prop · H30396 · 2016-03-08 00:00:00 — förhållande till det särskilda ändamålet med överföringen (artikel 11.2 a). De allmänna skyddsreglerna i personuppgiftslagen är tillämpliga när personuppgifter behandlas enligt bl.a. polisdatalagen (se t.ex. 2 kap. 2 § Enligt dessa skyddsregler ska en personuppgiftsansvarig se till att personuppgifter behandlas bara om det är lagligt och alltid behandlas på ett korrekt sätt, att personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och att de inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket de En personuppgiftsansvarig ska även se till att rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna uppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till ändamålen (9 § första Dessa bestämmelser gäller för de myndigheter som förutses 2015/16:96 komma att ingå i samarbetet enligt avtalet med visst undantag för . Verkets registerförfattning har dock bestämmelser som får anses motsvara personuppgiftslagens krav. Avtalet ställer krav på ett förstärkt skydd för särskilt känsliga personuppgifter (artikel 13). Uppgifter om en person får enligt svensk rätt inte behandlas enbart på grundval av vad som är känt om en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, eller religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening eller hälsa eller sexualliv (se t.ex. 2 kap. 10 § polisdatalagen). Om uppgifter om en person behandlas på någon annan grund, får de däremot kompletteras med sådana uppgifter om det är ”absolut nödvändigt” för syftet med behandlingen. Mot bakgrund av de ovan angivna reglerna bedömer regeringen, i likhet med promemorian, att svensk lagstiftning uppfyller avtalets krav i dessa avseenden. Begränsningar i rätten att behandla uppgifter Avtalet innehåller bestämmelser om möjligheten att ställa upp villkor som begränsar rätten att använda uppgifter som överförs enligt samarbetet (artiklarna 11.3 och 14). Enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete ska svenska myndigheter följa sådana villkor som har överenskommits med en främmande stat om hur uppgifter eller bevisning som har överlämnats från den andra staten får användas, oavsett vad som är föreskrivet i lag eller annan författning (3 §). Regleringen omfattar både uppgifter som överlämnas för användning i underrättelsearbete om brottslig verksamhet och sådana som överförs vid utredning av brott. Det innebär att t.ex. förundersökningsplikt och åtalsplikt viker för villkor av detta slag. Denna skyldighet kommer att omfatta uppgifter som översänds inom ramen för samarbetet enligt avtalet. Svensk lagstiftning uppfyller därmed förpliktelserna enligt avtalet i detta avseende. Även för svenska myndigheter kan det finnas skäl att ställa upp användningsbegränsande villkor när uppgifter överförs till . Ett exempel på en situation där sådana villkor skulle kunna behövas är om information som överlämnas är aktuell även i en pågående svensk förundersökning eller brottsutredning som är i ett känsligt utredningsskede och den svenska myndigheten vill ha garantier för att materialet inte används på ett sätt som kan skada den svenska utredningen (jfr prop. 1999/2000:61 s. 147). Enligt lagen om internationellt polisiärt samarbete får svenska myndigheter ställa upp sådana villkor för användningen av uppgifter som lämnas till en annan stat som ett led i internationellt polisiärt samarbete (3 a §). Villkoren får ställas upp om det krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän synpunkt, men får inte strida mot en internationell överenskommelse som är bindande för . Bestämmelsen kommer att ge stöd för att svenska myndigheter, vid överföring av uppgifter enligt avtalet, ska kunna ställa upp användningsbegränsande villkor (som inte innebär generella begränsningar angående dataskyddsnivån i ). Uppgifters korrekthet, aktualitet och bevarande I avtalet finns bestämmelser om korrigering och gallring som syftar till att säkerställa att uppgifter som utbyts är korrekta och aktuella (artiklarna 11.2 b, 14.2 och 15). Enligt personuppgiftslagen föreligger en skyldighet att vidta alla rimliga åtgärder för att utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålet med behandlingen (9 § första stycket h). Skyldigheten enligt avtalet att, självmant eller på begäran, vidta åtgärder på den grunden att personuppgifter är felaktiga eller ofullständiga motsvaras därmed av kraven enligt personuppgiftslagen. Däremot kan det ifrågasättas om det finns regler som ger stöd för att utplåna uppgifter eller vidta andra åtgärder på grund av att insamling eller vidarebehandling av uppgifterna i fråga strider mot avtalet eller mot gällande amerikanska bestämmelser. Den frågan bedöms kunna hanteras i förordning, varför någon lagstiftningsåtgärd enligt regeringens mening inte är nödvändig. Enligt polisdatalagen får uppgifter inte behandlas längre än vad som behövs för de i lagen angivna ändamålen (2 kap. 12 §). Därutöver innehåller lagen särskilda gallringsregler för vissa register och viss typ av behandling. Regeringen bedömer att avtalets krav i dessa avseenden förutsätter vissa kompletterande gallringsbestämmelser som kan införas i förordning. Eftersom gallringsbestämmelserna följer av avtalet, bedöms det inte finnas utrymme att utelämna detta skydd till förmån för någon annan lösning, på det sätt som förespråkar. Den registreringsskyldighet (artikel 16) som föreskrivs i avtalet syftar till att behandlingen av uppgifter ska kunna kontrolleras i efterhand. Detta är särskilt betydelsefullt beträffande de sökningar som görs via direktåtkomst, eftersom denna innebär att kontrollen av om dessa sökningar har varit korrekta alltid måste ske i efterhand. Avtalets bestämmelser om registreringsskyldighet omfattar både automatiska och icke-automatiska överföringar. Kraven på registrering är desamma oavsett om uppgifter överförs via direktåtkomst eller på annat sätt. Regeringen anser i likhet med promemorian att denna skyldighet inte behöver ges lagform utan bör regleras i förordning. Enligt avtalet ska registrerade uppgifter med hjälp av lämpliga åtgärder skyddas mot obehörig användning och andra former av missbruk. Som framgår nedan innehåller svensk lagstiftning allmänna krav på säkerhet vid behandlingen av personuppgifter. Dessa utgör enligt regeringen en tillräckligt hög dataskyddsnivå för avtalets syften. Några lagändringar krävs därför inte i detta avseende. Parterna åtar sig att säkerställa en tillräcklig dataskyddsnivå för den behandling av personuppgifter som sker enligt avtalet (artikel 17). Detaljerna för datasäkerheten ska föreskrivas i de genomförandeavtal eller överenskommelser som ska reglera förfarandet för direktåtkomst. I personuppgiftslagen finns allmänna krav på säkerhet vid behandling av personuppgifter (31 §). Enligt denna bestämmelse ska den person- 2015/16:96 uppgiftsansvarige bl.a. vidta tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som behandlas. Bestämmelsen innebär enligt regeringens mening att svensk rätt lever upp till kraven på grundläggande nivå när det gäller tekniska och organisatoriska åtgärder vid behandling av personuppgifter. Några lagändringar krävs därför inte i detta avseende. Avtalet inverkar inte på sådana rättigheter som tillkommer privatpersoner enligt nationell rätt eller andra rättsakter. Inte heller medför avtalet några nya rättigheter för privatpersoner när det gäller möjligheter att t.ex. få ut eller hemlighålla personuppgifter eller förhindra utbytet av uppgifter. Vidare ska ingenting i avtalet tolkas så att det påverkar parternas rättsliga skyldigheter enligt deras respektive lagstiftning att lämna information till registrerade personer (artiklarna 12 och 18). Det är alltså parternas nationella rätt som avgör när sådan information ska lämnas och när det får vägras. Eftersom avtalet inte innehåller några bestämmelser om enskildas rättigheter, kräver genomförande av avtalet i sig inte några författningsändringar. Likväl måste det säkerställas att de rättigheter som i övrigt enligt svensk rätt tillkommer enskilda vid behandling av personuppgifter hos berörda myndigheter, kommer att ha motsvarande tillämpning vid behandling av uppgifter vid samarbetet enligt avtalet. Bestämmelser om rätt för den registrerade att få information om personuppgiftsbehandling finns i personuppgiftslagen (23 och 25–27 §§). I dessa bestämmelser anges när information ska lämnas självmant av den som behandlar personuppgifterna och när information ska lämnas efter ansökan av den registrerade. Vidare anges vilken typ av uppgifter som omfattas av informationsskyldigheten och när undantag kan göras från denna skyldighet. Enligt regeringen behövs det därför inte någon lagändring för att enskilda ska ha samma rätt till information om personuppgiftsbehandling som sker med stöd av avtalet som vid behandling i allmänhet enligt berörda myndigheters registerförfattningar. På motsvarande sätt som inom andra områden kan det inte uteslutas att personer lider skada vid behandling av personuppgifter enligt avtalet, eller att personuppgifter som behandlas visar sig vara behäftade med felaktigheter. För sådana fall bör den registrerade enligt regeringens mening ha rätt till rättelse och skadestånd under samma förutsättningar som gäller för behandling av personuppgifter enligt personuppgiftslagen. Mot bakgrund av hur personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd är utformade krävs det en uttrycklig hänvisning till dessa bestämmelser för att de även ska gälla för sådan behandling som sker enligt avtalet med . Regeringen föreslår en lagändring med denna innebörd. Beslut om information, rättelse och vissa andra beslut hos berörda myndigheter får enligt personuppgiftslagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Lagen och förordningen om internationellt polisiärt samarbete saknar avvikande bestämmelser angående rätten att överklaga beslut. Berörda personer kommer därför ha rätt att överklaga beslut som fattas vid behandling av personuppgifter med stöd av avtalet i samma utsträckning som i övrigt gäller enligt myndigheternas register- Prop. 2015/16:96 författningar. Någon lagändring är därmed inte nödvändig i detta Parterna har enligt avtalet en ömsesidig skyldighet att meddela varandra om det kommer till deras kännedom att någon väsentlig uppgift som överförts eller mottagits enligt avtalet är felaktig eller otillförlitlig (artikel 15.3) Enligt avtalet ska den part som har tagit emot uppgifter enligt avtalet också, på begäran av den översändande parten, informera om behandlingen av de översända uppgifterna och resultatet av den (artikel 19). Sådan information ska ges möjligt. Bestämmelser om detta bedöms lämpligast införas i förordning. I avtalet uppställs inte något krav på att en särskild tillsynsmyndighet utses för behandling av personuppgifter enligt avtalet med . Både Datainspektionen och har tillsynsansvar för personuppgiftsbehandling i brottsbekämpande verksamhet. Den behandling av personuppgifter som förekommer inom den brottsbekämpande verksamheten i är därigenom föremål för ingående tillsyn. Regeringen anser dock, i likhet med promemorian, att det är viktigt att den behandling som sker med stöd av avtalet utsätts för särskild granskning. De bestämmelser som behövs i detta avseende bedöms kunna regleras i förordning. förordar en översyn av nämndens tillsynsansvar. Sådana överväganden kan dock inte göras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringens förslag: De lagändringar som behövs för att genomföra avtalet träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Artikel 25 reglerar när avtalet ska träda i kraft. Enligt artikeln träder avtalet i de delar som är aktuella i kraft när parterna underrättar varandra att alla nödvändiga nationella åtgärder har vidtagits för att avtalet ska kunna träda i kraft (artikel 25.1). Såvitt gäller behöver ha godkänt avtalet och nödvändiga författningsändringar beslutats innan en sådan underrättelse kan ske. Vidare behöver vissa tekniska förberedelser ske innan samarbetet enligt avtalet kan påbörjas. För att avtalet ska träda i kraft måste även alla nödvändiga nationella åtgärder ha vidtagits av och motsvarande underrättelse lämnats till 2015/16:96 Eftersom den närmare tidpunkten för när ett ikraftträdande kan ske inte går att bestämma , bör lagändringarna träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Det är fråga om helt nya bestämmelser och några övergångsbestämmelser behövs därför inte. Regeringens bedömning: De kostnader som förslagen kan ge upphov till kan finansieras inom befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , som är den enda remiss- instans som yttrar sig, anser att förslagen troligen kommer att generera en ökad mängd ärenden om rättslig hjälp i brottmål. Skälen för regeringens bedömning: Ett informationsutbyte enligt avtalet påverkar främst den eller de myndigheter som enligt bestämmelser i förordning ska upprätthålla funktionen att vara nationellt kontaktställe eller tillsynsmyndighet. förordningsbestämmelser som innebär att , som numera är en del av den nya , är nationellt kontaktställe och att Datainspektionen är tillsynsmyndighet för den behandling av personuppgifter som sker enligt avtalet. Liksom för Prümrådsbeslutet förutsätter inte genomförande av avtalet att några nya register skapas. Vidare har viss teknisk översyn av befintliga system redan utförts för att möjliggöra det gränsöverskridande utbyte av fingeravtrycksuppgifter som föreskrivs i Prümrådsbeslutet. Med hänsyn härtill bedöms det inte uppstå annat än begränsade kostnader för att anpassa systemen till det uppgiftsutbyte genom direktåtkomst som följer av avtalet. En generell effekt av avtalet, liksom av Prümrådsbeslutet, kan i och för sig bli ett ökat antal förfrågningar från och kontakter med myndigheter i Dessa kommer att hanteras och registreras av den eller de myndigheter som har funktionen att vara kontaktställe. kommer en tillämpning av avtalet att medföra att det automatiska sökförfarandet ersätter en del av dagens mer komplicerade hantering hos som kontaktyta mellan svenska brottsbekämpande myndigheter och amerikanska myndigheter. Regeringen har vad gäller Prümrådsbeslutet bedömt att dessa förändringar i kostnadshänseende bör kunna ta ut varandra. Motsvarande kan förväntas gälla för avtalet, som i jämförelse med Prümrådsbeslutet är begränsat till utbyte av finger- avtrycksuppgifter och dessutom med endast en annan stat. Det informationsutbyte som enligt avtalet kan ske efter en automatisk sökning kommer att aktualiseras endast i enskilda fall där träff i ett register visar att det kan finnas uppgifter av intresse. Det kommer i dessa situationer i stor utsträckning att handla om information som hade utbytts även utan avtalet, men då efter en mer tids- och arbetskrävande process för att få reda på förekomsten av Genomförande av avtalets bestämmelser om efterföljande Prop. 2015/16:96 informationsutbyte kan därför inte i sig förväntas leda till något I vissa fall kan det uppkomma situationer när myndigheter i inte kommer att kunna använda sig av ett svenskt kontaktställe för att få uppgifter översända. Till följd av amerikansk lagstiftning om tillåtlighet av bevis i rättsliga förfaranden kan uppgifterna i ett sådant fall behöva överlämnas från det svenska kontaktstället till åklagare och sedan översändas till i enlighet med bestämmelserna om rättslig hjälp i brottmål. Detta kan, som anger, leda till en viss ökning av myndighetens arbetsbelastning. Regeringen bedömer emellertid att det merarbete som detta kan komma att medföra inte är av större omfattning än att det ryms inom befintligt anslag. Möjligheten att överklaga beslut som fattas vid behandling av personuppgifter bör inte nämnvärt påverka kostnaderna för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Inte heller arbetet med analyser av fingeravtryck eller de tillsynsuppgifter som följer med avtalet förväntas leda till mer än en marginell ökning av kostnader för berörda myndigheter. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att de begränsade kostnader som förslagen kan ge upphov till kan finansieras inom befintliga anslag. Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete 1 § Denna lag tillämpas på polisiärt samarbete mellan och andra medlemsstater i Europeiska unionen samt , , , och , i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i denna lag. Föreskrifterna i 3 och 3 a §§ gäller även i förhållande till andra stater än dem som anges i första stycket. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Ändringen i första stycket innebär att lagen görs tillämplig på det polisiära samarbete mellan och som följer av avtalet. Ändringen behandlas i avsnitt 7.1. Andra stycket är oförändrat. 2 § I denna lag avses med –utländska tjänstemän: utländska polismän och andra utländska tjänstemän som har anmälts vara behöriga att utföra sådant gränsöverskridande arbete som avses i artiklarna 40 och 41 i konventionen om tillämpning av av (), –förföljande tjänstemän: utländska tjänstemän som förföljer en person på svenskt territorium enligt denna lag, –svenska tjänstemän: svenska polismän, tulltjänstemän eller kustbevaknings- tjänstemän när de enligt lag eller annan författning har polisiära befogenheter, 2015/16:96 – Öresundsförbindelsen: den fasta förbindelsen över som den definieras i artikel 2 i avtalet av mellan och om polisiärt samarbete i , –Prümrådsbeslutet: rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, –referensuppgifter: registeruppgifter som inte röjer identiteten på en person, antingen i form av en sifferbeteckning och ett fingeravtryck eller en sifferbeteckning och en DNA-profil från den icke-kodifierande delen av personens DNA, –CBE-direktivet: och rådets direktiv (EU) 2015/413 av om underlättande av gränsöverskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott, i den ursprungliga lydelsen, –VIS-rådsbeslutet: rådets beslut /633/RIF av om åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) för sökningar för medlemsstaternas utsedda myndigheter och för Europol i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott, och –avtalet med : avtalet av mellan och förenta staters regering om ett förstärkt samarbete för att förebygga och bekämpa brottslighet. I paragrafen definieras vissa grundläggande begrepp som används i lagen. De första åtta är oförändrade. En definition av avtalet med införs. Ändringen behandlas i avsnitt 7.1. Samarbete enligt avtalet med 28 § Vid samarbete enligt avtalet med får ett amerikanskt kontaktställe trots 33 § personuppgiftslagen (1998:204) medges direktåtkomst till referensuppgifter i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen (2010:361). Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 7.2.3. Den reglerar möjligheten för ett amerikanskt kontaktställe att få tillgång till vissa uppgifter i svenska fingeravtrycksregister (artiklarna 3 och 4 i avtalet). Direktåtkomsten innebär att ett av utsett kontaktställe på egen hand kan söka efter information och ta del av uppgifter vid ett visst tillfälle, utan att det svenska kontaktstället först fattar beslut om att just dessa uppgifter ska lämnas ut. Någon sekretessprövning aktualiseras därför inte. I 2 kap. 15 § andra stycket polisdatalagen finns sekretessbrytande bestämmelser som medger att uppgifter lämnas ut till en utländsk myndighet, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Avtalet med är en sådan överenskommelse. Direktåtkomsten för ett amerikanskt kontaktställe är begränsad till referensuppgifter i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen. Lagen kräver att denna begränsning ska genomföras även rent tekniskt. Specifika bestämmelser om fingeravtrycksregister finns i 4 kap. 11–17 §§ i den lagen. Referensuppgifter definieras i 2 § förevarande lag som registeruppgifter som inte röjer identiteten på en person, och består i fingeravtrycksregistret av en sifferbeteckning och ett fingeravtryck. Vad gäller överföring av referensuppgifter enligt avtalet införs i Prop. 2015/16:96 paragrafen ett uttryckligt undantag från 33 § personuppgiftslagen, som enligt sin huvudregel förbjuder överföring av personuppgifter till ett tredje land. 29 § På begäran av behöriga myndigheter får ett svenskt kontaktställe i enskilda fall genom direktåtkomst söka uppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister i syfte att utreda ett brott för vilket det enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Detsamma gäller i syfte att förebygga brottslig verksamhet som innefattar ett sådant brott. Uppgifter får behandlas endast om behandlingen i motsvarande fall hade varit tillåten i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen (2010:361). Det svenska kontaktstället ansvarar för att kontrollera om det mottagna fingeravtrycket stämmer överens med det fingeravtryck sökningen avsåg. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 7.2.4. Den reglerar förutsättningarna för svenska myndigheters tillgång till uppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister genom direktåtkomst (artiklarna 3 och 4 i avtalet). Av första stycket framgår att det är ett svenskt kontaktställe som på begäran av behöriga myndigheter genom direktåtkomst får söka uppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka myndigheter som ska vara behöriga eller ska fungera som kontaktställe (31 §). Direktåtkomsten innebär att ett svenskt kontaktställe på egen hand kan söka efter information och ta del av uppgifter vid ett visst tillfälle, utan att ett amerikanskt kontaktställe först fattar beslut om att just dessa uppgifter ska lämnas ut. Sökning får göras i enskilda fall i syfte att utreda brott. Det innebär att sökningen måste ha en koppling till en viss brottsutredning. För att sökning ska få ske krävs vidare att det för det brott som utreds enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Om flera brott ingår i brottsutredningen, måste något av brotten uppfylla detta krav. Sökning får även göras i enskilda fall i syfte att förebygga brottslig verksamhet. Detta motsvarar vad som gäller enligt 19 § (utbyte av fingeravtryck enligt Prümrådsbeslutet) och 2 kap. 7 § 1 polisdatalagen. Uttrycket har samma innebörd här. Med brottslig verksamhet avses således situationer då det ännu inte finns misstankar om att ett visst brott har begåtts, utan enbart om en pågående eller planerad brottslig verksamhet. Det krävs dock att misstankarna i ett visst underrättelseärende är så konkretiserade att det är möjligt att avgöra om den brottsliga verksamheten innefattar ett sådant brott för vilket sökning får ske (se prop. 2010/11:129 s. 76 och s. 110). Enligt andra stycket får uppgifter behandlas endast för de ändamål och med de begränsningar som anges i polisdatalagen för motsvarande sökningar i svenska register (se nämnda prop. s. 110). I tredje stycket anges att det är det svenska kontaktstället som vid en träff i amerikanska fingeravtrycksregister ansvarar för att kontrollera att det fingeravtryck som sökningen har träffat mot verkligen stämmer överens med det fingeravtryck som sökningen avsåg. Gemensamma bestämmelser för Prümrådsbeslutet, CBE- direktivet, VIS-rådsbeslutet och avtalet med Genom ett tillägg i rubriken görs de nya 30 och 31 §§ (tidigare 28 och 29 §§) tillämpliga även vid personuppgiftsbehandling som sker vid samarbete enligt avtalet. Det innebär bl.a. att personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd blir tillämpliga. Ändringen behandlas i avsnitt 7.5. 31 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om