prop · H303160 · 2016-04-12 00:00:00 — Remissinstanserna: Kemikalieinspektionen anser att det kan ifrågasät- tas om en felaktig märkning i relation till biocidprodukter som godkänts enligt äldre rätt sanktioneras genom den föreslagna bestämmelsen efter- som artikel 69 i EU:s biocidförordning har en utformning som inte med tydlighet tar sikte på produkter som tillhandahålls enligt äldre rätt. styrelsen i anser att det bör anges hur produkterna ska mär- Skälen för regeringens förslag och bedömning Till skillnad från straffbestämmelsen om försvårande av miljökontroll handlar bestämmelserna om bristfällig miljöinformation i 29 kap. 6 § om uppgiftsskyldighet gentemot andra än myndigheter och rör enbart kemiska produkter, biotekniska organismer och varor. fen innehåller bl.a. straffbestämmelser kopplade till märkningskrav som finns i olika EU-förordningar. Regler om märkning av biocidprodukter finns i artikel 69.1 första stycket och artikel 69.2 i EU:s biocidförordning. Innehavaren av ett produktgod- kännande ska se till att produkten är klassificerad, märkt och förpackad i enlighet med den godkända sammanfattningen av biocidproduktens egenskaper samt kraven i CLP-förordningen (artikel 69.1). av bestämmelserna i är straffsanktionerade genom 29 kap. 6 § första stycket 6 . Krav på ytterligare information som ska anges på etiketten finns i artikel 69.2 i EU:s biocidförordning. det ska bl.a. se till att etiketten innehåller uppgift om ingående verksam- ma ämnen och nanomaterial, de användningsområden som produkten är godkänd för samt appliceringsfrekvens och dosering. mation som ska lämnas på etiketten enligt artikel 69.2 får användaren den information som behövs för att kunna hantera biocidprodukten på ett Förutom bruksanvisning och användningsområden ska etiket- ten bl.a. innehålla information om den tid som ska förflyta mellan be- handling och tillträde för människor och djur till det område där produkten har använts, vilka åtgärder som ska vidtas vid felaktig användning samt information om särskilda faror för miljön. Det är därför mycket viktigt att märkningen av biocidprodukter är korrekt. Mot denna bakgrund är överträdelser av EU-förordningens krav på märkning så allvarliga att de bör vara förenade med straffansvar enligt 29 kap. 6 § . Kemikalieinspektionen anser att det kan ifrågasättas om en felaktig märkning i relation till biocidprodukter som godkänts enligt äldre rätt sanktioneras genom denna bestämmelse eftersom artikel 69 i EU:s biocidförordning har en utformning som inte med tydlighet tar sikte på produkter som tillhandahålls enligt äldre rätt. Artikel 92.2 i EU:s biocidförordning innehåller emellertid en övergångsbestämmelse som innebär att biocidprodukter som har godkänts enligt biociddirektivet ska anses vara godkända enligt artikel 17 i förordningen. Detta bör anses medföra att de bestämmelser i som gäller för innehavaren av produktgodkännanden, t.ex. artikel 69, även gäller för biocidprodukter som har godkänts enligt det tidigare gällande direktivet. När det gäller märkning av biocidprodukter som har godkänts enligt nationella regler bör dock i stället straffbestämmelsen i 29 kap. 6 § 1 c vara tillämplig eftersom det är fråga om produktinformation som krävs i föreskrifter som regeringen har meddelat. Felaktig märkning av biocidprodukter som har godkänts enligt förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel omfattas således av straffbestämmelsen i 6 § 1 c. För att felaktig märkning av biocidprodukter som har godkänts enligt äldre regler ska omfattas av den straffbestämmelsen behöver äldre godkännanden anses som godkännanden som har meddelats enligt förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel. Det problemet löses lämpligen på förordningsnivå. i anser att det bör anges hur produkterna ska märkas. Regeringen anser dock att några ytterligare bestämmelser om hur biocidprodukter ska märkas inte är möjliga att införa med hänsyn till att märkningen regleras i EU:s biocidförordning. EU:s biocidförordning innehåller krav på utformningen av reklam för biocidprodukter (artikel 72.1 och 72.3). Reglerna innebär bl.a. att all reklam för biocidprodukter ska innehålla en uppmaning om att läsa etiketten och produktinformation före användning och att använda produkten på ett säkert sätt. Reklamen får inte hänvisa till produkten på ett sätt som är vilseledande med hänsyn till produktens risker för människors hälsa eller miljön eller dess effektivitet. Kraven har stora likheter med de regler om reklam som finns i artikel 66 i EU:s växtskyddsmedelsförordning. De reklambestämmelserna omfattas av straffansvar enligt 29 kap. 6 § första stycket 7 c . Syftet med bestämmelserna om utformning av reklam i EU:s biocidförordning är i förlängningen att skydda människors hälsa och miljön från risken att komma till skada. Även biocidprodukter som är produktgodkända kan vara farliga för människors hälsa och miljön. Det är därför viktigt att reklam för biocidprodukter inte vilseleder användaren i detta avseende. Om en biocidprodukt används på fel sätt, riskerar den att or- saka skador både på den som använder produkten och på miljön i övrigt. Överträdelser bör därför vara förenade med straffansvar. Detta ligger också i linje med den kriminalisering som gäller för överträdelser av bestämmelserna om reklam i EU:s växtskyddsmedelsförordning. En straffbestämmelse som omfattar överträdelser av kraven i artikel 72 bör därför införas genom en särskild punkt i 29 kap. 6 § . Frågan om reklam föranleder överväganden i förhållande till tryckfrihetsförordningens bestämmelser och det kan i sammanhanget konstateras att det inte finns något hinder mot att i vanlig lag reglera frågor om reklam till skydd för människors hälsa eller miljön. Sådana bestämmelser finns t.ex. i den nuvarande lydelsen av 14 kap. . Det framgår av 1 kap. 9 § 3 tryckfrihetsförordningen att, utan hinder av förordningen, gäller vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons som meddelats till skydd för människors hälsa eller miljön enligt förpliktelse som följer av anslutningen till Europeiska gemenskapen. Med förbud anses inte endast totalförbud utan också villkor för annonsering eller andra begränsningar i rätten att annonsera (prop. 1973:123 s. 47 och prop. 1993/94:114 s. 33). Inte heller yttrandefrihetsgrundlagen innebär något hinder mot reglering av reklam i vanlig lag (1 kap. 12 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen). Märkning av behandlade varor Behandlade varor ska, om varan säljs med ett påstående om att varan har en biocideffekt alternativt om det krävs i beslutet om godkännande av det verksamma ämnet, vara märkta. Märkningen ska bl.a. innehålla information om att varan har behandlats med en biocidprodukt och namnet på de verksamma ämnen som har använts (artikel 58.3 i EU:s biocidförordning). ska även märkas med användningsinstruktioner om det är nödvändigt för att skydda hälsa eller miljö. Av samma skäl som anförts i fråga om märkning av biocidprodukter bör brott mot märkningsskyldigheten när det gäller behandlade varor omfattas av straffansvar. En straffbestämmelse som omfattar överträdelser av kraven på märkning i artikel 58.3 bör därför införas genom en särskild punkt i 29 kap. 6 § första stycket . Tillhandahållande av information om biocidprodukter i varor Utöver den märkning som en biocidbehandlad vara ska vara försedd med enligt artikel 58.3 i EU:s biocidförordning har konsumenter rätt att begära information om biocidbehandlingen av den behandlade varan (artikel 58.5). Leverantören av varan ska tillhandahålla sådan information från det att konsumenten framställde sin begäran. Det framgår inte av förordningen vilken information om biocidbehandlingen som leverantören är skyldig att lämna. En biocidbehandlad vara kan påverka människors hälsa och miljön och det är nödvändigt att ha kunskaper om hur den ska användas på ett säkert sätt. För att kunna använda varan på ett säkert sätt behöver konsumenterna information om att varan är biocidbehandlad, vilka ämnen varan har behandlats med och vilka försiktighetsmått som bör vidtas vid användningen. Den informationen ska konsumenterna få genom märkningen. Konsumenten kan enligt artikel 58.5 därutöver be- gära ytterligare information från leverantören om biocidbehandlingen av Prop. 2015/16:160 varan. Mot bakgrund av att konsumenten genom märkningen ska få den viktiga informationen om hur varan ska användas på ett säkert sätt bedöms straffvärdet av att inte lämna sådan information som avses i artikel 58.5 inte vara så högt att en kriminalisering är motiverad. I Reachförordningen finns en skyldighet för leverantörer att på en konsuments begäran lämna information om innehållet av vissa farliga ämnen i varor (artikel 33). Överträdelser av den bestämmelsen är straffsanktionerade i 29 kap. 6 § första stycket 4 c . Till skillnad från vad som gäller enligt EU:s biocidförordning innehåller emellertid inte Reachförordningen någon skyldighet för leverantörerna att märka varorna med information om ingående ämnen eller relevanta försiktighetsåtgärder. Konsumenter kan bara få sådan informationen genom att aktivt begära den enligt artikel 33. Av den anledningen har en underlåtelse att lämna information enligt artikel 33 i Reachförordningen ett högre straffvärde än underlåtelse att lämna information enligt artikel 58.5 i EU:s biocidförordning. Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet till- handahåller eller använder en biocidprodukt som är godkänd i ett annat land i EU men inte i utan att biocidprodukten omfattas av sådant parallellhandelstillstånd som avses i artikel 53 i EU:s biocid- förordning döms till böter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om parallellhandels- tillstånd i EU:s biocidförordning innebär att den som släpper ut eller an- vänder en biocidprodukt som har beviljats ett parallellhandelstillstånd i enlighet med artikel 53 inte behöver ett produktgodkännande. I artikel 53 anges att en biocidprodukt som har godkänts i en medlems- stat (ursprungsmedlemsstaten) får tillhandahållas på marknaden i en an- nan medlemsstat (införselmedlemsstaten) utan produktgodkännande om ett parallellhandelstillstånd har beviljats. En ansökan om parallellhan- delstillstånd görs hos den behöriga myndigheten i införselmedlemsstaten. Enligt artikel 53 ska ett parallellhandelstillstånd beviljas om den behöriga myndigheten i införselmedlemsstaten kan fastställa att biocidprodukten till sin sammansättning är identisk med en biocidprodukt som redan har godkänts i införselmedlemsstaten (referensprodukten). Ett parallellhandelstillstånd avser en biocidprodukt som har godkänts i en annan medlemsstat och som är identisk med en biocidprodukt som redan är godkänd i införselmedlemsstaten. Eftersom en identisk produkt har riskbedömts är en överträdelse av tillståndskravet inte lika allvarligt som en överträdelse av kravet på produktgodkännande. Det är dock vik- tigt att den behöriga myndigheten i , Kemikalieinspektionen, ges möjlighet att kontrollera att parallellprodukten överensstämmer med refe- rensprodukten samt säkerställa att samma villkor gäller för parallellpro- som för referensprodukten. Det är därför viktigt att kravet på 2015/16:160 parallellhandelstillstånd följs och brott mot tillståndsplikten bör sanktioneras. Straffvärdet är dock inte högre än att man kan överväga en miljösanktionsavgift. För att fastställa om en överträdelse har ägt rum måste det dock prövas om parallellprodukten i sin sammansättning är identisk med en redan godkänd produkt. En sådan bedömning kan vara tidskrävande och svår att göra. Systemet med miljösanktionsavgifter är avsett att vara ett snabbt, tydligt, enkelt och schabloniserat förfarande för att sanktionera överträdelser. Eftersom det inte enkelt kan konstateras om en överträdelse av reglerna om parallellhandelstillstånd har skett bör ett brott mot artikel 53 medföra en straffsanktion. Straffet för en sådan överträdelse kan dock begränsas till böter. Kravet på parallellhandelstillstånd gäller enligt artikel 53 både för tillhandahållande och för användning av parallellprodukten i införselmedlemsstaten. Vid en bedömning av vad som kan betraktas som oaktsamt vid användning av en biocidprodukt som saknar parallellhandelstillstånd måste hänsyn tas till om den som använt biocidprodukten på grund av omständigheterna har haft anledning att misstänka att ett sådant tillstånd saknades, t.ex. om användaren i samband med inköp av produkten haft skäl att vara särskilt vaksam. Om biocidprodukter säljs på platser där sådan försäljning normalt inte förekommer eller om produkterna inte är märkta på svenska bör det ställas högre krav på användaren att undersöka om det finns ett godkännande eller ett parallellhandelstillstånd. Det bör också ställas högre krav på noggrannhet i detta avseende om det är fråga om yrkesmässig eller storskalig användning. Vissa överträdelser som faller inom ramen för den nu föreslagna straffbestämmelsen kan antas omfattas av bestämmelserna i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. För ansvar enligt lagen om straff för smuggling krävs dock grov oaktsamhet medan det för ansvar enligt den föreslagna bestämmelsen i endast krävs oaktsamhet av normalgraden. Det straffbara området är således större enligt . 10Straffbestämmelser för överträdelser av EU:s förordning om fluorerade växthusgaser Regeringens bedömning: Överträdelser av EU:s förordning om fluorerade växthusgaser bör vara kriminaliserade i samma utsträckning som överträdelser av den tidigare gällande förordningen (EG) nr 842/2006. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 25 i EU:s förordning om fluorerade växthusgaser ska medlemsstaterna anta bestämmelser om de sanktioner som ska tillämpas vid överträdelser av förordningen. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande I 29 kap. 3 § andra stycket 6–8 och 6 § första stycket 4 Prop. 2015/16:160 finns bestämmelser som kriminaliserar överträdelser av den tidigare gäll- ande EU-förordningen om fluorerade växthusgaser, förordning (EG) nr 842/2006. Överträdelser av den nya EU-förordningen om fluorerade växthusgaser bör sanktioneras på samma sätt. Hänvisningar till artiklar i EU-förordningen om fluorerade växthusgaser bör vara dynamiska. I avsnitt 9 redogörs för skälen för detta. Där redogörs även för de överväganden som görs ifråga om uppsåtsbedömningen. 10.1Utsläpp av fluorerade växthusgaser ska förhindras och läckage åtgärdas Regeringens förslag: Den som i fråga om skyldighet att vidta åtgärder för att hindra eller åtgärda läckage av fluorerade växthusgaser med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot artikel 3.2 eller 3.3 första stycket i EU:s förordning om fluorerade växthusgaser döms för miljöfarlig kemikaliehantering till böter eller fängelse i högst . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på Skälen för regeringens förslag: Av den nu gällande lydelsen i 29 kap. 3 § andra stycket 6 följer att det är straffbart att med uppsåt eller av oaktsamhet, i fråga om åtgärder för att hindra eller åtgärda läckage av fluorerade växthusgaser, bryta mot bestämmelserna i artikel 3.1 i förordning (EG) nr 842/2006. Brottet benämns miljöfarlig kemikaliehantering. Enligt artikel 3.1 ska operatörer av kyl- och luftkonditioneringsutrustning, värmepumputrustning samt brandskyddssystem som innehåller fluorerade växthusgaser vidta alla tekniskt genomförbara och ekonomiskt rimliga åtgärder för att förhindra eller åtgärda läckage av sådana gaser. Motsvarande regler i den nya EU-förordningen finns i artikel 3.2 och 3.3 första stycket. Där sägs att operatörer av utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser ska vidta försiktighetsåtgärder för att förhindra oavsiktliga utsläpp av sådana gaser. I syfte att begränsa läckage av fluorerade växthusgaser till ett minimum ska operatörerna vidta alla åtgärder som är tekniskt och ekonomiskt genomförbara. När ett läckage har upptäckts ska operatörerna se till att utrustningen repareras utan dröjsmål. Den tidigare regleringen skiljer sig till viss del från den nu gällande bland annat genom att de nya bestämmelserna har ett mera generellt tillämpningsområde. Bestämmelsernas redaktionella och språkliga utformning skiljer sig också åt. Skillnaderna innebär dock inte någon större förändring av bestämmelsernas innebörd. Artikel 3.3 är uppdelad på två stycken. Andra stycket säger i allt väsentligt att utrustning med fluorerade växthusgaser ska kontrolleras, repareras och besiktigas av certifierad personal . Överträdelser av andra stycket kan föranleda miljösanktionsavgift (jfr 9 kap. 1 § förordningen om miljösanktionsavgifter). 2015/16:160 De bestämmelser som handlar om att förhindra och åtgärda läckage av fluorerade växthusgaser bör fortfarande vara förenade med ett straffansvar. Hänvisningen i 29 kap. 3 § andra stycket 6 bör därför ändras till att i stället hänvisa till artikel 3.2 och 3.3 första stycket i och rådets förordning (EU) nr 517/2014 av om fluorerade växthusgaser. 10.2Fluorerade växthusgaser ska återvinnas på ett säkert sätt Regeringens förslag: Den som, i fråga om skyldighet att se till att återvinning av fluorerade växthusgaser utförs av certifierad eller lämpligt utbildad personal, med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot artikel 8.1 eller 8.3 i EU:s förordning om fluorerade växthusgaser döms för miljöfarlig kemikaliehantering till böter eller fängelse i högst . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några synpunkter på Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande straffbestämmelser gäller att den som, i fråga om att återvinning av fluorerade växthusgaser ska utföras av certifierad eller lämpligt utbildad personal, bryter mot en bestämmelse i artikel 4.1 eller 4.3 i (EG) nr 842/2006 döms för miljöfarlig kemikaliehantering (29 kap. 3 § andra stycket 7 ). Av artikel 4.1 följer att den som har det faktiska tekniska ansvaret för a) kylkretsar i kyl-, luftkonditionerings- och värmepumpsutrustning, b) utrustning som innehåller lösningsmedel med fluorerade växthusgaser, c) brandskyddssystem och brandsläckare, eller d) högspänningsbrytare ska se till att de fluorerade växthusgaserna i sådan utrustning återvinns av certifierad personal på ett godtagbart sätt. Vidare säger artikel 4.3 att det endast är personal med lämplig utbildning som får återvinna fluorerade växthusgaser i andra produkter eller annan utrustning än de som nämns i artikel 4.1. Detta gäller i den mån det är tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt. Bestämmelserna om återvinning av fluorerade växthusgaser i den nya EU-förordningen om fluorerade växthusgaser har i huvudsak samma tillämpningsområde som . Dock med tillägget att lastbilar med kylenheter som innehåller kylkretsar och släpfordon med kylaggregat numera omfattas. Detsamma gäller annan mobil utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser (jfr artikel 8.1 och 8.3). Därutöver ska återvinning av fluorerade växthusgaser från luftkonditioneringsutrustning i vissa typer av fordon utföras av någon som har tillräckliga kvalifikationer eller genomgått lämplig utbildning (se artikel 8.3 andra och tredje styckena). Även överträdelser av dessa bestämmelser bör fortsättningsvis vara förenade med ett straffansvar. Hänvisningen i 29 kap. 3 § andra stycket 7 bör därför ändras till att i stället hänvisa till artikel 8.1 och 8.3 i och rådets förordning (EU) nr 517/2014 av den Prop. 2015/16:160 om fluorerade växthusgaser. 10.3Vissa produkter och viss utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser får inte användas eller släppas ut på marknaden Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot artikel 11.1 eller 13 i EU:s förordning om fluorerade växthusgaser döms för miljöfarlig kemikaliehantering till böter eller fängelse i högst . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har antingen till- styrkt eller inte haft något att invända mot förslaget. Kemikalieinspektionen anser att det bör övervägas om en miljösank- tionsavgift, i stället för straff, bör utdömas för överträdelser av artiklarna 11.1 och 13 (jfr 29 kap. 3 § andra stycket 8) i den nya EU-förordningen. Verksamhetsutövarens ekonomiska förhållanden bör i så fall ges betydelse för miljösanktionsavgiftens storlek. Mark- och vid anser att om de artiklar som anges i 29 kap. 3 § andra stycket 8 räknas upp i numerisk ordning så bör förbudet att släppa ut växthusgaser på marknaden anges före förbudet att använda sådana gaser, eftersom en sådan ordning överensstämmer med innehållet i artiklarna. Skälen för regeringens förslag Ändringarna i EU-reglerna om hantering av produkter och utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser Den tidigare regleringen i artikel 8 och 9 i förordning (EG) nr 842/2006, som det hänvisas till i 29 kap. 3 § andra stycket 8 , syftade till att begränsa eller förbjuda användningen av växthusgasen svavelhexafluorid vid pressgjutning av magnesium och för påfyllning av däck till fordon, samt begränsa antalet produkter och utrustning med fluorerade växthusgaser som släpps ut på marknaden. Motsvarande bestämmelser finns nu i artikel 11.1 och 13 i den nya EU- förordningen om fluorerade växthusgaser. Antalet produkter och utrustningar som inte får släppas ut på marknaden har dock utökats (jfr artikel 9.1 och bilaga II till förordning (EG) nr 842/2006 samt artikel 11.1 och bilaga III till den nya förordningen). Utöver produkter och utrustning som innehåller fluorerade växthusgaser (t.ex. engångsbehållare, brandskyddsutrustning, fönster, skor och däck) omfattas numera bland annat vissa kyl- och frysskåp för såväl hushållsbruk som kommersiella ändamål, viss stationär och centraliserad kylutrustning samt mobil luftkonditioneringsutrustning. I övrigt har endast språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Miljösanktionsavgift eller straff? Det finns flera skäl som är styrande för valet av sanktion. Ett har att göra med den karaktär som ett ärende typiskt sett har. Exempelvis lämpar sig mer komplicerade och svårutredda ärenden mindre väl för den handläggningsform som gäller för ärenden om miljösanktionsavgift. Av i första hand rättssäkerhetsskäl bör sådana ärenden inte vara förenade med några betydande bevissvårigheter och ett godtagbart beslutsunderlag ska kunna åstadkommas endast med begränsad skriftväxling. Till skillnad från brottmålen krävs varken uppsåt eller oaktsamhet för ett beslut om miljösanktionsavgift, utan ansvaret för en konstaterad överträdelse är strikt. Systemet med miljösanktionsavgifter är således utformat för att beivra överträdelser genom ett snabbt, tydligt, enkelt och schabloniserat förfarande. Ett annat skäl är betydelsen av det intresse som de aktuella bestämmelserna syftar till att skydda. Om en överträdelse av en viss bestämmelse kan leda till att människor eller miljön kommer till skada är det mycket som talar för en straffsanktion. Det straffrättsliga förfarandet bör således endast komma ifråga för allvarliga överträdelser. Systemet med miljösanktionsavgifter är däremot till för att beivra överträdelser av mindre allvarligt slag. De EU-rättsliga bestämmelser som det hänvisas till i 9 kap. förordningen (2012:259) om miljösanktionsavgifter har en utformning som gör det tydligt för verksamhetsutövare och tillsynsmyndigheter vilka ramar de har att förhålla sig till. De överträdelser som nämns där är genomgående av mindre allvarlig karaktär. Exempel på ageranden som kan föranleda miljösanktionsavgift är underlåtenhet att inom föreskrivet intervall kontrollera en anordning med fluorerade växthusgaser, och att för sent lämna in obligatoriska rapporter om årligt utsläpp av sådana gaser till Europeiska kommissionen.