prop · H40310 · 2016-11-21 00:00:00 — exploatering och sexuella övergrepp –2018 (skr.2015/16:192). har regeringen fördelat till kommuner och ideella organisationer för att kvalitetsutveckla arbetet mot våld i nära relationer och mäns våld mot kvinnor. 2015 har haft i uppdrag att fördela utvecklingsmedel och ge nationellt och regionalt kunskaps- och metodstöd, s.k. kompetensstöd, för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld och våldsutövare (/11337/FST) och (S2014/8440/FST). Kompetensstödet har bidragit till en övergripande och långsiktig kunskapsutveckling inom området och stimulerat till införlivandet av befintlig kunskap på lokal nivå. Genom kompetensstödet har och länsstyrelserna tillsammans skapat en struktur för att nå ut med kunskapsstöd till yrkesverksamma inom området. omfattas även hälso- och sjukvården av utvecklingsmedlen och kompetensstödet. Genom vårdens stora och breda hälsoförebyggande arenor, som mödra- och barnhälsovården, ungdomsmottagningarna, vårdcentralerna och tandvården, kan vården också spela en central roll när det gäller förebyggande arbete och tidig upptäckt. 2.4.9 Arbetsmetoder har utvecklats, kunskapen ökat men samordningen brister Brå har utvärderat regeringens insatser 2011–2014 samt 2007–2010. och har också genomfört utvärderingar av utvecklingsmedlen för åren 2011–2014. De båda utvärderingarna av insatserna 2011–2014 visar sammantaget att arbetet har utvecklats men att det brustit i samordningen av uppdragen. Olika aktörer har tagit fram metodmaterial och verktyg som vänder sig till samma målgrupp, ibland med olika budskap. Brå har också pekat på problem med kortsiktiga insatser och projekt som genomförs som parallella spår vid sidan av Brå framhåller att det finns fortsatt behov av att utvärdera de insatser som görs inom området. Det råder fortfarande brist på konkret kunskapsbaserad vägledning om vilka metoder som fungerar bäst för yrkesverksamma inom området. Brå lyfter också fram behov av att åtgärda brister i genomförande och förvaltning så att ny kunskap används och kontinuerligt uppdateras. Utredningen om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck lyfte i sitt betänkande (SOU 2015:55) fram bristen på kunskap om mäns våld mot kvinnor bland yrkesverksamma som möter våldsutsatta flickor och kvinnor i sitt arbete. Obligatoriska kurser om mäns våld mot kvinnor saknas för t.ex. blivande förskollärare, grundskole- och gymnasielärare, läkare, sjuksköterskor, tandläkare och socionomer. Vidare lyfte utredningen fram stora lokala och regionala skillnader i de olika myndigheternas arbete mot mäns våld mot kvinnor, t.ex. i hälso- och sjukvårdens, polisens och Det skydd och stöd en våldsutsatt kvinna får, om Åklagarmyndig- heten beslutar om kontaktförbud, om riskbedömning görs eller om en misstänkt förövare lagförs kan ytterst bero på var hon är bosatt. Regeringens handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål 2008–2010 innebar enligt Brå en omfattande utbildningssatsning och att ny kunskap har utvecklats. frågor om människohandel för sexuella ändamål ökade tydligt och arbetet med att förebygga att unga dras in i sexhandeln förstärktes under 2016/17:10 perioden för handlingsplanen. Brå konstaterade att det behöver utvecklas mer kunskap om behoven hos personer i utsatta situationer samt om vilka metoder och insatser som fungerar bäst. Information om prostitutionens och människohandelns omfattning behöver också utvecklas. bedömer att den omfattande satsningen på åtgärder för att motverka mäns våld mot kvinnor också bidrog till mer svårmätta effekter såsom större medvetenhet och ökat engagemang. I en av forskarrapporter om jämställdhet och hälsa beskrivs hur ojämställdhet inom områdena hälsa, vård och omsorg kan få allvarliga konsekvenser för enskilda kvinnor och män, flickor och pojkar och även för samhället. Strukturella jämställdhetsproblem är viktiga att fånga upp, bl.a. inom områden som sjukskrivningar, äldreom- sorgens räckvidd, bemötande och diagnosticering inom hälso- och sjuk- vården. Området relaterar i stor utsträckning till såväl det övergripande målet för jämställdhetspolitiken som samtliga av de fyra delmålen. En ojämställd tillgång till vård och omsorg, och olikheter i hälsotillståndet beroende på kön, påverkar kvinnors och mäns möjligheter till makt och inflytande, arbete, utbildning och försörjning. Omvänt bidrar också en ojämställd fördelning av makt och inflytande, av det obetalda hem- och omsorgsarbetet, ekonomisk ojämställdhet och mäns våld mot kvinnor, till ojämställd hälsa. Frågan om hälsa kan således ses både som en konsekvens av graden av jämställdhet och som en förutsättning för att nå de jämställdhetspolitiska målen. I det här avsnittet beskrivs några centrala exempel på ojämställdhet inom området hälsa. 2.5.1 Skillnader i hälsa mellan kvinnor och män Överlag upplever kvinnor sin hälsa som sämre än vad män gör och det finns många hälsoskillnader kopplade till kön. med kön när det gäller hälsosituationen t.ex. har utbildningsbakgrund, socioekonomisk situation, sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck och huruvida en person är utrikes eller inrikes född stor Skillnaderna i livslängd mellan grupper med olika utbildningsbakgrund har ökat under . Kvinnor i åldern 35–med endast förgymnasial utbildning har haft den minst gynnsamma Dödligheten, dvs. i gruppen, minskade –2012 för kvinnor med förgymnasial utbildning, men för de med Enligt Kommissionen för jämlik hälsa finns en tendens till ökade hälsoklyftor mellan människor i olika yrken, med olika lång utbildning och med olika stor inkomst. Gruppen med förgymnasial utbildning är betydligt mindre än den var , vilket kan antas bidra till att den kvarstående gruppen är mer socialt utsatt . Könsskillnaderna kvarstår Skr. 2016/17:10 alltjämt i gruppen. Människor med låg inkomst har generellt sämre hälsa än de med hög inkomst. Låg inkomst är förknippat med en rad sociala förhållanden som gör individen mer sårbar och utsatt för hälsorisker. Kvinnor har genomgående lägre inkomster än män och många äldre kvinnor har haft en så låg inkomst att pensionen helt eller delvis består av garantipension. Av alla kvinnor hade garantipension till någon del. För män var denna siffra 2015. Det finns även skillnader mellan inrikes- och utrikes födda kvinnor och män. Inrikes födda kvinnor bedömer sitt allmänna hälsotillstånd som gott i större utsträckning än utrikes födda kvinnor, medan det bland männen inte finns någon skillnad. Utrikes födda kvinnor och män har i större utsträckning än inrikes födda besvär med svår värk. Kvinnor anger i större utsträckning än män att de lider av ängslan, oro och ångest. Unga kvinnor är särskilt drabbade av psykisk ohälsa. De självrapporterade psykiska och somatiska besvären ökar, framför allt bland 13- till 15-åriga flickor. Skillnaden mellan flickors och pojkars upplevda hälsa ökar med stigande ålder. Dubbelt så många kvinnor som män i åldern 16–rapporterar om besvär av ängslan, oro eller ångest. Andelen kvinnor med dessa besvär fortsätter dessutom att öka. Kvinnor med utlandsfödda föräldrar och ensamstående kvinnor med barn har också betydligt sämre psykiskt välbefinnande än andra grupper. Det finns områden som tyder på att också pojkar är drabbade i större utsträckning än vad som framgår. Exempelvis är neuropsykiatriska diagnoser vanliga hos pojkar och medför kraftigt förhöjd sårbarhet för andra typer av psykiska symptom. Som framgick av avsnittet 2.2.2 om utvecklingen när det gäller utbildning presterar pojkar sämre i både grund- och gymnasieskolan och låga skolresultat kan bidra till psykisk ohälsa hos barn. Självmord är vanligare bland män än bland kvinnor i alla ålderskategorier och det är vanligare bland äldre än bland yngre. Skillnaden mellan könen ökar i de äldsta åldersgrupperna. För gruppen är det fyra gånger vanligare att män tar sina liv än kvinnor. Totalt sett begår män självmord ungefär dubbelt så ofta som kvinnor och det är dubbelt så vanligt bland män med förgymnasial utbildning som bland män med eftergymnasial utbildning. Däremot är självskade- beteende vanligare bland kvinnor och det är högre risk att unga kvinnor försöker ta sitt liv än att unga män försöker ta sitt liv. Utsatthet för våld är störst bland unga kvinnor . 2.5.2 Kön och könsstereotypa normers påverkan på hälsan och sjukvården I bl.a. (SOU 2015:86) och utredningen och jämställdhet (SOU 2014:6) beskrivs hur normer kring maskulinitet och manlighet påverkar både mäns och kvinnors psykiska, fysiska och sexuella hälsa och är en riskfaktor i hälsosammanhang. överlag vård i mindre utsträckning och i ett senare skede än kvinnor. kan ses som ett uttryck för att förväntningarna på män att bete sig ”manligt” inte går ihop med att söka hjälp. Flera av de dödsorsaker som 2016/17:10 är vanligare bland män än bland kvinnor kan relateras till beteenden som är mer socialt accepterade hos män, såsom risktagande (framför allt i trafiken), våldshandlingar och hög alkoholkonsumtion. På så vis kan kulturella föreställningar om manlighet påverka mäns högre dödlighet. Maskulinitetsnormer som en riskfaktor måste dock ställas i relation till sociala skillnader mellan olika grupper av män. Maskulinitet är en större riskfaktor i kombination med social utsatthet, marginalisering och i lägre åldersgrupper. De vanligaste dödsorsakerna är hjärt- och kärlsjukdomar och cancer. Kvinnor lever fortfarande längre än män – 2014 var medellivs- längden för kvinnor och för män – men skillnaderna mellan könen har minskat betydligt . Mäns medellivs- längd har ökat, till stor del beroende på att mäns dödlighet i hjärt- och kärlsjukdomar minskar. Minskad dödlighet i alkoholrelaterad sjukdom, självmord och olycksfall är andra förklaringar. Förekomsten av vissa sjukdomar skiljer sig åt mellan kvinnor och män och samma sjukdom kan ge olika symptom beroende på kön. Män och kvinnor kan också reagera olika på läkemedel och dosering av och biverkningar från läkemedel kan skilja sig åt. I vissa fall kan det således vara adekvat att göra könsspecifika bedömningar och rekommendationer, medan det i andra fall kan bidra till ett ojämställt bemötande inom hälso- och sjukvården. Jämfört med deltar kvinnor i kliniska prövningar av läkemedel i ökad utsträckning. Könsfördelningen i den kliniska prövningen motsvarar i regel sjukdomens förekomst hos de båda könen men även kunskapen om hur sjukdomen yttrar sig hos män och kvinnor kan ha betydelse. Äldre patienter inkluderas i allmänhet i mindre utsträckning i kliniska prövningar, som äldre kvinnor är den grupp som ordineras flest läkemedel. Det är också fortfarande ovanligt med specifika dosrekommendationer för kvinnor respektive män. Det har även visats att vissa förbättringar skett gällande medvetenhet kring könsspecifik klinisk kunskap, t.ex. vad gäller hjärt- och kärlsjukdomar. Trots ökad kunskap finns dock fortfarande områden som inte är tillräckligt belysta. Kvinnor rapporterar oftare biverkningar och drabbas av läkemedelsrelaterad sjuklighet än män. Ett annat område som behöver utvecklas rör kunskapen om konsekvenserna av våld i ett livstidsperspektiv. Ytterligare ett område med utvecklingsbehov är för- lossningsvården och den hälso- och sjukvård som har särskild betydelse för kvinnors hälsa i övrigt. Undersökningar visar att homo- och bisexuella personer har ett sämre allmänt tillstånd än den övriga befolkningen. Särskilt påtagligt är detta bland bisexuella kvinnor. Unga bisexuella kvinnor har minst tillit till andra människor, uppvisar mest ohälsa, upplever mest våld och har mest självdestruktiva beteenden, självmordstankar och självmordsförsök av de grupper som jämförts. Transpersoner har i många studier visat sig ha den sämsta hälsan av alla. Det finns tydliga skillnader mellan kvinnor och män när det gäller arbetsrelaterad ohälsa och sjukfrånvaro. Det är vanligare att män drabbas av arbetsplatsolyckor och män dör i arbetsplatsolyckor i väsentligt större Skr. 2016/17:10 utsträckning än kvinnor. Kvinnor drabbas i högre grad av arbetsrelaterade sjukdomar och är sjukskrivna i högre grad än män. Två av tre sjukskrivna är kvinnor. Det är ett mönster som hållit i sig . Det finns också kopplingar mellan kvinnors sjukfrånvaro och deras större ansvar för hem- och omsorgsarbete. De psykiatriska diagnoserna är den vanligaste orsaken till sjukskrivning och ökar hos både kvinnor och män, men ökningstakten är större hos kvinnor. för arbetsliv och socialvetenskap (FAS, numera Forte) genomförde på regeringens uppdrag ett forsknings- program om kvinnors hälsa –2010. Programmet omfattade och fördelades bl.a. på områdena medicin, folkhälsa och samhällsvetenskap. I redovisningen av uppdraget beskrivs att intresset för att ansöka om forskningsmedlen var stort. Av 140 ansökningar beviljades medel till 17 forskningsprojekt. Enligt FAS uppföljning av projekten har dessa möjliggjort studier av könsskillnader i vårdutnytt- jande. FAS redovisade i sin lägesrapport på ett övergripande plan vilken forskning som projekten lett till. FAS gör bedömningen att forsknings- programmet har stärkt forskningen om kvinnors hälsa, vilket kan komma att öka kontakterna mellan forskning och praktik. Enligt FAS finns ett behov av mer forskning om kvinnors hälsa. social utvärdering (SBU) har haft i uppdrag att göra kunskapsöversikter vad avser arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom och särskilt beakta kvinnors arbetsmiljöer. har SBU lämnat kunskapsöversikter vad avser ryggbesvär, sömnstörningar, symtom på depression och utmattning samt hjärt- kärlsjukdomar. Syftet med kunskapsöversikterna är att öka kvaliteten och rättssäkerheten vid beslut om arbetsskada. Kvinnors arbetsmiljöer lyfts fram därför att kvinnor beviljas arbetsskadeersättning i mindre utsträckning än män och för att en förklaring kan vara att kunskapen om arbetsmiljöproblem i yrken där många kvinnor arbetar är mindre än i traditionellt manliga sektorer av arbetsmarknaden. Jämställdhetsintegrering har (prop. 1993/94:147) varit regeringens huvudsakliga strategi för att uppnå de jämställdhetspolitiska målen, kombinerat med särskilda åtgärder. från insikten om att jämställdhet skapas där resurser fördelas, beslut fattas och normer skapas. Jämställdhetsintegrering innebär att ett jämställdhetsperspektiv införlivas i allt beslutsfattande, på alla nivåer och i alla steg av processen, av de aktörer som normalt sett deltar i besluts- Jämställdhetsintegrering är en grundläggande förutsättning och ett av regeringens viktigaste verktyg för att kunna genomföra en Regeringens höga ambitioner för jämställdhet innebär 2016/17:10 att jämställdhetsperspektivet ska finnas med i politikens utformning på bred front, så att politiken på alla områden bidrar till att hämmande köns- normer och strukturer bekämpas. arbete med jämställdhetsintegrering har bedrivits systematiskt med utgångspunkt i särskilda regeringsbeslut som styr hur arbetet ska bedrivas, organiseras, samordnas och följas upp. –2010 styrdes arbetet av regeringens plan för genomförande av jämställdhetsintegrering i (N2004/03108/JÄM). beslutade regeringen om en strategi för (U2012/01388/JÄM), vilken gällde . 2016–2020 har regeringen beslutat om ett nytt styrande dokument för hur arbetet med jämställdhetsintegrering i ska bedrivas (se vidare avsnitt 4). I enlighet med principen om jämställdhetsintegrering har varje statsråd ansvar för att ett jämställdhetsperspektiv beaktas i beslut och styrning av myndigheter och verksamheter inom det egna ansvarsområdet. Jämställdhetsministern ansvarar för att driva på, utveckla och samordna I varje departement finns det en jämställdhetssamordnare, som ingår i en interdepartemental arbetsgrupp Arbetet stöds, samordnas och följs upp av Arbetet med jämställdhetsintegrering i har sedan 2004 följts upp utifrån de effektmål och sedermera riktlinjer för arbetet som beslutats av regeringen. har SCB haft i uppdrag att genomföra kvantitativa uppföljningar av arbete SCB:s uppföljningar visar sammantaget på en positiv utveckling . Den senaste uppföljningen av arbetet i , som presenterades , visar att arbetet med jämställdhetsintegrering har utvecklats i en positiv riktning (S2016/02919/JÄM). Exempelvis visar uppföljningen av arbete att det finns en jämställdhetsanalys i av alla relevanta Motsvarande resultat arbete med Sedan regeringen tillträdde 2014 har arbetet med jämställdhets- integrering i stärkts och utvecklats, bl.a. genom förtyd- ligade skrivningar om jämställdhetsintegrering i interna styrdokument för Likaså har kraven förtydligats och skärpts ytterligare avseende jämställdhetsperspektivet i myndighetsstyrningen. prioritering av jämställdhet innebär ett mer genomgripande och strategiskt arbete med jämställdhetsintegrering med fokus på resultat. Departementen har fått tydliga uppdrag att inkludera ett jämställdhets- perspektiv i beslutsprocesser och i beredning av underlag. Som en del av regeringens ambitionshöjning har även ett arbete påbörjats med jäm- ställdhetsbudgetering inom ramen för budgetprocessen. beskrivning av arbetet med jämställdhetsbudgetering finns i avsnitt 4 i har regeringen på olika sätt verkat för att myndigheterna ska integrera ett jämställdhetsperspektiv i sina verksamheter. Regeringens stöd till myndigheterna kan delas in i tre perioder, 2005-2007, 2008-2010 respektive 2013-2018. 2005–2007 – JämStöd tillsattes utredningen i den statliga verksamheten (dir. 2005:7), med uppgift att vara ett stöd för de statliga myndigheternas, inklusive , arbete med jämställdhets- integrering. Utredningen, som tog namnet JämStöd, hade bl.a. i uppdrag att informera om och ta fram metoder och utbildningar i jämställdhets- integrering. Utredningen samlade sammanlagt 1 600 personer från den statliga förvaltningen till olika aktiviteter. I sitt slutbetänkande (SOU 2007:15) pekade utredningen på behovet av fortsatt stöd och stimulans av jämställdhetsintegrering i offentlig verksamhet. Stöd till myndigheterna 2008–2010 – Program för jämställdhetsintegrering i staten (Jämi) Mot bakgrund av det stödbehov som JämStöd identifierade fick , Nationella sekretariatet för genusforskning, (i fortsättningen benämnt ), i uppdrag att bygga upp ett tillfälligt stöd för statliga myndigheters arbete med jämställdhet- sintegrering. Stödet bedömdes kunna tillgodoses på en fristående konsultmarknad, varför en permanent stödstruktur inte ansågs nödvändig. I uppdraget, som kom att benämnas program för jämställdhetsintegrering i staten (Jämi), ingick bl.a. att vidareutveckla metoder för jämställdhets- integrering, etablera ett forum för erfarenhetsutbyte och informera om jämställdhetsintegrering, samt skapa förutsättningar för ett långsiktigt stöd för jämställdhetsintegrering. I uppdraget ingick också att överväga möjligheterna att utveckla och tillhandahålla en vägledning, eller annat lämpligt stöd, för upphandling av konsulttjänster på området. I uppdraget ingick även att bidra till en ökad kunskap och bättre kommunikation mellan leverantörer och kunder inom området. skulle samråda med berörda parter, såsom universitet och högskolor, länsstyrel- ser och andra statliga myndigheter samt Kommuner och Landsting. I den utvärdering av Jämi som genomfördes av en oberoende konsult 2010 identifierades ett antal faktorer som försvårat genomförandet av uppdraget och som medfört att programmet inte hade lyckats verka som den brygga mellan teori och praktik som var intentionen. Regeringens styrning av programmet bedömdes som otydlig och gav inte sekretariatet tillräckliga förutsättningar för framgång. Uppdraget att stimulera konsultmarknaden att tillhandahålla stödet till myndigheters arbete med jämställdhetsintegrering var inte realistiskt, då det saknades tydliga styrmedel riktat mot myndigheterna. De myndigheter som sekretariatet skulle stödja saknade egna, motsvarande uppdrag att jämställdhets- integrera sin verksamhet. Behovet av att stödstrukturen består av både 2016/17:10 teoretiker och praktiker inom jämställdhetsområdet lyftes fram, varför valet av ett universitet som huvudman för uppdraget ifrågasattes. 2013–2018 Jämställdhetsintegrering i myndigheter (JiM) Mot bakgrund av JämStöds slutbetänkande, lärdomarna från utvärde- ringen av Jämi och satsningen Hållbar jämställdhet (HåJ), (se avsnitt 2.6.3. ), initierade regeringen utvecklingsprogrammet för jämställdhets- integrering i myndigheter (JiM). Programmet utformades utifrån ett identifierat behov av regeringens åtgärder i fråga om styrning, stöd, upp- följning och samordning. Syftet med JiM är att stärka och vidareutveckla statliga myndigheters arbete med jämställdhetsintegrering. Målet med programmet är att deltagande myndigheters verksamhet ska utvecklas så att den ännu bättre bidrar till att uppnå de jämställdhetspolitiska målen. Utgångspunkten är en tydlig styrning med uppdrag till myndigheterna att jämställdhets- integrera sin kärnverksamhet. Myndigheterna erbjöds, på samma sätt som i Jämi, stöd från , men genomförandet av uppdraget att jämställdhetsintegrera verksamheten lades på myndig- heterna. Respektive ansvarigt statsråd svarar för uppföljningen av myndigheternas arbete med jämställdhetsintegrering. Jämställdhets- ministern har kontinuerligt träffat berörda myndighetschefer för att få en samlad bild av myndigheternas arbete samt för att främja erfarenhets- utbytet mellan myndigheterna. Utvecklingen av JiM sedan starten , kan delas in i tre faser (JiM 1, JiM 2 och JiM 3). 2013–2014 (JiM 1) uppdrog regeringen till 18 utvalda myndigheter att ta fram en plan för hur respektive myndighet skulle nå de jämställdhetspolitiska målen genom att identifiera utvecklingsbehov, mål och aktiviteter. Planen skulle redovisas och genomföras . Tanken var att lärdomarna från programmet skulle spridas till andra relevanta myndigheter och bidra till utveckling av deras verksamheter. Sammanlagt avsattes för stöd till myndigheterna att genomföra uppdraget. fick i uppdrag att ge stöd till myndigheterna . Arbetet utfördes av . I uppdraget ingick bl.a. att ge stöd i planering och genomförande av myndigheternas uppdrag och att anordna forum för erfarenhetsutbyte mellan myndigheter. I uppdraget ingick också att identifiera och sprida lärande exempel samt sammanställa resultatet av myndigheternas arbete. I beslutet betonade regeringen att det är varje myndighet som ansvarar för jämställdhetsintegrering inom sitt verksamhetsområde. Regeringen bedömde att satsningen, som pågick , hade varit framgångsrik men att den hade varit för kortsiktig. Utvecklingsprogrammet kom därför att utökas i två steg och förlängas . 2015-2018 (JiM 2) utökades programmet med 23 nya myndigheter i en fyraårig satsning som kom att omfatta totalt 41 myndigheter. En skillnad mot tidigare uppdrag var att uppdraget avsåg (2015– 2018) och att myndigheternas planer skulle redovisa hur arbetet med jämställdhet långsiktigt skulle integreras i myndighetens ordinarie verksamhet. Redovisningen av uppdraget skulle ske i myndighetens årsredovisning. () fick fortsatt uppdrag att stödja arbetet, samt att löpande utvärdera det. I sina planer, som redovisades till regeringen , redogjorde myndigheterna för utvecklingsbehov och hur brister i verksamheten skulle åtgärdas. Planerna innehåller aktiviteter som exempelvis utveck- ling av jämställdhetsintegrering av styrprocesser och styrdokument, kompetensutveckling för personal, samt utveckling av rutiner för resursfördelning, bemötande och myndighetsutövning. 2016–2018 (JiM 3) beslutade regeringen att utvidga JiM till att omfatta totalt 59 myndigheter och en organisation med förvaltningsuppgifter, . De ytterligare 18 myndigheterna och organisationen gavs liknande JiM-uppdrag som i tidigare omgångar. En skillnad var att uppdraget avsåg en något (2016–2018). () gavs i uppdrag att stödja arbetet i de tillkommande myndigheterna. Det nya uppdraget omfattade också stöd till jämställdhetsintegrering i och utveckling av webbportalen jämställ.nu. 2.6.3Jämställdhetsintegrering regionalt och lokalt