prop · H30382 · 2016-02-02 00:00:00 — Snus är undantaget från ingrediensregleringen enligt artikel 7.15 och skäl 20 i direktivet och övriga tobaksvaror är undantagna från förbudet mot karakteristisk smak enligt artikel 7.12 i direktivet. Med rulltobak avses tobak som kan användas för att göra cigaretter, men som inte uteslutande är avsedd för användning i pipa (se definitionerna av piptobak respektive rulltobak i artikel 2.2 och 2.3 i direktivet). Piptobak saluförs normalt som en särskild produkt gentemot konsumenter och ska alltså inte omfattas av förbudet mot karakteristisk smak, under förutsättning att tobaken är avsedd för att röka i pipa. Produkten skiljer sig från rulltobak på ett flertal olika sätt, båda vad gäller tillverkningen och hur tobaken är skuren. Att det i och för sig går att använda piptobak för att göra cigaretter innebär inte att piptobak ska falla in under förbudet mot karakteristisk smak. Utöver förbudet mot karakteristisk smak innebär bestämmelsen att även vissa tillsatser i tobaksvaror blir förbjudna. Denna bestämmelse grundar sig på artikel 7.6 i direktivet, där det stadgas att medlemsstaterna ska förbjuda att tobaksvaror som innehåller vissa tillsatser släpps ut på marknaden, såsom vitaminer eller andra tillsatser som ger intryck av att en tobaksvara innebär en hälsofördel eller minskade hälsorisker. Vidare ska koffein, taurin eller andra stimulerande ämnen som är förknippade med energi och vitalitet samt tillsatser som färgar utsläpp eller tillsatser som är cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska i oförbränd form förbjudas. Vad gäller tobaksvaror för rökning förbjuds även tillsatser som underlättar inhalering eller upptag av nikotin. Av artikel 7.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna inte ska förbjuda sådana tillsatser som är nödvändiga vid tillverkningen av tobaksvaror, förutsatt att det inte för cigaretter eller rulltobak leder till karakteristisk smak och inte i betydande eller mätbar omfattning förstärker tobaksvarans toxicitet eller beroendeframkallande, cancerframkallande, mutagena eller reproduktionstoxiska egenskaper. Förbudet mot vissa tillsatser ska enligt artikel 7.15 i direktivet omfatta alla tobaksvaror med undantag för tobak för användning i munnen. Av definitionen i artikel 2.8 i direktivet framgår att med begreppet tobak för användning i munnen avses alla tobaksvaror för användning i munnen, utom sådana som är avsedda att inhaleras eller tuggas, som helt eller delvis är framställda av tobak i pulver eller partikelform eller i kombination av dessa former. Det innebär således att exempelvis tuggtobak är en produkt som omfattas av förbudet medan snus faller utanför förbudet i direktivet. I artikel 7.1 och 7.6 i direktivet framgår att medlemsstaterna ska förbjuda att cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak och tobaksvaror med vissa tillsatser släpps ut på marknaden. I artikel 2.40 definieras begreppet ”släppa ut på marknaden” som att tillhandahålla en produkt – 2015/16:82 oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen mot betalning eller inte. Definitionen har i direktivet givits en något annorlunda innebörd än vad som är brukligt i EU-rättsliga sammanhang. Vanligtvis brukar begreppet definieras som tillhandahållande av en produkt på marknaden. I direktivet begränsas dock begreppet inte till utsläppande och gäller endast tillhandahållande till konsumenter. Det innebär att betydelsen av förbudet är att de aktuella varorna inte får säljas eller på annat sätt tillhandahållas konsumenter på marknaden. innehåller även paragrafen ett förbud mot att tillhandahålla tobaksvaror som inte uppfyller de krav som ställs på gränsvärden för skadliga ämnen som tobaksvaror får innehålla eller ge upphov till samt mätning och övervakning av sådana gränsvärden. Tobaksvaror som inte uppfyller dessa krav får inte heller tillverkas. Dessa bestämmelser gäller fortfarande men har flyttats till ett nytt tredje stycke och uttrycks på ett liknande sätt som förbudet mot karakteristisk smak och vissa tillsatser. Förändringarna är endast språkliga och redaktionella och syftar således till att överensstämma bättre med direktivets ordalydelse. I första stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som behövs för att bestämma vilka smaker som är karakteristiska och vilka tillsatser i vilka mängder som en vara inte får innehålla. I första stycket finns även de redan befintliga bemyndigandena om gränsvärden samt mätning och övervakning. I och med införandet av ingrediensreglering i paragrafen får genom hänvisningen i 19 § till denna paragraf även ett centralt tillsynsansvar över den delen. Vidare får , till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6. Bestämmelsens omfattning är oförändrad i förhållande till tidigare, men har redigerats eftersom 18 §, som den hänvisar till, har kommit att omfatta möjligheten att meddela även andra föreskrifter. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller en skyldighet för tillverkare och importörer av tobaksvaror att lämna in marknadsundersökningar, studier, uppgifter om försäljningsvolymer och i förekommande fall sådana sammanfattningar av marknadsundersökningar som de utför i samband med lanseringen av nya produkter. Rapporteringen ska ske . Skyldigheten att lämna in marknadsundersökningar är inte begränsad till de marknadsundersökningar och studier som blivit tillgängliga eller utförts under det närmast föregående kalenderåret. Vid det första rapporteringstillfället efter det att bestämmelsen träder i kraft kommer alltså tillverkare och importörer att vara skyldiga att lämna in samtliga tillgängliga och utförda marknadsundersökningar och studier som omfattas av bestämmelsen. Därefter behöver sådana uppgifter om marknadsundersökningar som redan rapporterats inte rapporteras på nytt . Rapporteringsskyldigheten är inte begränsad till tillverkare och importörer av någon särskild typ av tobaksvara utan omfattar alla tillverkare och importörer av tobaksvaror. Bestämmelsen har sin grund i artikel 5.6 i tobaksproduktdirektivet. Av artikeln framgår att tillverkare och importörer har en skyldighet att lämna in tillgängliga interna och externa marknadsundersökningar och studier av enskilda konsumentgruppers preferenser, däribland ungdomars och nuvarande rökares, när det gäller ingredienser och utsläpp. Vidare framgår att de ska lämna in sammanfattningar av eventuella marknadsundersökningar som de utfört i samband med lanseringen av nya produkter. Dessutom ska de rapportera om sina försäljningsvolymer per märke och typ, i styck eller kilogram, och per medlemsstat. I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter som behövs för att uppfylla direktivets krav om rapporteringsskyldighet enligt första stycket i bestämmelsen. I tredje stycket införs ett förbud mot att tillhandahålla tobaksvaror till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som har meddelats enligt denna paragraf eller med stöd av den inte har uppfyllts. Bestämmelsen har sin grund i artikel 23.2 andra meningen i direktivet. Se även kommentaren till 16 §. Förslaget behandlas i avsnitt 5.5.2. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller en skyldighet för tillverkare eller importörer av tobaksvaror som är nya och som därför omfattas av anmälningsskyldigheten i 12 f § att till komplettera sådana uppgifter som ska ha getts in vid anmälan med uppdaterade eller nya uppgifter. Det gäller således endast sådana produkter som redan omfattas av en ingiven anmälan. Stadgandet grundar sig på kravet som ställs upp i artikel 19.2 i tobaksproduktdirektivet. Det innebär enligt direktivets uppräkning en skyldighet att ge in uppdaterade eller nya uppgifter om tillgängliga vetenskapliga studier av den nya tobaksvarans toxicitet, beroendeframkallande egenskaper och attraktionskraft, särskilt när det gäller dess ingredienser och utsläpp. Vidare stadgas en skyldighet att lämnas in tillgängliga studier med sammanfattningar och kommentarer och marknadsundersökningar av preferenserna hos olika konsumentgrupper, däribland ungdomar och nuvarande rökare. Härutöver ska också annan tillgänglig och relevant information lämnas in, inklusive en analys av riskerna och fördelarna med varan, de förväntade effekterna vad gäller avbrytande av konsumtionen av tobak, de förväntade effekterna vad gäller påbörjande av konsumtionen av tobak och förväntade konsumentreaktioner. I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om omfattningen av uppgiftsskyldigheten enligt första stycket i bestämmelsen. I tredje stycket införs ett förbud mot att tillhandahålla tobaksvaror till konsumenter på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som meddelats i enlighet med denna paragraf eller med stöd av den inte har upp- Bestämmelsen har sin grund i artikel 23.2 andra meningen i direktivet. Se även kommentaren till 16 §. Förslaget behandlas i avsnitt 5.9.2. I första stycket 2 c ersätts termen varningstexter med termen hälsovarningar (se kommentaren till 9 §). Härutöver utvidgas tillsyn över hälsovarningar till att även omfatta att örtprodukter för rökning är försedda med hälsovarningar och inte får användas om sådana saknas eller informationen är uppenbart oriktig. Vidare flyttas det centrala tillsynsansvaret över förbudet mot att märka förpackningar till tobaksvaror på visst sätt enligt 9 a § från till . I konsekvens härmed inskränks området för centrala tillsyn, vilket framgår av ändringen i första stycket 3. tillsynsansvar blir emellertid utvidgat i förhållande till tidigare ansvar eftersom 9 a § numera även omfattar märkningen på örtprodukter för rökning och på själva tobaksvaran. Dessutom får ansvar över de nya bestämmelserna i 9 a § (se kommentaren till 9 a §). Genom ändringen i första stycket 2 d får uppdraget att utöva den centrala tillsynen över sådana nya tobaksvaror som ska anmälas till myndigheten enligt 12 f §. Genom ändringen i första stycket 2 e får det centrala tillsynsansvaret över de nya reglerna om innehållsreglering (se kommentarerna till 16 och 18 §§). Ändringen i första stycket 2 f innebär att blir tillsynsmyndighet för tillverkares och importörers skyldighet att lämna in tillgängliga marknadsundersökningar, studier och årliga rapporter om försäljningsvolymer enligt 18 c §. ska vidare bedriva tillsyn över den skyldighet som tillverkare och importörer av nya tobaksvaror har att lämna nya eller uppdaterade uppgifter enligt 18 d §. Några ändringar har inte gjorts i andra stycket som stadgar att marknadsföringslagen ska tillämpas vid tillsyn. Trots att , i enlighet med ändringarna i första stycket, inte längre ska utöva tillsyn över bestämmelsen i 9 a § kommer även fortsättningsvis vara oförhindrad att med stöd av marknadsföringslagen ingripa mot en marknadsföringsåtgärd som strider mot 9 a §. Detta eftersom en sådan åtgärd är att anse som otillbörlig vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (se 15 § tobakslagen). Förslagen behandlas i avsnitt 5.5.1, 5.5.2, 5.7.3, 5.9 och 5.10. Genom ändring i första stycket 2 b ersätts termen varningstexter med termen hälsovarningar. Härutöver utvidgas kommunens tillsyn till att även omfatta att örtprodukter för rökning är försedda med hälsovarningar och inte får användas om hälsovarningar saknas eller informationen är uppenbart oriktig. Vidare utsträcks kommunens nuvarande tillsyn på försäljningsställena till att avse samtliga aspekter av tobaksförpackningars utformning, dvs. även förbudet mot att märka förpackningar till tobaksvaror på visst sätt enligt 9 a § ska falla under kommunens tillsynsansvar. I konsekvens med att bestämmelsen nu även omfattar märkningen på örtprodukter för rökning och på själva tobaksvaran kommer kommunens ansvar även omfatta dessa produkter. Dessutom får kommunen ansvar över de nya bestämmelserna i 9 a § (se kommentaren till 9 a §). minskar omfattningen av kommunens tillsyn på så sätt att bestämmelserna om innehållsdeklarationer upphävs. Genom ändringen av första stycket 3 utvidgas kommunens och tillsynsansvar på så sätt att tillsynen över handel även ska omfatta sådana nya tobaksvaror som ska anmälas till enligt 12 f §. Regleringen syftar till att kommunen och ska kunna agera när de vid den omedelbara tillsynen stöter på tobaksprodukter som inte tidigare funnits på marknaden och inte uppfyller kraven i tobakslagstiftningen. Några ändringar har inte gjorts i andra stycket. Det innebär att länsstyrelsernas tillsynsroll utsträcks till att korrespondera med kommunernas föreslagna tillsyn enligt ovan. Förslagen behandlas i avsnitt 5.7.3, 5.9 och 5.10. I paragrafens andra stycke, som är nytt, ges rätt att ta ut avgifter för viss del av sin tillsyn av tillverkare och importörer av tobaksvaror. har inte någon rätt att ta ut tillsynsavgifter. I tobaksproduktdirektivet ges dock medlemsstaterna en möjlighet att av tillverkare och importörer av tobaksvaror ta ut proportionella avgifter för verifikationen av mätningar av utsläpp av tjära, nikotin och kolmonoxid från cigaretter, för att hantera de uppgifter som ska rapporteras till myndigheten och för att bedöma vilka tillsatser som ska förbjudas i tobaksvaror och vilka cigaretter och vilken rulltobak som ska anses ha karakteristisk smak (jfr artiklarna 4.6, 5.8 och 7.13 i direktivet). Dessutom får en avgift tas ut för sådana sakkunnigutlåtanden som får användas för granskning av de rapporter som tillverkare och importörer av tobaksvaror ska redovisa efter att ha analyserat tillsatser i cigaretter och rulltobak (artikel 6.4). Tobaksproduktdirektivets reglering om mätning och rapportering av skadliga ämnen finns i 18 § tobakslagen och de föreskrifter som meddelar. Bestämmelser om skyldigheten att rapportera ingredienser i tobaksvaror finns i 16 § första stycket. I 16 § andra stycket genomförs bestämmelsen om skyldighet att genomföra analyser av tillsatser i cigaretter och rulltobak och att rapportera resultaten av analyserna. För bedömning av dessa rapporter kan som en del av sin tillsyn av bestämmelsen, utan särskilt bemyndigande, låta inhämta sakkunnigutlåtanden. I 18 § införs förbudet mot karakteristisk smak och vissa tillsatser. Vilken smak och vilka tillsatser som faller in under förbudet följer av de föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar. Skyldigheten för tillverkare och importörer av tobaksvaror att lämna in uppgifter om 2015/16:82 marknadsundersökningar och försäljningsvolymer genomförs i 18 c § tobakslagen. ska enligt 19 § tobakslagen utöva tillsyn över de bestämmelser som redogjorts för. Regleringen som införs i andra stycket möjliggör för myndigheten att kunna ta ut avgifter för sin tillsyn i den omfattning som direktivet medger. Bestämmelsen är endast tillämplig på den angivna tillsynen av tobaksvaror. får alltså inte ta ut avgifter för sin tillsyn över örtprodukter för rökning. De områden som täcks av möjligheten att ta ut avgifter innefattar tillsyn som i vissa delar kan komma att kräva relativt omfattande analysarbete. Liksom för alla avgifter och i likhet med vad som gäller för kommunala tillsynsavgifter gäller utöver kravet på proportionalitet sedvanliga principer om självkostnad, likställighet m.m. I ett nytt tredje stycke ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer rätt att meddela ytterligare föreskrifter om avgifterna. Förslagen behandlas i avsnitt 5.11. Paragrafens första stycke har justerats så att möjligheter att meddela förelägganden och förbud korresponderar med det utvidgade centrala tillsynsansvar över märkningen av förpackningar till tobaksvaror och själva tobaksvaran som får genom ändringen i 19 § första stycket punkten 2 b. ges därigenom samma möjlighet att ingripa vid överträdelser av bestämmelsen i 9 a § som myndigheten har när det gäller överträdelser av bl.a. bestämmelserna om varningstexter i 9 §. I övrigt innehåller tredje stycket ett förtydligande att vitet inte får förvandlas till fängelse. Någon saklig ändring är dock inte avsedd. Förslaget behandlas i avsnitt 5.7.3. Genom ändringen tydliggörs att det straffbara området inte omfattar att sälja örtprodukter för rökning till konsumenter där förpackningen saknar hälsovarning eller hälsovarningen är uppenbart oriktig. Lagändringarna träder i kraft . Bestämmelsen följer av artikel 29.1 i tobaksproduktdirektivet som stadgar att medlemsstaterna senast vid detta datum ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Tobaksvaror som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före ikraftträdandet och som är märkta enligt direktivet 2001/37/EG (märkningsdirektivet) får fortsätta tillhandhållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet, dock längst till och med . bär att en tobaksvara som har tillverkats i unionen eller importerats från tredje land till unionen, inbegripet att tillämpliga tullar har betalats för varan, och är märkta enligt märkningsdirektivet före får fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet. Bestämmelsen följer av artikel 30 a i tobaksproduktdirektivet. Örtprodukter för rökning som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före ikraftträdandet får fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet, dock längst till och med . Det innebär att en örtprodukt för rökning som före ikraftträdandet har tillverkats i unionen eller importerats från tredje land till unionen, inbegripet att tillämpliga tullar har betalats för produkten, får fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet. Bestämmelsen följer av artikel 30 c i tobaksproduktdirektivet. Cigaretter och rulltobak med viss karakteristisk smak, nämligen sådana som har en marknadsandel om i en viss produktkategori vid ikraftträdandet, får fortsätta tillhandahållas konsumenter på marknaden, dock längst till . Det innebär att sådana tobaksvaror undantas från förbudet mot karakteristisk smak efter ikraftträdandet. Undantaget omfattar endast förbudet mot karakteristisk smak och undantar därför inte produkterna från t.ex. förbud mot vissa tillsatser. Bestämmelsen följer av artikel 7.14 i tobaksproduktdirektivet. Bestämmelserna om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 7. och rådets direktiv /40/EU OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/40/EU om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 53.1, 62 och 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande1, med beaktande av yttrande2, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet3, och av följande skäl: (1)och rådets direktiv /37/EG 4 fastställer bestämmelser på unionsnivå om tobaksvaror. För att återspegla utvecklingen inom vetenskapen, på marknaden och på internationell nivå skulle väsentliga ändringar av det direktivet vara nödvändiga och det bör därför upphävas och ersättas med ett nytt direktiv. 1EUT C 327, 12.11.2013, s. 65. 2EUT C 280, 27.9.2013, s. 57. 3Europaparlamentets ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . 4 och rådets direktiv /37/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (EGT L 194, , s. 26). (2) I de rapporter om tillämpningen av direktiv /37/EG som kom- missionen lade fram 2005 och 2007 identifierade kommissionen områden inom vilka ytterligare åtgärder ansågs vara lämpliga för att den inre marknaden ska kunna fungera smidigt. kommittén för nya och identifierade hälsorisker tillhanda- höll 2008 och 2010 vetenskapliga råd till kommissionen om rökfria tobaksvaror och tillsatser i tobak. fattande samråd med berörda parter, som följdes av riktade samråd med berörda parter och studier av externa konsulter. staterna rådfrågades under hela processen. rådet har vid upprepade tillfällen uppmanat kommissionen att se över och uppdatera direktiv /37/EG. (3)På vissa av de områden som omfattas av direktiv /37/EG är medlemsstaterna, på grund av rättsliga förpliktelser eller i praktiken, förhindrade att anpassa sin lagstiftning till ny utveckling. Detta gäller särskilt reglerna om märkning, som innebär att medlemsstaterna inte har fått öka hälsovarningarnas storlek, ändra deras placering på ett enskilt paket (nedan kallad styckförpackning) eller ersätta vilseledande varningar om utsläppsnivåerna av tjära, nikotin och kolmonoxid. (4)På andra områden finns det fortfarande stora skillnader mellan de olika medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter, vilket utgör hinder för att den inre marknaden fungerar smidigt. Med anledning av utvecklingen inom vetenskapen, på marknaden och på internationell nivå förväntas dessa skillnader öka. Detta gäller även elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare för elektroniska cigaretter (nedan kallade påfyllningsbehållare), örtprodukter för rökning, ingredienser och utsläpp från tobaksvaror, vissa aspekter rörande märkning och förpackning samt gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror. (5)Dessa hinder bör undanröjas och därför bör bestämmelserna om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter bli föremål för ytterligare tillnärmning. (6)Storleken på den inre marknaden för tobaksvaror och relaterade produkter, den allt mer vanligen förekommande företeelsen att tillverkare av tobaksvaror koncentrerar tillverkningen för hela unionen till endast ett fåtal anläggningar i unionen samt den betydande gränsöverskridande handel med tobaksvaror och relaterade produkter som blir följden, gör att antagandet av verkningsfullare lagstiftningsåtgärder snarare bör genomföras på unionsnivå än på nationell nivå, så att den inre marknaden kan fungera smidigt. (7)Lagstiftningsåtgärder på unionsnivå är också nödvändiga för att genomföra () ramkonvention om tobakskontroll (nedan kallad ramkonventionen) , vars bestämmelser unionen och dess medlemsstater är bundna av. konventionens bestämmelser om reglering av tobaksvarors innehåll, reglering av information om tobaksvaror, förpackning och märkning av tobaksvaror, tobaksreklam, marknadsföring och sponsring och olaglig handel med tobaksvaror är av särskild betydelse. Vid ett antal konferenser antog parterna i ramkonventionen, inbegripet unionen och dess medlemsstater, i samförstånd en uppsättning riktlinjer för genomförandet av ramkonventionens bestämmelser. (8)I enlighet med artikel 114.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) bör utgångspunkten för lagstiftningsförslag vara en hög hälsoskyddsnivå och framförallt bör ny utveckling som grundas på vetenskapliga fakta särskilt beaktas. Tobaksvaror är inte vanliga varor och med hänsyn till tobakens särskilt skadliga verkningar på människors hälsa, bör hälsoskydd ges hög vikt, särskilt för att minska förekomsten av rökning bland ungdomar. (9)Det är nödvändigt att fastställa ett antal nya definitioner för att säkerställa att detta direktiv tillämpas på ett enhetligt sätt av medlemsstaterna. När olika skyldigheter enligt detta direktiv gäller för olika produktkategorier och den relevanta produkten omfattas av mer än en av de kategorierna (t.ex. pipa, rulltobak), bör de strängare skyldigheterna tillämpas. (10)I direktiv /37/EG fastställs högsta tillåtna nivåer för halterna av tjära, nikotin och kolmonoxid i cigaretter, vilka även bör tillämpas för cigaretter som exporteras från unionen.