prop · H303199 · 2016-07-19 00:00:00 — raövervakning av vildsvin ska ersättas med ett krav på anmälan. slaget innebär att en övervakningskamera ska efter anmälan få sättas upp för kameraövervakning av en vildsvinsåtel, om kameran är fast monterad och försedd med fast optik, kameran har ett upptagningsområde som på marken inte överstiger , det övervakade området är tyd- ligt markerat samt övervakningen sker endast klockan 18.00—9.00. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Datainspektionen, , tretton länsstyrelser, ägareförbund och , tillstyrker i princip förslaget om att tillståndskravet för åtelkameror ersätts med ett krav på anmälan som förenas med begränsande kriterier. föreslår dock att ytterligare kriterier, såsom kamerabild- höjd, märkning av kameran i fält med ansvarig persons namn jämte kontaktuppgifter och klockslag, införs. Datainspektionen anser att det också bör finnas ett krav på tydlig markering som är synlig i alla ljus- förhållanden av det övervakade området. Kammarrätten i , , , Länsstyrelserna i län, , , , län avstyrker däremot förslaget huvudsakligen med hänvisning till den i framhåller att en legalisering av åtelkameror vid vildsvinsjakt av allmänheten kan tolkas som ett godkännande för att använda åtelkameror även vid annan jakt. i anser att utredningens slutsats om att en övergång till ett anmälningsförfarande skulle leda till en effektivare vild- svinsjakt är överskattad och menar att det främst är andra faktorer som begränsar en effektiv och ändamålsenlig vildsvinsförvaltning, såsom en avsaknad av samsyn mellan jägare och markägare i frågan. i framhäver att det är vanskligt att avgränsa övervakningsområdet eftersom risken för integritetsintrång beror på hur den omgivande terrängen ser ut och i vilken utsträckning allmänheten vistas i området. Datainspektionen samt Länsstyrelserna i och län framför kritik mot att åtelkamerorna föreslås kunna placeras var som helst i terrängen. Datainspektionen betonar att det bör övervägas hur det ska förhindras att kameraövervakning vid åtlarna inte sker intill vägar, vandringsleder, grillplatser, elljusspår eller andra platser där människor Flera remissinstanser, såsom Länsstyrelserna i , och , anser att det inte är lämpligt att ange fasta klockslag inom vilka övervakningen får ske, bl.a. eftersom det anses dåligt anpassat till ljusförhållandena i norra under olika årstider I stället förordas reglering utifrån solens upp- och nedgång eller ser inte något behov av någon regle- ring av när övervakning får ske. och i anser inte att det område som överblickas av en kamera bör regleras. Flera remissinstanser, såsom Datainspektionen, Länsstyrelserna i , län, , och samt ställer sig avvisande till användningen av det föreslagna uttrycket ”integritetsskyddande teknik” och efterlyser ett förtydligande av innebörden. radering av kameraupptagningar inte utgör ”integritetsvänlig teknik”, eftersom enskilda då kommer att kunna identifieras. Flertalet länsstyrelser påpekar behovet av ökad finansiering för informationsinsatser och ökad tillsyn om tillståndsplikten ersätts med en Ett antal remissinstanser, bland andra Länsstyrelserna i Väster- län, och , Svenska Jägare- förbundet och anser att det finns behov av kamera- övervakning även av annat vilt än vildsvin, t.ex. i inventeringssyfte. Några remissinstanser, däribland , länssty- relserna i län, och län, Skogsindustrierna och samt anser att användningen av åtelkameror vid vildsvinsjakt borde avregleras. Förslaget i promemorian Komplettering av SOU 2014:54 Vildsvin och viltskador – om utfodring, kameraövervakning och arren- datorers jakträtt överensstämmer inte med regeringens bedömning. promemorian föreslås att kameraövervakningen endast ska få ske Utöver de krav som utredningen föreslår för att kamera- övervakning av vildsvinsåtel ska få ske föreslås i promemorian även att markeringen av det övervakade området ska vara väl synlig i alla ljus- förhållanden och att kameran ska vara placerad maximalt Dessutom föreslås att bevarandetiden för inspelat material begränsas till högst . Vidare föreslås att överträdelser av bestämmelserna om anmälningsplikt och bevarandetid ska straffsank- tioneras med böter eller fängelse i högst . Remissinstanserna: Kammarrätten i , , Justitiekanslern, , och har ingen invändning alternativt inga synpunkter på promemorians förslag. riksförbund är kritiska mot i princip samtliga punkter i den föreslagna nya bestämmelsen med hänvisning till att regleringen är byråkratisk och komplicerad och inte kommer att leda till önskad effekt, dvs. en effektivare vildsvinsjakt. Datainspektionen tillstyrker förslaget men framhåller att den föreslagna bestämmelsen saknar uppgifter om ändamålet med kameraövervakningen och ett klargörande av var övervakning inte får ske, t.ex. i närheten av vandringsleder, vägar och liknande. Vidare ifrågasätter Datainspektionen om de nya kriterierna är förenliga med kameraövervakningslagens krav på säkerhetsåtgärder och påpekar att förslaget innebär en särlösning i förhållande till kameraövervakningslagen, vilket inte är önskvärt. Länsstyrelserna i , och tillstyrker i allt väsentligt förslaget. En majoritet av länsstyrelserna avstyrker dock förslaget alternativt är kritiska mot föreslagna kriterier och flera länsstyrelser framhäver att förslaget inte kommer att leda till att viltstammen minskar eller till ett större antal lagligt uppsatta kameror. i poängterar att redan det faktum att det krävs mycket detaljerade kriterier för att övervakningen ska vara anmälningspliktig visar att kameraövervakning vid åteljakt efter vildsvin inte lämpar sig för ett anmälningsförfarande. Länsstyrelserna i , , och anser att användningen av kameror inom viltförvaltningen i stället bör regleras som ett särskilt jaktmedel i jaktlagstiftningen. Datainspektionen samt länsstyrelserna i och framhäver att det finns en svårighet i att kontrollera att kameraövervakningen endast sker i syfte att övervaka vildsvinsåtlar. Eftersom det finns andra viltarter som jagas i skogen är det inte omöjligt att viltkamerorna även kommer att användas i annat syfte än vad som föreslås. Länsstyrelserna i och anför att en reglering som innebär att kamerorna ska placeras lågt i förhållande till marken innebär att mer yta i längsriktningen kan fångas på bild och även att en större yta än kan komma att övervakas. Dessutom kan vegetationen i naturen skymma en kamera som är placerad på låg höjd. Länsstyrelserna i och län, och tillägger att en lågt uppsatt kamera försvårar ändamålet med kameraövervakningen eftersom vildsvin kan smutsa ned kameralinsen eller skada kameran vilket medför att bilderna inte blir användbara. Jägarförbunden och framhåller att det är ett orimligt krav att markeringen ska vara synlig i alla ljusförhållanden och att området ska stängslas in. Det bör i stället räcka med skyltar vid naturliga vägar eller stigar som leder till platsen som kameraövervakas. och anser att kraven på markering och kamerans höjd är omöjliga att genomföra och förstnämnda förbund föreslår att kraven bör ersättas med ett krav på att kameran ska ha ett fotoupptagningsområde som på marken inte överstiger . i anser att det råder en osäkerhet kring hur markeringen av det kameraövervakade området ska ske utan att den t.ex. rivs ner av högrest vilt som också kan beträda området. En markering av området innebär även att risken för stöld av kameror med 2015/16:199 minneskort ökar, vilket i sin tur leder till att risken för spridning av det inspelade materialet är överhängande. Enligt i län, och Svenska innebär föreslagen tidsbegränsning att många timmar när vildsvinsjakten bedrivs inte kommer att omfattas av En kartläggning av vildsvinens rörelsemönster och direkta avskjutningar kommer därmed inte att kunna ske. allmänheten normalt inte har tillträde till en åtelplats bör tidsbegräns- ningen helt tas bort och kameraövervakning tillåtas dygnet runt, alter- nativt mellan solens nedgång och uppgång. Länsstyrelserna i , och ifrågasätter om inte den nuvarande tekniken för åtelkameror innebär att kameraövervakning av vildsvinsåtel leder till överträdelser av bestäm- melserna om begränsning av tillgången av materialet och tystnadsplikten som finns i kameraövervakningslagen. När det gäller anmälans innehåll efterfrågar ett antal remissinstanser såsom länsstyrelserna i , , och ett krav på att anmälan ska innehålla uppgifter om platsen där kameraövervakning bedrivs för att tillsyn ska kunna utövas. i påpekar att en sådan reglering kan medföra att stöldrisken för kamerorna ökar då en anmälan är en offentlig handling som allmänheten kan ta del av. konstateras från flera håll, bl.a. länsstyrelserna i , län och , att det inte är önskvärt med särregleringar av detta slag i kameraövervakningslagen som är en förhållandevis enhet- Flera remissinstanser, t.ex. Datainspektionen, i län, och , invänder mot förslaget om en kortare bevarandetid om för inspelat material. anför att det är osannolikt att en övervakare besöker åtelplatsen en gång och anser att materialet ska få sparas hur länge som helst, förutom bilder som tagits av människor vilka Enligt störs den jakt- liga verksamheten av att människor, som förirrar sig eller medvetet tar sig in på en åtelplats där jakt bedrivs, avlägger doft på platsen så att vild- svinen inte vågar komma fram. Eftersom det i allemansrätten inte ingår en rätt att störa annan laglig verksamhet som fastighetsägaren bedriver, såsom jakt, kan en åtelplats inte anses vara ”en plats dit allmänheten har Ett antal remissinstanser, däribland samt läns- styrelserna i och framhäver betydelsen av att kameraövervakning även sker av annat vilt än vildsvin, t.ex. i invente- Flera länsstyrelser pekar också på att det blir svårt att bedriva en Skälen för regeringens bedömning: Ett undantag från tillstånds- plikten får endast avse kameraövervakning där det inte är motiverat med en individuell prövning i varje enskilt fall (prop. 2012/13:115 s. 51 f.). Ett undantag ska således vara avgränsat till kameraövervakning där intresset av övervakning regelmässigt väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. När det gäller intresset av kameraövervakning kan det konstateras att syftet med övervakning av viltåtlar, till skillnad från vad som generellt är fallet i kameraövervakningslagen, varken är brottsbekämpning eller förebyggande av olyckor. Övervakningen sker inte heller i syfte att övervaka personer. I stället är avsikten att effektivisera vildsvinsjakten för att minska vildsvinsstammarna i syfte att minska de skador på jordbruk och skog samt, mera indirekt, de trafikolyckor som vildsvinen orsakar. Regeringen har i förarbetena till kameraövervakningslagen uttalat att det finns ett samhälleligt intresse av kameraövervakning med en effektiviserad vildsvinsjakt som syfte (prop. 2012/13:115 s. 72). När det gäller integritetsintresset utgör skog och mark platser som i kameraövervakningspraxis generellt sett anses ha ett högt integritetsintresse. Det hänger samman med att skog och mark ofta används för rekreation och att de flesta människor inte förväntar sig att bli kameraövervakade där. Vid bedömningen av integritetsintresset ska som nämnts ovan särskilt beaktas om teknik som främjar skyddet av den personliga integriteten ska användas vid övervakningen. Även omständigheter som kamerans placering, vilken typ av kamera som används och begränsningen av det övervakade området är avgörande för bedömningen av om kameraövervakningen är godtagbar ur integritetssynpunkt. En anmälningsplikt för kameraövervakning med åtelkameror måste alltså förenas med begränsande villkor för att säkerställa att integritetsintrånget, som tidigare nämnts, är försumbart. Det kan konstateras att majoriteten av remissinstanserna är kritiska till de krav som föreslås i promemorian. Från flera håll har framförts att kraven är ogenomförbara eller medför att kameraövervakningen blir praktiskt omöjlig och inte kommer att leda till en effektivisering av vildsvinsjakten. Det har också ifrågasatts om en övergång till en anmälningsplikt med föreslagen utformning kommer att leda till fler lagligt uppsatta kameror. Länsstyrelserna har även lyft fram svårigheten att utöva tillsyn över kriterierna. Till detta kommer att bl.a. Datainspektionen menar att det finns betänkligheter med dagens teknik rörande säkerhetskraven. Huvudsyftet med att ta bort tillståndskravet och ersätta det med en anmälningsplikt är att underlätta vildsvinsjakten. En annan önskvärd effekt är att öka förekomsten av lagliga kameror. För att uppnå detta är det av avgörande betydelse att de kriterier som ställs upp för en övervakning inte omöjliggör eller på något sätt försvårar jakten. Remissutfallet visar på de stora svårigheter som finns med att formulera generella krav som kan antas leda till en effektivare jakt och säkerställa att övervakningen kan ske med ett försumbart intrång. Detta beror bland annat på att kraven måste anpassas till ett stort antal fall eftersom de platser där det kan bli aktuellt att sätta upp kameror kan variera kraftigt när det gäller natur- och teknikförhållanden. Dessutom måste kriterierna vara förhållandevis strikta för att kompensera för det faktum att det , såvitt är känt, inte finns några kameror med en inbyggd teknik som främjar skyddet av den personliga integriteten. Regeringen gör, mot bakgrund av detta, bedömningen att det krävs ytterligare överväganden när det gäller möjligheterna att införa ett generellt undantag från tillståndsplikten som uppfyller såväl skyddet för integriteten som det ändamål som kamerövervakningen är avsedd för. 2015/16:199 Till detta kommer att kameraövervakningslagen är föremål för översyn (Kameraövervakning – brottsbekämpning och integritetsskydd, dir. 2015:125). Utredningen, som ska redovisa sitt uppdrag , ska bl.a. ta ställning till om kameraövervakning av maskiner och annan utrustning som används i skogs- och lantbruket behöver underlättas och analysera om det finns tillräckliga förutsättningar enligt kameraövervakningslagen att ge tillstånd till övervakning av platser som är svåra att precisera i förväg. Regeringen förutser vidare ett behov av översyn av kameraövervakningslagen med hänsyn till EU:s pågående reform av dataskyddsregleringen. Regeringen kommer därför att ge utredaren tilläggsdirektiv om frågor som rör anpassningen till den nya EU-rättsliga dataskyddsregleringen. En sådan översyn kan komma att innebära andra förutsättningar för kameraövervakning av vilt. Sammantaget anser regeringen att det inte finns förutsättningar att gå vidare med förslaget om att ersätta tillståndsplikten med ett anmälningsförfarande. Regeringen avser dock att överväga frågan vidare inom ramen för en kommande översyn av kameraövervakningslagen. Utredningen har pekat på att ett annat sätt att öka antalet kameror som står under tillsyn skulle kunna vara att sänka ansökningsavgiften för viltövervakning för fysiska personer så att den ligger på en rimligt låg nivå. Regeringen avser att överväga en sådan möjlighet. Skyndsam handläggning av mål om jakt Regeringens förslag: Mål om jakt efter björn, varg, järv, lo eller kungs- örn ska handläggas skyndsamt. Regeringens bedömning: tillkännagivande om rovdjurs- politikens inriktning (bet. 2015/16:MJU12, rskr. 2015/16:109) är slut- behandlat i och med att regeringen ändrade jaktförord- ningen i syfte att anpassa denna efter Högsta förvaltningsdomstolens Förslaget i promemorian Överprövning av beslut om skyddsjakt och licensjakt för vissa rovdjur överensstämmer i sak med regeringens I promemorian föreslås att det i jaktförordningen tas in en bestämmelse om att ärenden om skyddsjakt eller licensjakt efter björn, varg, järv, lo eller kungsörn ska hanteras skyndsamt. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan invändningar. rätten i har dock framhållit att om syftet med bestämmelsen är att tydliggöra behovet av snabb handläggning även i domstol bör i bestämmelsen anges att den skyndsamma handläggningen gäller inte bara ”ärenden” utan även ”mål”. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I promemorian Överprövning av beslut om skyddsjakt och licensjakt för vissa rovdjur föreslås att 58 § jaktförordningen med hänsyn till ska ändras så att länsstyrelsernas beslut om jakt efter björn, varg, järv, lo eller kungs- örn ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen har ändrat jaktförordningen så att sådana jaktbeslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I promemorian föreslås även att det i jaktförordningen ska föreskrivas att ärenden om skyddsjakt eller licensjakt efter björn, varg, järv, lo eller kungsörn ska hanteras skyndsamt. Av 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen följer att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Vidare föreskrivs i 17 § förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion att mål vid förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske, vilket innebär att mål som är klara för avgörande inte får bli liggande utan åtgärd . Det finns i flera författningar särskilda bestämmelser om att mål ska handläggas skyndsamt. I praktiken innebär det att målen handläggs med förtur i domstolen. För de allmänna förvaltningsdomstolarna gäller t.ex. ett skyndsamhetskrav vid handläggningen av t.ex. mål som rör tvångsvård av missbrukare eller unga, psykiatrisk tvångsvård samt smittskyddslagen. Andra exempel på mål som ska handläggas skyndsamt är sekretessmål och mål som rör offentlig upphandling. När det gäller mål om skyddsjakt och licensjakt saknas särskilda krav på skyndsamhet. I stället gäller huvudregeln att de ska avgöras så snart det är möjligt. Enligt promemorian är det särskilt viktigt att beslut om skyddsjakt handläggs skyndsamt, eftersom dessa syftar till att förhindra skador. Beslut om skyddsjakt utlöses genom att exempelvis ett rovdjur attackerar tamdjur. För att förhindra fler attacker kan det krävas ett snabbt beslut om skyddsjakt. Enligt promemorian visar en genomgång av handläggningen av några uppmärksammade ärenden om skyddsjakt att det har varit möjligt för såväl som förvaltningsrätterna att fatta beslut inom den beslutade jakttiden. Först när ärendet därutöver kom att prövas även i kammarrätt och i hann jakttiden löpa ut. I dessa fall kom beslut om att jakt inte får ske i avvaktan på ett avgörande av sakfrågan (beslut om inhibition) i praktiken att bli styrande för om skyddsjakten kunde genomföras eller inte. Att frågan om skyddsjakt i praktiken avgörs på det sättet framstår enligt promemorian som mindre önskvärt. För beslut om licensjakt gör sig skyndsamhetskravet enligt promemorian inte lika starkt gällande. Det är dock enligt promemorian rimligt att samma reglering ska gälla för båda besluten. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att det i jaktförordningen införs en reglering om att ärenden om skyddsjakt och licensjakt efter rovdjur ska hanteras skyndsamt. Syftet är att besluten i normalfallet ska kunna överprövas i sak i förvaltningsrätten och att kammarrätten ska hinna ta ställning till frågan om prövningstillstånd före den beslutade jakttiden så att beslutet kan verkställas om förutsättningar för skyddsjakt eller licensjakt finns. Det förutsätter dock att jakttiden från början bestäms på ett rimligt sätt samt att länsstyrelserna fattar beslut om licensjakt . Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det finns skäl att införa krav på skyndsam handläggning av beslut om jakt efter stora rovdjur. Promemorians förslag innebär att skyndsamhetskravet avser ärenden om skyddsjakt och licensjakt. Kammarrätten i har uppmärk- sammat att förslagets ordalydelse inte tycks vara tillämplig på mål i dom- stol, utan endast på myndighetsärenden. Genom ändring i jaktförordningen har regeringen infört en bestämmelse om skyndsam handläggning av ärenden om jakt efter björn, varg, järv, lo eller kungsörn. En bestämmelse som ställer krav på skyndsam handläggning även i domstol bör uttryckligen ange att även handläggning av mål i domstol En sådan bestämmelse får anses röra rättegången. om rättegången meddelas enligt 11 kap. 2 § regeringsformen i lag. Regeringen föreslår därför att en ny bestämmelse om skyndsamhet vid handläggningen av mål om jakt efter björn, varg, järv, lo eller kungsörn införs i jaktlagen. Lagrådet har anfört att det i lagstiftningsärendet inte har utretts om det finns någon angelägen målkategori som blir åsidosatt genom förturs- bestämmelsen eller hur bestämmelsen förhåller sig till andra bestämmel- ser om förtursmål, men att problemet möjligen inte är så stort med hän- syn till det lilla antal mål som kommer att träffas av bestämmelsen. Lagrådet har dock ifrågasatt om den föreslagna regleringen är ändamåls- Vid skyddsjakt lär brådskan enligt Lagrådet regelmässigt vara så stor att redan ett överklagande av det grundläggande beslutet medför en En förtursbehandling efter överklagandet hjälper Och vid licensjakt förefaller problemet, enligt Lagrådet, snarare vara att utredningen inför ett beslut inte planeras så att det finns ett Lagrådet har därför inte kunnat tillstyrka den föreslagna bestämmelsen på det befintliga underlaget. Regeringen vill framhålla att det av den nämnda promemorian framgår att det när det gäller skyddsjakt har varit möjligt för förvaltningsrätterna att pröva överklaganden inom den beslutade jakttiden och att tiden hunnit löpa ut först i samband med överklagande till kammarrätten och Högsta Ett skyndsamhetskrav kan därför enligt rege- ringens bedömning ha en viktig funktion för att påskynda handlägg- ningen av mål om skyddsjakt. Detta är enligt regeringens mening fallet även i fråga om licensjakt även om det, som Lagrådet anför, också är viktigt att beslutsunderlag finns tillgängligt i tillräckligt god tid. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att det finns skäl att införa en bestämmelse om skyndsam handläggning av denna typ av mål i lagen. har i olika sammanhang behandlat frågor med anknytning till överklagande av jaktbeslut. för regeringen att Högsta förvaltningsdomstolens avgörande bör inväntas innan några förändringar i jaktförordningen införs och att regeringen bör upprätthålla den nu gällande beslutsordningen för skydds- och licensjakt 2015/16:MJU12, rskr. 2015/16:109). (Mål nr 312-5). Domstolen fann att överklagande- förbudet i jaktförordningen står i strid med unionsrätten såvitt gäller beslut om jakt efter en art som skyddas av EU:s art- och habitatdirektiv. Med hänsyn till ska sådana beslut således kunna överklagas till Som nämnts ovan har regeringen ändrat jaktförordningen, vilket skett i Prop. 2015/16:199 syfte att anpassa denna efter Högsta förvaltningsdomstolens beslut. med detta anser regeringen att tillkännagivandet är slutbehandlat. Regeringens bedömning: Handläggningen av tillståndsärenden om utfodring av vilt samt tillsyn bedöms kunna finansieras inom länsstyrelsernas nuvarande ekonomiska ramar. De kostnader som förslagen medför beträffande överklaganden till domstol bedöms rymmas inom Domstolars befintliga anslag. Det minskade betestrycket till följd av begränsningen av utfodring av vilt minskar förlusterna för jord- och skogsbruk och kan antas bidra till en bättre uppfyllelse av miljömålen. Tillståndkravet leder till ökad administration för den som vill utfodra vilt. Utredningens och promemoriornas bedömning: Kostnaderna om förslagen genomförs bedöms ligga inom de befintliga anslagen för länsstyrelserna och domstolarna. Remissinstanserna har pekat på behovet av ökade resurser till länsstyrelserna om utredningens förslag genomförs. Kammarrätten i förutsätter att frågan om antalet överklaganden till domstolarna följs upp om förslaget genomförs och att domstolarna kompenseras för ökade kostnader. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för det allmänna Enligt förslaget ska regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter och beslut om utfodring av frilevande vilt som inte hålls i hägn. I jaktförordningen ska regeringen kunna föreskriva t.ex. om ett förbud mot utfodring , från vilket länsstyrelserna efter ansökan i det enskilda fallet ska kunna medge undantag.