prop · H303187 · 2016-06-08 00:00:00 — Om en intagen har utsett en försvarare som inte uppfyller de krav som ställs i 21 kap. 5 § första stycket , ska försändelser mellan den intagne och försvararen vidarebefordras såvida det inte är nödvändigt att vägra vidarebefordran för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. I andra fall än som avses i första stycket eller i 6 § får en intagen vägras att sända eller ta emot en försändelse, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. En försändelse som den intagne inte får sända eller ta emot får hållas kvar. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätten för intagna att sända och ta emot försändelser. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.4. Om en intagen har utsett en försvarare som inte uppfyller de krav som ställs i 21 kap. 5 § första stycket ska, enligt första stycket, försändelser mellan den intagne och försvararen vidarebefordras såvida det inte är nödvändigt att vägra vidarebefordran för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. Bestämmelsen avser endast en intagen som har utsett en privat försvarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare. Rekvisiten motsvarar vad som anges i 21 kap. 9 § om när det kan komma i fråga att göra undantag från rätten att träffa en privat försvarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare på grund av att det är nödvändigt för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller frihet. De situationer som anges i kommentaren till den bestämmelsen kan på motsvarande sätt motivera undantag från rätten att sända eller ta emot försändelser. Att ett beslut ska vara nödvändigt kan t.ex. omfatta situationer då det finns en akut fara som försvararen kan antas agera på ett sätt som kan öka eller vidmakthålla den faran. I likhet med vad som anges i författningskommentaren till 21 kap. 9 § får vidarebefordran av en försändelse vägras till dess att beslut fattas. Ett sådant beslut ska fattas så snart som det är praktiskt möjligt. Av 6 kap. framgår att ett beslut om restriktioner får avse inskränkningar i rätten att sända och ta emot försändelser. Andra stycket motsvarar i huvudsak den gällande första meningen i paragrafen. I stycket görs en följdändring med hänsyn till att det införs ett nytt första stycke i paragrafen. Det som utgjort andra meningen i paragrafen flyttas till ett nytt tredje stycke. Någon ändring i sak är inte avsedd. 3 kap. 8 § En försändelse som hålls kvar får granskas endast om 1. den intagne har medgett det, eller 2. det i fall som avses i 7 § andra stycket är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. En försändelse som avses i 6 § eller i 7 § första stycket får endast granskas för att utreda vem avsändaren är. Paragrafen behandlar möjligheterna att granska intagnas försändelser. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.6. Första stycket görs om till en punktlista med två punkter. Den första punkten innebär ingen ändring i sak. Den andra punkten innebär att en granskning får ske av försändelser som omfattas av 7 § andra stycket, dvs. försändelser mellan en intagen och annan än hans eller hennes försvarare, om det är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. Ändringen innebär att det är möjligt att granska sådana försändelser mellan en intagen och en privat försvarare som hålls kvar enligt 7 § första stycket. Att vidarebefordran av en försändelse mellan en intagen och en privat försvarare ibland får vägras framgår av 7 § och 6 kap. I andra stycket införs en hänvisning till 7 § första stycket. Det innebär att även försändelser mellan en intagen och en privat försvarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare får granskas för att utreda vem avsändaren är. 6 kap. 2 § Ett beslut om restriktioner enligt 1 § får avse inskränkningar i rätten att 1.placeras tillsammans med andra intagna enligt 2 kap. 1 § andra stycket, 2.vistas i gemensamhet enligt 2 kap. 5 §, 3.följa vad som händer i omvärlden enligt 2 kap. 9 §, 4.inneha tidskrifter och tidningar enligt 2 kap. 11 §, 5.ta emot besök enligt 3 kap. 1 § första stycket, 6. stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation enligt 3 kap. 4 § första och andra styckena, eller 7. sända och ta emot försändelser enligt 3 kap. 7 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad ett beslut om restriktioner får avse. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.4. I punkt 6 görs en följdändring med hänsyn till att det införs ett nytt andra och tredje stycke i 3 kap. 4 §. Ett beslut om restriktioner får inte avse inskränkningar i den frihetsberövades rätt att stå i förbindelse med sin offentliga försvarare genom elektronisk kommunikation. Detsamma gäller för elektronisk kommunikation mellan en intagen och en privat försvarare som uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare. Europeiska unionens officiella tidning L 294/1 OCH RÅDETS DIREKTIV 2013/48/EU av om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 82.2 b, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio nella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), efter att ha hört , i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)I artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grund läggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kal lad ) och artikel 14 i den internatio nella konventionen om medborgerliga och politiska rät tigheter (nedan kallad ) garanteras rät ten till en rättvis rättegång. I artikel 48.2 i stadgan ga ranteras rätten till försvar. (2)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt ordfö randeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i , särskilt punkt 33, bör principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra beslut av rättsliga myndigheter bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på det civilrättsliga och det (1) EUT C 43, , s. 51. (2) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . straffrättsliga området inom unionen, eftersom ett stärkt ömsesidigt erkännande samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta samarbetet mellan be höriga myndigheter och det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter. (3)Enligt artikel 82.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska det straffrättsliga sam arbetet inom unionen bygga på principen om ömsesidigt erkännande av domar och rättsliga avgöranden. (4)Genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av avgöranden i straffrättsliga förfaranden förutsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrätts liga system. Omfattningen av ömsesidigt erkännande är i hög grad beroende av en rad faktorer, som inbegriper mekanismer till skydd för misstänktas eller tilltalades rät tigheter och gemensamma miniminormer för att under lätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkän nande. (5)Även om alla medlemsstater är parter i Europakonven tionen och har erfarenheten visat att enbart detta inte alltid räcker för att skapa tillräckligt förtroende för andra medlemsstaters straffrättsliga system. (6)Ömsesidigt erkännande av avgöranden i straffrättsliga förfaranden kan bara fungera effektivt i en anda av tillit, där inte endast de rättsliga myndigheterna utan samtliga aktörer i den straffrättsliga processen likställer avgöran den av rättsliga myndigheter i andra medlemsstater med avgöranden som meddelas i den egna staten, vilket för utsätter förtroende inte bara för innehållet i den andra medlemsstatens bestämmelser, utan också för att de till lämpas korrekt. Ett stärkt ömsesidigt förtroende förutsät ter detaljerade bestämmelser för att skydda de proces suella rättigheter och garantier som fastställs i stadgan, och . Det krä ver också att man, genom detta direktiv och andra åt gärder, inom unionen vidareutvecklar de miniminormer som fastställs i stadgan och . L 294/2 Europeiska unionens officiella tidning (7)Artikel 82.2 i EUF-fördraget fastställer tillämpliga mini miregler i medlemsstaterna för att underlätta det ömsesi diga erkännandet av domar och rättsliga avgöranden samt polissamarbete och rättsligt samarbete i sådana straffrättsliga frågor som har en gränsöverskridande di mension. Den artikeln anger ”personers rättigheter vid det straffrättsliga förfarandet” som ett av de områden på vilka minimiregler får fastställas. (8)Gemensamma minimiregler bör leda till ökat förtroende för alla medlemsstaters straffrättsliga system, vilket i sin tur bör bidra till ett effektivare rättsligt samarbete i en anda av ömsesidigt förtroende och till främjandet av de grundläggande rättigheterna i unionen. Sådana gemen samma minimiregler bör också bidra till att avlägsna hindren för den fria rörligheten för medborgarna inom medlemsstaternas hela territorium. Sådana gemensamma minimiregler bör fastställas när det gäller rätten till till gång till försvarare i straffrättsliga förfaranden, rätten att få en tredje part underrättad vid ett frihetsberövande och rätten att kontakta tredje parter och konsulära myndig heter under frihetsberövandet. (9)antog rådet en resolution om en färdplan för att stärka misstänktas eller tilltalades proces suella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden (nedan kallad färdplanen) (1). Färdplanen ska genomföras stegvis och omfattar åtgärder avseende rätten till översättning och tolkning (åtgärd A), rätten till information om rät tigheter och om anklagelsen (åtgärd B), rätten till juridisk rådgivning och rättshjälp (åtgärd C) och rätten till kom munikation med släktingar, arbetsgivare och konsulära myndigheter (åtgärd D) och särskilda skyddsåtgärder för utsatta misstänkta eller tilltalade (åtgärd E). I färdplanen understryks att uppräkningsordningen för rättigheterna endast är vägledande och därför skulle kunna ändras i enlighet med prioriteringarna. Färdplanen är avsedd att utgöra en enhet och först när alla dess delar har genom förts kommer det att märkas fullt ut vilka fördelar den ger. (10)välkomnade färdplanen och införlivade den i Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert i medborgarnas tjänst och för deras skydd (2) (punkt 2.4). underströk att färd planen inte är uttömmande och uppmanade kommissio nen att undersöka behovet av en komplettering när det gäller minimiregler för processuella rättigheter för miss tänkta och tilltalade och att göra en bedömning av huru vida andra frågor, till exempel frågan om oskuldspresum tionen, behöver behandlas i syfte att förbättra samarbetet på detta område. (11)Två åtgärder har antagits enligt färdplanen, näm ligen och rådets direktiv /64/EU av om rätt till tolkning och över sättning vid straffrättsliga förfaranden (3) och Europapar lamentets och rådets direktiv /13/EU av om rätten till information vid straffrättsliga för faranden (4). (1) EUT C 295, 4.12.2009, s. 1. (2) EUT C 115, , s. 1. (3) EUT L 280, 26.10.2010, s. 1. (4) EUT L 142, , s. 1. (12)I detta direktiv fastställs minimiregler avseende rätten till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och i förfaranden om verkställighet av en europeisk arres teringsorder enligt rådets rambeslut /584/RIF av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (5) (nedan kallad den europeiska arresteringsordern) och rätten att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet. Direktivet främjar således tillämp ningen av stadgan, särskilt artiklarna 4, 6, 7, 47 och 48, och bygger på artiklarna 3, 5, 6 och 8 i konventionen, såsom dessa tolkas av Europeiska domsto len för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad domstolen), som i sin rättspraxis regelbundet fastställer normer i fråga om rätten till tillgång till försvarare. Enligt den rättspraxisen förutsätter ett rättvist förfarande bland annat att en misstänkt eller tilltalad kan få tillgång till samtliga tjänster som särskilt kopplas till rättsligt bistånd. I det hänseendet bör de misstänktas eller tilltalades för svarare utan begränsningar kunna säkra de grundläg gande aspekterna av försvaret. (13)Utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter en ligt att säkerställa rätten till en rätt vis rättegång, bör förfaranden avseende mindre förseelser som begås i ett fängelse och förfaranden avseende för seelser som begås i militära sammanhang och som han teras av en befälhavare inte anses vara straffrättsliga för faranden vid tillämpningen av detta direktiv. (14)Detta direktiv bör genomföras under beaktande av be stämmelserna i direktiv /13/EU, som föreskriver att misstänkta eller tilltalade omgående informeras om rätten till tillgång till försvarare och att misstänkta eller tilltalade som har anhållits eller häktats skriftligen och utan dröjs mål erhåller rättighetsinformation, som omfattar infor mation om rätten till tillgång till försvarare. (15)Med försvarare avses i detta direktiv personer som enligt nationell lagstiftning är kvalificerade och berättigade, in begripet genom ackreditering från ett auktoriserat organ, att tillhandahålla juridisk rådgivning och rättsligt bistånd till misstänkta eller tilltalade. (16)I vissa medlemsstater har andra myndigheter än en dom stol med behörighet i brottmål behörighet att utdöma andra påföljder än frihetsberövande för relativt sett mindre förseelser. Detta kan exempelvis handla om tra fikförseelser som begås i stor skala och som kan komma att fastställas vid en poliskontroll. I sådana situationer vore det orimligt att begära att de behöriga myndighe terna ska säkerställa samtliga rättigheter enligt detta di rektiv. I de fall där medlemsstaternas lagstiftning föreskri ver att en påföljd för mindre förseelser kan åläggas av (5) EGT L 190, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 294/3 en sådan myndighet, och där en sådan påföljd kan över klagas till en domstol med behörighet i brottmål eller där saken kan hänskjutas till en sådan, bör detta direktiv därför endast tillämpas på förfaranden vid den domstolen till följd av ett sådant överklagande eller hänskjutande. (17)I vissa medlemsstater anses vissa mindre förseelser, sär skilt mindre trafikförseelser, mindre förseelser mot kom munala föreskrifter och mindre förseelser mot allmän ordning vara brott. I sådana situationer vore det orimligt att begära att de behöriga myndigheterna ska säkerställa samtliga rättigheter enligt detta direktiv. I de fall där det i medlemsstaternas lagstiftning föreskrivs att frihetsberö vande inte får utdömas som påföljd för mindre förseelser bör detta direktiv därför endast tillämpas på förfaranden vid en domstol med behörighet i brottmål. (18)Tillämpningsområdet för detta direktiv när det gäller vissa mindre förseelser bör inte påverka medlemsstater nas skyldigheter enligt att säker ställa rätten till en rättvis rättegång, inbegripet rätten till rättsligt bistånd från en försvarare. (19)Medlemsstaterna bör se till att misstänkta eller tilltalade har rätt till tillgång till försvarare utan onödigt dröjsmål i enlighet med detta direktiv. Under alla omständigheter bör misstänkta eller tilltalade ges tillgång till en försvarare under straffrättsliga förfaranden inför domstol, om de inte har avstått från den rätten. (20)Vid tillämpning av detta direktiv bör begreppet förhör inte omfatta preliminära utfrågningar som genomförs av polisen eller en annan brottsbekämpande myndighet i syfte att identifiera den berörda personen, att kontrol lera vapeninnehav eller andra liknande säkerhetsfrågor eller att avgöra om en förundersökning bör inledas, till exempel vid en trafikkontroll eller vid regelbundna stick prov som görs när en misstänkt eller tilltalad ännu inte har identifierats. (21)Om en annan person än den misstänkta eller tilltalade, till exempel ett vittne, blir misstänkt eller tilltalad, bör den personen skyddas mot självangivelse och har rätt att tiga, vilket bekräftas i rättspraxis. I detta direktiv hänvisas därför uttryckligen till den situa tion där en sådan person blir misstänkt eller tilltalad vid polisförhör eller förhör som genomförs av någon annan brottsbekämpande myndighet inom ramen för ett straff rättsligt förfarande. Om en annan person än en misstänkt eller tilltalad blir misstänkt eller tilltalad under ett sådant förhör bör förhöret avbrytas. Förhöret får dock fortsättas om den berörda personen har blivit upp lyst om att han eller hon är misstänkt eller tilltalad och han eller hon till fullo kan utnyttja de rättigheter som föreskrivs i detta direktiv. (22)Misstänkta eller tilltalade bör ha rätt att i enrum tala med den försvarare som företräder dem. Medlemsstaterna får besluta om de praktiska åtgärder som ska gälla för läng den på och frekvensen av sådana möten, med beaktande av omständigheterna i förfarandet, särskilt ärendets kom plexitet och vilka processuella förfaranden som är till lämpliga. Medlemsstaterna får även besluta om praktiska åtgärder för att garantera säkerhet och skydd, särskilt för försvararen och den misstänkta eller tilltalade, på den plats där ett sådant möte hålls. Sådana praktiska åtgärder får inte inverka menligt på det effektiva utövandet av och innehållet i den misstänktas eller tilltalades rätt att träffa sin försvarare. (23)Misstänkta eller tilltalade bör ha rätt att kontakta den försvarare som företräder dem. En sådan kontakt får ske när som helst, inbegripet före ett eventuellt utövande av rätten att träffa den försvararen. Medlemsstaterna får besluta om de praktiska åtgärder som avser längden, frekvensen samt medlet för en sådan kontakt, även när det gäller användning av videokonferenser och annan kommunikationsteknik för att möjliggöra kontakterna. Sådana praktiska åtgärder bör inte inverka menligt på det effektiva utövandet av eller innehållet i misstänktas eller tilltalades rätt att kontakta sin försvarare. (24)När det gäller vissa mindre förseelser bör detta direktiv inte hindra medlemsstaterna från att organisera så att misstänktas eller tilltalades rätt till tillgång till en försva rare tillhandahålls per telefon. Rätten bör emellertid en dast begränsas på detta sätt i fall där den misstänkta eller tilltalade inte kommer att förhöras av polisen eller en annan brottsbekämpande myndighet. (25)Medlemsstaterna bör säkerställa att misstänkta eller till talade har rätt att ha sin försvarare närvarande och fak tiskt medverkande när de förhörs av polisen eller en annan brottsbekämpande eller rättslig myndighet inbegri pet vid förhandlingar i domstol. Denna medverkan bör ske i enlighet med förfaranden i den nationella rätten, som kan reglera en försvarares medverkan vid polisens eller en annan brottsbekämpande eller rättslig myndig hets förhör av den misstänkta eller tilltalade samt vid förhandlingar i domstol, under förutsättning att sådana förfaranden inte inverkar menligt på det effektiva utövan det av och innehållet i den berörda rättigheten. Vid för hör av den misstänkta eller tilltalade av polisen eller L 294/4 Europeiska unionens officiella tidning en annan brottsbekämpande eller rättslig myndighet eller vid förhandlingar i domstol, får försvararen i enlighet med dessa förfaranden bland annat ställa frågor, begära förtydliganden och avge yttranden, vilket bör dokumen teras i enlighet med nationell rätt. (26)Misstänkta eller tilltalade har rätt att ha sin försvarare närvarande vid utrednings- eller bevisupptagningsåtgärder under förutsättning att de föreskrivs i berörd nationell rätt och i den mån de misstänktas eller tilltalades närvaro är obligatorisk eller tillåten. Sådana åtgärder bör åtmin stone innehålla vittneskonfrontationer, där den miss tänkta eller tilltalade framträder omgiven av andra perso ner i syfte att identifieras av ett brottsoffer eller ett vittne, konfrontationsförhör, där en misstänkt eller tilltalad sam manförs med ett eller flera vittnen eller brottsoffer när det råder oenighet dem emellan om viktiga fakta eller frågor samt rekonstruktioner, där den misstänkta eller tilltalade är närvarande för att det bättre ska gå att förstå hur och under vilka omständigheter ett brott begicks samt för att specifika frågor ska kunna ställas till den misstänkta eller tilltalade. Medlemsstaterna får besluta om de praktiska åtgärder som ska gälla för en försvarares närvaro vid utrednings- eller bevisupptagningsåtgärder. Sådana praktiska åtgärder bör inte inverka menligt på det effektiva utövandet av och innehållet i de berörda rättigheterna. Om försvararen är närvarande vid utred nings- eller bevisupptagningsåtgärder bör detta noteras i enlighet med det förfarande för dokumentation som fö reskrivs i den berörda medlemsstatens rätt. (27)Medlemsstaterna bör eftersträva att göra allmän infor mation tillgänglig, till exempel genom en webbplats eller genom en broschyr som finns på polisstationerna, för att underlätta för misstänkta eller tilltalade när dessa ska hitta en försvarare. Medlemsstaterna bör dock inte vara skyldiga att vidta aktiva åtgärder för att säkerställa att misstänkta eller tilltalade som inte är frihetsberövade ska bistås av en försvarare, om de inte själva har vidtagit åtgärder för att bistås av en sådan. Den misstänkta eller tilltalade i fråga bör fritt kunna kontakta, konsultera och bistås av en försvarare. (28)Om misstänkta eller tilltalade frihetsberövas bör med lemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att se till att dessa personer verkligen kan utöva sin rätt till tillgång till försvarare, inbegripet genom att ordna med bistånd från en försvarare i de fall där personen i fråga inte har någon sådan, såvida de inte har avstått från den rätten. åtgärder kan bland annat innebära att de behöriga myn digheterna ordnar med bistånd från en försvarare på grundval av en förteckning över tillgängliga försvarare, bland vilka den misstänkta eller tilltalade kan välja. Så dana åtgärder skulle i tillämpliga fall kunna innefatta åtgärderna för rättshjälp. (29)De förhållanden som råder för misstänkta eller tilltalade som är frihetsberövade bör till fullo respektera de normer som har fastställts i , i stadgan och i rättspraxis från Europeiska unionens domstol (nedan kal lad domstolen) och . När bistånd enligt detta direktiv ges en misstänkt eller tilltalad som hålls frihetsberövad, bör den berörda försvararen ha möjlighet att rikta en fråga till de behöriga myndigheterna angå ende de förhållanden under vilka personen i fråga hålls frihetsberövad. (30)Om den misstänkta eller tilltalade befinner sig på en geografiskt avlägsen plats, till exempel i utomeuropeiska territorier eller där medlemsstaten genomför eller deltar i militära operationer utanför dess territorium, får med lemsstaterna tillfälligt göra undantag från en misstänkts eller tilltalads rätt att utan onödigt dröjsmål efter frihets berövandet få tillgång till en försvarare. Vid ett sådant tillfälligt undantag bör de behöriga myndigheterna inte förhöra den berörda personen eller genomföra någon av de utrednings- eller bevisupptagningsåtgärder som före skrivs i detta direktiv. Om omedelbar tillgång till försva rare är omöjlig på grund av den misstänktas eller till talades geografiskt avlägsna belägenhet bör medlemssta terna möjliggöra kommunikation via telefon eller video konferens såvida detta inte är helt omöjligt. (31)Medlemsstaterna bör tillåtas att tillfälligt göra undantag från rätten till tillgång till försvarare under förundersök ningen om det föreligger ett trängande behov av att avvärja livsfara eller fara för en persons frihet eller fysiska säkerhet.