prop · H30379 · 2016-01-19 00:00:00 — Ordvalet är alltså missvisande. Det är bättre att utforma paragraferna enligt följande, jfr 52 kap. 10 § skatteförfarandelagen. 15 § Om det inte längre finns någon betalningsskyldighet för tull, får inte besluta om tulltillägg på beloppet. 20 § Tulltillägg eller förseningsavgift får inte beslutas för en gäldenär eller deklarant som har avlidit. Det bör nämnas att någon motsvarighet till 15 § inte finns i skatteför- farandelagen. Tulltilläggens och skattetilläggens accessoriska natur torde innebära att en bestämmelse av detta slag är umbärlig. 5 kap. 18 § Bestämmelsen avser omprövning av beslut om tulltillägg och förseningsavgift. Bestämmelsen kan omformuleras enligt följande. 18 § Om gäldenären eller deklaranten begär det, eller om det finns andra skäl, ska ompröva ett beslut om tulltillägg eller förseningsavgift. Denna omprövningsbestämmelse innehåller inga förutsättningar för inom vilken tidsram omprövning kan ske, hur omprövning förhåller sig till frågor som avgjorts av förvaltningsdomstol, etc. När det gäller omprövning avseende tull och annan skatt är avsikten att förfarandet helt ska bygga på regleringen i tullkodexen, se lagrådsremissen s. 67–69. Tullkodexens omprövningsbestämmelser har dock inte gjorts tillämpliga i fråga om förfarandet för påförande av tulltillägg och förseningsavgift. Mot den bakgrunden bör i det fortsatta lagstiftningsarbetet analyseras om den föreslagna regleringen i paragrafen är tillräcklig. 5 kap. 19 § Paragrafen reglerar befrielse från tulltillägg och förseningsavgift. Andra stycket i paragrafen är utformad i anslutning till motsvarande bestämmelser i 51 kap. 1 § skatteförfarandelagen. Enligt Lagrådets mening skulle det vara till fördel om även paragrafens första stycke formuleras på motsvarande sätt som i den lagen. Paragrafen skulle då kunna inledas på följande sätt. 19 § ska besluta om hel eller delvis befrielse från tulltillägg eller förseningsavgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Enligt tredje stycket får deklaranten helt eller delvis befrias från förseningsavgift även när passiviteten är obetydlig. Bestämmelsen har ingen motsvarighet i skatteförfarandelagen. Lagrådet anser att det finns anledning att i det fortsatta lagstiftningsarbetet pröva om det finns skäl att behålla bestämmelsen. 5 kap. 21 § I paragrafen finns bestämmelser om prövning av frågor om tulltillägg och förseningsavgift. Paragrafen motsvarar 8 kap. 13 § i den nuvarande lagen. I andra stycket i den paragrafen föreskrivs att gäldenären respektive deklaranten ska ges tillfälle att yttra sig innan beslut om påföring av tulltillägg eller förseningsavgift. Andra stycket har inte förts över till nya lagen. Enligt författningskommentaren behövs inte bestämmelsen eftersom rätten att yttra sig framgår av artiklarna 22.6 och 29 i tullkodexen. I artikel 22.6 finns visserligen sådana bestämmelser. Det framstår dock som oklart om dessa bestämmelser ska tillämpas vid beslut om tulltillägg och förseningsavgift. I remissen (s. 69) anges att omprövning av beslut om tulltillägg och förseningsavgift inte omfattas av tullkodexens bestämmelser om omprövning. Om så är fallet bör bestämmelsen i nuvarande 8 kap. 13 § andra stycket föras över till den nya tullagen. Frågan bör övervägas inom ramen för det fortsatta lagstiftningsarbetet. 5 kap. 22 § Enligt paragrafen ska bl.a. artikel 114 i tullkodexen om dröjsmålsränta tillämpas i fråga om tulltillägg och förseningsavgift. Som framgår av förslaget till 2 kap. 9–14 §§, som Lagrådet kommenterat ovan, ska dröjsmålsräntan vid försenade skattebetalningar beräknas på ett sätt som avviker från tullkodexen. Fråga är om det är lämpligt att samma beräkningssätt ska användas vid sena betalningar av tulltillägg och förseningsavgift som avser skatt. I så fall får bestämmelsen modifieras. Frågan bör belysas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 6 kap. 1, 8, 11–17 samt 20 och 21 §§ Enligt 6 kap. 1 § ska allmänna ombudet få överklaga beslut i ärenden som avses i 3 och 7 §§. Enligt Lagrådets mening blir bestämmelsen tydligare om den direkt anger de beslut som det allmänna ombudet kan överklaga. Paragrafen kan utformas enligt följande. 1 § Hos ska det finnas ett allmänt ombud som utses av regeringen. Det allmänna ombudet får överklaga beslut avseende tull, ränta, tulltillägg och förseningsavgift. Att skatt även omfattas följer av bestämmelsen i 1 kap. 3 §. Om Lagrådets förslag i denna del följs, kan lämpligen 6 kap. 8, 11–17 samt 20 och 21 §§ förenklas så att hänvisningarna där till ”som avses i 3 och 7 §§” ersätts av ”som avses i 1 §”. 6 kap. 2 § I paragrafen finns bestämmelser om vilka beslut av som får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt författningskommen- taren motsvarar den 9 kap. 2 § i nuvarande tullagen. I andra stycket i den paragrafen finns en bestämmelse om att beslut om nedsättning eller befrielse från annan skatt än tull och från ränta på annan skatt än tull får överklagas hos regeringen. Bestämmelsen i andra stycket föreslås inte överförd till den nya lagen. Skälen till den förändringen bör utvecklas inom ramen för det fortsatta lagstiftningsarbetet, se vad Lagrådet har anfört under 2 kap. 20 §. 6 kap. 3 § I paragrafen finns bestämmelser om tiden för överklagande. Första stycket avser överklagande av beslut enligt 2 §. Andra stycket avser överklagande av verkets beslut om omprövning av det tidigare beslutet. För att ett omprövningsbeslut ska kunna överklagas måste inte, vilket förutsätts i inledningen av andra stycket i den föreslagna lagtexten, det första beslutet ha ”ändrats”. Ordet bör ersättas med ”omprövats”. Enligt 9 kap. 3 § tredje stycket i den nuvarande tullagen krävs inte för att överklaga att det överklagade beslutet gått den enskilde emot. Det stycket har fallit bort i lagförslaget. Bestämmelsen bör tas in som ett tredje stycke paragrafen. 6 kap. 4 och 6 §§ Paragraferna behandlar omprövning av överklagade beslut (4 §) och överlämnande av handlingar till förvaltningsrätten (6 §). Enligt den sist nämnda bestämmelsen får ett överklagande av beslut om tull, om det finns särskilda skäl, överlämnas utan föregående omprövning. I förarbetena till tullag sägs att ett fall då ärendet bör överlämnas utan omprövning är då det föreligger skäl att avvisa överklagandet på annan grund än att det kommit in för sent (prop. 1994/95:34 s. 161). En annan ordning gäller enligt skatteförfarandelagen. I 67 kap. 20 § regleras uttömmande i vilka fall omprövning ska ske. Av 22 § följer att handlingarna i ärendet, efter omprövningen, ska överlämnas till förvaltningsrätten. Enligt Lagrådets mening finns det anledning att i det fortsatta lagstiftningsarbetet överväga att grunda den aktuella regleringen i tullagen på vad som gäller enligt skatteförfarandelagen. 6 kap. 22 § För att nå samstämmighet med 67 kap. 37 § skatteförfarandelagen bör orden ”Förvaltningsrätten” och ”kammarrätten” i första meningen skrivas i obestämd form. Vidare bör i andra meningen ordet ”avgift” föregås av ”tillägg eller”. 6 kap. 26 § Paragrafen innehåller bestämmelser om dröjsmålstalan. Den grundläggande regleringen finns i artikel 44.1 i tullkodexen. Den innebär att den som ansökt om men inte fått något beslut inom den tidsfrist som avses i artikel 22.3 i tullkodexen har rätt att överklaga. Tidsfristen löper från den dag då ansökan godtas, dvs. då det bedöms att ansökan innehåller alla de uppgifter som krävs för att fatta beslut. Kommissionen har befogenhet att anta delegerade akter och fastställa bl.a. villkor för att godta en ansökan och för beräkning av tidsfrist i speciella fall. Den modell som valts i den aktuella paragrafen, och som har förebilder särskilt på finansmarknadsområdet, innebär att sökanden hos förvaltningsrätten efter utgången av tidsfristen kan begära förklaring att ärendet onödigt uppehålls. Om en sådan förklaring lämnats och inte inom en månad därefter har meddelat ett beslut ska ansökan anses ha avslagits. Detta fiktiva avslagsbeslut kan sedan överklagas (jfr artikel 44.1 andra stycket i tullkodexen). Som framhållits vid remissbehandlingen av promemorian och i andra sammanhang leder den valda konstruktionen till att den materiella domstolsprövningen av tullärenden kan komma att försenas. När väl en sådan kommer till stånd avgörs saken av domstolen (förvaltningsrätten) som första instans. Med tanke på tullfrågornas komplexitet – och domstolarnas ovana vid sådana frågor – torde yttrande ofta behöva inhämtas från . Även om konstruktionen har svagheter finner Lagrådet, mot bakgrund av den praxis som har etablerats, inte skäl att motsätta sig förslaget. 7 kap. 1 § Paragrafen kompletterar artikel 137 i förordning (EU) nr 952/2013 och reglerar närmare den underrättelseskyldighet som den har som av tvingande skäl undandrar varor eller transportmedel från tullövervakning. Enligt vad som uppgetts vid föredragningen är avsikten med andra stycket att den ordning som gäller enligt 64 § tullförordningen ska bestå, dvs. att underrättelse till ska kunna ske genom för- medling av i fråga om fordon och luftfartyg och genom i fråga om fartyg. En sådan ordning kommer till bättre uttryck om andra stycket i den aktuella paragrafen formuleras enligt följande. Underrättelse avseende fordon och luftfartyg får i stället göras till i fråga om fordon och luftfartyg och till i fråga om fartyg. Underrättelsen ska vidarebefordras till . 7 kap. 2 § Av motsvarande skäl som angetts under 7 kap. 1 § bör andra stycket i den nu aktuella paragrafen formuleras enligt följande. Om det är fråga om ett fartyg, får handlingen i stället lämnas till Kust- bevakningen för vidarebefordran till . 7 kap. 3 § I paragrafen föreskrivs att beslut om att en flygplats ska få bedriva flygtrafik med tredjeland fattas av regeringen. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 12 § i den nuvarande tullagen och avser inrättande av internationella unionsflygplatser (tidigare gemenskapsflygplatser). Paragrafen reglerar således endast en aspekt av frågan om tillstånd för flygtrafik. Detta bör tydliggöras i bestämmelsen. En möjlig lösning kan vara att bestämmelsen utformas på samma sätt som nuvarande reglering och ges följande lydelse. Beslut om att en flygplats ska utgöra internationell unionsflygplats fattas av regeringen. 7 kap. 5 § Se vad Lagrådet har anfört under 4 kap. 24 och 25 §§ angående begreppen uppgift och handling. 7 kap. 8 § Vad som sägs i första stycket om ”skatt som ska betalas till ” kan utgå, jfr 1 kap. 3 §. Förslaget till lag om vissa tullbestämmelser I lagen finns bestämmelser som kompletterar tullkodexen i vissa frågor. Lagrådet förordar att den kompletterande regleringen samlas i den nya tullagen. Bemyndigandet i 9 § och punkten 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna bör då föras över till tullagen. Övriga bestämmelser i lagen torde bli överflödiga. Se vad Lagrådet har anfört inledningsvis under förslaget till ny tullag. Förslaget till lag om ändring i lagen om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen Lagrådet har under 4 kap. 22 § i tullagen förordat att textdelarna ”som väntas till ett visst brevbärarkontor och” och ”när den kommer till brevbärarkontoret” stryks. Lagrådet förordar att begreppet ”brevbärarkontor” utmönstras också här. Förslaget till lag om ändring i lagen om behandling av uppgifter i verksamhet Förslaget föranleder inga anmärkningar. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , , , , Hellmark , , , , Ygeman, A , , , , Bah Kuhnke, Strandhäll, Shekarabi, , Hadzialic Regeringen beslutar proposition En ny tullag inför, ändrar, upp- 1 kap. 11, 14 och §§, 2 kap. 7 och §§ samt 3 kap. 3, 4, 15 och 16 §§