prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — det upphovsrättsliga titelskyddet ska tas bort som hinder mot förvärv av efternamn, riskerar att leda till en icke önskvärd inskränkning av upp- Enligt samfundet är det t.ex. inte önskvärt att ett upphovs- 2015/16:180 rättsligt skyddat namn på en uppdiktad person kan komma att bäras av en person utan upphovsmannens medverkan. Skälen för regeringens förslag Det bör finnas ett administrativt skydd för vissa namn och kännetecken Vissa namn och andra kännetecken utgör enligt lag hinder mot godkännande av ett nytt efternamn. Lagen innebär alltså i dessa fall ett administrativt skydd. Ett efternamn får t.ex. inte godtas om det lätt kan förväxlas med ett annat efternamn eller ett allmänt känt efternamn som har burits av en utdöd släkt. Som kommittén framhåller har intresset av ett administrativt namnskydd förändrats . används personnummer som identifikationsmedel och det finns därför inte längre något allmänt intresse av att kunna identifiera en person med hjälp av namnet. Däremot har det enskilda intresset av ett administrativt namnskydd ökat. Namnet betraktas nämligen som en värdefull tillgång av många enskilda. Det har t.ex. blivit allt vanligare med namnbyten i administrativ ordning. För vissa ses namnbytet som ett sätt att skapa sig en ny unik identitet. För andra – som har förvärvat ett ovanligt efternamn i familjerättslig ordning – handlar det om att behålla sin identitet genom att skydda efternamnet från utomstående som gärna vill förvärva ett namn med en redan känd prägel. Regeringen anser därför att det även fortsättningsvis bör finnas ett administrativt skydd för vissa namn och kännetecken. Frågan är vilka namn och kännetecken som bör omfattas av skyddet och hur starkt skyddet bör vara. Individens intresse av ett effektivt skydd av det egna efternamnet måste nämligen vägas mot ett annat enskilt intresse – intresset av att fritt kunna förvärva ett nytt efternamn. Det administrativa skyddet bör syfta till att förhindra byten till efternamn som kan förväxlas med vissa namn och kännetecken Syftet med det administrativa namnskyddet är att förhindra byten till efternamn som lätt kan förväxlas med vissa namn och kännetecken. Enligt kommittén har kravet på att namnet inte får vara lätt att förväxla med ett befintligt namn eller kännetecken kommit att tillämpas på ett sätt som har försvagat skyddet. I praxis har nämligen namnförvärv i flera fall tillåtits när det förvärvade namnet bär stor språklig likhet med ett befintligt namn, t.ex. har Milmark godtagits som nybildat efternamn trots de redan befintliga namnen Millmark och Milemark. Kommittén anser därför att kravet på förväxlingsrisk bör skärpas något genom att kvalifikationen lätt avskaffas. Regeringen, liksom de flesta av remissinstanserna, delar den bedömningen. Syftet med en skärpning av förväxlingsrisken är att det blir något svårare att byta till ett efternamn som påminner om ett annat namn eller kännetecken. Detta motiveras av rätten att slippa intrång i sin namnrätt. Även om möjligheten att fritt få välja namn bör vara stor, är det inte befogat att tillåta val som inkräktar på andras namnrätt. Genom de valmöjligheter – såväl familjerättsliga som administrativa – som föreslås i denna proposition kommer en enskild ha goda möjligheter att välja ett efternamn utan att behöva inkräkta på någon annans namnrätt. Sammantaget anser därför regeringen att det administrativa skyddet bör syfta till att förhindra byten till efternamn som kan förväxlas med vissa namn och kännetecken. Som redovisas nedan bör dock skyddet i vissa avseenden lättas upp i syfte att öka den enskildes valmöjligheter. Det bör vara möjligt att byta till ett efternamn även om någon annan har en latent rätt till namnet omfattas alla efternamn av det administrativa namnskyddet, även namn som ingen bär men som någon har en latent rätt att bära, dvs. en rätt att anta namnet som efternamn enligt någon av namnlagens familjerättsliga förvärvsregler. Det kan t.ex. handla om en person som har gift sig och tagit sin makes namn, men som har rätt att byta tillbaka till sitt efternamn som ogift. Som kommittén påpekar kan det vara svårt att i det enskilda fallet avgöra om det finns en latent rätt till ett namn eller inte. Skyddsvärdet för en sådan rätt är inte heller lika högt som när någon faktiskt bär namnet. Enligt regeringens uppfattning får det därför anses godtagbart att en innehavare av en latent namnrätt kan tvingas tåla att någon annan bär ett namn som är identiskt eller förväxlingsbart med ett namn som rättighetsinnehavaren kan tänkas vilja byta till med stöd av reglerna om familjerättsliga förvärv. Det finns därför inte längre skäl att förhindra byten till efternamn som någon annan endast har en latent rätt till. Att det latenta namnskyddet avskaffas innebär inte att det blir svårare för den enskilde att byta tillbaka till ett namn som han eller hon har burit. Som framgår av avsnitt 9 föreslår regeringen nämligen att det alltid ska vara möjligt att byta tillbaka till ett tidigare efternamn. De vanligaste efternamnen behöver inget administrativt skydd Att alla efternamn är administrativt skyddade innebär att det som huvudregel inte är möjligt att i administrativ ordning förvärva även vanliga efternamn, som , , eller . Kommittén föreslår att det administrativa skyddet ska avskaffas för de vanligaste efternamnen. De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget. Som regeringen framhåller i avsnitt 4 bör enskilda i så stor utsträckning som möjligt fritt få välja sina namn. Valfriheten bör dock inte på ett orimligt sätt inkräkta på individens intresse av ett effektivt skydd av det egna efternamnet. Efternamnet är en del av individens identitet och när ett efternamn har ett mindre antal bärare får namnbärarnas intresse av att förhindra att efternamnet förvärvas av personer utan familjerättslig anknytning till det anses vara förhållandevis starkt. Det är därför rimligt att mindre vanliga efternamn, som bärs av bara en eller ett fåtal släkter, är administrativt skyddade. Skyddsintresset blir dock svagare ju fler bärare ett efternamn har. Eftersom alla efternamn är administrativt skyddade , oavsett hur vanliga de är, leder detta ofta till att en enskild som vill byta namn i administrativ ordning tvingas skapa ett nybildat namn. Det är dock långt ifrån alla som vill ha ett utmärkande namn. handlar ett administrativt namnbyte i stället om att befria sig från ett namn som man av olika anledningar kan identifiera sig med eller vill bli förknippad med. Det kan t.ex. handla om trakasserade personer som vill 2015/16:180 byta namn till mer alldagliga efternamn. Att underlätta för administrativa namnbyten till mer vanliga efternamn skulle också kunna göra det möjligt för personer i en familj, t.ex. sambor, att uppnå namngemenskap när en sådan inte kan uppnås enligt reglerna om familjerättsliga namnförvärv. Enligt regeringens uppfattning bör den enskildes valfrihet bara få stå tillbaka när intresset av att skydda ett efternamn är starkare. Detta kan inte anses vara fallet för efternamn som är så vanliga att de varken är förknippade med en viss individ eller en viss släkt. Det administrativa namnskyddet bör därför avskaffas för de vanligaste efternamnen. och avskaffade det administrativa namnskyddet för de vanligaste namnen . I skyddas endast efternamn som har färre än 200 bärare, medan har dragit gränsen för det administrativa skyddet vid 2 000 bärare. framhåller att det är problematiskt att dra gränsen för vilka namn som ska vara möjliga att förvärva fritt vid ett absolut antal namnbärare. Enligt regeringens uppfattning är dock en sådan gränsdragning nödvändig för att skapa en enkel och förutsebar reglering och för att undvika missförstånd kring vilka namn som är fria att förvärva eller inte. Frågan är var gränsen bör gå. Det är, enligt regeringens uppfattning, inte lämpligt att som i göra det möjligt att fritt förvärva alla efternamn med fler än 200 bärare. En sådan ordning kommer nämligen att innebära att namnskyddet upphör för flera släkter som trots ett relativt stort antal bärare har en stark sammanhållning och i vissa fall också bedriver verksamhet i form av släktföreningar, som släkterna . I stället bör gränsen, som i , och som kommittén föreslår, dras vid 2 000 bärare. En sådan gränsdragning kommer att innebära att det administrativa skyddet upphör för de cirka 530 vanligaste efternamnen, vilket med viss marginal kommer att undanta släkter inom vilka det trots ett stort antal bärare kan finnas en mer påtaglig känsla av samhörighet mellan dem som bär namnet. I kan ett efternamn som en gång varit fritt att förvärva men senare får färre än 2 000 bärare inte återfå sitt administrativa skydd. Enligt regeringens mening skapar en sådan ordning inte bara förutsebarhet för enskilda som vill byta efternamn, utan underlättar också för namnmyndigheten att avgöra vilka namn som får förvärvas. Till skillnad från namn som har behållit sitt administrativa skydd bedöms det inte heller finnas något beaktansvärt intresse av att skydda efternamn som en gång har varit fria att förvärva och således har kunnat spridas utanför släktkretsen. Regeringen anser därför att det bör införas en uttrycklig regel om att ett efternamn som en gång har blivit fritt att förvärva inte ska kunna återfå sitt administrativa skydd. Som framgår av avsnitt 8.2 anser regeringen att en enkel ändring av ett efternamns stavning som inte förändrar namnets uttal inte bör anses som byte till ett annat efternamn. Detta gäller även för dubbla efternamn. Olika stavningar av ett efternamn som inte förändrar namnets uttal ska därför anses som samma efternamn vid bedömningen av om ett namn är fritt att förvärva eller inte. Som framgår i det följande ska vidare, vid prövningen av vilka namn som omfattas av det administrativa skyddet, dubbla efternamn anses som två efternamn. Regeringen avser att i förordning föreskriva att ska fastställa vilka efternamn som inte omfattas av det administrativa skyddet och alltså är fria att förvärva. Det administrativa skyddet för efternamn som har tillhört utdöda släkter bör stärkas Enligt namnlag omfattas allmänt kända efternamn som har burits av en utdöd släkt av det administrativa skyddet. Syftet med att skydda vissa utdöda släktnamn är att förhindra att den som saknar anknytning till släkten förvärvar namn som kan förväxlas med ett efternamn som har haft betydelse i t.ex. den svenska politiska eller kulturella historien. Kommittén föreslår att ett efternamn som har burits av en utdöd släkt ska skyddas om det är historiskt känt. Några remissinstanser, bl.a. och Patentbesvärsrätten, är tveksamma till eller avstyrker en sådan ändring bl.a. med hänvisning till att det inte är tydligt hur en bedömning av om ett efternamn är historiskt känt ska göras. Det finns enligt regeringens uppfattning ett allmänt samhällsintresse av att skydda efternamn av historisk betydelse. Det nuvarande kravet för att namnet ska omfattas av det administrativa skyddet – att det ska vara allmänt känt – har, som kommittén framhåller, dock kommit att tillämpas på ett mycket schablonmässigt sätt, vilket har fått till följd att vissa historiskt kända efternamn har blivit fria att förvärva. Detta är, enligt regeringens uppfattning, olyckligt. Det finns därför ett behov av att stärka skyddet för efternamn som har burits av utdöda släkter. En sådan ändring kan visserligen i viss utsträckning komma att begränsa möjligheten för enskilda att fritt få välja sitt eget efternamn. Det kan dock inte anses finnas ett befogat intresse för någon att förvärva ett efternamn av historisk betydelse som han eller hon inte har någon personlig anknytning till. Det administrativa skyddet för efternamn som burits av utdöda släkter bör därför utsträckas till sådana namn som är historiskt kända, dvs. även sådana namn som inte är allmänt kända. Att det utdöda släktnamnet ska vara historiskt känt innebär att det måste vara fråga om ett namn som har burits av en eller flera personer av viss historisk betydelse. Namnet måste dock inte vara känt för en bredare allmänhet. Att namnet är historiskt känt innebär inte att det måste ha tillhört en för länge sedan utdöd släkt. Även namn som relativt har burits av personer som tillhör en numera utdöd släkt kan alltså omfattas av skyddet. Enligt regeringens uppfattning är begreppet historiskt känt tillräckligt preciserat. Hur begreppet ska tolkas utvecklas närmare i författningskommentaren. Det bör finnas ett administrativt skydd mot kränkningar av någon annans upphovrätt till ett litterärt eller konstnärligt verk Enligt namnlag omfattas titeln på någon annans skyddade litterära eller konstnärliga verk av det administrativa skyddet, om titeln är egenartad. Bestämmelsen infördes ursprungligen för att reglerna om administrativt skydd i namnlagen skulle motsvara vad som då gällde i immaterialrättslig lagstiftning. Titelskyddet är dock numera borttaget i såväl varumärkeslagen (2010:1877) som firmalagen (1974:156). regeringens uppfattning är det viktigt att reglerna om administrativt skydd för namn motsvarar det som gäller i immaterialrättslig lagstiftning. Det finns därför inte längre skäl att behålla titelskyddet för personnamn. Det bör däremot – i likhet med vad som gäller i varumärkeslagen och firmalagen – även fortsättningsvis finnas ett administrativt skydd mot kränkningar av någon annans upphovrätt till ett litterärt eller konstnärligt verk. Ett sådant skydd kommer även att omfatta titlar som har sådan verkshöjd att de är upphovsrättsligt skyddade. Det finns därför inte, som påstår, en risk för att avskaffandet av titelskyddet leder till en icke önskvärd inskränkning av upphovsrätten. I övrigt bör det administrativa skyddet i allt väsentligt behållas oförändrat Det administrativa skyddet enligt namnlag omfattar också allmänt kända utländska efternamn, någon annans konstnärsnamn eller ett likartat namn som är allmänt känt och en beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller någon liknande sammanslutning. Det omfattar vidare någon annans i skyddade firma, varumärke eller ett annat kännetecken som inarbetats i en näringsverksamhet här. Skyddet syftar till att förhindra att en person genom namnbyte kan göra intrång i någon annans äldre rättighet. Som kommittén påpekar fungerar dessa regler i stort sett bra. De bör därför i allt väsentligt överföras till den nya lagen. Vid prövning av frågor om administrativt skydd bör ett dubbelt efternamn räknas som två efternamn I avsnitt 5 föreslår regeringen att det ska bli möjligt att förvärva dubbla efternamn och att ett sådant namn ska få bildas av alla efternamn som kan förvärvas i familjerättslig eller administrativ ordning. Enligt bör ett dubbelt efternamn räknas som ett enda efternamn vid prövning av frågor om namnskydd. Regeringen instämmer dock i kommitténs bedömning att det är nödvändigt att ett dubbelt efternamn räknas som två namn vid prövning av om ett namn eller kännetecken är skyddat. Möjligheten att genom ett dubbelt efternamn kunna lyfta fram ett namn som tidigare förekommit i släkten skulle snabbt kunna bli mycket begränsad om det dubbla efternamnet som sådant blev namnrättsligt skyddat. Exempelvis skulle den som först förvärvar det dubbla efternamnet kunna blockera alla andra personers möjlighet att – annat än i familjerättslig ordning – förvärva det dubbla efternamnet. En följd av att dubbla efternamn i sig inte ska vara namnrättsligt skyddade blir att man vid fastställande av hur många bärare som finns av ett visst efternamn inte ska räkna det dubbla efternamnet, utan vart och ett av de namn som det dubbla efternamnet består av. Det innebär också att de båda namnen i det dubbla efternamnet ska prövas var för sig vid en prövning av om ett efternamn utgör hinder för registrering av ett varumärke eller en firma enligt varumärkeslagen eller firmalagen. Det bör fortsatt finnas en möjlighet till anslutningsförvärv När någon förvärvar ett nybildat efternamn kan hans eller hennes barn och make senare förvärva namnet genom ett familjerättsligt namnför- Motsvarande möjlighet till familjerättsligt namnförvärv finns inte Prop. 2015/16:180 för andra släktingar. namnlag ges därför föräldrar, syskon och syskonbarn möjlighet att med förvärvarens samtycke göra ett s.k. anslutningsförvärv, dvs. att förvärva samma nybildade efternamn som den anhörige har förvärvat. Syftet med reglerna om anslutningsförvärv är att möjliggöra för medlemmar i samma familj att uppnå namngemenskap. Som framhålls i avsnitt 4 är det viktigt att lagstiftningen inte i onödan hindrar eller försvårar för medlemmar i samma familj att uppnå namngemenskap. Regeringen instämmer därför i kommitténs bedömning att möjligheten till anslutningsförvärv bör behållas. Den avgränsning av familjekretsen som finns bedöms som fortsatt lämplig. Byte till ett gammalt släktnamn Regeringens förslag: En person ska få byta till ett efternamn som har funnits i hans eller hennes släkt i rakt uppstigande led i minst två Det får dock inte vara längre sedan någon i släkten bar namnet än fyra generationer tillbaka, räknat från och med personens förslag överensstämmer i huvudsak med reger- Kommittén föreslår att det även ska vara möjligt att byta till ett efternamn som har burits av någon i släkten . Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det finns enligt namnlag vissa möjligheter att få dispens från reglerna om administrativa namnför- Om det finns synnerliga skäl, är det möjligt att t.ex. byta sitt namn till ett befintligt efternamn, även om någon annan redan lagligen bär det. Dispensregeln har bl.a. tillämpats för att möjliggöra för en enskild att ta ett efternamn som har burits i släkten, dvs. tidigare kunde förvärvas genom ett familjerättsligt namnförvärv. tillåta ett sådant namnbyte har det i praxis, utöver släktskap, krävts ett tidsmässigt samband mellan den som vill bära namnet och de tidigare bärarna av namnet. Förvärv har tillåtits när släktnamnet har burits i rakt nedstigande led i minst två generationer (den s.k. 100-årsregeln). Förvärv har också tillåtits när släktnamnet har burits i rakt nedstigande led i minst två generationer inom fyra generationer räk- nat från och med sökandens föräldrar (den s.k. fyragenerationersregeln). Kommittén föreslår att båda dessa dispensgrunder ska regleras direkt i lagen och därmed utgöra ett lagstadgat undantag från de hinder som annars uppställs mot att förvärva namnet i administrativ ordning. Namnlagen berör enskilda i stor utsträckning och det är därför viktigt att lagen är både enkel och förutsebar. framgår det dock inte av lagen att det, enligt fast praxis, finns vissa möjligheter att byta sitt efter- namn till ett gammalt släktnamn. Detta är enligt regeringens uppfattning otillfredsställande och det finns därför ett behov av att tydliggöra vad Till skillnad från kommittén ser dock regeringen inget behov av att lagreglera båda dessa i stora delar överlappande dispensgrunder. motsvarande sätt som i och bör därför den s.k. fyra- generationersregeln regleras i lag. Härigenom skapas en tydlig regel som 2015/16:180 man som enskild lätt kan förhålla sig till. Om bestämmelsen inte skulle medge byte i ett enskilt fall, kan det inte uteslutas att omständigheterna skulle kunna vara sådana att det bedöms finnas särskilda skäl att ändå tillåta bytet (se vidare avsnitt 8.5). 8.5Byte till efternamn vid särskilda skäl Regeringens förslag: Byte av efternamn ska alltid få ske om det finns särskilda skäl. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Som nämns i avsnitt 8.4 finns det namnlag en allmän möjlighet till dispens från reglerna om administrativa namnförvärv. Vad som motiverar en dispensregel är att en namnlag måste vara generell och utgå från den avvägning mellan olika intressen som i allmänhet är rimlig. Detta innebär oundvikligen att lagen i ett enskilt fall kan komma att hindra ett byte trots att omständigheterna är sådana att det är rimligt att tillåta ett byte. Genom en dispensregel kan en individuell bedömning göras och orimliga resultat undvikas. Det bör mot den bakgrunden finnas en dispensregel även i den nya lagen. Den allmänna dispensregeln innebär att namnbyte medges om det finns synnerliga skäl. Synnerliga skäl är ett mycket högt ställt krav och antyder att dispens bör beviljas endast i rena undantagssituationer. Dispensregeln har dock inte kommit att tillämpas på detta sätt i praxis. Som framgår av avsnitt 8.4 har dispens t.ex. regelmässigt beviljats för förvärv av gamla släktnamn. Även om dispensregeln ska utgöra ett undantag till huvudregeln om administrativa namnförvärv, är det enligt regeringens uppfattning viktigt att den allmänna dispensmöjligheten inte blir för begränsad. Det är angeläget att undvika orimliga resultat i det enskilda fallet, särskilt när en person har en beaktansvärd anknytning till ett befintligt efternamn. En sådan anknytning kan t.ex. finnas när någon faktiskt har burit ett efternamn och han eller hon nu vill ha en formell rätt att bära namnet. Det kan vidare finnas fall där det namn en person vill byta till inte når upp till kraven på ett nybildat efternamns beskaffenhet, men det ändå finns starka skäl för att bevilja namnbytet, t.ex. att det valda namnet är bildat i enlighet med ett annat namnskick än det svenska språkets och som personen har anknytning till. Sådana namnskick inkluderar de nationella minoritetsspråken. Det kan även handla om fall där en person har varit känd under sitt förnamn som signatur eller pseudonym och han eller hon vill ha en formell rätt att bära namnet som efternamn. Regeringen anser därför att ett namnbyte i administrativ ordning bör medges om det finns särskilda skäl. Byte till ett tidigare efternamn Regeringens förslag: En person ska alltid få byta till ett efternamn som han eller hon har burit, om han eller hon inte har förlorat namnet genom avgörande i domstol. förslag överensstämmer delvis med regeringens. Kommittén föreslår att det, utöver vad som gäller för byte till ett efternamn med anknytning till en förälder, ska vara möjligt att byta till ett tidigare efternamn när ett barn har förvärvat en familjehemsförälders efternamn och när en make har förvärvat sitt efternamn vid vigseln. I övriga fall ska det vara möjligt att byta tillbaka till ett tidigare efternamn endast om det finns särskilda skäl. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. anser att en make bör ha möjlighet att under eller efter äktenskapet fritt byta till ett efternamn som han eller hon tidigare burit, oavsett om det nuvarande namnet har förvärvats vid vigseln eller inte. Skälen för regeringens förslag: Enligt namnlag kan ett barn som har förvärvat en familjehemsförälders efternamn byta tillbaka till det efternamn som han eller hon hade närmast före bytet. Vidare kan en make som har förvärvat den andra makens efternamn byta tillbaka till det efternamn som han eller hon senast har burit som ogift. I andra fall får en person byta till ett efternamn som han eller hon har burit tidigare utan att ha förlorat det ske om det finns särskilda skäl. Kommittén föreslår att dessa regler i stort ska behållas oförändrade. Makars möjligheter att byta tillbaka till ett tidigare efternamn från ett namn som har förvärvats vid vigseln ska dock utsträckas till samtliga namn som maken har burit. Kommitténs förslag kritiseras av som menar att en make bör ha möjlighet att under eller efter äktenskapet fritt byta till ett efternamn som han eller hon tidigare burit, oavsett om det nuvarande namnet har förvärvats vid vigseln eller inte. Regeringen delar uppfattning, men anser att det finns skäl att vara ännu mer tillåtande. Som framhålls i avsnitt 4 bör den nya lagen om personnamn ge individen stor frihet att själv välja sitt namn. Denna frihet kan uppfattas som illusorisk om den enskilde riskerar att förlora sitt efternamn när han eller hon byter namn.