligt underlag för att ingripa mot innan ett företag som deltar i kartellen avslöjar den för myndigheten (jfr 3 kap. 12 § första stycket konkurrenslagen). Vid sidan om uttrycket överpris definieras i punkt 14 även uttrycket underpris. Definitionen är densamma för båda dessa uttryck, nämligen skillnaden mellan det pris som faktiskt har betalats och det pris som skulle ha varit om en överträdelse inte hade skett. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 6.5.5. Uttrycket tvistlösning i godo i punkt 15 behandlas i avsnitt 6.4.3. Punkterna 19 och 20 om direkta och indirekta leverantörer saknar mot- svarighet i direktivet. Definitionerna är utformade med punkterna 17 och 18 som förebild. Övervägandena i denna del finns i avsnitt 6.4.2. 1 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör sig skyldig till en överträdelse, ska ersätta den skada som uppkommer genom överträdelsen. I paragrafen anges de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att skadestånd ska utgå till följd av en överträdelse. Bestämmelserna har utformats med 3 kap. 25 § första stycket konkurrenslagen (2008:579) som förebild och ska tolkas i ljuset av dess tillämpning. Kravet på uppsåt eller oaktsamhet ska tillämpas på ett sätt som inte gör det praktiskt omöjligt eller överdrivet svårt att utöva den rätt till full ersättning för den skada som orsakats av en överträdelse (jfr artikel 4 i direktivet). Uttrycket överträdelse definieras i 1 kap. 2 § 1. Genom paragrafen genomförs artiklarna 3.1, 12.1 och 12.4 i direktivet. 2 § Om två eller flera är ersättningsskyldiga för en skada, svarar de solidariskt för skadan om inte ansvaret är begränsat enligt någon av 3–5 §§. Av bestämmelsen följer att vart och ett av de företag eller samman- slutningar av företag som gör sig skyldiga till en överträdelse på det sätt som anges i 1 § är skyldiga att ersätta den skadelidande fullt ut, dvs. företagen är solidariskt ansvariga för den skada som uppkommit. som lidit skada kan alltså kräva ersättning från vilken som helst av över- trädarna till dess full ersättning erhålls. Ett exempel på en överträdelse som begåtts tillsammans med andra företag är en kartell (se definitionen i 1 kap. 2 § 8). I 3–5 §§ föreskrivs vissa begränsningar i det solidariska Genom paragrafen genomförs artikel 11.1 i direktivet. finns i avsnitt 6.4.2. 3 § För ett litet eller medelstort företag enligt kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag, omfattar det solidariska ansvaret endast skador som uppkommit hos företagets direkta eller indirekta köpare eller leverantörer om 1.företagets marknadsandel har understigit under överträdelsen, och 2.en tillämpning av 2 § oåterkalleligen skulle äventyra företagets ekonomiska bärkraft och medföra att dess tillgångar förlorade allt värde. Första stycket gäller inte om 1.företaget har förmått ett annat företag att medverka i överträdelsen, 2.företaget har haft en ledande roll i överträdelsen, 3.företaget har gjort sig skyldigt till en överträdelse enligt ett slutligt överträdelseavgörande, eller 4.den skadelidande inte kan få full ersättning från någon annan överträdare. Paragrafens första stycke innehåller begränsningar i det solidariska ansvaret enligt 2 § för företag som omfattas av kommissionens rekommendation 203/361/EG, s.k. små och medelstora företag. Sådana svarar endast gentemot sina direkta eller indirekta köpare eller leverantörer om de förutsättningar som anges i punkt 1 och 2 är uppfyllda. För begränsningarna gäller enligt första punkten att företagets marknadsandel under överträdelsen ska ha understigit . Här är det konkurrensen på den marknad som är relevant i det enskilda fallet som ska bedömas. Som stöd vid bedömningen kan kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning (EGT C 372, 9.12.1997, s. 5) tjäna som utgångspunkt. Ytterligare en förutsättning som gäller för paragrafens tillämplighet anges i andra punkten. Bestämmelsen innebär att det solidariska ansvaret inte kan göras gällande om det oåterkalleligen skulle äventyra företagets ekonomiska bärkraft och medföra att dess tillgångar förlorade allt värde. kan avse en vidare krets än den fysiska eller juridiska person som är svarande i skadeståndsmålet, se artikel 1 i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG. Enligt andra stycket är begränsningen i det solidariska ansvaret i första stycket inte tillämplig om företaget har förmått ett annat företag att medverka i överträdelsen, om företaget har haft en ledande roll i överträdelsen eller om företaget enligt ett slutligt överträdelseavgörande tidigare gjort sig skyldigt till en överträdelse. Första och andra punkten har sin motsvarighet i 3 kap. 9 § konkurrenslagen. Tredje punkten överensstämmer i sak med 3 kap. 11 § 1 konkurrenslagen och bör tolkas på motsvarande sätt. I den fjärde punkten, som utformats enligt synpunkter från Lagrådet, föreskrivs att begränsningen inte heller är tillämplig om den skadelidande inte kan få full ersättning från någon annan överträdare. Uttrycken överträdelse, direkt och indirekt köpare respektive leverantör definieras i 1 kap. 2 § 1 och 17–20. Genom paragrafen genomförs artikel 11.2 och 11.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.2. 4 § För ett företag som har beviljats sanktionsavgiftsbefrielse omfattar det solidariska ansvaret endast skador som uppkommit hos 1.företagets direkta eller indirekta köpare eller leverantörer, och 2.andra skadelidande, om skadan inte kan ersättas av någon annan överträdare. 2016/17:9 I paragrafen föreskrivs en begränsning i det solidariska ansvaret i 2 § för ett företag som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse, dvs. ett företag som deltagit i en hemlig kartell och som befriats från sanktionsavgift (jfr 1 kap. 2 § 9 och 13). Bestämmelser om sanktionsavgiftsbefrielse finns i 3 kap. 12 § konkurrenslagen (eftergift). Sanktionsavgiftsbefrielse kan även beviljas av nationella konkurrensmyndigheter i andra medlemsstater och av kommissionen. Enligt första punkten omfattar ansvaret endast skador som uppkommit hos företagets direkta eller indirekta köpare eller leverantörer. Ansvaret för skador som uppkommit hos en leverantör aktualiseras vid s.k. inköpskarteller. Av andra punkten framgår att ansvaret även omfattar andra skadelidande parter, men då endast om skadan inte kan ersättas av någon annan överträdare. Denna bestämmelse är ett uttryck för direktivets övergripande syfte, nämligen att den som drabbats av en överträdelse av konkurrensrätten har rätt till full ersättning för den skada som lidits. Den skadelidande har att visa att skadan inte kan ersättas från någon annan överträdare. Kraven får inte ställas så högt att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt för skadelidande att utöva sin rätt till skadestånd (jfr artikel 4). Uttrycken överträdare, skadelidande, företag som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse, direkt och indirekt köpare respektive leverantör definieras i 1 kap. 2 § 2, 4, 13 och 17–20. Genom paragrafen genomförs artikel 11.4 första stycket i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.2. 5 § Ett företag som har träffat en uppgörelse i godo med en skadelidande är solidariskt ansvarigt gentemot denne endast om 1.skadan inte kan ersättas av någon annan överträdare, och 2.något annat inte avtalats. Paragrafen innehåller en begränsning i det solidariska ansvaret för ett företag som träffat en uppgörelse i godo med en skadelidande. Genom begränsningen svarar inte företaget för ersättningsanspråk som den skadelidande kan ha mot andra företag som deltagit i överträdelsen. Uppgörelsen i godo släcker alltså ut den skadelidandes möjligheter att med åberopande om solidariskt ansvar vända sig mot företaget för att få resterande del av sin skada ersatt. Ansvarsbegränsningen gäller inte utan undantag. Av första punkten följer att om skadan inte kan ersättas av någon annan överträdare, får den skadelidande rikta sina återstående anspråk mot företaget trots att en uppgörelse i godo träffats. Detta gäller dock enligt andra punkten inte om parterna har avtalat något annat. Bestämmelsen i första punkten är med andra ord dispositiv. Med uppgörelse i godo avses tvistlösning som sker utanför domstol. Paragrafen är alltså inte tillämplig i det fall en förlikning skett inom ramen för ett domstolsförfarande. Uttrycken överträdare och uppgörelse i godo definieras i 1 kap. 2 § 2 och 16. Genom paragrafen genomförs artikel 19.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.2. 6 § Rätten till ersättning faller bort, om talan inte väcks från det att överträdelsen upphört och den skadelidande fått kännedom om eller skäligen kan antas ha fått kännedom om 1.beteendet och att det utgjorde en överträdelse, 2.att överträdelsen orsakat denne skada, och I paragrafen föreskrivs en femårig preskriptionsfrist för att väcka talan om ersättning. Fristen börjar löpa först sedan överträdelsen upphört och den skadelidande fått kännedom om eller skäligen kan antas ha fått kännedom om de omständigheter som sedan anges i paragrafen. Bestämmelserna innebär att om den skadelidande exempelvis fått kännedom om beteendet och att det utgjorde en överträdelse, att överträdelsen orsakat denne skada och överträdarens identitet först efter det att överträdelsen upphörde, faller rätten till ersättning bort om inte talan väcks räknat från den tidpunkt då överträdelsen upphörde. Med formuleringen ”skäligen kan antas ha fått kännedom om” markeras att de ytterligare krav som ställs för att preskriptionsfristen ska börja löpa är låga. Uttrycket skadelidande definieras i 1 kap. 2 § 4. Genom paragrafen genomförs artikel 10.1–10.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.3. 7 § Fristen enligt 6 § avbryts om en konkurrensmyndighet vidtar åtgärder i fråga om den överträdelse som anspråket avser. En ny frist löper från det finns ett slutligt överträdelseavgörande eller när myndigheten avslutat sitt förfarande på något annat sätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om preskriptionsavbrott. Av första meningen följer att den femåriga preskriptionsfristen enligt 6 § avbryts om en konkurrensmyndighet vidtar åtgärder i fråga om den överträdelse av konkurrensrätten som skadeståndsanspråket avser. Det betyder att myndigheten ska vidta åtgärderna i syfte att i ett senare skede kunna ingripa mot den aktuella överträdelsen. Ett åläggande enligt 5 kap. 1 § konkurrenslagen är ett exempel på en preskriptionsavbrytande åtgärd, men det kan också vara fråga om en åtgärd som vidtas av en annan nationell konkurrensmyndighet eller av kommissionen. I andra meningen anges när fristen börjar löpa på nytt efter ett preskriptionsavbrott. Här föreskrivs att den nya fristen löper från det finns ett slutligt överträdelseavgörande eller myndigheten avslutat sitt förfarande på något annat sätt, t.ex. genom att inte ingripa mot överträdelsen (jfr artikel 5 andra stycket i förordning [EG] nr 1/2003). Uttrycken överträdelse, konkurrensmyndighet och slutligt överträdelseavgörande definieras i 1 kap. 2 § 1, 4 och 6. Genom paragrafen genomförs artikel 10.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.3. 8 § För parter som deltar i en tvistlösning i godo upphör fristen enligt 6 § att löpa tvistlösningen pågår. Paragrafen har utformats enligt synpunkter från Lagrådet. Av paragrafen följer att preskriptionsfristen enligt 6 § upphör att löpa 2016/17:9 tvistlösning utom rätta pågår. En tvistlösning i godo kan inledas och avslutas på olika sätt. Det är den skadelidande som har att säkra bevisning om att fristen har upphört att löpa. Uttrycket tvistlösning i godo definieras i 1 kap. 2 § 15. Genom paragrafen genomförs artikel 18.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.3. 1 § Ersättning för skada enligt 2 kap. 1 § omfattar faktisk skada och utebliven vinst. Ränta på ersättningen tas ut från den dag skadan uppkom till den dag betalning sker. Räntan beräknas enligt 5 § räntelagen (1975:635). Om ansökan om betalningsföreläggande eller stämning i mål om utgivande av betalning delges, beräknas räntan enligt 6 § räntelagen för delgivningen. I paragrafen regleras vilken ersättning som ska betalas enligt 2 kap. 1 §. Bestämmelserna syftar till att försätta den skadelidande i samma ställning som om någon överträdelse inte hade skett. Av första stycket framgår att ersättningen omfattar faktisk skada och utebliven vinst. I fråga om dessa ersättningsposter är någon ändring i gällande rätt inte avsedd. Andra stycket innehåller bestämmelser om ränteberäkning. Ränta tas ut från den dag skadan eller den uteblivna vinsten uppkom till dess betalning sker och beräknas enligt 5 § räntelagen (1975:635), dvs. vid var tid gällande referensränta med tillägg av . För det fall den skadelidande parten vidtar rättsliga åtgärder utgår ränta enligt 6 §, dvs. vid var tid gällande referensränta med tillägg av . I sistnämnda fall utgår ränta enligt 5 § till dess delgivning sker. Därefter utgår ränta enligt 6 §. Genom paragrafen genomförs artikel 3.2 och 3.3, artikel 12.2 och 12.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.1. 2 § När ett anspråk på ersättning för faktisk skada omfattar ett överpris ska, om svaranden visar det, ersättningen minskas med ett belopp som motsvarar det överpris som den skadelidande övervältrat på sina köpare. Motsvarande gäller i fråga om ett underpris som den skadelidande övervältrat på sina leverantörer. Paragrafen innehåller bestämmelser som är tillämpliga när ersättning för faktisk skada ska bestämmas. Bestämmelserna tillämpas när överträdelsen gett upphov till överpris eller ett underpris, dvs. skillnaden mellan det pris som faktiskt har betalats och det pris som skulle ha gällt om överträdelsen inte hade skett. När det finns en sådan prisskillnad kan den helt eller delvis antingen bäras av den skadelidande själv eller övervältras på dennes avtalsparter. Av paragrafen följer att ersättningen ska minskas med ett belopp som motsvarar den prisskillnad som käranden övervältrat. Svaranden har bevisbördan för att en övervältring skett. Uttrycken skadelidande, överpris och underpris definieras i 1 kap. 2 § 3 och 14. Genom paragrafen genomförs artikel 13 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.2. 3 § När ersättningen bestäms ska en uppgörelse i godo med en annan överträ- Prop. 2016/17:9 dare beaktas. Ersättningen ska minskas med den överträdarens andel av den skada som uppgörelsen avser. Andelen ska bestämmas med hänsyn till överträdarnas relativa ansvar för den skada som överträdelsen orsakat. Bestämmelserna i paragrafen är tillämpliga när den skadelidande delvis fått sin skada ersatt genom en uppgörelse i godo med en överträdare och sedan ska få sina återstående anspråk ersatta av någon annan överträdare. Vid sådant förhållande ska enligt andra meningen ersättningen minskas med den andel av skadan som uppgörelsen avser. I tredje meningen regleras hur överträdarens andel av skadan ska bestämmas. Andelen ska bestämmas med hänsyn till överträdarnas relativa ansvar för den skada som överträdelsen orsakat. Här avses hela den skada som överträdelsen orsakat. Överträdarnas omsättning, marknadsandel och roll i överträdelsen är kriterier som ska beaktas när andelen bestäms (jfr skäl 37 i direktivet). Med marknadsandel avses andelen på den för överträdelsen relevanta marknaden, se vidare kommentaren till 2 kap. 3 §. Uttrycken överträdelse, överträdare och uppgörelse i godo definieras i 1 kap. 2 § 1, 2 och 16. Genom paragrafen genomförs artikel 19.1 i direktivet. Övervägandena avseende första och andra meningen finns i avsnitt 6.5.3 och tredje meningen i avsnitt 6.6.1. 4 § Vid en överträdelse som utgörs av en kartell ska en skada anses ha inträffat, om inte något annat visas. Av paragrafen följer att skada presumeras ha inträffat vid en överträdelse som utgörs av en kartell, men att överträdaren har rätt att motbevisa presumtionen. Presumtionen avser det förhållandet att en skada inträffat, dvs. att det finns ett orsakssamband mellan överträdelsen och skadan, inte att skadan ska presumeras vara av en viss omfattning. Presumtionsregeln är generellt tillämplig oavsett om den skadelidande är direkt eller indirekt köpare eller står i något annat förhållande till överträdaren. Uttrycken överträdelse och kartell definieras i 1 kap. 2 § 1 och 8. Ge- nom paragrafen genomförs artikel 17.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.4. Överpris som övervältrats på en indirekt köpare 5 § När ersättningen till en indirekt köpare bestäms ska, om inte något annat visas, ett överpris anses ha övervältrats på den indirekta köparen om överträdelsen har lett till ett överpris för den direkta köparen. Bestämmelserna i paragrafen har betydelse för att fastställa ersättning för en skada som uppkommit i köparledet. Paragrafen är således tillämplig i ett mål där talan väckts av en indirekt köpare. En förutsättning för att en övervältring ska anses föreligga är att överträdelsen har lett till ett överpris för den direkta köparen. Om käranden visar att överträdelsen har lett till ett överpris, presumeras att överpriset Det ligger sedan på käranden att visa hur stor hans eller 2016/17:9 hennes skada varit. I 35 kap. 5 § finns bestämmelser som kan vara tillämpliga när ersättningen ska fastställas. Uttrycken överpris respektive direkt och indirekt köpare definieras i 1 kap. 2 § 14, 17 och 18. Genom paragrafen genomförs artikel 14.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.5. Underpris som övervältrats på en indirekt leverantör 6 § När ersättningen till en indirekt leverantör bestäms ska, om inte något annat visas, ett underpris anses ha övervältrats på den indirekta leverantören om överträdelsen har lett till ett underpris för den direkta leverantören. Bestämmelserna i paragrafen har betydelse när ersättning för en skada som uppkommit i leverantörsledet ska fastställas. Paragrafen är således tillämplig när ersättningens storlek ska bestämmas i ett mål där talan väckts av en indirekt leverantör. För tillämpning av paragrafen kan ledning hämtas från kommentaren till 5 §. Uttrycket underpris definieras i 1 kap. 2 § 14. Genom paragrafen genomförs artikel 12.4 i fråga om artikel 14.2 i direktivet. 1 § Den som enligt 2 kap. 2 § har betalat mer än sin andel av skadan har rätt att få ersättning av en annan överträdare med ett belopp som högst får uppgå till den överträdarens andel av skadan, med de begränsningar som föreskrivs i 2 och 3 §§. En överträdares andel av skadan ska bestämmas med hänsyn till överträdarnas relativa ansvar för den skada som överträdelsen orsakat. Paragrafen innehåller bestämmelser om regressrätt. Bestämmelserna är tillämpliga när flera överträtt konkurrensrätten tillsammans, t.ex. i en kartell, och där en av överträdarna helt eller delvis har svarat för andra överträdares ersättningsskyldighet till följd av det solidariska ansvaret enligt 2 kap. 2 §. Bestämmelsen i första stycket innebär att den överträdare som lämnat ersättning till följd av det solidariska ansvaret har rätt att i sin tur få ersättning för det som betalats. Rätten till ersättning omfattar ett belopp som högst får uppgå till den andra överträdarens andel av skadan. Andelen av skadan utgör alltså ett tak för överträdarens ersättningsskyldighet. Med ordet högst markeras att en skada som överträdaren ersatt genom en uppgörelse i godo eller en lagakraftvunnen dom ska beaktas. Regressrätten får utövas med de begränsningar som anges i 2 och 3 §§. I andra stycket regleras hur en överträdares andel av skadan ska bestämmas, se vidare kommentaren till 3 kap. 2 § tredje meningen. Uttrycken överträdelse och överträdare definieras i 1 kap. 2 § 1 och 2. Genom paragrafen genomförs artikel 11.5 första meningen och artikel 19.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1. 2 § Rätten till ersättning från ett företag som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse är begränsad till ett belopp som högst får uppgå till den skada företaget orsakat sina direkta eller indirekta köpare eller leverantörer. Första stycket tillämpas inte i fråga om ersättning för en skada som har orsakats andra skadelidande än överträdarnas direkta eller indirekta köpare eller leverantörer. Paragrafen innehåller bestämmelser om begränsningar i regressrätten gentemot ett företag som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse. Av första stycket följer att rätten till ersättning enligt 1 § är begränsad till ett belopp som högst får uppgå till den skada företaget orsakat sina direkta eller indirekta köpare eller leverantörer. Företagets ansvar kan dock inte bli större än dess andel av skadan enligt 1 §. Begränsningen i första stycket gäller enligt andra stycket inte ersättning för skador som orsakats andra skadelidande än överträdarnas direkta eller indirekta köpare eller leverantörer, t.ex. konkurrerande företag som drabbats av överträdelsen. Företaget som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse svarar i sådana fall enligt 1 §, dvs. med ett belopp som uppgår till företagets andel av den skada som orsakats dem som inte tillhör köpar- eller leverantörsledet. som beviljats sanktionsavgiftsbefrielse, direkt och indirekt köpare respektive leverantör definieras i 1 kap. 2 § 13 och 17– 20. Genom paragrafen genomförs artikel 11.5 andra meningen och 11.6 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.2. 3 § Rätten till ersättning från en överträdare som träffat en uppgörelse i godo med en skadelidande är begränsad till att omfatta ersättning som lämnats till någon annan skadelidande. Paragrafen innehåller en bestämmelse om begränsning i regressrätten gentemot en överträdare som gjort upp i godo med en skadelidande.