prop · H303125 · 2016-03-08 00:00:00 — Rättsverkan av en F-skuldsanering blir därför inte definitiv förrän gäldenären har fullgjort sina skyldigheter enligt den upprättade betalningsplanen och tiden för att ompröva F-skuldsaneringen har löpt ut. Vilka skulder ska omfattas? Regeringens förslag: En F-skuldsanering ska som huvudregel omfatta gäldenärens samtliga skulder som har uppkommit före förslag: Utredningens förslag överensstämmer Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens förslag eller har inga invändningar mot det. anser att det bör övervägas om skuldsaneringen endast ska omfatta sådana skulder som gäldenären anger i ansökan. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till att en F-skuld- sanering innebär att gäldenären till stor del befrias från betalningsansvar för de skulder som omfattas av F-skuldsaneringen är det viktigt att avgränsa vilka fordringar som omfattas av saneringen. föreslår att alla fordringar som har uppkommit före inledandebeslutet som huvudregel ska omfattas av F-skuldsaneringen. vad som gäller enligt skuldsaneringslag och de flesta av remissinstanserna har inga invändningar mot det. Enligt regeringen framstår förslaget i denna del som naturligt. nativ skulle vara att, som utredningen diskuterar, endast fordringar som är näringsrelaterade omfattas av F-skuldsaneringen. Det finns dock flera nackdelar med en sådan lösning. En F-skuldsanering syftar till att ge företagaren en andra chans. Om en F-skuldsanering inte skulle omfatta 2015/16:125 samtliga fordringar, skulle det innebära att en företagare som gått igenom ett saneringsförfarande kan ha kvar en påtaglig skuldbörda. Ett sådant system skulle försvåra för överskuldsatta företagare att få en ny chans och starta en ny verksamhet, vilket skulle motverka det huvudsakliga syftet med regleringen. Till detta kommer att det inte finns något krav på att skulderna ska vara näringsrelaterade vid en F-skuldsanering för en aktiv företagare. Denna gäldenärskategori kommer att ha en stor skuld- börda som inte är hänförlig till näringsverksamheten och det rehabili- terande syftet skulle för dessa gå helt förlorat, om inte i princip alla gäldenärens skulder omfattades av F-skuldsaneringen. Ett ytterligare alternativ skulle kunna vara att, som tar upp, låta skuldsaneringen omfatta endast sådana skulder som gäldenären anger i sin ansökan. Det är visserligen så att gäldenären kommer att ha en långtgående skyldighet att redogöra för sina skulder i ansökan (se avsnitt 6.8.3). Det finns dock alltid en risk för att det finns skulder som gälde- nären inte angett i ansökan, t.ex. därför att han eller hon inte varit medveten om skuldens existens. En sådan lösning som företags- partner tar upp har därför den uppenbara nackdelen att gäldenären riskerar att inte bli rehabiliterad genom F-skuldsaneringen. Det skulle också uppstå en risk för att sådana skulder som inte omfattas av F-skuld- saneringen görs gällande som betalningsplanen löper och att beslutet om F-skuldsanering därför upphävs eftersom gäldenären inte klarar av betalningarna enligt betalningsplanen. Regeringen anser därför att en sådan lösning inte bör väljas. I stället bör de nya reglerna utformas så att gäldenären har ett incitament att redogöra för sina skuldförhållanden i ansökan. Det är också naturligt att använda inledandebeslutet som brytpunkt för vilka fordringar som ska omfattas av en F-skuldsanering. En annan ordning skulle kunna vara att t.ex. låta gäldenären själv välja för ett eventuellt konkursbeslut eller inledandebeslut ska utgöra bryt- punkt. Som utredningen anför kan gäldenären dock ådra sig nya skulder mellan konkursens avslutande och skuldsaneringens inledande. De fördelar som kan finnas med att låta konkursbeslutet styra är därför små och det skulle kunna uppstå tillämpningsproblem med att avgöra om det har tillkommit nya skulder efter konkursen. En ordning som låter gäldenären välja mellan två olika brytpunkter skulle också riskera att i onödan komplicera regelverket och minska förutsebarheten för borgenärerna. På grund av detta och med hänsyn till att det finns ett värde i att ha en enhetlig reglering för samtliga skuldsaneringsärenden bör inledandebeslutet utgöra brytpunkt för vilka fordringar som ska omfattas av en F-skuldsanering. 6.7.2Vissa fordringar bör alltid vara undantagna Regeringens förslag: Förutom sådana slags fordringar som är undantagna en skuldsanering enligt förslaget till ny skuldsaneringslag ska även fordringar för vilka borgenären har förmånsrätt i form av företagshypotek vara undantagna en F-skuldsanering. förslag: Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i utred- ningens förslag eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag Vissa fordringar bör alltid vara undantagna För att ett skuldsaneringssystem ska uppfylla sitt syfte på bästa sätt bör det vara en utgångspunkt att så många fordringar som möjligt omfattas av saneringen. Även intresset av att upprätthålla den s.k. likhetsprin- cipen, dvs. att om flera borgenärer inte kan få full betalning ska de bära förlusten proportionellt mot storleken av vars och ens fordran, och till- tron till skuldsaneringssystemet, talar i samma riktning. Enligt förslaget till ny skuldsaneringslag ska vissa fordringar uttryck- ligen undantas från en skuldsanerings omfattning (se avsnitt 5.1), nämligen 1.en fordran på familjerättsligt underhåll, 2.en fordran som är förenad med panträtt, viss förmånsrätt eller retentionsrätt, till den del säkerheten räcker till betalning av fordran, 3.en fordran som är förenad med förmånsrätt till följd av utmätning, 4.en fordran som inte är förfallen till betalning och som är beroende av att borgenären tillhandahåller en motprestation, och 5.en fordran som är tvistig. Regeringen anser att det är lämpligt att dessa slags fordringar inte heller omfattas av en F-skuldsanering. Det finns dock anledning att för vissa kategorier av fordringar utveckla skälen till att de bör undantas och även överväga om vissa ytterligare fordringar alltid bör vara undantagna. Fordringar förenade med vissa förmånsrätter Fordringar förenade med vissa förmånsrätter är ett slags fordran som bör undantas från en F-skuldsanering. Vid den ursprungliga skuldsanerings- lagens tillkomst motiverades undantaget med att en annan ordning skulle rubba villkoren för omsättningen av bl.a. fastigheter och därmed även kreditgivningen, vilket ytterst skulle drabba hela låntagarkollektivet och också kunna inverka menligt på samhällsekonomin (prop. s.127 f.). Dessa hänsyn gör sig gällande även i detta sammanhang. Utredningen har övervägt om fordringar förenade med panträtt i fastighet bör omfattas av en F-skuldsanering. Anledningen till att en sådan fordran skulle omfattas är att det är vanligt förekommande att en företagare pantsätter sin bostad för att finansiera näringsverksamheten och att en företagare därför kan tvingas att lämna sitt hem, om verk- samheten inte lyckas. Det är dock endast den del av fordran som motsvarar pantens värde som inte omfattas av skuldsaneringen. Även om gäldenärens ägda bostad som utgör säkerhet för en fordran – liksom andra säkerheter – normalt ska realiseras, kan det i vissa fall vara lämp- ligt att gäldenären bor kvar i den efter en F-skuldsanering. Både sociala och ekonomiska skäl kan tala för en sådan lösning. En förutsättning för en sådan lösning bör dock vara att gäldenärens bostadsstandard inte över- stiger vad som är nödvändigt och att den inte i någon mer nämndvärd 2015/16:125 utsträckning inkräktar på betalningsutrymmet (prop. 1993/94:123 s. 128 f.). Den restfordran som inte täcks av panten kommer att omfattas av F-skuldsaneringen och därmed saneras. Genom att borgenärens rest- fordran saneras undviks att gäldenären efter en genomgången F-skuld- sanering sitter kvar med skulder som överstiger fastighetens värde. Detta underlättar hans eller hennes ekonomiska rehabilitering och minskar riskerna med företagande jämfört med dagens ordning. Beträffande fordringar som är förenade med tredjemanspant bör dessa inte vara undantagna från F-skuldsanering (jfr Högsta domstolens avgörande i mål nr Ö 4325-14). Frågan blir sedan om det finns andra fordringar med förmånsrätt som bör undantas. När möjligheten till skuldsanering infördes bedömdes det att det inte fanns anledning att undanta fordringar förenade med sådana förmånsrätter som generellt har betydelse endast i kommersiella sam- manhang (prop. 1993/94:123 s. 130). Införandet av möjligheten till F-skuld- sanering medför dock att det kan finnas anledning att göra en annan bedömning beträffande dessa fordringar. En sådan förmånsrätt som kan förekomma i ärenden rörande företagare är företagshypotek (se 5 § förmånsrättslagen [1970:979]). Företagshypotek är en säkerhetsrätt som omfattar näringsidkarens lösa egendom i den mån egendomen hör till den intecknade verksamheten. Regeringen anser därför att fordringar förena- de med företagshypotek bör vara undantagna en F-skuldsanering. Vad gäller de allmänna förmånsrätterna är det främst konkurs- och företagsrekonstruktionskostnader (10 § förmånsrättslagen), revisorskost- nader (11 §) och arbetstagares lönefordringar (12 §) som kan bli aktuella i en företagares skuldsanering. Konkurskostnader uppkommer natur- ligtvis enbart vid ett konkursförfarande och intresset bakom förmåns- rätten får anses bli tillgodosett genom ordningen där. Det saknas därmed anledning att undanta dessa fordringar från F-skuldsaneringen. Samma sak gäller för företagsrekonstruktionskostnader. Övriga fordringar, som t.ex. lönefordringar, kan antas uppkomma främst i aktiebolag och aktualiseras då vanligen inte i ett skuldsaneringsärende. När en enskild näringsidkare har skulder avseende arbetstagares löner torde det vara oundvikligt med en konkurs. Eftersom en konkursansökan går före en ansökan om F-skuldsanering (se avsnitt 6.12) kan arbetstagaren alltid ansöka om konkurs och därmed bli berättigad till förmånsrätt och lönegaranti om konkursgäldenären skulle ansöka om skuldsanering för egen del trots att han eller hon inte förmår att betala de anställdas löner. Det går knappast att föreställa sig en situation i vilken företagaren fortsätter sin näringsverksamhet utan att betala arbetstagarnas löner, undgår konkurs och i stället ansöker om F-skuldsanering. Det intresse som ligger bakom förmånsrätten för lönefordringar får därför antas vara tillgodosett i samband med en konkurs innan det kan bli aktuellt med en skuldsanering för den enskilda företagaren. Det saknas därför behov av att undanta lönefordringar från skuldsaneringen och därmed komplicera regelverket ytterligare. Fordringar som inte är förfallna till betalning och som är beroende av Även fordringar som inte är förfallna till betalning och som är beroende av att borgenären tillhandahåller en motprestation bör vara undantagna en F-skuldsanering. Här kan t.ex. nämnas leasingavtal, som är vanligt förekommande bland företagare. Bland de företagare som inte har av- vecklat sin verksamhet kan det i många fall vara en förutsättning för den fortsatta näringsverksamheten att ett sådant avtalsförhållande kan fortsätta. Eftersom leasingavtal innebär ett ömsesidigt utväxlande av prestationer är fordringar med anledning av sådana avtal uttryckligen undantagna från vanlig skuldsanering och bör på motsvarande sätt vara undantagna även från F-skuldsanering. Fordringar som inte har förfallit till betalning vid inledandebeslutet En företagare som under F-skuldsaneringsförfarandet fortsätter att driva verksamhet är i behov av vissa former av krediter, t.ex. checkräkningskrediter, för att driva verksamheten vidare. Regeringens förslag i avsnitt 6.7.3 innebär att sådana fordringar omfattas av skuld- saneringen, om det inte bestäms att fordran ska undantas. Utredningen har övervägt om samtliga fordringar som ännu inte har förfallit till betalning ska vara undantagna en F-skuldsanering och anför att bl.a. det rehabiliterande syftet inte är lika framträdande när det gäller fordringar som förfaller till betalning . Emellertid kan det vara fråga om vitt skilda fordringar och det är svårt att förutse vad ett generellt undantag får för följder för den enskilda gäldenären. Ett lämpligare alternativ är därför, som regeringen föreslår nedan, att i de fall det finns ett behov hos företagaren att behålla en icke- förfallen kredit, exempelvis en checkräkningskredit, bestämma att fordran inte ska omfattas av skuldsaneringen. På så sätt erhålls större kontroll över vilka fordringar som är undantagna, som likabehand- lingsprincipen upprätthålls i största möjliga mån. Något generellt undantag för fordringar som inte har förfallit till betalning bör därför inte införas. Vissa fordringar bör kunna undantas Regeringens förslag: Samma slags fordringar som kan undantas från en skuldsanering enligt förslaget till ny skuldsaneringslag ska även kunna undantas från en F-skuldsanering. Om en fordran undantas, ska borgenären trots föreskrifter i annan författning få bevilja anstånd med betalningen som förslag: Utredningens förslag överensstämmer Remissinstanserna: De flesta remissinstanser instämmer i utred- ningens förslag eller har inga invändningar mot det. anser att det bör övervägas ett undantag för skulder som uppkommit på grund av brott. Vidare pekar hovrätten på att även de skulder som finns i företagarens pågående näringsverksamhet kommer 2015/16:125 att omfattas och att det kan övervägas om sådana skulder bör kunna anser att det bör införas särskilda regler om Skälen för regeringens förslag: Enligt skuldsaneringslag – och förslaget till ny skuldsaneringslag – finns det en möjlighet för att undanta vissa fordringar som i och för sig omfattas av skuldsaneringen, men som på olika sätt är beroende av vissa premisser för att betalningsskyldigheten ska inträffa. För att en fordran ska kunna undantas ska den vara beroende av villkor, inte vara till beloppet fastställd eller inte vara förfallen till betalning. undantas, får borgenären trots föreskrifter i annan författning bevilja anstånd med betalningen som betalningsplanen löper. Motsvarande möjligheter att undanta fordringar och att bevilja anstånd med betalningen bör gälla även för en F-skuldsanering. en möjlighet att bestämma vad som ska gälla beträffande dessa fordringar. En sådan flexibilitet fyller väl de särskilda behov som uppstår vid en F-skuldsanering. Vid en F-skuldsanering för en aktiv företagare kan detta innebära t.ex. att sådana löpande krediter som behövs för att driva verksamheten vidare, såsom checkräkningskrediter, Även borgensåtaganden – en form av villkorad fordran – bör under vissa förutsättningar undantas. Om det står klart att villkoret kommer att uppfyllas och betalningsskyldighet inträda bör dock fordran, med hänsyn till likabehandlingsprincipen, omfattas av – och inte undantas från – F-skuld- Om en villkorad fordran omfattas av F-skuldsaneringen, ska den behandlas på samma sätt som övriga fordringar. Att samma fordringar ska kunna undantas som enligt förslaget till ny skuldsaneringslag innebär också, som tar upp, att studieskulder ska behandlas på samma sätt enligt de båda regelverken. Det innebär att förfallna studieskulder omfattas av F-skuldsaneringen. inte är förfallen omfattas som F-skuldsanering, men kan och bör normalt undantas (jfr prop. 1993/94:123 s. 122 och rättsfallet NJA 1997 s. 717). Hovrätten för anser att det bör övervägas om fordringar av brott bör kunna En F-skuldsanering ska beviljas endast om verksam- heten drivs eller har drivits seriöst. I detta ligger, som beskrivs i avsnitt 6.5.2, att företagaren inte får ha gjort sig skyldig till viss brottslighet hänförlig till näringsverksamheten. Annan brottslighet som gäldenären kan ha gjort sig skyldig till och det sätt som skulderna tillkommit på ska – på samma sätt som enligt förslaget till ny skuldsaneringslag – beaktas inom ramen för den allmänna skälighetsprövningen. dömer att det inte finns skäl att härutöver låta gäldenärens brottslighet beaktas på så sätt att skulder som uppkommit i anledning av brott ska kunna undantas från en F-skuldsanering. Vidare anser Hovrätten för att det bör övervägas om det även bör införas en möjlighet att undanta förfallna skulder i företagarens F-skuldsanering endast om den verksamhet som han eller hon driver är välfungerande och solvent. Utgångspunkten för en sådan företagare ska alltså vara att han eller hon betalar sina näringsrelaterade skulder när de Några förfallna skulder hänförliga till näringsverksamheten ska därför i regel inte finnas vid inledandebeslutet. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att införa en möjlighet att undanta förfallna näringsrelaterade skulder. tar i detta sammanhang upp frågan om det bör införas särskilda regler om kvittning. Enligt verket kan sådana regler behövas eftersom behovet av kvittningsmöjligheter kan komma att bli större vid en F-skuldsanering än vid en vanlig skuldsanering och för att en avsaknad av regler om kvittning skulle kunna leda till fler konkurser. Några särskilda regler om kvittning finns inte i förslaget till ny skuld- saneringslag. För kvittning i skuldsaneringssammanhang gäller allmänna civilrättsliga principer och av dessa följer bl.a. att en fordran måste vara förfallen till betalning för att kunna användas till kvittning. Däremot finns särskilda regler om kvittning i 5 kap. 15 § konkurslagen (1987:672) och 2 kap. 21 § lagen om företagsrekonstruktion (1996:764). Dessa regler innebär bl.a. att en borgenär tillåts använda en icke förfallen fordran till kvittning. Vid införandet av den ursprungliga skuldsaneringslagen övervägdes frågan om det behövdes särskilda regler om kvittning motsvarande de som finns i bl.a. konkurslagen, men det ansågs inte sakligt motiverat. I förarbetena anges att det främsta skälet till detta är att sådana skulle gynna den kvittningsberättigade borgenären framför de andra borge- närerna, vilket skulle strida mot likabehandlingsprincipen (prop. 1994/94:123 s. 141). Enligt regeringen bör avsteg från likabehandlings- principen göras endast om det är nödvändigt. Det har inte framkommit några skäl som motiverar att det för F-skuldsanering ska göras en annan bedömning än för skuldsanering enligt förslaget till ny skuldsaneringslag. Det är visserligen så att en ordning utan särskilda kvittningsregler skulle kunna leda till något fler konkurser. Liksom anges i förarbetena till den ursprungliga skuldsaneringslagen behöver en sådan utveckling dock inte vara något negativt (se prop. 1993/94:123 s. 141). Anledningen till detta är att konkursinstitutet kommer att vara överordnat (se avsnitt 6.12) och en borgenär som anser det fördelaktigt kommer därför att kunna komma i åtnjutande av konkurslagens särskilda kvittningsregler. I vissa fall kan det också vara så att det är lämpligt att en F-skuldsanering föregås av en konkurs, t.ex. om det finns komp- licerade och konnexa fordringsförhållanden. Regeringen anser därför att det inte finns anledning att vid F-skuldsanering möjliggöra för en borge- när att utnyttja en icke förfallen fordran till kvittning. Ytterligare en farhåga från sida är att det finns en risk för att gäldenären inte kommer att kunna klara av sina skuldsaneringsbetal- ningar enligt inledandebeslutet, om borgenären har en kvittningsrätt avseende förfallna fordringar efter det beslutet. Enligt regeringen bör dock denna oro inte överdrivas. För skuldsanering har det i praxis slagits fast att den avgörande tid- punkten för när kvittning senast ska få ske är när beslutet om skuld- sanering har fått laga kraft (se rättsfallet NJA 1999 s. 248). Att denna tidpunkt är avgörande framstår som naturligt, eftersom det är först när det finns ett beslut om skuldsanering som har fått laga kraft som gälde- närens betalningsskyldighet gentemot borgenären faktiskt förändras. Även om det skulle kunna bli aktuellt med kvittning i något fler fall vid F-skuldsanering än vid skuldsanering, kan det antas att kvittning kommer 2015/16:125 att ske i relativt få fall. Få gäldenärer kommer därför att genom kvittning råka ut för att deras inkomst efter inledandebeslutet blir mindre än förväntat och att de av den anledningen inte kommer att kunna genomföra sina skuldsaneringsbetalningar. Till detta kommer att det vid bestämmandet av gäldenärens betalningsutrymme finns en möjlighet för att beakta eventuella kvittningar som kan komma att påverka gäldenärens inkomst, om det kan förutses att kvitt- ning kommer att ske innan beslutet om F-skuldsanering får laga kraft. Sammantaget bedömer därför regeringen att det inte bör införas några särskilda regler om kvittning i den nya lagen om skuldsanering för företagare. Särskilt om vissa fordringar Avgörande för om en fordran över huvud taget ska omfattas av F-skuld- sanering är att den har uppkommit före inledandebeslutet. görs därför på ett övergripande sätt för uppkomsten av vissa fordringar som kan komma att aktualiseras särskilt i F-skuldsaneringsärenden. I de fall näringsverksamheten har upphört genom en konkurs är even- tuella frågor om skattefordringars uppkomst utredda genom konkursen. Inte heller vad gäller de aktiva företagarna som fortsätter att engagera sig i ett aktiebolag kommer några större problem att uppkomma. den fysiska personens skulder som ska saneras och frågan om när aktiebolagets eventuella skattefordringar har uppstått saknar betydelse för frågan om vilka skulder som ska omfattas av F-skuldsaneringen. fråga om ett eventuellt företrädaransvar enligt skatteförfarandelagen bör dock gälla att ansvarsfordran får anses ha uppkommit som ansvaret är knutet till, dvs. som regel skattens eller avgiftens ur- För de enskilda näringsidkarna som fortsätter att driva verksamhet under skuldsaneringen kan det dock uppstå vissa tillämpningsproblem beträffande skattefordringars uppkomst. sätter, kan nya skatter och avgifter tillkomma under ärendets hand- läggning och det måste då avgöras vilka av dessa som ska anses ha upp- kommit före inledandebeslutet och därmed ska omfattas av F-skuld- Eftersom de aktiva företagarna förutsätts ha en solvent verksamhet för att kunna beviljas en F-skuldsanering kommer det inte att bli aktuellt att skuldsanera en företagare med en verksamhet som inte kan betala sina skulder. Dessutom får en företagare endast ha mycket be- gränsade skatteskulder för att kunna beviljas F-skuldsanering. nu sagda kan frågor kring skattefordringars uppkomst ha viss relevans. Frågor om skattefordringars uppkomst behandlas tämligen ingående i handledning för borgenärsarbetet. Det finns också en del uttalanden av intresse i motiven till den nuvarande konkurslagen (prop. 1986/87:90 s. 123 f.). Det finns ingen särskild reglering beträffande uppkomsten av skatte- Frågan får allmänt sett avgöras med utgångspunkt i vilken slags skatt eller avgift det är fråga om och vilka omständigheter den aktuella skatt- eller avgiftsskyldigheten grundas på. Vad gäller slutlig skatt finns det rättsfall som ger stöd för att uppkomsttidpunkten ska knytas till utgången av det beskattningsår som skatten avser. Rätts- läget är dock oklart och det finns förarbetsuttalanden som ger stöd för att fordran i vissa fall kan anses ha uppkommit tidigare än så (prop. 1986/87:90 s. 124). För fysiska personer hanteras vanligen det oklara rättsläget så att fordran på slutlig skatt anses ha uppkommit vid beskattningsårets utgång. Endast undantagsvis finns det anledning att göra en annan bedömning, t.ex. om skatten i sin helhet kan anses hänförlig till näringsverksamhet som upphört än beskattningsårets utgång. I förarbetena till skuldsaneringslagen framfördes att en fordran på inkomstskatt för en enskild näringsidkare måste anses uppkommen i vart fall när inkomståret gått ut (prop. 1993/94:123 s. 118). Även i senare förarbeten finns uttalanden om att en fordran på slutlig skatt uppkommer vid inkomstårets slut (prop. 2005/06:124 s. 43). Enligt utredningen utgår och i praktiken också från denna princip.