prop · H303195d4 · 2016-01-01 00:00:00 — Enligt första stycket får ett sådant avtal inte avvika från villkoren i ramavtalet. I andra stycket öppnas en möjlighet att komplettera ett anbud. Bestämmelserna är svårförenliga. Problemet bör behandlas under den fortsatta beredningen. Med reservation för det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen och rubriken till den ges följande lydelse. Avtal som grundar sig på ramavtal med en enda leverantör Om ett ramavtal har ingåtts med en enda leverantör får villkoren i ett avtal som grundas på ramavtalet inte avvika från villkoren i detta. Den upphandlande myndigheten får inför beslut om ett sådant avtal skriftligen samråda med leverantören och vid behov uppmana denne att komplettera sitt anbud. 7 kap. 5 § Paragrafen behandlar situationen att ett ramavtal har ingåtts med flera leverantörer. Om ett sådant ramavtal ”har samtliga villkor fastställda” för tillhandahållandet av de nyttigheter som ramavtalet avser får specifika avtal ingås antingen enligt 6 § helt utan förnyad konkurrensutsättning eller enligt 7 § delvis utan en sådan. Om samtliga villkor inte är fastställda i ramavtalet ska ett specifikt avtal enligt 8 § föregås av en förnyad konkurrensutsättning. Lagrådet konstaterar att det är ogörligt att i ett avtal – särskilt ett ram- avtal – fastställa ”samtliga villkor för tillhandahållandet” av de nyttigheter avtalet avser. I praktiken förutsätter alla avtal av de slag som kan komma att omfattas av denna lagstiftning att de villkor som parterna kommit överens om kompletteras med regler i köplagen eller annan lagstiftning. Det kan mot den bakgrunden inte rimligen vara avsikten att ”samtliga” villkor ska vara fastställda i ramavtalet för att 6 eller 7 § ska vara tillämplig. Vid föredragningen har upplysts att de villkor som avses i paragrafen är de villkor som är av upphandlingsrättsligt intresse. Det är visserligen svårt att föreställa sig att de villkor som är av intresse i en upphandling är andra eller ens färre än de som är viktiga i andra avtal. Om det emellertid är möjligt att göra en sådan distinktion bör det tydligt framgå av lagtexten vilka villkor som avses. Också bestämmelsen i tredje stycket, att första och andra styckena gäller även delar av ett ramavtal, måste förtydligas. Lagrådet förordar vidare att orden ”Tilldelning av kontrakt” i rubriken ersätts med orden ”Beslut att anta anbud” och ordet ”kontrakt” i paragraftexten ersätts med ”avtal”. Med reservation för vad som har anförts i det föregående föreslår Lagrådet att paragrafen och rubriken till den ges följande lydelse. Beslut att anta anbud som grundar sig på ramavtal med flera leverantörer När ett ramavtal som har ingåtts med flera leverantörer har samtliga villkor fastställda för tillhandahållandet av de varor, tjänster eller byggentreprenader som ramavtalet avser, ska beslut att anta anbud som grundas på ramavtalet fattas enligt 6 eller 7 §. När ramavtalet inte har samtliga sådana villkor fastställda ska beslutet i stället fattas enligt 8 §. Första stycket gäller även delar av ett ramavtal. 7 kap. 6 § Paragrafen reglerar en av de möjligheter som den upphandlande myndigheten kan välja i den situation som beskrivs i 5 § första stycket, dvs. när ett ramavtal som har ingåtts med flera leverantörer har samtliga villkor fastställda för tillhandahållandet av de varor, tjänster eller byggentreprenader som ramavtalet avser. Eftersom paragrafen innehåller en hänvisning till 5 § första stycket, behöver beskrivningen inte upprepas. Enligt tredje stycket ska de objektiva villkor som ska användas anges i en fördelningsnyckel i något av upphandlingsdokumenten. Ordet ”fördelningsnyckel” förekommer inte på något annat ställe i lagen och behövs inte heller här för att texten ska bli begriplig. Snarare kan det leda till missförstånd så till vida som det kan uppfattas som ett formkrav. Lagrådet förordar att ordet utmönstras ur lagtexten. Under föredragningen har anförts att ordet används allmänt som benämning på den företeelse som regleras i bestämmelsen och att det har förts in i lagen i syfte att detta språkbruk ska bekräftas. Enligt Lagrådets mening bör detta syfte kunna uppnås redan genom att ordet används i författningskommentaren. Lagrådet föreslår att paragrafen och dess rubrik ges följande lydelse. Beslut att anta ett anbud utan en förnyad konkurrensutsättning En upphandlande myndighet får besluta att anta ett anbud som grundar sig på ett ramavtal som avses i 5 § första stycket utan en förnyad konkurrensutsättning enligt 9 §, om myndigheten tillämpar objektiva villkor som anges i något av upphandlingsdokumenten för ramavtalet. 7 kap. 7 § Enligt paragrafen får en upphandlande myndighet tilldela kontrakt som grundar sig på ett ramavtal som avses i 5 § första stycket delvis utan en förnyad konkurrensutsättning, delvis med en förnyad konkurrensutsättning. Bestämmelsen, som har hämtat sitt innehåll från artikel 33.4 b) i LOU-direktivet, är svår att förstå. En och samma anskaffning kan inte gärna ske både med och utan förnyad konkurrensutsättning. Det är uppenbart att något sådant inte kan vara avsett. Lagrådet kan inte tillstyrka paragrafen i dess föreslagna utformning, trots att den troget återger direktivets text. Paragrafen måste ges ett förnuftigt innehåll, som kan antas vara avsett. I artikel 33.4 b) första stycket sista meningen föreskrivs att det i upphandlingsdokumenten ska anges vilka villkor som kan bli föremål för en förnyad konkurrensutsättning. Denna bestämmelse, som har förts över till paragrafens andra stycke 1, kan tjäna som utgångspunkt för en tolkning av paragrafen efter dess ändamål. Att en tilldelning skulle kunna ske delvis med en förnyad konkurrensutsättning skulle då innebära att inte ramavtalets alla villkor för tilldelning skulle omfattas av konkurrensutsättningen; endast vissa villkor skulle omfattas. skulle det däremot inte vara fråga om i någon del. Med denna tolkning skulle paragrafens första stycke och den föregående rubriken kunna ges följande lydelse. Beslut att anta ett anbud delvis med en förnyad konkurrensutsättning En upphandlande myndighet får besluta att anta ett anbud som grundar sig på ett ramavtal som avses i 5 § första stycket delvis med en förnyad konkurrensutsättning enligt 9 §, om det har angetts i något av upphandlingsdokumenten för ramavtalet att myndigheten ska ha den En alternativ tolkning, som dock inte ligger särskilt nära till hands, skulle kunna vara att bestämmelsen handlar om flera olika anskaffningar och att någon av dem får ske efter avrop och någon annan efter förnyad Andra meningen i artikel 33.4 b) första stycket kan läsas som ett stöd för den tolkningen. Men ordet ”delvis” passar inte för en sådan tolkning. Lagrådet föreslår vidare att paragrafens andra stycke ges följande I upphandlingsdokumentet ska i sådana fall också anges 1.de av ramavtalets villkor för tillhandahållande som kan bli föremål för en förnyad konkurrensutsättning, och 2.de objektiva villkor som myndigheten avser att använda när den avgör om anbud ska antas efter eller utan en förnyad konkurrensutsättning. 7 kap. 8 § Enligt paragrafen ska förnyad konkurrensutsättning användas vid tilldelning av kontrakt som grundar sig på ett ramavtal i vilket inte alla villkor för handahållande är fastställda. Som Lagrådet har anfört i anslutning till 5 § är det svårt att föreställa sig ett fall där samtliga villkor för tillhandahållandet finns fastställda i ett ramavtal. Därför kan det befaras att det blir svårt att i rättstillämpningen avgöra i vilka fall som förnyad konkurrensutsättning ska vara obligatorisk enligt paragrafen. I enlighet med vad Lagrådet har anfört i det föregående bör uttrycket ”tilldela kontrakt” ändras till ”besluta att anta anbud”. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Beslut att anta anbud efter en förnyad konkurrensutsättning En upphandlande myndighet ska besluta att anta anbud som grundar sig på ett ramavtal som avses i 5 § andra stycket efter en förnyad konkurrensutsättning för de leverantörer som är parter i ramavtalet på sätt som anges i 9 §. 7 kap. 9 § Enligt paragrafen ska vid en förnyad konkurrensutsättning parterna inbjudas att på nytt lämna anbud i enlighet med de villkor för tillhandahållande som anges i ramavtalet. Motsvarande bestämmelse i LOU-direktivet, artikel 33.5 första meningen, har en annan innebörd. Den föreskriver att de förnyade konkurrensutsättningarna ska grundas på samma villkor som tillämpas vid tilldelningen av ramavtalet. Direktivets bestämmelse väcker frågor. Villkoren för tilldelning av ramavtalet är knappast relevanta när det gäller en anskaffning i ett enskilt fall med stöd av ramavtalet. Under föredragningen har påpekats att direktiv är annorlunda utformat i denna del och att någon saklig ändring inte har varit avsedd. I artikel 32.4 andra stycket i det direktivet föreskrivs så vitt nu är i fråga att tilldelning av kontrakt som grundar sig på ett ramavtal som ingåtts med flera ekonomiska aktörer kan ske, om inte alla villkor är fastställda i ramavtalet, efter det att parterna blivit föremål för förnyad inbjudan att lämna anbud på grundval av samma villkor. De villkor som avses här är uppenbarligen de villkor som enligt ramavtalet ska gälla för de enskilda avtal som ingås med ramavtalet som grund. Mot den nu angivna bakgrunden har Lagrådet ingen erinran mot den innebörd som bestämmelsen har fått i remissen. Lagrådet föreslår emellertid att paragrafen ges följande lydelse. Vid en förnyad konkurrensutsättning ska de leverantörer som är parter i ramavtalet inbjudas att på nytt lämna anbud i enlighet med de villkor som anges i ramavtalet. Dessa villkor får, om det är nödvändigt, preciseras och vid behov kompletteras med andra villkor som har angetts i något av upphandlingsdokumenten för ramavtalet. Vid tillämpningen av första stycket ska 1.den upphandlande myndigheten för varje anskaffning skriftligen samråda med de leverantörer som kan genomföra anskaffningen, 2.den upphandlande myndigheten ange en tidsfrist som är tillräcklig för att lämna anbud, varvid särskild hänsyn ska tas till hur komplicerad anskaffningen är och hur som leverantörerna kan antas behöva för att utarbeta anbuden, 3.anbuden lämnas skriftligen och den upphandlande myndigheten inte ta del av innehållet i anbuden innan den angivna svarstiden har löpt ut, och 4.den upphandlande myndigheten besluta att ingå avtal med den anbudsgivare som har lämnat det anbud som är ekonomiskt mest fördelaktigt. 7 kap. 10–13 §§ I 7 kap. 10–13 §§ finns bestämmelser om inköpscentraler. Begreppet inköpscentral definieras i 1 kap. 8 §. En inköpscentral är en upphandlande myndighet som stadigvarande tillhandahåller centraliserad inköpsverksamhet i form av 1. anskaffning av varor eller tjänster som är avsedda för upphandlande myndigheter eller 2. tilldelning av kontrakt eller ingående av ramavtal om varor, tjänster eller byggentreprenader som är avsedda för upphandlande myndigheter. Enligt 10 § får en upphandlande myndighet anlita en inköpscentral för tillhandahållande av centraliserad inköpsverksamhet utan att upphandla tjänsten. I 11 § föreskrivs att en upphandlande myndighet får anskaffa varor eller tjänster från en inköpscentral. Och i 12 § föreskrivs att en upphandlande myndighet får anskaffa varor, tjänster eller byggentreprenader genom 1. kontrakt som tilldelas av en inköpscentral, 2. dynamiska inköpssystem som drivs av en inköpscentral eller 3. ramavtal som ingås av en inköpscentral. Regleringen väcker frågor. Till en början är det oklart hur det är tänkt att 10 § ska förhålla sig till 11 och 12 §§. Genom 10 § avses direktivets artikel 37.4 bli genomförd. Innebörden i artikeln är inte entydig. En tolkning kan vara att en upphandlande myndighet får anlita en inköpscentral för att den ska ta hand om myndighetens inköpsverksamhet. Det handlar då inte om enskilda anskaffningar, som regleras i artikel 37.1, utan om inköpsverksamheten som sådan, eller kanske en del av den. Stöd för en sådan tolkning kan man möjligen finna i ingressens skäl 70, enligt vilket de upphandlande myndigheterna bör tillåtas att tilldela ett offentligt tjänstekontrakt för tillhandahållande av centraliserad inköpsverksamhet till en inköpscentral utan att tillämpa de förfaranden som anges i direktivet. Sådana offentliga tjänstekontrakt ska få omfatta en bestämmelse om tillhandahållande av stödverksamheter för inköp. Tjänstekontrakt av detta slag ska inte behöva upphandlas. Det är denna tolkning av artikel 37.4 som har legat till grund för re- lagförslag. Lagrådet godtar tolkningen. Enligt 11 § får en upphandlande myndighet anskaffa varor eller tjänster direkt från inköpscentralen – tydligen utan upphandlingsförfarande. Det förutsätts att inköpscentralen i sin tur har anskaffat nyttigheterna genom upphandling, eftersom inköpscentralen är en upphandlande myndighet. En alternativ anskaffningsmöjlighet erbjuds en upphandlande myndighet enligt 12 §. Myndigheten kan anlita inköpscentralen för att genomföra ett upphandlingsförfarande som syftar till att anskaffa nyttigheterna. Det tycks inte krävas att myndigheten upphandlar inköpscentralens tjänst. Frågan är då om den upphandlande myndigheten kan använda en anskaffningsmöjlighet enligt 11 eller 12 § utan att ha etablerat en relation med inköpscentralen enligt 10 §. Det svenska lagförslaget ger inget svar på frågan. Enligt 10 § ”får” den upphandlande myndigheten anlita en inköpscentral utan att upphandla tjänsten. I 11 och 12 §§ sägs ingenting om upphandling i förhållandet mellan den upphandlande myndigheten och inköpscentralen. Inte heller direktivet är särskilt upplysande. Som anfördes får de upphandlande myndigheterna enligt artikel 37.4 tilldela ett offentligt tjänstekontrakt för tillhandahållande av centraliserad inköpsverksamhet till en inköpscentral. Men det sägs inte att detta är en förutsättning för att en upphandlande myndighet ska få anskaffa varor och/eller tjänster direkt från en inköpscentral (artikel 37.1 första stycket) eller anskaffa byggentreprenader, varor och tjänster med hjälp av kontrakt som tilldelas av en inköpscentral osv. (artikel 37.1 andra stycket). Under föredragningen har framhållits att artikel 11 direktiv, som innehåller en motsvarande reglering, inte kräver en varaktig relation mellan inköpscentralen och den upphandlande myndigheten och att det under förhandlingarna om det nya direktivet inte förekom någonting som tydde på att en ändring eftersträvades. Slutsatsen måste bli den som har gjorts i remissen, nämligen att det inte krävs en varaktig relation enligt artikel 37.4 mellan inköpscentralen och den upphandlande myndigheten för att myndigheten ska få anlita inköpscentralen för anskaffning enligt artikel 37.1. Lagrådet godtar alltså den lösning i sak som har valts i remissen. Beträffande paragrafernas utformning har Lagrådet den synpunkten att orden ”för tillhandahållande av centraliserad inköpsverksamhet” kan strykas. Orden ingår nämligen i definitionen av ”inköpscentral”. I 12 § bör vidare orden ”kontrakt som tilldelas av en inköpscentral” i punkten 1 ersättas med ”avtal som ingås av en inköpscentral”. 7 kap. 14 § I paragrafen används uttrycket ”gränsöverskridande gemensam upphandling”. Uttrycket är inte definierat. Det är inte alldeles klart vad som avses med uttrycket. Det kan emellertid utgå ur paragrafen utan att innehållet i den förändras. Det bör vidare av paragrafen framgå att den ger en svensk upphandlande myndighet rätten att agera gemensamt med upphandlande myndigheter i andra medlemsstater. Lagrådet föreslår att paragrafen och rubriken över den ges följande lydelse. Gemensam upphandling med myndighet från annan medlemsstat En upphandlande myndighet får genomföra en upphandling gemensamt med en upphandlande myndighet från en annan medlemsstat med användning av upphandlingsåtgärder enligt 15–23 §§. En viss upphandlingsåtgärd får inte väljas i syfte att undvika tillämpningen av tvingande föreskrifter som är förenliga med . 7 kap. 15 § Enligt paragrafen får en upphandlande myndighet använda centraliserad inköpsverksamhet som erbjuds av en inköpscentral som är belägen i en annan medlemsstat inom EU än den där myndigheten har sin hemvist. Bestämmelsen syftar till att ange att en upphandlande myndighet i får använda sig av en centraliserad inköpsverksamhet som erbjuds av en inköpscentral i en annan medlemsstat i EU. För att detta ska framgå tydligare föreslår Lagrådet att paragrafen och rubriken till den ges följande lydelse. Inköpscentral i annan medlemsstat En upphandlande myndighet får använda centraliserad inköpsverksamhet som erbjuds av en inköpscentral i en annan medlemsstat i EU. 7 kap. 16 § I paragrafens andra stycke 3 talas om vilken leverantör som ”ska utföra en viss uppgift”. Av artikel 39.3 andra stycket c, tillsammans med artikel 33.4 a och b, framgår att den uppgift som avses är anskaffningen. Lagrådet föreslår att paragrafen därutöver ändras redaktionellt och ges följande lydelse. Vid gränsöverskridande gemensam upphandling enligt 15 § tillämpas bestämmelserna i den medlemsstat där inköpscentralen är belägen. De bestämmelser som är tillämpliga enligt första stycket ska också tillämpas om en upphandlande myndighet 1.beslutar att ingå avtal inom ramen för ett dynamiskt inköpssystem som drivs av en inköpscentral enligt första stycket, 2.genomför en förnyad konkurrensutsättning enligt ett ramavtal som har ingåtts av en inköpscentral enligt första stycket, eller 3.enligt 6 och 7 §§ beslutar vilken leverantör som myndigheten ska ingå avtal med inom ramen för ett ramavtal som har ingåtts av en inköpscentral enligt första stycket. 7 kap. 17 § Lagrådet föreslår att paragrafen och rubriken över den ges följande lydelse. Avtal, ramavtal och dynamiska inköpssystem En upphandlande myndighet får gemensamt med upphandlande myndigheter i andra medlemsstater i EU vidta upphandlingsåtgärder genom att 1.besluta att ingå avtal, 2.ingå ett ramavtal, eller 3. inrätta ett dynamiskt inköpssystem. En upphandlande myndighet som har ingått ett ramavtal enligt första stycket 2 eller inrättat ett dynamiskt inköpssystem enligt första stycket 3 får besluta att ingå avtal inom ramen för ramavtalet eller inköpssystemet. 7 kap. 18 § Enligt paragrafen ska vid en gränsöverskridande gemensam upp-handling enligt 17 § delar som är nödvändiga för samarbetet följa av en överenskommelse. I den följande paragrafen anges sedan vad en sådan överenskommelse ska innehålla. Lagrådet föreslår att det som föreskrivs i 18 § förs över till inledningen av 19 § och att 18 § slopas. Om så sker, får de följande paragraferna numreras om. 7 kap. 19 § I paragrafen föreskrivs vad en överenskommelse som träffas enligt 18 § mellan de deltagande myndigheterna ska innehålla. Paragrafen är utformad så att det lämnas öppet att överenskommelsens innehåll delvis kan bestämmas av de deltagande staterna genom regler på en högre nivå. I första stycket 1 föreskrivs att de deltagande myndigheterna ska fastställa myndigheternas ansvarsområden och relevanta nationella bestämmelser som ska vara tillämpliga. Enligt andra stycket ”kan” detta preciseras på närmare angivet sätt. Preciseringen av ansvars-områdena tillför ingenting till vad som sägs i första stycket och kan undvaras. I fråga om tillämpliga bestämmelser innebär preciseringen en tydlig begränsning och rimligen ”ska” den tillämpas. Enligt författningskommentaren omfattas inte bestämmelser om rätts- medel av uttrycket ”relevanta nationella bestämmelser som ska vara tillämpliga”. Lagrådet ifrågasätter att detta kan utläsas av lagtexten. Under alla förhållanden bör det klargöras vad som ska gälla i fråga om överprövning vid gränsöverskridande gemensam upphandling. Med reservation för det just anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse, med beaktande också av vad Lagrådet har anfört vid 18 §. Vid gränsöverskridande gemensam upphandling enligt 17 § ska de deltagande myndigheterna, om det behövs, i en överenskommelse fastställa 1.myndigheternas ansvarsområden och relevanta nationella bestämmelser som ska vara tillämpliga, och 2.sättet att organisera upphandlingsförfarandet, innefattande ledning, fördelning av varor, tjänster eller byggentreprenader som ska upphandlas och ingående av avtal. Tillämpliga bestämmelser enligt första stycket 1 ska vara bestämmelserna i en medlemsstat där minst en av myndigheterna har sin hemvist. 7 kap. 20 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. I något av upphandlingsdokumenten ska anges det som har fastställts enligt 19 § första stycket 1. Det bör övervägas om paragrafen kan utgöra ett stycke i föregående paragraf. 7 kap. 21 § Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. En myndighet som deltar i en upphandling enligt 17 § ska anses uppfylla sina skyldigheter enligt denna lag, om någon annan deltagande myndighet uppfyller de skyldigheter som föreskrivs i den lag som ska tillämpas till följd av en överenskommelse enligt 19 §. 7 kap. 22 § I denna och den följande paragrafen finns bestämmelser om vad som kallas en gemensam enhet. Lagrådet föreslår att rubriken före paragrafen ges lydelsen ”Gemensam enhet”. Lagrådet föreslår vidare att orden ”räknas som” sist i andra stycket ändras till ”anses vara”. 7 kap. 23 § I paragrafen finns bestämmelser om tillämplig nationell lag vid gränsöverskridande gemensam upphandling genom en gemensam enhet. Enligt andra stycket ska tillämpliga nationella bestämmelser vara bestämmelserna i den medlemsstat där den gemensamma enheten antingen har sitt registrerade säte eller bedriver sin verksamhet. Denna utformning förutsätter att den gemensamma enheten bedriver verksamhet endast i en stat. Så kan naturligtvis inte vara fallet. Även tredje stycket bör formuleras om. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. Vid gränsöverskridande gemensam upphandling enligt 22 § ska den ge- mensamma enhetens behöriga organ besluta om tillämpliga nationella bestämmelser. Tillämpliga nationella bestämmelser ska vara bestämmelserna i en medlemsstat där den gemensamma enheten antingen har sitt registrerade säte eller bedriver verksamhet. Ett sådant beslut får antingen gälla tills vidare, om det fattas när den ge- mensamma enheten inrättas, eller begränsas till , till vissa slag av upphandlingar eller till en eller flera enskilda anskaffningar. I kapitlet har samlats bestämmelser som reglerar dynamiska inköps- system, elektroniska auktioner och elektroniska kataloger. Ett dynamiskt inköpssystem ska enligt regleringen drivas som en helt elektronisk process. Det innebär att kapitlet i dess helhet reglerar vissa metoder för upphandling som har det gemensamt att de är elektroniska. Lagrådet föreslår därför att kapitlet ges följande rubrik. Elektroniska metoder för upphandling 8 kap. 1 § I paragrafens första stycke anges att en upphandlande myndighet får använda ett dynamiskt inköpssystem för återkommande inköp av sådant som är allmänt tillgängligt på marknaden och som tillgodoser den upphandlande myndighetens behov. Eftersom dynamiska inköpssystem kan användas vid anskaffning av varor, tjänster och byggentreprenader bör det anges i den inledande paragrafen. Av direktivet får det anses framgå att det är egenskaperna hos det an-skaffade som ska tillgodose myndighetens behov. Av regleringen framgår att ett dynamiskt inköpssystem ska ha en bestämd giltighetstid. Det anförda bör komma till klarare uttryck i paragrafen. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. En upphandlande myndighet får använda ett dynamiskt inköpssystem för återkommande anskaffning av varor, tjänster eller byggentreprenader som är allmänt tillgängliga på marknaden och har egenskaper som tillgodoser den upphandlande myndighetens behov. Ett dynamiskt inköpssystem ska drivas som en helt elektronisk process. Det ska ha en bestämd giltighetstid och under den tiden vara öppet för varje leverantör som uppfyller kvalificeringskraven enligt 14 kap. 1–5 §§. 8 kap. 2 § Enligt paragrafen får ett dynamiskt inköpssystem delas in i kategorier av varor, tjänster eller byggentreprenader.