prop · H30394 · 2016-02-16 00:00:00 — Gällande synpunkt på att vissa brandfarliga och explosiva varor bör läggas till i 3 § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) har en utredare fått i uppdrag att bl.a. se över bestämmelserna i inregränslagen avseende detta. synpunkt kommer således att omhändertas i det arbetet. Den explosiva varans överensstämmelse med kraven (artiklarna 19−23) Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för genomförandet av artiklarna 19–23. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har invänt mot bedömningen. Skäl för regeringens bedömning: Artikel 19 behandlar presumtion om överensstämmelse för explosiva varor. Förfaranden för bedömning av överensstämmelse, dvs. den process som visar om de grundläggande säkerhetskraven i direktivet för en explosiv vara har uppfyllts behandlas i I artikel 21 finns bestämmelser om EU-försäkran om Genom att upprätta en sådan försäkran tar tillverkaren ansvar för att den explosiva varan överensstämmer med kraven i Artikel 22 anger att CE-märkning ska omfattas av de allmänna principerna som fastställs i artikel 30 i förordningen (EG) nr 765/2008. CE-märkning innebär att tillverkaren eller importören intygar att den produkt som saluförs på den inre marknaden uppfyller gällande krav. Kapitlet avslutas med artikel 23 som rör regler och villkor för anbringande av CE-märkning. först avser artiklarna 19, 20 och 23 rör dessa villkor för utsläppande av explosiva varor på unionsmarknaden. med stöd av sitt bemyndigande i 36 § första stycket 11 LBE jämfört med Prop. 2015/16:94 25 § första stycket 7 FBE antagit föreskifter avseende presumtion om överensstämmelse för explosiva varor, förfarande för bedömning av överensstämmelse och CE-märkning. Eventuella ändringar i föreskrifterna som kan behöva göras med anledning av att de aktuella artiklarna har formulerats om i förhållande till det tidigare explosivvarudirektivet täcks av befintligt bemyndigande. Artikel 21 om EU-försäkran om överensstämmelse är ny. Bestämmelsen är av detaljerad och teknisk karaktär och regeringen anser därför att artikeln lämpligen bör genomföras genom myndighetsföreskrifter. Eftersom artikel 21 gäller förutsättningar för godkännande av en explosiv vara är bedömningen vidare att MSB med stöd av bemyndigandet i 36 § första stycket 11 LBE jämfört med 25 § första stycket 7 FBE kan meddela föreskrifter avseende EU-försäkran om överensstämmelse. Vad avser artikel 22 om allmänna principer för CE-märkning hänvisar den till artikel 30 i förordningen (EG) nr 765/2008. EU-förordningar är enligt artikel 288 andra stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) till alla delar bindande och direkt tillämpliga i alla medlemsstater. Kompletterande bestämmelser till ovan nämnd förordning har införts i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll (14−17 §§). Sammantaget gör regeringen bedömningen att några lagändringar inte krävs för att genomföra direktivets krav i denna del. 6.5Anmälan av organ för bedömning av överensstämmelse (artiklarna 24−40) Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för genomförandet av artiklarna 24–40. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt över promemorians bedömning i denna del. Skäl för regeringens bedömning: De aktuella artiklarna innehåller skärpta krav på anmälda organ. När det gäller denna del av direktivet fick Swedac i regleringsbrevet för i uppdrag att utarbeta föreskrifter för att genomföra eller komplettera bestämmelser om anmälda organ i rättsakter som anpassats till beslut 768/2008/EG. trädde Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) föreskrifter och allmänna råd om anmälda organ inom vissa områden (2015:6) i kraft. Genom dessa föreskrifter har Swedac tagit fram sektorsövergripande föreskrifter om anmälda organ för att genomföra bl.a. det omarbetade explosivvarudirektivet. Enligt föreskrifterna ska äldre bestämmelser tillämpas till för ett organ som är eller vill bli anmält enligt aktuella bestämmelser för uppgifter i samband med bedömning av överenstämmelse av explosiva varor. Dessa föreskrifter kommer att behöva kompletteras med anledning av krav som framgår av direktivets bilagor (se närmare under avsnitt 7), vilket kan ske 2015/16:94 på samma författningsnivå. Några lagändringar krävs således inte för genomförandet av de aktuella artiklarna. 6.6Marknadskontroll i unionen, kontroll av explosiva varor som förs på unionsmarknaden och unionens förfarande i fråga om skyddsåtgärder (artiklarna 41−45) Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för genomförandet av artiklarna 41–45. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: MSB anför att myndighetens befogenhet att som marknadskontrollsmyndighet kräva ett tillbakadragande eller återkallande av en explosiv vara från marknaden av en aktör i enlighet med artikel 42.1 är alltför otydligt reglerat i nuvarande lagstiftning. Swedac påpekar att artikel 45 om bristande överensstämmelse rör marknadskontroll. Swedac anför vidare att det i promemorian anges att artikel 45 hanteras inom det tillsynförfarande som MSB och kommunerna bedriver. Om avsikten är att även kommunerna ska bedriva marknadskontroll krävs enligt Swedac en lagändring. Enligt Swedac kan det vidare ifrågasättas om det finns bemyndigande för marknadskontrollmyndigheten att beakta en väl fungerande inre marknad i sin tillsyn och beivra illojal konkurrens då syftet med LBE endast är att hindra, förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av brandfarliga och explosiva varor samt förebygga obehörigt förfarande med varorna. Swedac anför att det är angeläget att lagstiftningen utformas på ett transparent sätt för att möjliggöra en effektiv marknadskontroll som inte bara beaktar olyckor och skador utan även behovet av att skydda seriösa företag mot illojal konkurrens och att syftet med den svenska lagstiftningen sammanfaller med det direktiv som den avser att genomföra. Skäl för regeringens bedömning Marknadskontroll i unionen och förfarande för att på nationell nivå hantera explosiva varor som utgör en risk I artikel 41 föreskrivs bl.a. att artiklarna 16–29 i förordningen (EG) nr 765/2008 ska tillämpas på explosiva varor. I artikel 42 regleras förfarandet för att på nationell nivå hantera explosiva varor som utgör en risk och hur marknadskontrollmyndigheterna och de ekonomiska aktörerna ska agera om det konstateras att en explosiv vara som omfattas av direktivet inte uppfyller dess krav. ansvariga myndigheter (marknadskontrollmyndigheterna) kontrollerar att produkter som finns på marknaden uppfyller krav i gällande lagstiftning, till exempel att de är märkta och prövade enligt regelverket. Vad först avser artikel 41 första stycket bedöms direktivets krav i denna del tillgodosett genom den marknadskontroll som MSB utövar (se 22 § LBE samt 23 och 24 §§ FBE). Vad avser andra stycket får godkännandekravet i 12 § LBE och det tillstånds-, tillsyns- och marknadskontrollssystem som regleras genom lagen i övrigt anses motsvara sådana lämpliga åtgärder som avses. Även i denna del får direktivets krav anses uppfyllt. Artikel 42 reglerar explosiva varor som utgör en risk och hur marknadskontrollmyndigheten och de ekonomiska aktörerna då ska agera. De delar av artikeln som kräver åtgärder på lagnivå får genom bestämmelserna om aktsamhet, kompetens m.m. för de som hanterar, överför eller importerar explosiva varor (6–15 §§ LBE), tillståndskravet och därtill hörande bestämmelser (16, 19 och 20 §§ LBE) och bestämmelserna om tillsyn och marknadskontroll (se 21 § LBE samt 23 och 24 §§ FBE), anses vara genomförda. MSB har anfört att myndighetens befogenhet att i egenskap av marknadskontrollsmyndighet kräva ett tillbakadragande eller återkallande av en produkt (artikel 42.1) är alltför otydligt reglerat i 24 § 4 FBE, som anger att MSB i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 och i fråga om brandfarliga och explosiva varor ska utföra de uppgifter som följer av artiklarna 20−22 och 23.2. Marknadskontroll består av ett antal förfaranden, vars syfte är att säkerställa ett ändamålsenligt och enhetligt system för marknadskontroll i EU. Marknadskontrollmyndigheterna följer dessa förfaranden när de hanterar produkter som utgör en risk i enlighet med artikel 16.2 i förordning (EG) nr 765/2008 samt artiklarna R31 och R32 i bilaga 1 till beslut nr 768/2008/EG. Artikel R31 motsvaras av artikel 42 i det omarbetade explosivvarudirektivet. När det gäller produkter som utgör en allvarlig risk och därför kräver ett snabbt ingripande agerar myndigheterna enligt artiklarna 20 och 22 i förordning (EG) nr 765/2008. Enligt 24 § 4 FBE ska MSB i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 och i fråga om brandfarliga och explosiva varor utföra de uppgifter som följer av artiklarna 20−22 och 23.2. Av artikel 20 framgår att medlemsstaten ska säkerställa att produkter som utgör en allvarlig risk, även en allvarlig risk utan omedelbar effekt, och som kräver snabbt ingripande återkallas, dras tillbaka eller att tillhandhållandet på deras marknad förbjuds, och att kommissionen utan dröjsmål informeras i enlighet med artikel 22. EU-förordningar är, i enlighet med artikel 288 andra stycket i EUF- fördraget, till alla delar bindande och direkt tillämpliga i alla medlemsstater. De ska tillämpas av domstolar och myndigheter i medlemsstaterna som direkt gällande rätt och de kan åberopas av enskilda. En EU-förordning får inte genomföras i nationell rätt och medlemsstaterna får inte utfärda bestämmelser i sådana frågor som regleras i förordningen. En EU-förordning hindrar emellertid inte att en medlemsstat antar kompletterande bestämmelser. Exempelvis kan det behövas regler om vilken myndighet som ansvarar för tillämpningen av förordningens bestämmelser. Förordning (EG) nr 765/2008 är således bindande och direkt tillämplig i . Genom 24 § 4 FBE har det säkerställts att MSB ska och kan utföra de uppgifter som följer av artikel 20 i förordningen (EG) nr 765/2008. Regeringen anser utifrån det som redogjorts för ovan att något förtydligande i denna del inte behöver göras. 2015/16:94 Skyddsåtgärder, varor som uppfyller kraven, men utgör en risk och formellt bristande överensstämmelse Artikel 43 berör unionens förfarande i fråga om skyddsåtgärder. I artikel föreskrivs bl.a. att om en medlemsstats marknadskontrollmyndighet har förbjudit tillhandahållandet av en explosiv vara på den nationella marknaden och det har rests invändningar mot detta ska kommissionen utan dröjsmål inleda samråd med medlemsstaterna och den eller de berörda ekonomiska aktörerna och utvärdera den nationella åtgärden. Det föreskrivs vidare vad medlemsstaterna ska göra om den aktuella nationella åtgärden var berättigad respektive oberättigad. Punkten 1 och 3 riktar sig i första hand till kommissionen. Punkten 2 första meningen omfattas redan av det krav som ställs på medlemsstaterna i artikel 20 i förordning (EG) nr 765/2008, som är direkt tillämplig. Avseende andra meningen i punkten 2 finns en liknande bestämmelse i det tidigare explosivvarudirektivet. Direktivets krav i denna del är således omhändertaget vid genomförandet av det tidigare direktivet och tillgodoses därmed av gällande rätt. I artikel 44 finns bestämmelser om explosiva varor som visserligen uppfyller kraven i direktivet, men ändå konstaterats utgöra en risk. Medlemsstaterna kan då bl.a. ålägga den ekonomiska aktören att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att den explosiva varan inte längre utgör en sådan risk. Punkterna 1–3 rör explosiva varor som uppfyller kraven, men utgör en risk. Den verksamhet som här avses faller inom ramen för marknadskontrollen och det tillsynsarbete som ska bedrivas. Direktivets krav i denna del får därmed anses vara tillgodosedda. Formellt bristande överensstämmelse behandlas i artikel 45, t.ex. att CE-märkning saknas, att det inte upprättas någon EU-försäkran om överensstämmelse eller att den tekniska dokumentationen inte är tillgänglig eller komplett. En medlemsstat ska då ålägga den ekonomiska aktören att åtgärda den bristande överensstämmelsen. Kvarstår den bristande överensstämmelsen trots åläggandet, ska den berörda medlemsstaten vidta lämpliga åtgärder för att begränsa eller förbjuda tillhandahållandet av den explosiva varan på marknaden eller se till att den återkallas eller dras tillbaka från marknaden. Formellt bristande överensstämmelse hanteras inom det tillsynsförfarande som MSB bedriver och inte, som anges i promemorian, av kommunerna. Direktivets krav i detta hänseende tillgodoses således genom gällande ordning och föranleder därför ingen författningsåtgärd. Swedac har anfört att det är angeläget att lagstiftningen utformas på ett transparent sätt för att möjliggöra en effektiv marknadskontroll som inte bara beaktar olyckor och skador utan även behovet av att skydda seriösa företag från illojal konkurrens. Av förordning (EG) nr 765/2008 framgår att marknadskontroll är den verksamhet som bedrivs och de åtgärder som vidtas av de offentliga myndigheterna för att se till att produkterna överensstämmer med de krav som fastställs i relevant harmoniserad gemenskapslagstiftning och inte hotar hälsa, säkerhet eller andra aspekter av skyddet av allmänintresset. Marknadskontroll syftar således till att tillvarata konsumenters och andra användares intressen och till att undvika oseriösa företag och illojal konkurrens på marknaden. Förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla Prop. 2015/16:94 medlemsstater. Den ska tillämpas från . Marknadskontroll behandlas redan i prop. 2009/2010:203 (s. 51 f.). MSB är, som framgår ovan, marknadskontrollmyndighet och har tilldelats visa uppgifter enligt förordningen (EG) nr 765/2008 (se 22 § LBE samt 23 och 24 §§ FBE). Regeringen anser mot bakgrund av det anförda inte att lagens syfte behöver förtydligas i detta hänseende. 6.7Delegerade befogenheter och genomförandebefogenheter samt kommittéförfarande (artiklarna 46−49) Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för genomförandet av artiklarna 46–49. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot pro- memorians bedömning i denna del. Skäl för regeringens bedömning: Enligt artikel 46 har kommissionen rätt att anta delegerade akter. En delegerad akt innebär att rådet och har gett kommissionen befogenhet att anta akter med allmän räckvidd som inte är lagstiftningsakter och som kompletterar eller ändrar vissa icke-väsentliga delar av en lagstiftningsakt. I artikel 47 fastställs de villkor som gäller för kommissionens rätt att anta delegerade akter, exempelvis att kommissionen så snart den antar en delegerad akt ska delge och rådet denna. När det gäller genomförandeakter stadgas det i artikel 48 bl.a. att kommissionen ska anta genomförandeakter som fastställer de tekniska formerna för tillämpning av artikel 11, dvs. vid överföring av explosiva varor. Genomförandeakter innebär att kommissionen har fått befogenhet att fatta beslut om villkor för genomförandet. För att medlemsstaterna ska ha kontroll över genomförandet har särskilda genomförandekommittéer inrättats under kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 182/2011. Kommittéerna består av representanter för medlemsländerna och en representant för kommissionen som ordförande. Artikel 49 behandlar kommittéförfarandet och stadgar bl.a. att kommissionen ska biträdas av kommittén för explosiva varor för civilt bruk. Bestämmelserna i artikel 46–49 riktar sig endast mot kommissionen och bedöms därför inte kräva någon åtgärd i svensk rätt. 6.8Övergångsbestämmelser och slutbestämmelser (artiklarna 50−55) Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för genomförandet av artiklarna 50–55. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. 2015/16:94 Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna yttrar sig särskilt i denna fråga. Skäl för regeringens bedömning: I artikel 50 stadgas att medlemsstaterna ska föreskriva sanktioner för ekonomiska aktörers överträdelser av de bestämmelser i nationell rätt som har utfärdats med tillämpning av direktivet. Medlemsstaterna ska vidare vidta de åtgärder som krävs för att se till att sanktionerna tillämpas. Sådana sanktioner får omfatta straffrättsliga påföljder för allvarliga överträdelser. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Artikel 51 behandlar övergångsbestämmelser och denna artikel kommer att behandlas nedan i avsnitt 7. Artikel 52 anger bl.a. att medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att de i artikeln angivna bestämmelserna ska följas. Vidare ska de till kommissionen genast överlämna texter till dessa bestämmelser. Medlemsstaterna ska tillämpa bestämmelserna . I artikel 53 anges bl.a. att det tidigare explosivvarudirektivet upphör att gälla . Avslutningsvis anges i artikel 54 när direktivet träder i kraft och vilka artiklar som ska tillämpas från . I artikel 55 anges direktivets adressater, dvs. Ansvar för aktörerna på området i form av straffsanktioner och förverkande regleras i 28–32 §§ LBE. Av 28 § första stycket följer att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot aktsamhetskravet (6 § LBE) döms till böter eller fängelse i högst . Enligt 28 § andra stycket LBE döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot något av kraven i 7–15 § (utredningskravet, kompetenskravet, föreståndarkravet m.m.) eller föreskrifter som meddelats med stöd av 36 §, till böter om ansvar inte kan dömas ut enligt första stycket. Vidare döms den till böter, som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse i en ansökan eller annan handling som ska lämnas enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller underlåter att efterkomma en begäran enligt 24 § första stycket, t.ex. då en tillsynsmyndighet har begärt att få upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Den som av oaktsamhet bryter mot tillståndsplikten i 16 § första stycket döms enligt 29 § första stycket till böter. Begås brottet uppsåtligen eller av grov oaktsamhet är enligt andra stycket straffet böter eller fängelse högst . Om ett uppsåtligt brott är att anse som grovt döms enligt tredje stycket till fängelse lägst och högst . I ringa fall döms inte till ansvar enligt LBE. Till ansvar enligt 28 § eller enligt 29 § första eller andra stycket döms inte om ansvar för gärningen kan ådömas enligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Inom ramen för den tillsyn som sker enligt LBE får dessutom tillsynsmyndigheten enligt 25 § LBE meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen och föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen ska efterlevas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Följs inte ett föreläggande eller ett förbud, får tillsynsmyndigheten besluta om rättelse på mottagarens bekostnad. I lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll regleras vidare Prop. 2015/16:94 ansvar för den, som med uppsåt eller av oaktsamhet, bryter mot bestämmelse i 15 § om när CE-märkning får göras. Swedac får vidare ta ut sanktionsavgifter av den som oriktigt har uppgett sig vara ackrediterad eller anmäld av styrelsen för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse. Genom gällande lagstiftning om straffansvar, möjlighet till utfärdande av vite och påförande av sanktionsavgifter bedömer regeringen att kravet enligt artikel 50 är uppfyllt. När det gäller övergångsbestämmelser, införlivande och ikraftträdande samt tillämpning (artiklarna 51, 52 och 54), behandlas de i avsnitt 7. Vad gäller artikel 53 om upphävande och artikel 55 om adressater ställer inte direktivet några krav på att dessa artiklar ska genomföras eller tillämpas i nationell rätt. Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Inga lagändringar krävs för införlivandet av bilagorna till direktivet. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: Swedac är den enda remissinstansen som uttalar sig i denna del. Styrelsen anför att den gör bedömningen att hela det svenska genomförandet bör vara i kraft innan Swedac kan fatta beslut om att anmäla organ till kommissionen och att det är viktigt att den föreslagna lagstiftningen träder i kraft före tillämpningsdatum med angivande av att den ska börja tillämpas . Swedac anför vidare att om regeringen gör en annan bedömning och anser att Swedac kan fatta beslut med stöd av en beslutad och publicerad, men inte ikraftträdd lagstiftning, är det viktigt att genomförandet i sin helhet är beslutat och publicerat före tillämpningsdatum. Kan inte styrelsen anmäla före tillämpningsdatum finns det risk att svenska organ som önskar bli anmälda kan drabbas av konkurrensnackdelar. Skäl för regeringens förslag och bedömning: Övergångsbestämmelserna i artikel 51 berör huvudsakligen produktkrav som är ett område som regleras av myndighetsföreskrifter. Då de lagändringar som föreslås inte rör krav på produkterna gör regeringen bedömningen att direktivet i denna del bör genomföras genom myndighetsföreskrifter. Med hänsyn till att medlemsstaterna ska börja tillämpa det omarbetade explosivvarudirektivet (jfr artikel 52) är det önskvärt att de lagändringar som föreslås träder i kraft så snart som lagstiftningsprocessen medger. Mot den bakgrunden och med 2015/16:94 hänsyn till den tid som de olika leden i lagstiftningsprocessen kan förväntas ta anser regeringen att framstår som den tidigaste möjliga tidpunkten för ikraftträdande av de lagändringar som föreslås. De bestämmelser i direktivet som rör anmälda organ kan såväl Swedac som MSB meddela föreskrifter om. Detta görs då med stöd av befintliga bemyndiganden i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll och förordningen (2011:811) om ackreditering och teknisk kontroll. Medlemsstaterna har uppmanats att anmäla organ som uppfyller kraven i de direktiv som ingår i anpassningspaketet till kommissionen. Detta för att undvika köbildning hos kommissionen under vilken direktiven ska genomföras av medlemsstaterna. Kommissionen har anfört att en medlemsstat kan anmäla organ så snart de nationella bestämmelserna har genomförts. De föreslagna lagändringarna har inte någon betydelse för möjligheten att anmäla organ till EU och det behöver inte i LBE införas någon särskild ikraftträdandebestämmelse i denna del, eftersom lagen inte innehåller några bestämmelser om anmälda organ. Till direktivet finns ett antal bilagor med diverse bestämmelser på detaljnivå. Innehållet i bilagorna är av sådan detaljerad karaktär att dessa bör genomföras genom myndighetsföreskrifter. Några övergångsbestämmelser krävs därför inte beträffande dessa. Regeringens bedömning: De kostnader som lagförslagen kan ge upphov till för MSB kan finansieras inom myndighetens befintliga Förslagen förväntas inte medföra några större kostnads- ökningar för de ekonomiska aktörerna. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast har yttrat sig och uppger att verket instämmer i promemorians konsekvensanalys. Skäl för regeringens bedömning: I de direktiv som är genomförda eller anpassade efter det s.k. varupaketet (se avsnitt 5) har det införts harmoniserade definitioner av termer som är allmänt förekommande. Bland annat har begreppen tillverkare, tillverkares representant, importör och distributör införts. Dessa utgör ekonomiska aktörer vars skyldigheter tydliggörs i det omarbetade explosivvarudirektivet. det alltså inte bara vilka skyldigheter tillverkaren och tillverkarens representant har, det införs även uttryckliga skyldigheter för importörer