prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — 6.Kreditgivaren får inbegripa andra funktioner som denne erbjuder som en del av kreditavtalet och som inte nämns i tidigare avsnitt. Avsnitt ”11. Låntagarens övriga rättigheter” 1.Kreditgivaren ange vilka rättigheter såsom ångerrätt, betänketid och i tillämpliga fall andra rättigheter såsom över förbarhet (inklusive subrogation) det rör sig om, villkoren för att komma i åtnjutande av dessa, de förfaranden som konsumenten måste följa för att utöva dem, bl.a. den adress dit underrättelsen om att ångerrätten kommer att utövas ska skickas samt (i tillämpliga fall) tillämpliga avgifter. 2.Om en betänketid eller ångerrätt för konsumenten är tillämplig ska detta tydligt anges. 3.Om transaktionen tillhandahålls på distans, ska konsumenten i överensstämmelse med artikel 3 i direktiv /65/EG informeras om huruvida det finns en ångerrätt eller inte. Avsnitt ”12. 1.Detta avsnitt ska innehålla uppgifter om intern kontaktpunkt [namn på vederbörande avdelning] och ett sätt att kontakta dem för att klaga [geografisk adress] eller [telefonnummer] eller kontaktperson: [kontaktuppgifter] och en länk till klagomålsförfarandet på relevant sida på en webbplats eller liknande informationskälla. 2.Det ska ange namnet på den relevanta externa instansen för klagomåls- och prövningsförfaranden utanför domstol och om en användning av det interna klagomålsförfarandet är en förutsättning för tillgång till denna instans ska detta anges med användning av ordalydelsen i del A. 3.Vid kreditavtal med en konsument som är bosatt i en annan medlemsstat ska kreditgivaren lämna en referens till FIN- Net (). L 60/84 Europeiska unionens officiella tidning Avsnitt ”13. Om villkoren för krediten inte efterlevs: konsekvenser för låntagaren” 1.Om konsumentens skyldigheter i samband med krediten inte iakttas och detta kan få ekonomiska eller rättsliga konsekvenser för denne, ska kreditgivaren i detta avsnitt beskriva de viktigaste olika fallen (t.ex. försenade/uteblivna betalningar, underlåtelse att fullgöra de skyldigheter som anges i avsnitt 7 under ”Övriga skyldigheter”) och ange var ytterligare information kan erhållas. 2.Kreditgivaren ska för vart och ett av dessa fall på ett klart och lättbegripligt sätt redogöra för vilka påföljder eller konsekvenser de kan ge upphov till. Allvarliga konsekvenser ska framhävas. 3.Om den fasta egendom som används som säkerhet för krediten kan återlämnas eller överföras till kreditgivaren, om konsumenten inte iakttar sina skyldigheter ska detta avsnitt innehålla en förklaring där detta anges med användning av ordalydelsen i del A. Avsnitt ”14. 1.Vid distansförsäljning ska detta avsnitt innehålla klausuler om tillämplig lagstiftning för kreditavtalet eller behörig domstol. 2.Om kreditgivaren avser att under kontraktets löptid kommunicera med konsumenten på ett annat språk än EU- faktabladets ska detta faktum nämnas liksom språket i fråga. Detta påverkar inte tillämpningen av artikel 3.1 led i direktiv /65/EG. 3.Kreditgivaren eller kreditförmedlaren ska ange konsumentens rätt att få eller erbjudas en kopia av utkastet till kreditavtal åtminstone så snart ett erbjudande som är bindande för kreditgivaren lämnas. Avsnitt ”15. Relevant(a) tillsynsmyndighet(er) under stadiet före ingående av kreditavtalet ska anges. Europeiska unionens officiella tidning L 60/85 MINIMIKRAV PÅ KUNSKAPER OCH KOMPETENS 1.Bland de minimikrav på kunskaper och kompetens som uppställs för personal hos kreditgivare, kreditförmedlare och utsedda representanter som avses i artikel 9 och personer i ledningen för kreditförmedlare eller utsedda representanter som avses i artikel 29.2 c och 31.2 måste åtminstone följande tas med: a)Lämplig kunskap om de kreditprodukter som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 3 och de kompletterande tjänster som normalt sett erbjuds tillsammans med dessa. b)Lämplig kunskap om lagar som berör kreditavtal för konsumenter, särskilt konsumentskydd. c)Lämplig kunskap om och förståelse av köpprocessen för fast egendom. d)Lämplig kunskap om värdering av säkerheter. e)Lämplig kunskap om hur fastighetsregister är uppbyggda och fungerar. f)Lämplig kunskap om marknaden i den relevanta medlemsstaten. g)Lämplig kunskap om affärsetiska normer. h)Lämplig kunskap om förfarandet för bedömning av konsumenters kreditvärdighet eller, i tillämpliga fall, kompetens för att bedöma konsumenters kreditvärdighet. i)Lämplig finansiell och ekonomisk kompetensnivå. 2.När medlemsstaterna fastställer minimikrav för kunskaper och kompetens får de särskilja mellan olika nivåer och typer av krav för personal hos kreditgivare, kreditförmedlare eller utsedda representanter och ledningen för kreditförmedlare eller utsedda representanter. 3.Medlemsstaterna ska fastställa den lämpliga kunskaps- och kompetensnivån på grundval av a)yrkeskvalifikationer, t.ex. diplom, examensbevis, vidareutbildning, kompetenstest, eller b)yrkeserfarenhet, som kan definieras som ett minsta antal yrkesverksamma år med upprättande, distribution och förmedling av kreditprodukter. Efter ska avgörandet av en lämplig kunskapsnivå och lämplig kompetens inte enbart grunda sig på de metoder som förtecknas i första stycket b. Sammanfattning av betänkandet (SOU 2015:40) En stor andel av befolkning äger sin bostad. I de flesta fall har ett bolån finansierat köpet. Bolån har alltså en stor betydelse för många människors privatekonomi. Eftersom större delen av utlåningen till hus- hållen i består av bolån, påverkar bolånemarknadens funktion och stabilitet även samhällsekonomin i stort. Det är av dessa skäl viktigt att den lagstiftning som gäller för bolån och för kreditgivning är tydlig och att det finns en god balans mellan konsumenters och kreditgivares intressen. Utredningens huvuduppdrag har varit att föreslå hur och rådets direktiv av om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet1 (bolånedirektivet) ska genomföras i svensk rätt. Utredningen har därtill haft att överväga vissa andra närliggande frågor. Det har gällt bl.a. åtgärder för att öka konsumenternas insyn i hur bolåneräntan bestäms och för att främja en sund amorteringskultur. Bolånedirektivets syfte är att skapa bättre förutsättningar på den inre marknaden för bolån och skapa ett högt konsumentskydd. Bolånedirektivet innehåller bestämmelser bl.a. om –information i marknadsföring och information till konsumenten innan ett avtal ingås, –hur erbjudanden om bolån ska vara utformade, –att konsumenten ska ha rätt till en betänketid eller en ångerfrist, –rådgivning om bolån och –lån i utländsk valuta. Bolånedirektivet innehåller också krav på att kreditgivare och kreditför- medlare av bolån ska godkännas och stå under övervakning av nationella myndigheter. Vidare ställer direktivet krav på kunskap och kompetens hos dem som hanterar bolån. Direktivet föreskriver också att ersättningar och provisioner inom företagen och mellan kreditgivare och kreditför- medlare inte får bestämmas på ett sätt som riskerar att skada konsu- mentens intressen. Bolånedirektivet innehåller också bestämmelser om fastighetsvärdering. 1 Direktivets fullständiga namn är och rådets direktiv av om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven /48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010. Utredningen föreslår en ny näringsrättslig lag om kreditgivare och kreditförmedlare av bolån. Lagen ska innehålla grundläggande krav på tillstånd för denna verksamhet, som ska gälla även för den som vill be- driva yrkesmässig verksamhet med rådgivning om bolån. Lagen föreslås också innehålla krav på kreditgivares och kreditförmedlares verksamhet när det gäller bl.a. ersättningssystemen i företagen, kunskap och kom- petens hos personal och ledning samt standarder för värdering av en bostad som ska ställas som säkerhet för ett lån. Företagen som ska omfattas av lagen kommer att stå under tillsyn av , som kommer att kunna ingripa med sanktioner vid misskötsamhet. För banker och andra kreditinstitut gäller redan krav på tillstånd och företagen står redan under tillsyn. Kreditinstituten kommer dock att vara skyldiga att tillämpa den nya lagens regler rörande ersättningssystem, kunskap och kompetens samt bostadsvärdering i sin verksamhet med bolån. Utredningen föreslår vidare att ett antal nya bestämmelser om bolån införs i konsumentkreditlagen (2010:1846). Bestämmelserna kommer att gälla för all kreditgivning, och i vissa fall kreditförmedling, av bolån. Bestämmelserna avser bl.a. krav på marknadsföring och allmän informa- tion om bolån samt krav på förhandsinformation i en särskild EU- standardiserad blankett. Dessutom finns särskilda krav på förhands- information vid kreditförmedling av bolån. Enligt de nya reglerna med- ges konsumenten även en rätt att få sju dagars betänketid innan ett erbjudande om ett bolån behöver accepteras. Möjligheten för en kredit- givare att ställa upp som villkor att konsumenten måste köpa andra finansiella produkter för att kunna få ett erbjudande om ett bolån begränsas också. Vidare införs flera nya bestämmelser om rådgivning avseende bolån. Konsumenten ska alltid få information i förväg om den rådgivning som kan erbjudas, och under vilka förutsättningar den erbjuds, t.ex. när det gäller vilket produktutbud som råden utgår ifrån. Rådgivningen ska dokumenteras av kreditgivaren eller kreditförmed- laren. Bestämmelserna innebär ingen skyldighet för en näringsidkare att ge råd. Om inga råd lämnas ska konsumenten alltid bli upplyst om det. Utredningen föreslår också nya bestämmelser om kreditprövning vid bolånegivning. Den nya regleringen innebär i stora delar en kodifiering av de krav som redan följer av och Konsument- verkets allmänna råd om kreditprövning. Utredningen föreslår vidare nya bestämmelser om bolån i utländsk valuta. Vad som är ett sådant lån utgår från konsumentens förhållanden. Om konsumenten t.ex. har inkomst eller tillgångar i en annan valuta än den som lånet tas i, löper konsumenten risk att drabbas negativt om valutakurserna förändras. Konsumenten ska därför alltid få ett erbjudan- de om en försäkring eller något annat arrangemang som begränsar riskerna med valutakursförändringar. Konsumenten ska också få regel- bundna varningar om att valutakursförändringar kan försämra konsu- mentens betalningsförmåga. När det gäller tillsyn innebär utredningens förslag att både Finans- inspektionen och ska utöva tillsyn och kunna ingripa med sanktioner mot företag som bryter mot de nya bestämmelserna i Ökad öppenhet om hur bolåneräntan bestäms och krav på individuella De beskrivna förslagen bygger på bolånedirektivets reglering. ningen har också lämnat förslag som går utöver bolånedirektivets grund- I syfte att öka öppenheten om hur räntan bestäms föreslår utredningen bl.a. att konsumenten alltid, i ett erbjudande om ett bolån, ska få information om olika faktorer som påverkat den ränta som erbjuds. Konsumenten ska också alltid få information om kreditgivarens genomsnittliga ränta under den föregående 12-månaders- perioden och kreditgivarens egna kostnader för att finansiera bolånet. Om konsumenten fått ett erbjudande om ett paket av produkter, utöver bolånet, ska kreditgivaren ge information om hur detta påverkat räntan och vad de olika delarna i paketet kostar var och en för sig. slagna regleringen kommer att utgöra ett komplement till de föreskrifter som beslutat om rörande publicering av uppgifter om genomsnittliga räntor på kreditgivarnas webbplatser. I syfte att stimulera till en sundare amorteringskultur föreslår utred- ningen att en kreditgivare ska vara skyldig att diskutera amortering med konsumenten och presentera en individuellt anpassad amorteringsplan som ligger i konsumentens långsiktiga intresse. Diskussionen ska ske och planen läggas fram senast i samband med att kreditgivaren presenterar ett Konsumenten ska även under bolåneavtalets löptid kunna begära att kreditgivaren presenterar en individuellt anpassad amorteringsplan för honom eller henne. Förslaget är tänkt att komplettera de föreskrifter om amorteringskrav på bolån som lagt fram förslag om . Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna med avseende på det resultat som ska uppnås men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma formen för genomförandet. Utredningen har haft som en given utgångs- punkt att bolånedirektivet ska genomföras på ett sätt som gör att direk- tivets syfte och eftersträvade resultat ska uppnås. I de fall utredningen haft möjlighet att välja mellan olika alternativ vid genomförandet, har utredningen strävat efter att ett högt konsumentskydd, avpassat efter svenska förhållanden, ska uppnås. Utredningen har också tagit hänsyn till svenska kreditgivares och kreditförmedlares intresse av att lika villkor ska gälla för alla näringsidkare och att en så likartad reglering som möjligt ska gälla för olika slags lån. Utredningen har vidare strävat efter att de berörda företagens merkostnader till följd av de nya reglerna ska bli så små som möjligt. Om företagens kostnader ökar finns risken att det i slutändan är konsumenten som drabbas, genom att företagen höjer sina Utredningen har utgått ifrån att den grundläggande systematiken i dagens lagreglering av kreditgivning till konsumenter ska bevaras. en följd av detta har utredningen föreslagit att samtliga bestämmelser som rör det enskilda bolåneavtalet och näringsidkarens förpliktelser gentemot konsumenten införs i konsumentkreditlagen och anpassas efter den lagens nuvarande utformning. I många fall har bolånedirektivets bestämmelser överensstämt med vad som redan gäller enligt svensk rätt och inga nya lagregler har då behövts. När det gäller regler om tillstånd, tillsyn och ingripanden samt bestäm- melser som rör de finansiella företagens inre organisation finns sådana i olika näringsrättsliga lagar. Eftersom det inte finns någon närings- rättslig reglering som omfattar alla kreditgivare och kreditförmedlare som är verksamma på bolånemarknaden har det fordrats en ny lag för dessa företag, med undantag för företag som är kreditinstitut, för att genomföra bolånedirektivets krav i dessa delar. Ökad öppenhet om hur bolåneräntan bestäms och krav på individuella amorteringsplaner Förslagen om förbättrad information kring ränte- och prissättning och en individuellt anpassad amorteringsplan har baserats på två rapporter som , på regeringens uppdrag, tagit fram. Utredningen har delat bedömning att dagens bolånemarknad i alltför hög utsträckning präglas av en bristande transparens. Enligt en vanligt förekommande uppfattning svarar bankernas publicerade listräntor inte alltid mot den ränta som faktiskt erbjuds. Det kan också vara svårt att förstå vilka faktorer som har påverkat den ränta som erbjuds. En större kunskap hos konsumenterna om vilka faktorer som påverkar prissätt- ningen av bolån och paket av finansiella produkter kan leda till att konsu- menterna lättare kan jämföra olika erbjudanden och fatta mer väl- grundade beslut. Därmed förbättras också konsumentens möjligheter att förhandla med olika kreditgivare. Enligt utredningen fyller den före- slagna individualiserade informations- och förklaringsplikten en funktion utöver föreskrifter om att kreditgivare ska publicera uppgifter om sina faktiska räntor och om vilka faktorer som generellt påverkar räntesättningen. Utredningens förslag innebär att konsumenten får ett bättre kunskapsunderlag som är särskilt avpassat till de indivi- duella förhållandena. Utredningen har också delat bedömning att en individuellt anpassad amorteringsplan kan främja en sund amorterings- kultur och bli ett flexibelt verktyg för konsumenterna att bedöma effekterna av amortering på lång sikt. Detta gäller oberoende av om det kommer att införas krav på viss amortering vid nya bolån i enlighet med de föreskrifter som presenterat förslag om . Den nya regleringen av kreditgivare och kreditförmedlare, både i den nya näringsrättsliga lagen och i konsumentkreditlagen, ställer i vissa fall högre krav på näringsidkarna än . För att leva upp till de tillkom- mande kraven måste näringsidkarna därför lägga ned arbete, och därmed Detta gäller exempelvis de nya kraven på information till konsumenten, t.ex. genom det standardiserade , de nya informationskraven i samband med det bindande bolåneerbjudandet och i samband med rådgivning om bolån. I vissa fall innebär de nya bestäm- melserna dock inte någon väsentlig skillnad jämfört med den praxis som tillämpas av kreditgivare och kreditförmedlare . Det gäller t.ex. krav avseende kreditprövning och inhämtande av kreditupplysning. Införandet av en ny näringsrättslig lag kommer att innebära kostnader för företag som inte är kreditinstitut, som måste söka tillstånd för verk- samheten med bostadskrediter. Företagen kommer därmed också att få betala olika slags avgifter till . Eftersom utredningens förslag i huvudsak är en följd av ett EU- direktiv, finns det ingen möjlighet att avstå från att genomföra en regle- ring som når upp till direktivets krav. Och det gäller oavsett om den nya regleringen leder till ökade kostnader för företagen. syftar till att fler konsumenter ska bli bättre informerade och därmed kunna göra bättre och mer aktiva val än . I sin tur kan detta leda till en förbättrad konkurrens och bättre villkor för konsumenterna på Sammantaget bör detta kunna få positiva effekter på samhällsekonomin i stort. Bestämmelser som genomför bolånedirektivets krav måste enligt direk- tivet vara tillämpliga . Utredningen föreslår därför i huvudsak detta ikraftträdande för de föreslagna författningarna. 1Förslag till lag (2016:000) om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter Härigenom föreskrivs följande. 1 kap. Tillämpningsområde och definitioner 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om yrkesmässig verksamhet med kreditgivning, kreditförmedling och rådgivning i fråga om bostads- krediter till konsumenter. Särskilda bestämmelser om bostadskrediter finns också i konsument- kreditlagen (2010:1846). 2 § Lagen gäller inte för svenska och utländska kreditinstitut som bedriver verksamhet i enlighet med lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. I deras verksamhet med kreditgivning, kreditför- medling och rådgivning i fråga om bostadskrediter till konsumenter ska dock följande tillämpas: 1.4 kap. 1–7 och 9 §§ samt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 6–10 för , och 2.4 kap. 1 och 2 §§ samt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 6 och 7 för utländska kreditinstitut. Utländska kreditgivare och kreditförmedlare 3 § Vad som krävs för att en utländsk kreditgivare eller en utländsk kreditförmedlare ska få bedriva verksamhet med bostadskrediter i följer av 2 kap. respektive 3 kap. För verksamheten hos en utländsk kreditgivare gäller bestämmelserna i 4 kap. och föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 §. För en utländsk kreditförmedlare gäller för verksamheten bestämmelserna i 4 kap. 1 och 2 §§ samt föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § 6 och 7. För filialer till utländska kreditgivare och kreditförmedlare gäller också lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Vad som gäller för tillsyn och ingripanden mot utländska kreditgivare och kreditförmedlare följer av 5 kap. och 6 kap. 4 § Bara kreditgivare och kreditförmedlare som utövar verksamhet enligt denna lag samt svenska eller utländska kreditinstitut som bedriver verksamhet enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse får tillhandahålla rådgivning om bostadskrediter till konsumenter. Detta gäller inte för sådan rådgivning om bostadskrediter som till- handahålls i enstaka fall i samband med annan yrkesmässig verksamhet som regleras av bestämmelser i lag eller annan författning eller av etiska regler som avser yrkesverksamheten i fråga. Definitioner av kreditgivare, kreditförmedling, konsument, 5 § Med kreditgivare, konsument, bostadskredit och rådgivning avses detsamma som i konsumentkreditlagen (2010:1846). 6 § avses verksamhet som innebär att en annan näringsidkare än en kreditgivare mot ersättning 1.erbjuder ett kreditavtal, 2.bistår en konsument innan ett kreditavtal ingås, eller 3.ingår ett kreditavtal som ombud för kreditgivaren. 7 § I denna lag avses med 1.behörig myndighet: en utländsk myndighet eller annat utländskt organ som har behörighet att besluta om tillstånd för eller registrering av utländska kreditförmedlare eller att utöva tillsyn över sådana förmedlare, 2.bolånedirektivet: och rådets direktiv 2014/17/EU av om konsumentkrediter som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven /48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/20101 , 3.EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, 4.filial: ett avdelningskontor med självständig förvaltning, varvid även etablering av flera driftställen i ska anses som en enda filial, 5.hemland: det land där en kreditförmedlare är upptagen i ett register över kreditförmedlare, 6.kvalificerat innehav: ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet, beräknat på det sätt som anges i 1 kap. 5 a § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget, 7. nära förbindelser: situationer där två företag står i följande för- hållande till varandra; –det ena företaget direkt eller indirekt genom dotterföretag äger av kapitalet eller disponerar över av samtliga röster i det andra företaget, –det ena företaget direkt eller indirekt utgör moderföretag till det andra eller det finns en annan likartad förbindelse mellan företagen eller –båda företagen är dotterföretag till eller har en likartad förbindelse med en och samma juridiska person eller står i ett motsvarande för- hållande till en och samma fysiska person. 1 EUT L 60, 28.2.2014, s. 34 (Celex 32014L0017). Nära förbindelser föreligger även då ett företag står i följande för- hållande till en fysisk person; – den fysiska personen a.äger av kapitalet i företaget, b.disponerar över av samtliga röster i företaget, eller c.på annat sätt har sådant inflytande över företaget att personens ställ- ning motsvarar den som ett moderföretag har i förhållande till ett dotterföretag, eller – det finns en annan likartad förbindelse mellan denna person och företaget. 8. utländsk kreditförmedlare: en fysisk eller juridisk person som är upptagen i ett register över kreditförmedlare i ett annat land inom EES. Förutsättningar för kreditgivare att driva verksamhet med bostadskrediter Tillstånd för svenska kreditgivare 1 § För att driva verksamhet med kreditgivning av bostadskrediter till konsumenter krävs tillstånd av . Tillstånd får ges endast till ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening. 2 § Tillstånd till verksamhet med kreditgivning av bostadskrediter får ges bara om 1.företaget inte är i konkurs eller likvidation, 2.bolagsordningen eller stadgarna inte strider mot denna lag eller någon annan författning av betydelse för verksamheten, 3.det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att drivas i enlighet med denna lag och andra författningar som reglerar företagets verksamhet, 4.den som har eller kan förväntas komma att få ett kvalificerat innehav iföretaget bedöms som lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen i företaget, och 5.den som ska ingå i företagets styrelse eller vara verkställande direktör, eller vara ersättare för någon av dem, har tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen och även i övrigt är lämplig för en sådan uppgift. Om företaget har eller kan förväntas komma att få nära förbindelser med någon annan, får tillstånd ges bara om förbindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av företaget. 3 § Vid bedömningen enligt 2 § 4 av om en innehavare är lämplig ska innehavarens anseende beaktas. Det ska också beaktas om det finns skäl att anta att 1. innehavaren kommer att motverka att företagets verksamhet drivs på ett sätt som är förenligt med kraven i denna lag och andra författningar som reglerar företagets verksamhet, eller 2. innehavet har samband med eller kan öka risken för