prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — Förbudet mot kopplingsförbehåll ger en konsument goda möjligheter att jämföra kostnaden för olika kreditalternativ. Om kreditgivare bara till- handahåller bostadskrediter som en del av olika paketlösningar, är det svårt för konsumenten att jämföra kreditavtal. Ju fler undantag som in- förs från förbudet, desto svårare blir sådana jämförelser. Utredningen föreslår därför att en kreditgivare bara får kräva att konsumenten öppnar ett konto eller ansluter sig till en tjänst som möjliggör betalningar av löp- ande amorteringar och kostnader för krediten. Detta innebär en begrän- sad kostnad för konsumenten. innebär det praktiska fördelar för både konsumenten och kreditgivaren. Kreditgivaren kan dessutom fortfarande erbjuda konsumenten paketlösningar, men bara om krediten också erbjuds separat. Om kreditgivare önskar att konsumenter i stor utsträckning ska välja paketlösningar, kan dessa prissättas så att de blir särskilt attraktiva. och framhåller att försälj- ningen av paketlösningar kan medföra problem för konsumenter även om bostadskrediten erbjuds separat. Detta är naturligtvis riktigt. kan möjligheten att paketera olika produkter tillsammans ge mer kost- nadseffektiva och därmed billigare lösningar. Det är dock viktigt att marknadsföring och försäljning av sådana paketlösningar sker på ett sätt så att konsumenter förstår vad som erbjuds. Som framgår av avsnitt 7 föreslår regeringen bl.a. därför en mer utförlig reglering om hur olika delar av ett produktpaket prissätts och vilken inverkan produktpaketet har på räntan. Sammantaget delar regeringen utredningens bedömning av hur bolåne- direktivets bestämmelser om kopplingsförbehåll bör genomföras i svensk rätt. och anser att förbudet mot kopplingsförbehåll även bör innebära att kreditgivare inte ska kunna 2015/16:197 kräva att konsumenten anlitar en viss fastighetsmäklare för att få tillgång till en viss bostadskredit. Bolånedirektivet, liksom utredningens förslag till genomförande i denna del, omfattar endast finansiella produkter eller tjänster. Den fråga som och tar upp kan därför inte övervägas inom ramen för detta lagstiftnings- ärende. Däremot föreslår regeringen att konsumenten ska få tydligare in- formation för det fall sådana krav förekommer (se avsnitt 6.2 och 6.4). I artikel 12.3 finns en möjlighet för medlemsstaterna att införa ett undantag från förbudet mot kopplingsförbehåll genom att tillåta produk- ter med kopplingsförbehåll som marknadsförs efter . I sådana fall ska kreditgivare som vill erbjuda produkterna visa för en behörig myndighet att dessa är till klar fördel för konsumenten. Myndig- heten kan därefter godkänna produktpaketet. Ett sådant godkännande- förfarande skulle emellertid innebära kostnader både för kreditgivaren och för myndigheten. torde värdet av ett sådant system vara begränsat. Som framgår ovan är kreditgivaren fri att erbjuda paketlös- ningar till konsumenten som ett alternativ till ett bostadskreditavtal utan sidotjänster. Om en paketlösning innebär en sådan klar fördel för konsu- menten som förutsätts för att en behörig myndighet ska kunna godkänna den, kommer konsumenten troligen ändå att välja paketet framför andra alternativ. Regeringen bedömer därför, i likhet med utredningen, att det saknas anledning att införa bestämmelser om ett sådant särskilt godkän- nandeförfarande. 6.7En obligatorisk betänketid för bostadskrediter Regeringens förslag: Näringsidkaren ska i ett bindande erbjudande om en bostadskredit ge konsumenten minst sju dagars betänketid för att överväga erbjudandet. Näringsidkarens erbjudande ska innehålla samtliga kreditvillkor och lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår mer utförliga bestämmelser om konsumentens betänketid. Utredningen föreslår vidare att det ska införas en särskild bestämmelse om kreditgivarens möjlighet att ändra en erbjuden ränta under betänke- tiden. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen. och framhåller att bestämmelserna ger konsumenten en större möjlighet att i lugn och ro jämföra olika erbjudanden. påpekar dock att det finns en risk för att vissa konsumenter kan bli bundna av ett avtal utan att de förutsett det, i och med att konsumenten kan ingå ett avtal redan genom en muntlig accept. anser att för- slagen behöver övervägas ytterligare, särskilt utredningens förslag om möjligheten att ändra räntan och fram till utbetal- ningsdagen. anser att ett erbjudande om en bostadskredit även bör ange eventuella ränterabatter och hur länge de löper. Skälen för regeringens förslag Konsumenten ska ges minst sju dagars betänketid att överväga ett erbjudande om en bostadskredit Enligt artikel 14.6 i bolånedirektivet ska konsumenten ges tid att över- väga ett erbjudande om en bostadskredit. cera en tidsperiod, som ska vara minst , under vilken konsumen- ten ska ha möjlighet att jämföra krediterbjudanden, bedöma deras kon- sekvenser och fatta ett välinformerat beslut. Denna tid ska ges antingen som en ångerrätt eller som en betänketid (eller som en kombination av Svensk rätt har intagit ståndpunkten att en ångerrätt inte bör gälla vid bostadskrediter (se bl.a. prop. 2009/10:242 s. 68 f.). ställningstagande hänger främst samman med hur kreditgivarna finansi- En ångerrätt riskerar att påverka finansieringen av Mot den bakgrunden har uppdrag begränsats till att bara föreslå en betänketid eftersom en så om- fattande förändring som en ångerrätt inte bör övervägas inom ramen för genomförandet av bolånedirektivet (dir. 2014:13). Direktivet ska i denna del alltså genomföras med en betänketid. praktiken de lånelöften som ofta lämnas av kreditgivare. ger konsumenten en uppfattning om vilka bostäder som han eller hon har möjlighet att förvärva. Bestämmelserna om betänketid ger konsumenten möjlighet att överväga de närmare detaljerna i bostadskreditavtalet. Bolånedirektivets bestämmelser om betänketid innebär att kreditgiv- arens erbjudande ska vara bindande för denne . Till erbjudandet ska det fogas ett utkast till kreditavtal. sumenten kunna acceptera erbjudandet när som helst . Utredningen föreslår att direktivets bestämmelser ska genomföras ge- nom utförliga bestämmelser i konsumentkreditlagen som anger i princip samma sak som direktivet. Detta skulle dock, enligt regeringens bedöm- ning, i praktiken utgöra en dubbelreglering för svenskt vidkommande, vilket kan ge upphov till vissa tillämpningsproblem. I många rättssystem bygger avtalsrätten på den så kallade kontrakts- principen, som i sin renaste form innebär att en anbudsgivare endast blir bunden av sitt anbud då det accepteras av motparten. svenska avtalslagen har däremot sin grund i löftesprincipen, som innebär att en avtalspart förblir bunden av sitt anbud inom en given tid, den s.k. acceptfristen, eller till dess anbudet avslås. Det följer alltså redan av svensk rätt att om en näringsidkare lämnar konsumenten ett anbud så är näringsidkaren bunden av detta. Bundenheten varar om inget annat anges det tar för anbudet att komma till konsumenten, för honom eller henne att överväga det (skälig betänketid) och för svaret att komma Om konsumenten accepterar , uppstår ett avtal på det innehåll som angavs i anbudet. nismen bygger alltså redan på att ett anbud är bindande och att en mot- tagare av ett anbud ges en betänketid. Den som lämnar ett anbud kan dock enligt avtalslagen begränsa denna betänketid genom att ange inom 2015/16:197 vilket tid ett svar måste ha inkommit till anbudsgivaren. I så fall är an- budsgivaren inte bunden av sitt anbud än vad han eller hon har angett. För att genomföra bolånedirektivets bestämmelser är det tillräckligt att de bestämmelser som svensk avtalsrätt bygger på kompletteras i viss ut- sträckning. Regeringen föreslår en reglering som innebär att näringsid- karen ska lämna konsumenten ett bindande erbjudande om en bostads- kredit och att näringsidkaren i erbjudandet inte får ge konsumenten än att överväga erbjudandet. Samtliga kreditvillkor ska vara inkluderade i erbjudandet, som ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumen- ten. Det får inte råda någon tvekan för konsumenten vari erbjudandet egentligen består. Om ett sådant villkor är att konsumenten erbjuds en viss ränterabatt som är tidsbegränsad, bör det alltså anges i erbjudandet. påpekar kan det inträffa att konsumenter väljer att acceptera ett erbjudande utan att först tänka igenom det ordentligt. Reglerna ger emellertid konsumenten möjlighet att överväga avtalet i lugn och ro. Om bestämmelserna utformas så att en konsument inte har möjlighet att acceptera ett bolåneavtal när som helst , finns det en risk för att konsumenter går miste om möjligheten att för- värva de bostäder de önskar köpa. Detta eftersom en säljare av en bostad kan vara intresserad av att avsluta försäljningen skyndsamt. En sådan ordning framstår inte som ändamålsenlig. anser att det bör klargöras att näringsid- karen är skyldig att lämna ett bindande erbjudande, om detta är avsikten. Någon sådan skyldighet kan dock inte finnas, t.ex. kan kreditprövningen utfalla på ett sådant sätt att konsumenten inte kan få den efterfrågade krediten. Om näringsidkaren däremot bedömer att konsumenten ska beviljas en kredit, ska ett bindande erbjudande lämnas till konsumenten som näringsidkaren är beredd att ingå avtal på. Medlemsstatsoptionen om ränteändringar bör inte utnyttjas I artikel 14.6 i bolånedirektivet finns en möjlighet för medlemsstaterna att i vissa fall föreskriva att ränta och kostnader får skilja sig från vad som anges i erbjudandet, om dessa fastställs på grundval av värdet på underliggande obligationer eller andra långsiktiga finansieringsinstru- ment. Utredningen föreslår att denna bestämmelse ska införas på så sätt att räntan och fram till utbetalningsdagen kan variera utifrån sådana förhållanden. framhåller att den erbjudna räntan i inte alltid har en omedelbar och direkt koppling till sådana bostadsobligationer. anser vidare att det är svårt att se hur denna regel förhåller sig till de möjligheter som finns att ändra räntan enligt konsumentkreditlagen. Föreningen anser därför att medlemsstatsoptionen i artikel 14.6 inte bör utnyttjas. Regeringen konstaterar att bolånedirektivet inte innehåller några be- gränsningar beträffande hur räntan kan förändras , dvs. efter en betänketid. Tvärtom förutsätter flera bestämmelser i direktivet att medlemsstaterna kan ha rörlig ränta som t.ex. är knuten till olika index eller referensräntor (se t.ex. artikel 24). Syftet med bestämmelsen i Prop. 2015/16:197 artikel 14.6 kan följaktligen inte vara att alla bostadskrediter i EU måste ha en ränteändringsmekanism som även endast tillåter ändringar på de grunder som anges i den artikeln. Det kan därför ifrågasättas om ränteändringsmekanismen i 14.6 är av- sedd att tillämpas på alla bostadskrediter oavsett hur eller om räntan kan ändras . Om en kreditgivare t.ex. erbjuder konsumenten rörlig ränta, skulle en tillämpning av ränteändringsmekanismen i artikeln innebära att konsumenten får en ränta som bara kan ändras på visst sätt . efter betänketiden kan räntan dock änd- ras precis som för alla andra lån med rörlig ränta. En sådan tillämpning av bestämmelsen framstår inte som ändamålsenlig. I vissa länder förekommer emellertid kreditavtal där näringsidkaren er- bjuder konsumenten en ränta som gäller för hela avtalstiden. För sådana avtal fyller artikel 14.6 en tydlig funktion. Om en näringsidkare i ett er- bjudande beträffande en sådan kredit anger en viss räntesats och mark- nadsräntorna därefter förändras kraftigt , kan bestäm- melsen erbjuda näringsidkaren ett visst skydd. Näringsidkaren är i ett sådant fall inte fullt ut bunden av den räntesats som angavs i erbjudandet. I gäller att räntan bara får ändras om detta har avtalats mellan parterna. Enligt konsumentkreditlagen tillåts bara ett begränsat antal sådana räntevillkor och dessa måste tillämpas på samma sätt till konsumentens förmån som till hans eller hennes nackdel. Om ett avtal inte innehåller något av dessa räntevillkor, får räntan inte ändras (17 §). En näringsidkare som i ett anbud till konsumenten anger en fast ränte- sats för hela avtalstiden är alltså bunden av detta under kon- sumentens acceptfrist, dvs. hans eller hennes betänketid. Det finns inte någon bestämmelse som ger en näringsidkare en möjlighet att ändra räntan i sådana fall. Detta har inte inneburit några problem och det finns enligt regeringens mening inte någon anledning att ändra utgångpunkten att en kreditgivare är bunden av sitt anbud. Om en näringsidkare använder sig av möjligheten att avtala om att räntan får ändras , fyller bestämmelsen om att räntan får ändras på visst sätt inte någon funktion. I sådant fall kan ju räntan ändå ändras , dvs. efter betänketiden, i den utsträckning som det är förenligt med konsumentkreditlagens bestäm- melser. Regeringen bedömer sammantaget att det inte finns någon anledning att i svensk rätt införa den medlemsstatsoption som finns i artikel 14.6 om rätten att ändra ränta . En näringsidkare som läm- nar ett erbjudande om en viss angiven räntesats för hela kredittiden kom- mer alltså vara bunden av det anbudet . En närings- idkare som lämnar ett erbjudande som innebär att räntan kan förändras , måste liksom utforma ett sådant räntevillkor så att det är förenligt med konsumentkreditlagen. Räntevillkoret är därefter bindande för näringsidkaren under såväl betänketiden som avtalstiden och räntevillkoret ska tillämpas på samma sätt till konsumentens förmån som till hans eller hennes nackdel. 2015/16:197 6.8 Regeringens förslag: Näringsidkaren ska på ett lämpligt sätt kontrol- lera de uppgifter som är nödvändiga för kreditprövningen avseende en bostadskredit. Konsumenten ska informeras om vilka handlingar och andra upp- gifter som han eller hon behöver lämna för kreditprövningen och att brister i detta avseende kan leda till att bostadskrediten inte beviljas. Om uppgifter kommer att inhämtas från en extern databas, ska konsu- menten även upplysas om detta. Om en konsument har lämnat uppgifter som är av betydelse för kre- ditprövningen avseende en bostadskredit till en kreditförmedlare, ska kreditförmedlaren vidarebefordra uppgifterna till kreditgivaren. En kreditprövning avseende en bostadskredit får inte till överväg- ande del grunda sig på den ställda säkerhetens värde. Detta ska dock inte gälla för bostadskrediter där kreditfordran ska betalas först i samband med att den egendom som utgör säkerhet överlåts med anledning av att låntagaren uppnår en viss ålder eller på grund av låntagarens sviktande hälsa eller död. Om en kredit inte beviljas, ska konsumenten underrättas om orsaken till det. Om ett sådant beslut avser en bostadskredit och helt grundar sig på en automatisk behandling av uppgifter, ska konsumen- ten även upplysas om det. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår även att konsumenten i förväg ska informeras om vilka uppgifter som en näringsidkare kommer att inhämta från en extern databas. Vidare föreslår utredningen en bestämmelse i konsumentkredit- lagen om att kreditprövningen ska dokumenteras av kreditgivaren. Utred- ningen lämnar inget förslag om att konsumenten ska upplysas om att ett avslagsbeslut vid en kreditprövning helt grundar sig på automatisk be- handling av uppgifter. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen. Datainspektionen och Finansbolagens före- ning framhåller att det skulle bli en mycket betungande uppgift att i för- väg behöva upplysa konsumenten om vilka uppgifter som kommer att inhämtas från en extern databas. De anser att bolånedirektivets reglering endast innebär att konsumenten ska upplysas om att uppgifter kommer att inhämtas från en sådan databas och att detta bör förtydligas. Data- inspektionen anser vidare att det bör klargöras att skyldigheten att underrätta en konsument om orsaken till att en kredit inte beviljats inte bara är aktuell om orsaken är uppgifter som inhämtats från en databas utan även om uppgifter inhämtats från t.ex. ett usb-minne. ifrågasätter undantaget för s.k. kapitalfrigöringskrediter när det gäller bestämmelsen om att en kreditprövning inte till överväg- ande del får grunda sig på den ställda säkerhetens värde. Även Konsu- mentverket har vissa invändningar mot detta undantag. anser vidare att krav på att dokumentera kreditprövningen bör gälla även för andra konsumentkrediter än bostadskrediter. Skälen för regeringens förslag Kravet på kreditprövning och underlaget för kreditprövningen I artiklarna 18 och 20 i bolånedirektivet finns bestämmelser om kredit- prövning av konsumenten. Av artikel 18 följer det grundläggande kravet att en kreditprövning ska utföras och att ett kreditavtal ska beviljas bara om det bedöms att konsumenten kan fullgöra sina förpliktelser. Det finns även bestämmelser om information vid avslag på en kreditansökan. I arti- kel 20 finns bestämmelser om vilka uppgifter som ska ligga till grund för prövningen samt hur dessa ska inhämtas och kontrolleras. Kreditpröv- ningen ska grundas på nödvändig, tillräcklig och proportionell informa- tion om konsumentens inkomster och utgifter och andra finansiella och ekonomiska förhållanden. Informationen ska kontrolleras på lämpligt sätt. Regleringen i bolånedirektivet motsvarar i stora delar konsumentkre- ditdirektivets bestämmelser, som har genomförts genom konsumentkre- ditlagen. Av konsumentkreditlagen följer att näringsidkaren ska pröva om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra vad han eller hon åtar sig enligt kreditavtalet. Kreditprövningen ska grundas på tillräckliga uppgifter om konsumentens ekonomiska förhållanden. Kredi- ten får beviljas bara om konsumenten har ekonomiska förutsättningar att fullgöra sitt åtagande (12 §). Bolånedirektivets bestämmelser i dessa delar överensstämmer redan med svensk rätt och kräver, enligt regering- ens bedömning, inga författningsändringar. Bolånedirektivet innehåller emellertid även bestämmelser om att infor- mation som inhämtas ska kontrolleras. Konsumentkreditlagen innehåller inga sådana bestämmelser, men dessa skyldigheter torde i viss utsträck- ning följa av näringsidkarens allmänna skyldighet att iaktta god kredit- givningssed. och har också med- delat allmänna råd om hur uppgifter ska inhämtas och kontrolleras vid kreditprövningar (se avsnitt 2.3.1 och 2.3.2 i allmänna råd om konsumentkrediter [KOVFS 2011:1] och 2 kap. i Finansinspek- tionen allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden [FFFS 2014:11]). För att säkerställa ett korrekt genomförande av bolånedirek- tivet bör dock en uttrycklig bestämmelse införas i konsumentkreditlagen om att uppgifter vid en kreditprövning avseende en bostadskredit ska kontrolleras. Om kraven enligt bolånedirektivet dessutom föranleder en översyn av de allmänna råden, är en fråga för respektive myndighet att bedöma. Av artikel 20.2 i bolånedirektivet följer vidare att en kreditförmedlare ska överlämna information som är relevant för kreditprövningen till kre- ditgivaren. Regeringen föreslår att en bestämmelse med denna innebörd införs i konsumentkreditlagen. Kreditprövningen ska dokumenteras, men bestämmelser om det införs inte i konsumentkreditlagen Av artikel 18.2 i bolånedirektivet följer en skyldighet att dokumentera och bevara information om kreditprövningen. Vid införandet av konsu- mentkreditlagen gjorde regeringen bedömningen att det inte fanns behov att i lag föreskriva en sådan skyldighet. Kreditgivarna borde ändå ha ett intresse av att dokumentera sina bedömningar. De kan nämligen i efter- 2015/16:197 hand bli skyldiga att visa att de har gjort tillräckliga kreditprövningar i förhållande till tillsynsmyndigheterna eller i tvister med konsumenter (prop. 2009/10:242 s. 57). Bolånedirektivets uttryckliga dokumentations- krav för bostadskrediter bör dock införas i svensk rätt för att säkerställa ett korrekt genomförande av direktivet. Som framhåller kan detta underlätta tillsynen och leda till att företag bättre efterlever bestämmelserna om kreditprövning. Utredningen föreslår att bestämmelser om dokumentation av kredit- prövningen införs i konsumentkreditlagen. föreslår utredning- en att det i den föreslagna nya näringsrättsliga lagen införs en skyldighet att dokumentera en kreditgivares kreditbeslut så att beslutsunderlaget redovisas och kreditärendets hantering även i övrigt kan följas (se avsnitt 9.9). En sådan skyldighet innefattar rimligen även dokumentation av kreditprövningen. För kreditinstitutens del gäller dessutom redan en mot- svarande skyldighet enligt lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse. Med hänsyn till detta bör bolånedirektivets bestämmelser i denna del inte genomföras i konsumentkreditlagen utan i det näringsrättsliga regelverket. På så vis undviks en onödig dubbelreglering utan att de för- delar som följer med dokumentationsskyldigheten går förlorade. Att in- föra ett motsvarande krav för andra konsumentkrediter än bostadskre- diter, vilket efterfrågar, kan dock inte övervägas inom ramen för detta lagstiftningsärende. Näringsidkaren ska upplysa konsumenten om kreditprövningen I artikel 20.3 i bolånedirektivet regleras kreditgivarens skyldighet att förklara för konsumenten vilka uppgifter och vilket underlag som konsu- menten måste lämna. Av artikel 20.4 framgår att konsumenten ska göras medveten om behovet av att lämna korrekta och tillräckliga uppgifter för att en kreditprövning ska kunna genomföras. Kreditgivaren ska dessutom varna konsumenten om att krediten inte kan beviljas om en kredit- prövning inte kan ske. Några motsvarande krav finns inte uttryckligen i svensk rätt. Reger- ingen delar dock utredningens bedömning att dessa skyldigheter ändå i stor utsträckning torde följa av näringsidkarens allmänna skyldighet att iaktta god kreditgivningssed och att lämna konsumenten tillräckliga för- klaringar. För att säkerställa att bolånedirektivets krav uppfylls, föreslår regeringen dock att det i konsumentkreditlagen införs bestämmelser om att konsumenten på ett klart och begripligt sätt ska informeras om de handlingar och andra uppgifter som konsumenten behöver lämna för kre- ditprövningen och att brister i detta avseende kan leda till att bostads- krediten inte beviljas. I artikel 18.5 b finns en bestämmelse om att kreditgivaren i förväg ska underrätta konsumenten om att en sökning i en databas kommer att ske. Enligt regeringens uppfattning måste det vara sökningar i externa data- baser som avses i artikeln, dvs. inte en sådan databas som kreditgivaren själv förfogar över (jfr prop. 2009/10:242 s. 58 f.). Konsumentkredit- lagen föreskriver inte någon sådan rätt för konsumenten att på förhand få veta att en kreditupplysning kommer att begäras. En bestämmelse som motsvarar bolånedirektivets krav bör därför införas. som bl.a. Datainspektionen framhåller, innebära att konsumenten ska upplysas om att en sökning i en databas kommer att ske och inte att när- ingsidkaren måste upplysa konsumenten om alla de uppgifter som kan komma att inhämtas därifrån. Regeringens förslag utformas i enlighet med detta. Om konsumenten vill få del av de uppgifter som finns i den aktuella databasen, finns det normalt en rätt till denna information enligt 10 § kreditupplysningslagen (1973:1173). Dessutom har konsumenten rätt till en kreditupplysningskopia enligt 11 § i den lagen när en kredit- upplysning lämnas ut om honom eller henne. Av artikel 18.5 c följer en skyldighet för kreditgivaren att utan dröjs- mål underrätta konsumenten, om en kreditansökan avslås. Om avslaget grundar sig på resultatet av en databassökning, ska konsumenten under- rättas om detta. Konsumenten ska också få information om vilken data- bas som sökningen skett i. Bestämmelsen liknar en bestämmelse i konsu- mentkreditdirektivet (artikel 9.2).