prop · H303170 · 2016-05-25 00:00:00 — Om kontot öppnas hos någon annan, måste förvaringsinstitutet informeras om vilka konton som finns och från kontohållaren få information om konto- rörelser, t.ex. insättningar och uttag. Bestämmelsen har justerats i enlig- het med Lagrådets synpunkter. Efter synpunkt från i fjärde stycket att likvidkonton ska föras enligt principerna i artikel 16 i kommissionens direktiv /73/EG. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser direktivet i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hän- visning (se avsnitt 7.5). Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22.5 a i, 22.5 b i och ii samt artikel 22.7 i UCITS-direktivet. I första stycket klargörs förvaringsinstitutets huvuduppgifter avseende tillgångarna i en värdepappersfond: att antingen depåförvara dem eller kontrollera äganderätten. Finansiella instrument ska som huvudregel förvaras av förvaringsinstitutet. För sådana finansiella instrument som kontoförs i avstämningsregister hos en värdepapperscentral enligt lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument innebär det att instrumenten ska förvaras i depå hos förva- ringsinstitutet. För tillgångar som inte kan depåförvaras, varken elek- troniskt eller fysiskt, ska förvaringsinstitutet enligt första stycket 2, kontrollera att fondbolaget, för värdepappersfondens räkning, har äganderätt till tillgångarna och föra ett register över dem. Det bör observeras att registret inte i sig har någon sakrättslig verkan på samma sätt som förvaringsinstitutets registrering av finansiella instrument i en depå. I det senare fallet följer den sakrättsliga verkan av 3 kap. 10 § lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instru- ment. Första stycket är utformat efter förebild av 9 kap. 10 § första stycket lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Detaljerade regler om förvaringsinstitutets skyldigheter vid depåförvaring av till- gångar och kontroll av äganderätt finns i kommissionens delegerade för- ordning (se artiklarna 12–14). I andra och tredje styckena regleras förvaringsinstitutets, och uppdrags- tagares, möjligheter att återanvända tillgångar som ingår i en värde- pappersfond. Med återanvändning avses alla överföringar av tillgångar i depåförvaring, inklusive, men inte uteslutande, överföring, pantsättning, försäljning och utlåning. I andra stycket finns ett förbud för förvarings- institut och uppdragstagare att återanvända tillgångarna i fonden. Efter synpunkter från och precise- ras att förbudet gäller återanvändning ”för egen räkning”. Ett förvarings- institut kommer sannolikt i samband med utförandet av sina normala uppgifter att ”använda” finansiella instrument som ingår i fonden i något avseende. Ett förvaringsinstitut som avvecklar fondens transaktioner kommer t.ex. att flytta instrument från eller till fondens konton. Bestäm- melsen avser dock inte sådan ”återanvändning” (se artikel 22.7 i UCITS- direktivet). Lagrådet framför, mot bakgrund av det som anges i tredje stycket, att det som anges i andra stycket inte har någon självständig funktion. Enligt Lagrådet synes därför bestämmelsen kunna utgå. Andra och tredje styckena är emellertid utformade på motsvarande sätt som reg- lerna i UCITS-direktivet (artikel 22.7 första och andra styckena). Enligt regeringens uppfattning innebär det också en tydlig reglering när det anges dels ett uttryckligt förbud mot att återanvända tillgångarna för egen räkning, dels de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att tillgång- arna ska få återanvändas för fondens räkning. Regeringen anser därför att bestämmelsen i andra stycket inte bör utgå. I tredje stycket förtydligas villkoren för återanvändning med anledning av synpunkter från och . I tredje stycket anges i punkten 3 att säkerheten ska vara likvid och av hög kvalitet. Dessutom ställs krav på att säkerheten ska ha mottagits inom ramen för ett avtal om säkerhetsöverlåtelse (återköpsavtal). Med detta avses ett avtal om äganderättsöverföring av egendom (säkerheten) där förvärvaren (säkerhetstagaren) ska återleverera egendomen till den ursprungliga överlåtaren (säkerhetsställaren) mot infriande av den bakomliggande förpliktelsen. Omvänt har den som ställer säkerheten en rätt att köpa tillbaka egendomen av säkerhetstagaren (se prop. 2004/05:30 s. 26 f. och prop. 2013/14:111 s. 25 f. och 103 f.). Med termen marginal avses en sådan marginal som normalt används på marknaden i avtal om värdepapperslån. Bestämmelsen har utformats med beaktande av Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitten 7.3 och 7.4. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22.5 a ii och 22.5 b i i UCITS- direktivet. Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 11 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Första stycket innebär att alla finansiella instrument som ingår i en värdepappersfond som depåförvaras ska hållas åtskilda från förvarings- institutets, fondbolagets och andras tillgångar hos förvaringsinstitutet. Om detta sker på ett eller flera konton spelar ingen roll; huvudsaken är att det konto eller de konton som används är separata i förhållande till fondbolagets, förvaringsinstitutets och andras konton. Syftet är att tillgångarna i fonden alltid ska kunna identifieras som tillhörande fonden och skyddas om någon annan än fonden, t.ex. fondbolaget eller förva- ringsinstitutet, skulle gå i konkurs. På samma sätt som när det gäller 5 § är hänvisningen till kommissionens direktiv /73/EG statisk, se författningskommentaren till den paragrafen. Detaljerade regler om för- varingsinstitutets uppgifter avseende tillgångar som depåförvaras finns i kommissionens delegerade förordning (se artikel 13). Enligt andra stycket ska kontrollera ägande- rätten granska de bevis som finns för att fondbolaget, för värdepappers- fondens räkning, innehar äganderätten. Det kan vara fråga om handlingar och dokumentation från fondbolaget men också andra externa bevis, t.ex. uppgifter om rättigheter och skyldigheter enligt ett OTC-derivatkontrakt 2015/16:170 som inhämtas från fondens motpart. Att handlingarna ska vara tillgäng- liga innebär att de ska vara tillgängliga för förvaringsinstitutet. Detalje- rade regler om förvaringsinstitutets uppgifter i samband med kontroll av äganderätt finns i kommissionens delegerade förordning (se artikel 14). Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22.6 i UCITS-direktivet. Den förteckning som förvaringsinstitutet ska tillhandahålla ska avse samtliga tillgångar, dvs. både de som depåförvaras och de som förva- Därutöver ska fondernas tillgodo- havanden på likvidkonton framgå av förteckningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen, som är ny, motsvarar nuvarande 3 §. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22a.1 och 22a.2 i UCITS- Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 13 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Av första stycket följer att ett förvaringsinstitut inte får delegera de kontrollerande uppgifter som det har enligt 4 och 5 §§. depåförvara och kontrollera äganderätten enligt 6 § får dock delegeras, om förutsättningarna i andra stycket och i 11–13 §§ är uppfyllda. sättningarna för att förfoga över tillgångar i en värdepappersfond enligt 6 § andra stycket gäller även den som fått förvaringsuppgifter delegerade till sig, se författningskommentaren till den paragrafen. regler om ett förvaringsinstituts skyldigheter vid delegering av uppgifter finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 15–17). UCITS-direktivet innehåller inga regler om att det ska anmälas till den behöriga myndigheten om förvaringsinstitutet delegerar uppgifter. dana regler finns dock för i 8 kap. 14 § lagen om värdepappersmarknaden och för kreditinstitut i 6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. därför på grund av dessa bestämmelser vara skyldiga att anmäla sina Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22a.3 första stycket i UCITS- Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 14 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Enligt punkten 1 ska förvaringsinstitutet förvissa sig om att uppdrags- tagaren har den struktur och den sakkunskap som krävs i förhållande till Det innebär bl.a. att uppdragstagarens struktur och sakkun- skap ska stå i proportion till arten av och komplexiteten hos de tillgångar som ingår i värdepappersfonder och som anförtros uppdragstagaren. I punkten 2 ställs de krav upp som åtminstone måste vara uppfyllda om uppdraget avser depåförvaringsuppgifter. Punkten delas upp i led a och led b efter påpekande av om att hänvisningen i undantaget i 12 § bör omfatta endast kravet på att uppdragstagaren ska omfattas av viss reglering, kapitalkrav och tillsyn för att stämma överens med UCITS-direktivet (artikel 22a.3 första stycket b i och andra stycket). Enligt punkten 3 ska tillgångarna i en värdepappersfond hållas åtskilda från uppdragstagarens egna och andras tillgångar. Detta hindrar dock inte att uppdragstagaren förvarar tillgångar i flera fonder på ett samlingskonto i form av ett gemensamt konto med separat redovisning, se skäl 22 till ändringsdirektivet. Detta konto måste dock hållas åtskilt från andra konton och det måste fortfarande gå att identifiera vilka tillgångar som hör till vilken fond. Enligt punkten 4 är förvaringsinstitutet skyldigt att vidta åtgärder för att se till att tillgångarna i värdepappersfonden, om uppdragstagaren blir insolvent, inte ska vara tillgängliga för utdelning eller realisering till upp- dragstagarens fordringsägare. Även en uppdragstagare ska, enligt punkten 5, uppfylla de allmänna skyldigheter och respektera de förbud som anges i 2, 3, 6 och 7 §§. Detaljerade regler om ett förvaringsinstituts skyldigheter vid delege- ring av uppgifter finns i kommissionens delegerade förordning (se artik- larna 15–17). Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22a.3 andra stycket i UCITS- direktivet. Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 15 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Paragrafen reglerar det förhållandet att ett visst finansiellt instrument enligt lagstiftningen i ett land utanför EES måste förvaras i det landet. Det kan t.ex. vara fråga om att kontoföringen av finansiella instrument enligt lag är uppbyggd så att endast inhemska institut kan vara konto- havare i den nationella värdepapperscentralen. Om det är så att dessa institut inte omfattas av en effektiv reglering eller står under till- syn, skulle förvaringen strida mot kraven i 11 § 2 a. Det skulle i prak- tiken kunna innebära att ett förvaringsinstitut inte kan förvara sådana till- gångar i enlighet med lagen i det berörda landet. Under de i paragrafen angivna förutsättningarna får delegering ske trots att kraven i 11 § 2 a inte är uppfyllda. I andra stycket anges de ytterligare krav som måste vara uppfyllda för att depåförvaring enligt första stycket ska få ske. Under förutsättning att fondens investerare har informerats och instruktionen om att förvara in- strumentet i fråga på sådant sätt som avses i första stycket kommer från fondbolaget, är det tillåtet att delegera förvaringsuppgifter på detta sätt. Andelsägarna ska informeras innan de gör sin investering. Det innebär att delegationen måste framgå av informationsbroschyren (se bilaga 1 modul A punkterna 2.2 och 2.3 i UCITS-direktivet). anser att ordet ”korrekt” i utredningens lag- förslag (3 kap. 7 § andra stycket 1) bör utgå och påpekar att formule- ringen i UCITS-direktivet (”vederbörligen”) snarare avser det sätt på vilket informationen ska ges. Enligt regeringens mening ligger det emellertid i sakens natur att informationen såväl är korrekt som att den har lämnats på vederbörligt sätt. Någon precisering i lagtexten i detta av- seende är därför inte nödvändig. Detta innebär dock inte någon skillnad i sak i förhållande till det som anges i direktivet. Detaljerade regler om ett förvaringsinstituts skyldigheter vid delege- ring av uppgifter finns i kommissionens delegerade förordning (se artik- larna 15–17) Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 22a.3 tredje stycket i UCITS- Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 16 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Paragrafen reglerar vidaredelegering från förvaringsinstitutets upp- För uppdragstagarens vidaredelegering gäller samma krav som för förvaringsinstitutets egen delegering. Övervägandena finns i avsnitt 7.7. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 24.1 första och andra styckena samt delvis artiklarna 24.3 och 24.4 i UCITS-direktivet. utformad efter förebild av 9 kap. 17 § lagen om förvaltare av alternativa Enligt första stycket ska förvaringsinstitutet återföra ett finansiellt instrument av ”samma slag” (identisk typ enligt direktivets ordalydelse). Det innebär t.ex. att om det är en B-aktie som har förlorats så är det en B- aktie, inte en A-aktie, som ska återföras. har ett kontrollansvar för förluster av finansiella instrument som depåförvaras. Det betyder att förvaringsinstitutet ansvarar för sådana förluster, om institutet inte enligt andra stycket kan visa att förlusten var orsakad av en yttre händelse utanför institutets Av tredje stycket framgår att förvaringsinstitutets ansvar för förluster enligt den förevarande paragrafen är indispositivt. ansvar får alltså inte uteslutas eller begränsas genom avtal. avtal är ogiltigt. Detaljerade regler om ett förvaringsinstituts ansvar för förluster av depåförvarade instrument finns i kommissionens delegerade förordning (se artiklarna 18 och 19). Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 24.1 tredje stycket och delvis artikel 24.3 och 24.4 i UCITS-direktivet. Paragrafen är utformad efter förebild av 9 kap. 18 § lagen om förvaltare av alternativa investerings- I de fall skada har uppstått på grund av att ett finansiellt instrument som depåförvarats har gått förlorat ska 14 § tillämpas i stället för ansvar i andra fall ändras i Prop. 2015/16:170 förhållande till det som gäller enligt 2 kap. 21 § – i enlighet med det som anges i artikel 24.1 tredje stycket i direktivet – till ett ansvar för uppsåtligt eller vårdslöst handlande. Till skillnad från nuvarande skade- ståndsbestämmelse omfattar bestämmelsen – i enlighet med det som anges i direktivet – endast ansvar för skador som drabbat fondandels- ägarna och inte också fondbolaget. Ytterligare en skillnad i förhållande till nuvarande bestämmelse är att det inte anges att förvaringsinstitutet är ansvarigt för skada som uppstått genom att förvaringsinstitutet har överträtt fondbestämmelserna. Bestämmelsen utesluter emellertid inte att ett förvaringsinstitut ändå kan bli ansvarigt för ett agerande i strid med fondbestämmelserna. Ett sådant ansvar skulle t.ex. kunna uppstå om förvaringsinstitutet verkställer en instruktion från fondbolaget som strider mot fondbestämmelserna (se 3 kap. 4 §), under förutsättning att övriga krav på skada och subjektiv täckning i bestämmelsen är uppfyllda. Av andra stycket framgår, i likhet med 14 § tredje stycket, att ett avtal som utesluter eller begränsar förvaringsinstitutets ansvar enligt före- varande paragraf är ogiltigt. Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 24.2 i UCITS-direktivet. grafen är utformad efter förebild av 9 kap. 19 § lagen om förvaltare av Paragrafen innebär att en delegering av förvaringsinstitutsfunktioner inte fråntar förvaringsinstitutet ansvaret för förluster och annan skada. Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Paragrafen genomför delvis artiklarna 68 och 69 i UCITS-direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om den informationsbroschyr som ska finnas för varje värdepappersfond. I likhet med det som gäller för årsbe- rättelsens innehåll utgör det som anges i bestämmelsen en ram för vad informationsbroschyren ska innehålla (se 18 § andra stycket). stycket införs en ny punkt 7 i vilken det anges att informationsbroschyren även ska innehålla uppgifter om fondbolagets ersättningspolicy. tionsbroschyren ska innehålla bl.a. en beskrivning av hur ersättning och förmåner beräknas och vilka personer som är ansvariga för att bevilja ersättning och förmåner (artikel 69.1 a i UCITS-direktivet). om ersättningspolicyn kan också lämnas i en sammanfattning, förutsatt att det av informationsbroschyren framgår att beskrivningen av ersätt- ningspolicyn i sin helhet finns på en angiven webbplats (artikel 69.1 b i När uppgifterna lämnas som en sammanfattning ska fondbolaget, på begäran, tillhandahålla den fullständiga beskrivningen i De detaljerade reglerna om krav på den information om ersättnings- policy som ska ingå i informationsbroschyren genomförs i myndighets- föreskrifter, se 18 § 13 förordningen (2013:588) om värdepappersfonder; 2015/16:170 jfr 29 kap. föreskrifter (FFFS 2013:9) om värde- pappersfonder. Av punkten 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna följer att bestämmelsen ska tillämpas fr.o.m. . Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen genomför delvis artiklarna 78 och 79.1 i UCITS-direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om det faktablad som ska finnas för varje värdepappersfond. I ett nytt fjärde stycke införs ett krav på att faktabladet även ska innehålla en upplysning om fondbolagets ersättningspolicy. Därigenom genomförs artikel 78.4 andra stycket i UCITS-direktivet. Innehållet i faktabladet är fullharmoniserat genom kommissionens förordning (EU) nr 583/2010 (se artikel 3.1). Upplysningen om bestäm- melserna i förordningen flyttas oförändrad till det nya femte stycket. Eftersom det är fråga om en upplysningsbestämmelse anges endast EU- förordningens namn och inte vilken lydelse av den som det hänvisas till, s.k. dynamisk hänvisning. Genom de regler som har införts i UCITS- direktivet (artikel 78.4 andra stycket) ställs det dock krav på ytterligare innehåll i faktabladet utöver de som anges i förordningen. som tillämpar den bestämmelse som i nationell rätt genomför de reglerna i direktivet bör därmed inte anses bryta mot det som anges i artikel 3.1 i kommissionens förordning. Av punkten 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna följer att bestämmelsen ska tillämpas fr.o.m. . Överväganden finns i avsnitt 6.3. Paragrafen genomför delvis artiklarna 68, 69 och 75.3 i UCITS- direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om den årsberättelse och halvårsredo- görelse som fondbolaget ska lämna för varje värdepappersfond som det förvaltar. I tredje stycket, som är nytt, införs det ett krav på att årsberättelsen även ska innehålla uppgifter som rör de ersättningar som fondbolaget betalat ut till sin personal och om fondbolagets ersättningspolicy. Årsberättelsen ska innehålla uppgifter om bl.a. det sammanlagda ersättningsbeloppet för räkenskapsåret, fördelat på fasta och rörliga ersättningar som fondbolaget betalat ut till sin personal (artikel 69.3 a i UCITS-direktivet). Med personal avses kategorier av anställda, inklusive den verkställande ledningen, risktagare och kontrollfunktioner samt anställda vars totala ersättning är så hög att de hamnar i samma ersätt- ningsklass som den verkställande ledningen och risktagare som i tjänsten utövar ett väsentligt inflytande på riskprofilen för fondbolaget eller de värdepappersfonder som de förvaltar (artikel 69.3 b, jfr artikel 14a.3). Även antalet betalningsmottagare och det sammanlagda aggregerade ersättningsbeloppet fördelat på olika kategorier av anställda eller annan personal samt en beskrivning av hur ersättningar och förmåner har beräk- nats ska framgå (artikel 69.3 b och c). Årsberättelsen ska också innehålla Prop. 2015/16:170 uppgifter om de granskningar som har gjorts av styrelsen och eventuella oegentligheter som har förekommit (artikel 69.3 d, jfr artikel 14b.1 c och d). Även väsentliga ändringar av ersättningspolicyn ska redovisas i årsberättelsen (artikel 69.3 e). De detaljerade reglerna om krav på den information om ersättningar och ersättningspolicy som ska ingå i årsberättelsen genomförs i myndig- hetsföreskrifter, se 18 § 15 förordningen om värdepappersfonder; jfr 31 kap. föreskrifter om värdepappersfonder. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen, som är ny, genomför delvis artiklarna 99.6 e–g och 99a d och e i UCITS-direktivet. Paragrafen är utformad efter förebild av 14 kap. 7 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57 s. 67 f.). Paragrafen avser den som förvärvar, ökar, avyttrar eller minskar ett kvalificerat innehav av aktier i ett fondbolag utan att anmäla detta till . Bestämmelsen innebär att ingripandemöjligheter utvidgas i förhållande till den som inte fullgör sina skyldigheter att ansöka om tillstånd eller underrätta inspektionen om kvalificerade innehav. Förutom de möjligheter till ingripande som finns i 7 och 8 §§ får besluta om sanktionsavgifter för en ägare som inte följer bestämmelserna i 1 eller 4 §. , förva- ringsinstitut och andra juridiska personer ska sanktionsavgiften bestäm- mas i enlighet med 12 kap. 8 §. För fysiska personer ska sanktions- avgiften bestämmas i enlighet med 12 kap. 8 a §. Övervägandena finns i avsnitten 9.2.4, 9.3.2 och 9.3.3. Paragrafen genomför delvis artikel 99.1 första stycket, artikel 99.6 b, c, e och g samt artikel 99a i UCITS-direktivet. I paragrafen anges när ska ingripa mot fondbolag och vilka typer av ingripanden som kan bli aktuella. Genom tillägget i första stycket får befogenhet att ingripa även mot ett förvaringsinstitut. Som framgår av andra stycket är det dock bara för ett fondbolag som tillståndet kan återkallas. Det beror på att det i lagen inte ställs upp något särskilt krav på tillstånd för förvaringsinstitut, som i stället godkänns indirekt genom att fondbestämmelserna – där institutet anges – godkänns av (se 4 kap. 8 § 1 och 9 §). I är det banker och andra kreditinstitut som kan vara förvarings- (se 1 kap. 1 § första stycket 15). För banker och andra kreditinstitut gäller lagen om bank- och finansierings- Enligt den lagen regleras rollen som förvaringsinstitut som en del av tillståndet som kreditinstitut. I den lagen finns det även bestämmelser om ingripanden vid regelöverträdelser, vilka delvis överlappar före- varande paragraf, se vidare avsnitt 9.3.2. I andra stycket anges de åtgärder som kan vidta om ett fondbolag eller ett förvaringsinstitut har åsidosatt skyldigheter som avses i första stycket. Ändringarna är endast språkliga och innebär inte någon skillnad i sak när det gäller de åtgärderna och sanktioner som får vidta. Överväganden finns i avsnitten 9.2.3 och 9.3. Paragrafen, som är ny, genomför artiklarna 99.5, 99.6 d–g och 99a a, b, f, h–k, m, n och p–s i UCITS-direktivet. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 1 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse (se prop. 2014/15:57 s. 68). I första stycket definieras den personkrets som kan bli föremål för ingripande, nämligen en styrelseledamot i fondbolaget, bolagets verk- ställande direktör eller en ersättare för någon av dem. I stycket finns också en uppräkning av de överträdelser från fondbolagets sida som ska kunna föranleda ett ingripande mot någon som ingår i personkretsen. Denna uppräkning motsvarar i huvudsak de överträdelser som anges i artikel 99a i UCITS-direktivet. Av punkten 1 följer att om ett fondbolag har fått tillstånd t.ex. genom falska uppgifter kan ett ingripande mot någon som ingår i ledningen för bolaget bli aktuellt som tillståndet för bolaget återkallas enligt 4 § (artikel 99a f), se även författningskommentaren till 7 §. Punkten 2 avser kravet på tillstånd för diskretionär portföljförvaltning (artikel 99a b). I förhållande till utredningens förslag justeras lydelsen efter synpunkter från . är ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd enligt 1 kap. 4 § att driva fond- verksamhet (1 kap. 1 § första stycket 8). Om ett fondbolag tillhandahåller diskretionär portföljförvaltning utan tillstånd för det, får Finansinspek- tionen med stöd av bestämmelsen ingripa även mot någon som ingår i bolagets ledning.