prop · H40357 · 2016-12-07 00:00:00 — 2Senaste lydelse 2014:755. 2.10Förslag till lag om ändring i lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt1 dels att rubriken närmast före 12 a § ska utgå, dels att 12 a § ska betecknas 12 b §, dels att det ska införas en ny paragraf, 12 a §, och närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse. Transport av frihetsberövade i Om en av tribunalen meddelad fängelsedom ska verkställas i , ska Kriminalvården ansvara för transporten av den dömde i . Vid en sådan transport tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att ivissa fall begära hjälp av . Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2015:105 2.11Förslag till lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård dels att 20 § och rubriken närmast före 20 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 20 a–c §§, av följande skall på begäran av den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem lämna biträde för att söka efter och hämta tillbaka den som dömts till sluten ungdomsvård om den dömde avvikit eller för att ombesörja förflyttning av honom. ska på begäran av den som förestår vården vid ett särskilt ungdomshem lämna hjälp för att söka efter och hämta tillbaka den som dömts till sluten ungdomsvård om den dömde avvikit. Kriminalvården ska på begäran av den som förestår vården vid ett sådant hem lämna hjälp med transport vid förflyttning av den dömde. En begäran enligt första stycket får göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges i 10 och 10 a §§ polislagen (1984:387) eller, om det gäller en transport som utförs av Kriminalvården, 4 kap. 4 § och 10 § första stycket häkteslagen (2010:611) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga Kriminalvården ska vid en transport enligt 20 § tillämpa följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att ivissa fall begära hjälp av . Den som begär hjälp enligt 20 § ska utan hinder av sekretess lämna den verkställande myndigheten de uppgifter om den dömde som behövs för planeringen och genomförandet av åtgärden. Den dömde får tas i förvar, om det är nödvändigt för att en transport enligt 20 § ska kunna genomföras. Denna lag träder i kraft . 2.12Förslag till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål dels att rubriken närmast före 4 kap. 33 § ska utgå, dels att det ska införas en ny paragraf, 4 kap. 32 a §, och närmast före 4 kap. 32 a § en ny rubrik av följande lydelse. Transport i och genom Vid tillämpning av 29, 29 a, 31 och 31 a §§ ska se till att personen förs till den andra staten eller ansvara för transporten i . Denna lag träder i kraft . 2.13Förslag till lag om ändring i lagen (2002:329) om samarbete med Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2002:329) om samarbete med dels att rubriken närmast före 32 § ska utgå, dels att det ska införas en ny paragraf, 31 a § och närmast före 31 a § en ny rubrik av följande lydelse. Transport av frihetsberövade i Om en av domstolen meddelad fängelsedom ska verkställas i , ska Kriminalvården ansvara för transporten av den dömde i . Vid en sådan transport tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611): –4 kap. 4 § om kroppsvisitation, –4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och –8 kap. 2 a § om möjligheten att ivissa fall begära hjälp av . Denna lag träder i kraft . 2.14Förslag till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Härigenom föreskrivs att det i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder ska införas en ny paragraf, 8 kap. 3 §, och närmast före 8 kap. 3 § en ny rubrik av följande lydelse. Om en svensk myndighet har utfärdat en europeisk arresteringsorder och den andra medlemsstaten har beslutat om överlämnande till , ska ansvara för transporten i . Denna lag träder i kraft . 2.15Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (2005:716) dels att 10 kap. 19 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 10 kap. 18 § ska lyda ”Verkställighet av beslut om förvar och transport av förvarstagna” dels att det ska införas tre nya paragrafer, 10 kap. 19 a–c §§, av följande lydelse. På begäran av den myndighet eller den domstol som har fattat ett beslut om förvar ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa beslutet. Om begär det, ska även lämna den hjälp som behövs för att förflytta en utlänning som hålls i förvar. Om begär det, ska Kriminalvården lämna den hjälp som behövs för att transportera en utlänning som hålls i förvar. En sådan begäran får göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att Kriminalvårdens särskilda befogenheter enligt 4 kap. 4 § eller 10 § första stycket häkteslagen (2010:611) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga Vid en transport enligt 19 a § tillämpas följande bestämmelser i 1 Senaste lydelse 2014:655. häkteslagen (2010:611): – 4 kap. 4 § om kroppsvisitation, – 4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och – 8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av Den som begär hjälp enligt 19 eller 19 a § ska utan hinder av sekretess lämna den verkställande planeringen och genomförandet av Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i fängelselagen Härigenom föreskrivs att det i fängelselagen (2010:610) ska införas en ny paragraf, 15 kap. 4 a §, och närmast före 15 kap. 4 a § en ny rubrik av Om det på grund av risk för fritagning eller av någon annan särskild anledning behövs för att en transport ska kunna genomföras på ett betryggande sätt, får Kriminalvården begära hjälp av . Denna lag träder i kraft . 2.17Förslag till lag om ändring i häkteslagen (2010:611) Härigenom föreskrivs att det i häkteslagen (2010:611) ska införas en ny paragraf, 8 kap. 2 a §, och närmast före 8 kap. 2 a § en ny rubrik av följande lydelse. Om det på grund av risk för fritagning eller av någon annan särskild anledning behövs för att en transport ska kunna genomföras på ett betryggande sätt, får Kriminalvården begära hjälp av . Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (2011:1165) Prop. om överlämnande från enligt en Härigenom föreskrivs att det i lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder ska införas en ny paragraf, 7 kap. 3 §, och närmast före 7 kap. 3 § en ny rubrik av följande lydelse. Om en svensk myndighet har utfärdat en nordisk arresteringsorder och den andra staten har beslutat om överlämnande till , ska ansvara för transporten i . Denna lag träder i kraft . Kriminalvården ska ansvara för transporten av den dömde i . Vid en sådan transport tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611):– 4 kap. 4 § om kroppsvisitation,– 4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och– 8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av Polismyndigheten.Kriminalvården ska se till att den dömde transporteras till den medlemsstat där påföljden ska verkställas. Vid en sådan transport tillämpas följande bestämmelser i häkteslagen (2010:611):– 4 kap. 4 § om kroppsvisitation,– 4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel, och– 8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av Polismyndigheten.Om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, får hålla den dömde i förvar, dock längst . 2.19Förslag till lag om ändring i lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen Härigenom föreskrivs att 2 kap. 12 § och 3 kap. 20 § lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen ska ha följande lydelse. 12 § Kriminalvården ska se till att den dömde transporteras till den medlemsstat där påföljden ska verkställas. Kriminalvården får begära hjälp av . Om det är nödvändigt för att transporten ska kunna genomföras, får ta den dömde i förvar, dock längst . 20 § Kriminalvården ska ansvara för transporten av den dömde i . Kriminalvården får begära hjälp av . Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av verksamheten med transporter av frihetsberövade personer (dir. 2009:14). Genom tilläggsdirektiv fick utredningen även i uppdrag att lämna förslag till hur informationsutbytet mellan myndigheterna kunde förbättras i samband med handräckning (dir. 2009:105). Utredningen, som tog namnet Utredningen om transporter av frihetsberövade personer, lämnade betänkandet Transporter av frihetsberövade (SOU 2011:7). En sammanfattning av betänkandet och lagförslagen i relevanta delar finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju2011/01164/L5). Regeringen beslutade att ge Statskontoret i uppdrag att genomföra en konsekvensanalys av de förslag som lämnats av utredningen (dnr Ju2011/03289/). Statskontoret lämnade rapporten av frihetsberövade – En konsekvensanalys. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 4. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 5. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju2011/07648/L5). har antagit ett tillkännagivande med innebörden att regeringen ska återkomma till med ett förslag om hur polisens uppgifter kan renodlas ytterligare. Som skäl anförde bl.a. att polisen utför en mängd sysslor som inte tillhör polisens traditionella verksamhet. Det handlar bl.a. om vissa handräckningsuppdrag, omhändertagande av djur m.m. Polisens uppgifter bör renodlas i syfte att förstärka utrycknings- och utredningsverksamheten, t.ex. genom att pröva om vissa av polisens uppgifter kan läggas på andra myndigheter (bet. 2014/15:JuU16, rskr. 2014/15:152). Under avsnitt 4.2 redovisar regeringen sin bedömning av tillkännagivande. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som anges i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets synpunkter, som är av lagteknisk och redaktionell karaktär. De behandlas i författningskommentaren. Dessutom har några redaktionella ändringar gjorts i förhållande till lagrådsremissens lagförslag. Nuvarande ordning och behovet av en Allmänt om transporter av frihetsberövade Det finns ingen lag som generellt pekar ut vilken myndighet som i varje fall ska svara för transporten av en frihetsberövad person. Den ordning som har vuxit fram är i stället resultatet av myndighetsstrukturen i kombination med bl.a. geografiska aspekter. Ett stort antal myndigheter utför transporter av frihetsberövade personer. Vilken myndighet som i praktiken transporterar en frihetsberövad person avgörs av en rad praktiska omständigheter, t.ex. vilken myndighet som har verkställt frihetsberövandet, i vilken lokal den frihetsberövade vistas, särskilda behov hos personen som ska transporteras och behov av polisiär kompetens, dvs. befogenhet och förmåga att använda våld eller annat tvång. De myndigheter som verkställer frihetsberövanden, förfogar över lokaler och kan tillgodose behov av polisiär kompetens genomför flertalet transporter av frihetsberövade personer. och Kriminalvården står därför för flertalet sådana transporter. Behov av att transportera den som är frihetsberövad kan uppkomma i många situationer. Det kan handla om förflyttningar från häkten till domstolsförhandlingar eller mellan anstalter och sjukvårdsinrättningar. Vid kortvariga frihetsberövanden, t.ex. gripande eller omhändertagande, är den inledande transporten i samband med att frihetsberövandet verkställs ofta den enda transport som sker. Vid långvariga frihetsberövanden uppkommer även behov av efterföljande transporter. I begreppet transport innefattas förutom själva färden även förflyttningen till och från fordonet. Andra än helt kortvariga pauser i samband med en transport, exempelvis lunchpauser och övernattningar, ses emellertid just som uppehåll i transporten och inte som en del i denna. Som huvudregel gäller att den myndighet som ansvarar för den lokal där den frihetsberövade befinner sig också ansvarar för behandlingen av denne, se bl.a. 7 kap. 1 § häkteslagen (2010:611). Denna s.k. lokalprincip anses innebära att den myndigheten också ansvarar för efterföljande transporter av den frihetsberövade. Denna huvudregel gäller inte i de fall en transport kräver polisär kompetens och personen befinner sig i lokaler som en myndighet som saknar sådan kompetens ansvarar för. Vid sådana transporter är det vanligt att efter en begäran om handräckning helt ombesörjer transporten. I stället för att själv ombesörja transporten kan ge Kriminalvården i uppgift att genomföra den. Med hänsyn till att , till skillnad från Kriminalvården, har ett direkt verksamhetsansvar för bl.a. handräckningsuppdrag, innebär det i praktiken att ansvaret för att transporterna genomförs ytterst ligger hos . Även i de fall eller Kriminalvården sköter transporten efter en handräckningsbegäran behåller normalt den beställande myndigheten dock ansvaret för vården av den person som berörs av transporten. utför en stor mängd transporter av personer som är frihetsberövade. Det handlar dels om personer som tagits om hand inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten och som ska föras exempelvis till en polisstation för förhör, dels om handräckningstransporter som utförs för andra myndigheters räkning. Med handräckning avses hjälp eller biträde som en myndighet lämnar en annan myndighet. Myndigheter har en allmän skyldighet att lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten (6 § förvaltningslagen [1986:223]). När det gäller polisen anses att det krävs särskilt lagstöd för att polisen ska ha en skyldighet eller en rätt att vid sidan av sina huvuduppgifter lämna andra myndigheter hjälp som förutsätter att polisens särskilda befogenheter tas i anspråk (8 § polislagen [1984:387] samt m.fl., Polislagen. En kommentar s. 40). Till uppgifter hör att fullgöra den verksamhet som myndigheten ansvarar för enligt särskilda bestämmelser (2 § 5 polislagen). Denna del av verksamheten syftar bl.a. till att lämna myndigheter och allmänhet särskild service. En viktig del i denna serviceverksamhet är myndighetens skyldighet enligt olika författningar att bistå andra myndigheter med handräckning. Det finns ett stort antal författningar med bestämmelser om handräckning. Det kan handla om att hämta personer som inte självmant inställer sig till ett sammanträde inför rätten (9 kap. 10 § ). har också till uppgift att förpassa den som ska föras till avtjäna straff eller till ett särskilt ungdomshem för att verkställa sluten ungdomsvård (10 § andra stycket lagen [1974:202] om beräkning av strafftid m.m. respektive 9 § andra stycket lagen [1998:603] om verkställighet av sluten ungdomsvård). Dessutom ska verkställa beslut om omhändertagande för vård och i övrigt hjälpa till då någon ska föras till vårdinrättning eller annan myndighet för undersökning (se t.ex. 45 § lagen [1988:870] om vård av missbrukare i vissa fall). ska även lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om att en utlänning ska tas i förvar eller för att förflytta en utlänning som hålls i förvar (10 kap. 19 § utlänningslagen [2005:716]). Till begreppet handräckning hör även myndighetens hjälp vid verkställande av utlämnings-, överlämnande- och överförandebeslut enligt vissa författningar rörande internationellt straffrättsligt samarbete m.m. (se t.ex. 6 kap. 5 § lagen [2003:1156] om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Även Säkerhetspolisen har handräckningsuppgifter. Enligt utlänningslagen ska Säkerhetspolisen verkställa beslut om avvisning och utvisning i säkerhetsärenden (12 kap. 14 § andra stycket). faller sådana uppgifter där ansvaret för följer direkt av lag, även om åtgärden sker för att verkställa en annan myndighets beslut. Exempel på sådana åtgärder är verkställighet av beslut om utvisning och avvisning av utlänningar (se 12 kap. 14 § tredje och fjärde styckena utlänningslagen och 13 § första stycket lagen [1991:572] om särskild utlänningskontroll). 2016/17:57 Frånsett de fall då den person som ska frihetsberövas redan befinner sig i den lokal där han eller hon ska vara frihetsberövad, t.ex. vid frivillig inställelse för att avtjäna fängelsestraff, inleds ett frihetsberövande med en transport till denna lokal. Som en följd av att det är som verkställer det stora flertalet frihetsberövanden är det också som står för de flesta inledande transporterna. När det gäller efterföljande transporter innebär den tidigare nämnda lokalprincipen att den myndighet som ansvarar för den lokal där den frihetsberövade befinner sig också svarar för efterföljande transporter av denne. sköter dock efterföljande transporter i de fall den myndighet som ansvarar för lokalen ansöker om handräckning. Av uppgifter från framgår att antalet handräckningar ökar kontinuerligt och uppgick till närmare 30 000. De flesta av dessa handräckningar avser frihetsberövanden eller andra inskränkningar i rörelsefriheten. Kriminalvårdens transporter av frihetsberövade I likhet med har Kriminalvården en nyckelroll inom transportverksamheten, eftersom den inte bara transporterar personer som är placerade hos den egna myndigheten, utan även utför transporter av personer åt andra myndigheter. Det kan exempelvis gälla personer som är placerade på olika vårdinrättningar eller personer som ska transporteras till eller från . En transport som Kriminalvården utför för en annan myndighets räkning föregås ofta av att den myndighet som har ansvaret för personen ansöker om handräckning hos som därefter överlämnar transporten till Kriminalvården. Som tidigare nämnts finns det inte någon särskild lag eller förordning om transporter av frihetsberövade personer. Eftersom Kriminalvårdens transportverksamhet är en del av Kriminalvården gäller emellertid de generella reglerna om behandling av intagna och häktade enligt fängelselagen (2010:610) och häkteslagen även för personer under transporter som myndigheten utför inom ramen för den egna verksamheten. Exempelvis finns en bestämmelse om användning av fängsel i samband med transport av intagna (8 kap. 10 § fängelselagen). En motsvarande bestämmelse finns i häkteslagen (4 kap. 10 §). Den transportverksamhet av frihetsberövade personer som Kriminalvården utför åt andra myndigheter är inte lagreglerad. En praxis har utvecklats där Kriminalvården utför transporter i ställe. Det är framför allt tre kategorier av transporter som Kriminalvården utför i stället för . Till den första kategorin hör transporter av personer som står under tvångsvård. Kriminalvården utför även transporter med stöd av utlänningslagen. Det handlar t.ex. om transporter till förvar och inrikes- och utrikestransporter i samband med avvisningar. En tredje kategori avser transporter som sker inom ramen för internationellt samarbete. Verksamheten att utföra transporter för räkning finns reglerad i förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården. Enligt förordningen får Kriminalvården bistå andra myndigheter med inrikes- och utrikestransporter av personer som är berövade friheten (6 §). Att Kriminalvården förväntas utföra transporter åt andra myndigheter framgår av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamheten (KVFS 2012:6), liksom av föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (RPSFS 2014:8, FAP 638-1). Även av uttalanden i flera förarbeten framgår att Kriminalvården förutsätts utföra transporter åt andra myndigheter (se t.ex. prop. 1996/97:147 s. 32 f. och 1997/98:173 s. 30). överlämnas uppskattningsvis 5 000 transporter av personer som omfattas av de olika lagarna om tvångsvård till Kriminalvården. Härtill kommer omkring 10 000 transporter med stöd av utlänningslagstiftningen, innefattande både utrikes- och inrikestransporter. Kriminalvårdens möjlighet att använda våld och tvång Det finns inte några bestämmelser som specifikt behandlar kriminalvårdspersonalens rätt att använda våld. Däremot omfattar bestämmelserna i om laga befogenhet Kriminalvårdens personal (24 kap. 2 § ). Enligt de bestämmelserna får våld, under vissa förutsättningar, brukas mot den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövad friheten. Våldet får brukas om personen rymmer eller sätter sig till motvärn med våld eller hot om våld eller på något annat sätt gör motstånd mot någon under vars uppsikt personen står. Tillämpningsområdet för 24 kap. 2 § utvidgas genom bestämmelsen i 24 kap. 5 § . Av denna paragraf följer att var och en som hjälper någon som enligt bl.a. bestämmelsen om laga befogenhet har rätt att bruka våld har samma rätt. De transporter som Kriminalvården utför inom den egna verksamheten omfattas dessutom av de författningar som reglerar Kriminalvårdens verksamhet i stort. I dessa finns stöd för viss särskild tvångsanvändning som faller utanför den allmänna bestämmelsen om laga befogenhet, såsom användning av fängsel och kroppsvisitation. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. En intagen får kroppsvisiteras om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, t.ex. inför en transport (8 kap. 3–5 och 7 §§ fängelselagen och 4 kap. 2–4 och 7 §§ häkteslagen, prop. 2009/10:135 s. 152). Med fängsel avses ett tekniskt hjälpmedel som binder samman händer eller fötter. En person får beläggas med fängsel under transport om det är nödvändigt av säkerhetsskäl (8 kap. 10 § fängelselagen och 4 kap. 10 § häkteslagen). Det saknas direkt stöd i lag för kroppsvisitation och fängselanvändning för de transporter som Kriminalvården utför åt andra myndigheter. Transportledaren får besluta att använda fängsel enligt Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transportverksamheten, som är tillämpliga såväl vid egna transporter som vid transporter som utförs åt andra myndigheter. Åtgärden får inte bestå längre än vad som bedöms nödvändigt i varje enskilt fall (16 §). Av nämnda föreskrifter framgår vidare att den myndighet som svarar för den lokal där en frihetsberövad person är placerad också svarar för eventuell kroppsvisitation av denna (14 §). Denna ordning överensstämmer med lokalprincipen. I några fall begränsas kriminalvårdspersonalens möjligheter att använda våld och annat tvång i samband med transport av andra befattningshavares yrkesutövning. Så är fallet under flygtransport och vid domstolsförhandling (se bestämmelser i luftfartslagen [2010:500] samt 5 kap. 9 § respektive 16 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]). Flertalet handräckningar sker med stöd av de olika lagarna om tvångsvård respektive utlänningslagen. Inom såväl hälso- och sjukvården som skyddas uppgifter rörande den enskildes hälsotillstånd och andra personliga förhållanden i huvudregel genom ett s.k. omvänt skaderekvisit. Detsamma gäller i verksamhet för kontroll över utlänningar.