prop · H40348 · 2016-12-06 00:00:00 — När det gäller det som , med instämmande av , Svensk Försäkring och , anför avseende förbud mot överföring av personuppgifter till tredjeland, hänvisar regeringen till den redogörelse om detta som lämnas i avsnitt 5.3 i prop. 2015/16:29. När det sedan gäller det som , med instämmande av , Svensk Försäkring och , anför om riktlinjerna från ”Article 29 Data Protection Working Party”, vill regeringen hänvisa till både vad som anges om behandling av personuppgifter i avsnitten 5, 5.1, 5.2 och 2016/17:48 5.3 i prop. 2015/16:29 samt vad som anges om sekretess och skydd för uppgifter i avsnitt 6.2.3 i samma proposition. Vidare kan det erinras om att det i avsnitt 7.1 d i det multilaterala avtalet om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton, MCAA, anges att en behörig myndighet, i förekommande fall, ska underrätta koordineringsorganets sekretariat om skyddsmekanismer för skydd av personuppgifter. Med avseende på det som anför hänvisar regeringen till det som anförs i avsnitt 5 i prop. 2015/16:29 till svar på advokatsamfunds remissynpunkter i det lagstiftningsärendet. vid anför att det vore önskvärt att frågan lyfts fram om vilket rättskällevärde OECD-materialet har vid tolkning och tillämpning av den interna svenska lagstiftningen. Med anledning av det vill regeringen framhålla följande. Det framgår tydligt av allmänmotiveringen i prop. 2015/16:29 att syftet med den föreslagna lagstiftningen är att genomföra den globala standarden för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Den globala standarden består i första hand av modeller för avtal mellan behöriga myndigheter om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton och CRS samt kommentarer till modellavtalen och CRS. Dessa finns tillgängliga på webbplats. Detta syfte återspeglas även i denna proposition. I författningskommentarerna klargörs genomgående vilken eller vilka bestämmelser i den globala standarden som en viss paragraf i den svenska lagstiftningen syftar till att genomföra, eller om motsvarande bestämmelse saknas i den globala standarden. I författningskommentarerna hänvisas också till kommentaren till CRS. Den globala standarden är ett internationellt regelverk som är tänkt att tolkas och tillämpas enhetligt i samtliga stater och jurisdiktioner som har anslutit sig. Av denna anledning tas frågor om tolkning och tillämpning av den globala standarden upp för gemensam diskussion inom . Diskussionerna mynnar sedan ut i Frågor och Svar som också publiceras på webbplats. Det torde stå klart att lagstiftningen, där något annat inte anges, syftar till att återspegla innebörden av den globala standarden. Med avseende på det som anför vad gäller behovet av fortsatt översyn av reglerna, konstaterar regeringen i detta sammanhang endast att det gäller frågor som ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende. 5.2Kontrolluppgift vid försäljning och inlösen av tillgångar på depåkonton 5.2.1Ersättning från försäljning eller inlösen som tillgodoräknas eller betalas ut till ett annat konto Regeringens förslag: Det ska i skatteförfarandelagen tydliggöras att kontrolluppgift om ett rapporteringspliktigt depåkonto ska innehålla uppgift om ersättning från försäljning och inlösen av tillgångar på kontot även om ersättningen tillgodoräknas eller betalas ut till ett Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter har lämnats som har anknytning till denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I 22 b kap. 6 § SFL anges vilka uppgifter som ska lämnas i en kontrolluppgift om ett depåkonto som är rapporteringspliktigt enligt bestämmelserna i . I första stycket 1 anges att uppgift ska lämnas om sammanlagd ränta, utdelning respektive annan avkastning på tillgångar på kontot som har tillgodoräknats eller betalats ut . Det avgörande för om uppgift ska lämnas om sådan avkastning är alltså om det är fråga om avkastning på tillgångar på det rapporteringspliktiga kontot, inte om avkastningen har tillgodoräknats eller betalats ut till det rapporteringspliktiga kontot. Eftersom ränta och utdelning m.m. oftast torde betalas ut i form av kontanta medel, bör det vara vanligt att de inte betalas ut till det aktuella depåkontot utan till ett inlåningskonto som innehas av samma kontohavare. När det gäller ersättning från försäljning eller inlösen av tillgångar på depåkonton som är rapporteringspliktiga har lagtexten i första stycket 2 dock fått en utformning som i detta avseende skiljer sig något från första stycket 1. I första stycket 2 anges att uppgift ska lämnas om sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen av tillgångar som (efter avdrag för försäljningsprovision och liknande utgifter) har tillgodoräknats eller betalats ut till kontot . I det fallet synes det alltså vara avgörande om ersättningen tillgodoräknats eller betalats ut till just det aktuella depåkontot. Bestämmelsen är utformad i enlighet med punkterna 5 b i avsnitten I.A i CRS och bilaga I till DAC. Inte heller i detta fall torde det dock vara ovanligt att kontant ersättning tillgodoräknas eller betalas ut till ett separat inlåningskonto som innehas av samma kontohavare. 22 b kap. SFL infördes enligt förslag i prop. 2015/16:29 En global standard för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Propositionen beslutades och överlämnades till . Vid ett möte den 15–i arbetsgrupp Working Party no. 10 diskuterades hur punkten 5 b i avsnitt I.A i CRS ska tolkas. Diskussionerna mynnade ut i att en Fråga & Svar (FAQ) angående denna tolkning publicerades på webbplats . I den aktuella Frågan & Svaret anges att på samma sätt som när det gäller avkastning enligt punkten 5 a i avsnitt I.A, ska uppgift om ersättning från försäljning och inlösen enligt punkten 5 b i avsnitt I.A lämnas både i det fall då ersättningen tillgodoräknas eller betalas ut till det rapporteringspliktiga depåkontot och i det fall då ersättningen tillgodoräknas eller betalas ut med avseende på tillgångar på det rapporteringspliktiga depåkontot (dvs. i det senare fallet även om ersättningen tillgodoräknas eller betalas ut till ett annat konto). 22 b kap. 6 § första stycket 2 SFL bör därför ändras så att det tydliggörs att kontrolluppgift om ett rapporteringspliktigt depåkonto ska innehålla uppgift om ersättning från försäljning och inlösen av tillgångar på kontot även om ersättningen tillgodoräknas eller betalas ut till ett annat konto. Detta kan lämpligen göras genom att 22 b kap. 6 § första 2016/17:48 stycket 2 i detta avseende utformas på samma sätt som 22 b kap. 6 § första stycket 1 SFL. För att upprätthålla likformighet mellan 22 a kap. och 22 b kap. SFL bör motsvarande ändring även göras i 22 a kap. 6 § första stycket 2 SFL. 5.2.2En värdepapperscentrals skyldighet att lämna uppgift om ersättning från försäljning och inlösen Regeringens förslag: Det ska tydligt framgå av skatteförfarandelagen att en värdepapperscentral som är rapporteringsskyldigt finansiellt institut ska lämna uppgifter om sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av 22 a kap. 6 § andra stycket respektive 22 b kap. sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen ska lämnas bara om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet har agerat som förvaltare, mäklare, ombud eller annan form av företrädare för kontohavaren vid försäljningen eller inlösen. När det gäller ett konto som har lagts upp av ett kontoförande institut hos en svensk värdepapperscentral ska kontot anses finnas hos värdepapperscentralen om det kontoförande institutet inte är förvaltare av de finansiella instrument som kontot omfattar (jfr prop. 2015/16:29 s. Det innebär bl.a. att det är den svenska värdepapperscentralen som är rapporteringsskyldigt finansiellt institut när det gäller ett konto som har lagts upp av ett kontoförande institut hos den svenska värdepapperscentralen, om inte det kontoförande institutet är registrerat som förvaltare av de finansiella instrument som kontot omfattar (jfr prop. 2015/16:29 s. 177). I de fallen är det alltså en värdepapperscentral som är det rapporteringsskyldiga finansiella institut som ska lämna kontrolluppgifter enligt 22 a kap. 6 § 22 b kap. 6 § framkommit att det råder delade meningar om huruvida en värdepapperscentral är skyldig att lämna uppgifter om sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen av tillgångar enligt 22 a kap. 6 § första stycket 2 respektive 22 b kap. 6 § första stycket 2 SFL. fallet eller inte beror på om den svenska värdepapperscentralen kan anses vara en form av företrädare för kontohavaren på det sätt som anges i 22 a kap. 6 § andra stycket respektive 22 b kap. 6 § andra stycket SFL. Att en värdepapperscentral är det rapporteringsskyldiga finansiella institutet i det fall som anges ovan beror på den särskilda funktion som just en värdepapperscentral fyller. Den fråga som uppkommit har därför inte förutsetts i CRS eller dess kommentar. Om en värdepapperscentral är det rapporteringsskyldiga finansiella institutet lämnas uppgifter enligt 22 a kap. 6 § respektive 22 b kap. 6 § SFL om det rapporteringspliktiga kontot endast av värdepappers- centralen, eftersom det inte finns något annat rapporteringsskyldigt finansiellt konto som kan Det är därför olyckligt om det finns oklarheter kring frågan om Prop. 2016/17:48 värdepapperscentralen ska lämna uppgifter enligt 22 a kap. 6 § första stycket 2 respektive 22 b kap. 6 § första stycket 2 SFL. Mot denna bakgrund bör 22 a kap. 6 § andra stycket respektive 22 b kap. 6 § andra stycket SFL ändras så att det tydligt framgår att en värdepapperscentral som är rapporteringsskyldigt finansiellt institut ska lämna uppgifter om sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen enligt 22 a kap. 6 § första stycket 2 respektive 22 b kap. 6 § första stycket 2 SFL. 5.3Undantagna finansiella institut och konton Undantag för vilande konton med lägre saldon Regeringens förslag: Vilande konton vars årliga saldo eller värde inte Undantaget ska omfatta samtliga typer av finansiella konton utom livränteavtal. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Enligt promemorians förslag omfattar undantaget för vilande konton endast inlåningskonton. Remissinstanserna: , med instämmande av , Svensk Försäkring och , De anför emellertid att undantaget för vilande konton bör gälla för samtliga typer av finansiella konton, utom eventuellt för vissa livförsäkringskontrakt. Vidare anför de att det med hjälp av exempel bör förtydligas när ett konto uppfyller kraven för att vara ett Även välkomnar förslaget men föreslår att beloppsgränsen sätts till ett högre belopp än , exempelvis , eftersom en högre gräns ökar den praktiska nyttan med undantaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt punkterna i avsnitten VIII.C i CRS och bilaga I till DAC kan vilket finansiellt konto som helst undantas från rapporteringsplikt under förutsättning att 1) det finns en låg risk för att kontot används för skatteundandragande, 2) kontot har huvudsakligen liknande egenskaper som något av de konton som anges i punkterna 17 a–f i avsnitten VIII.C i CRS, 3) kontot är undantaget från rapporteringsplikt enligt nationella bestämmelser och 4) kontots status som icke rapporteringspliktigt inte strider mot syftena med CRS. I punkten 103 i kommentaren till avsnitt VIII i CRS anges, som exempel på konton som kan undantas från rapporteringsplikt enligt punkten i avsnitten VIII.C i CRS, inlåningskonton som är vilande och vars årliga saldo inte överstiger . att sådana konton måste uppfylla andra övergripande krav som tillförsäkrar att det finns en låg risk för att kontona används för skatteundandragande, får de undantas från rapporteringsplikt i nationell lagstiftning då kontot är vilande. I punkten 9 i kommentaren till avsnitt III i CRS anges att ett konto är vilande om 1) kontot eller något annat av sina konton hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet och 2) kontohavaren inte har kommunicerat med det rapporteringsskyldiga finansiella institutet angående kontot eller något annat av sina konton hos det institutet under Något undantag för vilande konton vars årliga saldo eller värde inte uppgår till mer än togs inte in i IDKAL när den lagen Skälet för detta var att det då inte hade framkommit att ett sådant undantag skulle innebära någon väsentlig minskning av den administrativa bördan för finansiella institut i . emellertid framhållits av svenska finansiella institut att ett sådant undantag skulle vara av stort värde för att minska den administrativa Med hänsyn till att risken för att ett vilande konto vars årliga saldo eller värde inte uppgår till mer än används för skatteundandragande får anses vara låg och att det skulle minska den administrativa bördan för de finansiella instituten, bör dessa konton undantas från rapporteringsplikt. Det framgår av punkten 9 i kommentaren till avsnitt III i CRS att definitionen av vilande konto omfattar samtliga typer av finansiella konton som inte är livränteavtal. Eftersom de konton som anges i punkten 103 i kommentaren till avsnitt VIII i CRS endast är exempel på konton som kan undantas och med anledning av det som , med instämmande av , Svensk Försäkring och , anför finner regeringen att undantaget bör omfatta samtliga typer av finansiella konton utom livränteavtal. När det gäller det som Svenska , med instämmande av , Svensk Försäkring och , anför om behovet av exempel på när ett konto ska anses vilande, konstaterar regeringen att det inte finns någon detaljerad vägledning i detta avseende i kommentaren till CRS. Eftersom det här är fråga om ett internationellt regelverk som är tänkt att tillämpas enhetligt i många stater och jurisdiktioner är det, enligt regeringens mening, inte lämpligt att ensidigt för svenska förhållanden fastställa den närmare innebörden av begreppet vilande konto. emot att, med avseende på den svenska lagstiftningen, ensidigt ange konkreta exempel på enskilda fall då ett konto ska anses vilande. När det gäller det som anför om att beloppsgränsen bör sättas högre, konstaterar regeringen att beloppsgränsen på för vilande konton som nämns i punkten 103 i kommentaren till avsnitt VIII i CRS i och för sig anges som ett exempel. Frågan om vilket utrymme det finns för enskilda stater och jurisdiktioner att sätta en högre beloppsgräns än så har emellertid Beloppsgränsen på är inte en Gränsen skulle kunna sättas något högre, men tanken har inte varit att gränsen ska kunna sättas högre än ungefär 1 000 US- Det kan t.ex. vara motiverat att gränsen sätts något högre om den uttrycks i lokal valuta i stället för i US-dollar och beloppet avrundas något i den lokala valutan. Vidare kan ett belopp som uttrycks i lokal valuta bli något högre räknat i US-dollar till följd av förändringar i Något större utrymme i övrigt att sätta en högre beloppsgräns torde inte finnas om det inte är väl motiverat. till undantag för vilande konton finns för att minska den administrativa bördan för de finansiella instituten. Ju högre beloppsgränsen är desto Prop. 2016/17:48 mindre blir naturligtvis den administrativa bördan. vägas mot riskerna för att ett konto används för skattefusk och skatteundandragande. Mot denna bakgrund finner regeringen inte att det är motiverat att sätta den svenska beloppsgränsen högre än till 1 000 US- dollar. Något utrymme för att ta in ett motsvarande undantag i IDKL ges inte i och behovet av ett sådant undantag i IDKL torde vara mindre, eftersom de flesta befintliga konton med saldon eller värden som uppgår till eller mindre ändå är undantagna. Regeringens förslag: Undantagen för investeringsrådgivare och investeringsansvariga från rapporteringsskyldighet ska tas bort. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter har lämnats som har anknytning till denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. 1 § första stycket 8 och 9 IDKAL föreskrivs att investeringsrådgivare och investeringsansvariga är undantagna från rapporteringsskyldighet. I finns uttryckliga undantag för investeringsrådgivare och investeringsansvariga. Undantag för sådana togs därför in i 3 kap. 2 § 9 och 10 i IDKL. Motsvarande undantag föreskrivs emellertid inte i CRS. I CRS undantas sådana i stället genom att det föreskrivs att en andel i eget kapital eller skulder inte ska anses vara ett finansiellt konto om investeringsenheten är ett finansiellt institut endast på grund av att den erbjuder investeringsrådgivning till kunder och agerar för kundens räkning eller hanterar portföljer för kunder och agerar på kundens vägnar i syfte att investera, förvalta eller administrera finansiella tillgångar som i kundens namn sätts in hos ett annat finansiellt institut (se 2 kap. 11 § andra stycket IDKAL). Undantagen i 3 kap. IDKAL för investeringsrådgivare och investeringsansvariga från rapporteringsskyldighet bör därför strykas. Med anledning av vad som föreskrivs 2 kap. 11 § andra stycket IDKAL torde detta dock inte få några större konsekvenser i praktiken. En skyldighet som tillkommer för investeringsansvariga och investeringsrådgivare som är finansiella institut är anmälningsskyldigheten enligt 8 kap. 2 § IDKAL när de inte längre som sådana är undantagna finansiella institut. 5.4Andel i gruppförsäkringsavtal med kontantvärde eller ett grupplivränteavtal Regeringens förslag: Det ska tydliggöras att bestämmelserna om andel i gruppförsäkringsavtal med kontantvärde eller grupplivränteavtal är tillämpliga i fråga om anställda eller försäkrade. Det ska även klargöras att bestämmelserna inte bara är tillämpliga när avtalet är ställt till en arbetsgivare utan även när det är ställt till en annan gruppföreträdare. Slutligen ska en rättelse göras i den aktuella paragrafen. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian används begreppet ”innehavare av försäkringsbevis” i stället för begreppet ”försäkrad”. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter har lämnats som har anknytning till denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. 5 § IDKAL finns en särskild bestämmelse som avser andelar i gruppförsäkringsavtal med kontantvärde och grupplivränteavtal. Där föreskrivs att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut får betrakta ett finansiellt konto som är en andel i ett gruppförsäkringsavtal med kontantvärde eller i ett grupplivränteavtal som ett konto som inte är rapporteringspliktigt fram till dess att ett belopp ska betalas ut till försäkringstagaren eller förmånstagaren om andelen uppfyller vissa villkor. De villkor som ställs upp är bl.a. att det är fråga om ett avtal som täcker minst 25 försäkringstagare som är anställda hos arbetsgivaren, att de anställda försäkringstagarna har rätt att erhålla kontantvärdet och att ange förmånstagare vid den anställdes dödsfall samt att det sammanlagda belopp som ska betalas till den anställda försäkringstagaren eller förmånstagaren inte överstiger ett visst belopp. Som framgår av författningskommentaren till paragrafen togs den in för att genomföra andra–fjärde styckena i punkten B i avsnitt VII i bilaga I till DAC och med anledning av kommentaren till punkten B i avsnitt VII i CRS. Där framgår emellertid att det inte måste vara fråga om ”försäkringstagare som är anställda” eller ”anställda försäkringstagare”, utan att det är fråga om ”anställda eller försäkringstagare”. Detta bör klargöras även i lagtexten. Därutöver bör begreppet försäkringstagare i paragrafen ersättas med ett annat begrepp. I den svenska språkversionen av DAC används begreppet försäkringstagare. I den engelska språkversionen används dock uttrycket ”certificate holder”. Bestämmelsen i DAC har tagits in för att genomföra den delen av kommentaren till CRS i EU-lagstiftningen. De enda officiella språkversionerna av CRS och dess kommentar är den engelska och den franska. Dessa språkversioner måste därför tillmätas den avgörande betydelsen för tolkningen även av den svenska språkversionen av direktivet i de delar som inte syftar till någonting annat än att genomföra CRS. I CRS och DAC i övrigt har det svenska begreppet försäkringstagare använts för att beskriva det engelska uttrycket ”owner of insurance”. Här används dock ett annat engelskt uttryck, vilket torde visa att det inte är försäkringstagare som åsyftas. Ett lämpligare begrepp att använda i lagtexten för att återspegla det som åsyftas i DAC och CRS bör därför vara ”försäkrad”. Det valda begreppet överensstämmer med det som Lagrådet påpekat avseende 8 kap. 5 § IDKAL. Av 8 kap. 5 § andra stycket 1 och tredje stycket IDKAL framgår att begreppen ”gruppförsäkringsavtal med kontantvärde” och ”grupplivränteavtal” innefattar sådana där fysiska personer är anslutna inte endast genom en arbetsgivare utan även där fysiska personer är anslutna genom en branschorganisation, fackförening eller annan grupp eller förening. För att paragrafen ska kunna tillämpas även i de sistnämnda fallen bör Prop. 2016/17:48 det klargöras i 8 kap. 5 § första stycket 1 IDKAL att paragrafen inte bara är tillämplig när avtalet är ställt till en arbetsgivare utan även när det är ställt till en annan gruppföreträdare (dvs. en branschorganisation, fackförening eller annan förening eller grupp). I 8 kap. 5 § första stycket 2 IDKAL anges som en förutsättning för att paragrafen ska vara tillämplig bl.a. är att de anställda försäkringstagarna (se dock föreslagna ändringar ovan) har rätt att erhålla kontantvärdet som är kopplat till deras andel. 8 kap. 5 § första stycket 2 motsvarar andra stycket ii i avsnitt VII.B i bilaga I till DAC och dess motsvarighet i kommentaren till avsnitt VII.B i CRS. Där används emellertid begreppet ”kontraktsvärde” och inte begreppet ”kontantvärde”. Eftersom begreppet ”kontantvärde”, liksom i IDKAL, är definierat i bilaga I till DAC och i CRS men inte används i detta sammanhang kan den slutsatsen dras att det som avses inte är ”kontantvärde”. Eftersom 8 kap. 5 § inte syftar till någonting annat än att genomföra nämnda bestämmelser i bilaga I till DAC och kommentaren till CRS, bör begreppet ”kontantvärde” ersättas med begreppet ”kontraktsvärde” i 8 kap. 5 § första stycket 2 IDKAL. 5.5Nya konton som får granskas som befintliga konton Regeringens förslag: Av bestämmelserna om när ett nytt konto får granskas som ett befintligt konto ska det tydligt framgå –att det med närstående enhet i detta sammanhang endast avses enheter i samma jurisdiktion som det rapporteringspliktiga finansiella institutet, –att en förutsättning för att det nya kontot ska få granskas som om det vore ett befintligt konto är att det nya och de befintliga kontonas saldon eller värden räknas samman vid beräkning av saldo eller värde enligt 4–8 kap., –att en förutsättning för att det nya kontot ska få granskas som om det vore ett befintligt konto är att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet uppfyller kraven enligt lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism avseende kontohavaren genom att förlita sig på sådana åtgärder som vidtagits avseende kontohavaren med anledning av det befintliga kontot, och –att en förutsättning för att det nya kontot ska få granskas som om det vore ett befintligt konto är att öppnandet av det nya kontot inte medför att kontohavaren måste tillhandahålla nya, ytterligare eller ändrade kunduppgifter av andra skäl än för att uppfylla kraven i lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag är formulerat på ett sätt som gör det mindre tydligt att åtgärder för kundkännedom enligt lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism vidtas för kunden, i detta fall kontohavaren, och inte för enskilda konton. Remissinstanserna: anser att det tydligare ska framgå att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet, enligt lagen om