prop · H30382 · 2016-02-02 00:00:00 — Då bedömer att förbudet även påverkar hur kommersiella meddelanden av tobaksprodukter får utformas, vore det önskvärt om även detta framgick på ett tydligare sätt av lagtexten. heten delar utredarens uppfattning att cigarettförpackningar inte ska förses med en innehållsdeklaration. Myndigheten instämmer helt i bedömningen att en sådan märkning har en vilseledande verkan, eller i vart fall inte tjänar som konsumentvägledning, mot bakgrund av den svårtolkade information den förmedlar. delar dock inte utredarens uppfattning om hur direktivets artiklar om produktpresentation ska genomföras. Den föreslagna modellen kommer att bli svår eller omöjlig att tillämpa ur tillsynssynpunkt. Den enda åtgärd för genomförande som vidtas kopplat till artikel 13.1 är att bestämmelsen om innehållsdeklarationer upphävs. , , , , , Sydsvenska , , , och Svensk bensinhandel avstyrker förslaget att snus inte får märkas med smak. Flera av remissinstanserna framhåller att ett förbud skulle stå i strid med undantag i EU för snus och bryta mot bland annat subsidiaritetsprincipen. Snus regleras av svensk lagstiftning och inkluderas därför inte i direktivets avsikt. Att det är fortsatt tillåtet att smaksätta snus talar för att det är en felaktig tolkning av direktivet som ligger bakom utredningens förslag. påpekar att avsaknaden av innehållsdeklaration riskerar att göra det mindre tydligt vad en produkt faktiskt innehåller. Det blir svårt för konsumenten att förstå vilka kemiska preparat denne får i sig. , , , , EMAB och avstyrker att snus inte ska tillåtas ha en fullständig innehållsförteckning på snusdosan. Avsaknaden av innehållsförteckning försvårar för kunden att göra ett informerat val. EMAB, och Svensk Bensinhandel avstyrker förslaget och anser att angivelse av nikotinhalt är en grundläggande konsumentomsorg. Remissinstansernas synpunkter på promemorian: tillstyrker förslaget i sin helhet. anser att sanktioner för tillverkare och leverantörer som inte lever upp till direktivets krav är en naturlig ordning för att uppnå regelefterlevnad såväl som konkurrensneutralitet på marknaden. JTI ser positivt på förslagen. anser att direktivets märkningsregler inte ska omfatta snus och därmed inte heller märkning på själva tobaksvaran. avstyrker förslagen i sin helhet med hänvisning till undantag för snus inom EU. har som utgångspunkt inget att invända mot föreslagna tillägg ”själva tobaksvaran” till 9 a §. Däremot anser att Artikel 13.1 c inte är tillämplig på snus. stöder förslaget om märkning av själva tobaksvaran men vill betona att snus bör undantas från förslaget. Livsmedelsföretagen avstyrker förslagen då de inte kan anses uppfylla kraven på beredning enligt grundlagen. Skälen för regeringens förslag och bedömning I märkningsdirektivet föreskrevs att texter, namn, varumärken och figurativa eller andra märken som ger intryck av att en viss tobaksvara är mindre skadlig än andra inte får användas på tobaksvarors förpackningar. Någon svensk motsvarande reglering fanns inte inför införlivandet av det direktivet. En ny paragraf infördes i 9 a § tobakslagen (då i 14 b §). Denna bestämmelse begränsar i och för sig användandet av texter, varumärken etc. på tobaksförpackningar, men har ansetts möjlig att införa inom ramen för det undantag för kommersiell marknadsföring som växt fram i praxis (prop. 2001/02:162 s. 54). Texter, namn, varumärken och figurativa eller andra märken som ger intryck av att en viss tobaksvara är mindre skadlig än andra får således inte användas på förpackningar till tobaksvaror. "Låg tjärhalt, light, ultra light, svag, lätt och mild", är exempel på texter eller uttryck som kan vara en del av ett varumärke och som därmed inte är tillåtna att trycka på tobaksförpackningar (se promemoria , S2001-11158-FH, och prop. 2001/02:162 s. 20 f. och 23). Av 14–14 b §§ tobakslagen framgår begränsningar i möjligheterna att marknadsföra tobaksvaror till konsumenter. Enligt artikel 13.1 a i tobaksproduktdirektivet får märkningen av en tobaksvara eller märkningen av själva tobaksvaran inte innehålla inslag som marknadsför varan eller uppmuntrar till konsumtion genom att skapa felaktig uppfattning om varans egenskaper, hälsoeffekter, risker eller utsläpp. Regleringen står väl i överensstämmelse med bestämmelserna i marknadsföringslagen (2008:486) om förbud mot vilseledande marknadsföring. Härutöver framgår av samma artikel i direktivet att etiketter på tobaksvaror eller på själva tobaksvaran inte får innehålla någon information om innehållet av nikotin, tjära och kolmonoxid i tobaksvaran. Förbudet torde ta sikte på att ingen del av förpackningen eller själva tobaksvaran får märkas på detta sätt. Vidare bör stadgandet uppfattas som om det är halten av nikotin, tjära och kolmonoxid som inte får anges. Anledningen till detta förbud förefaller, mot bakgrund av vad som i övrigt anges i artikel 13.1 a i direktivet och skäl 27 i direktivets ingress, vara att ett angivande av dessa kan vara vilseledande för konsumenten eftersom produkter med lägre halter kan uppfattas som mindre skadliga. I 9 a § tobakslagen förbjuds märkning som ger intryck av att en viss tobaksvara är mindre skadlig än en annan. Till viss del kan bestämmelsen i 9 a § anses täcka förbudet mot att informera om tobaksvarans innehåll av nikotin, tjära och kolmonoxid. Regeringen delar dock och uppfattning i denna fråga, att det finns behov av en precisering av förbudet för att helt uppfylla direktivets krav. I tobakslagen tydliggörs därför att märkningen på förpackningar till tobaksvaror och på själva tobaksvaran inte får innehålla information om halten av nikotin, tjära eller kolmonoxid. Av bestämmelsen i artikel 13.1 b framgår att märkningen inte får presenteras på ett sätt som antyder att en tobaksvara är mindre farlig eller har hälsomässiga eller livsstilsmässiga fördelar. Det exemplifieras i skäl 27 i ingressen med uttryck som ”låg tjärhalt”, ”mild”, ”light” m.m. I den delen överensstämmer direktivets bestämmelse enligt regeringens uppfattning med den nuvarande regleringen i 9 a § tobakslagen. I artikel 13.1 d och e ställer direktivet upp krav på att märkningen inte får innehålla inslag som liknar ett livsmedel eller en kosmetisk produkt eller antyder miljöfördelar. I den mån märkningen innebär ett vilseledande kan marknadsföringslagens regler tillämpas. Regeringen är dock, till skillnad från utredningen, av den uppfattningen att bestämmelserna behöver föras in i tobakslagen för att säkerställa ett korrekt genom- förande av direktivet. Av artikel 13.2 i direktivet framgår att styckförpackningar inte får an- tyda ekonomiska fördelar genom olika typer av ekonomiska erbjudanden. Bestämmelsen står väl i överensstämmelse med det förbud som redan gäller enligt 14 § andra stycket i tobakslagen (jfr prop. s. 59). I artikel 13.1 c framgår att hänvisning till smak, doft, eventuell smak- tillsats eller andra tillsatser inte får förekomma. mot bakgrund av det nya förbudet mot tobaksvaror med karakteristisk smak (se avsnitt 5.6). Tobakslagens nuvarande bestämmelser om pro- duktpresentation i 9 a § tobakslagen omfattar inte något förbud att hän- visa till smak, doft eller tillsatser och måste därför justeras för att an- passas till de nya kraven om produktpresentation. har påpekat att förbudet i artikel 13.1 c i direktivet också skulle kunna påverka hur kommersiella meddelanden av tobaks- produkter får utformas och att det inte framgår av tobakslagen. regeringens bedömning bör sådana situationer där kommersiella med- delanden hänvisar till smak, doft eller andra tillsatser som är förbjudna på förpackningar av tobaksvaror kunna täckas in av redan befintliga regler om marknadsföring i tobakslagen, såsom att vara påträngande, uppsökande och uppmanande. Utredningen föreslår att snus ska omfattas av förbudet i artikel 13.1 c i direktivet mot att hänvisa till smak, doft eller tillsatser på förpackningar till tobaksvaror och på själva tobaksvaran. däremot att snus inte bör omfattas av förbudet att hänvisa till smak eller tillsatser i direktivets artikel 13.1 c. Förbudet i artikel 13.1 c måste ses mot bakgrund av förbudet mot ka- rakteristisk smak för vissa tobaksvaror och direktivets bestämmelser om innehållsreglering i artikel 7. Enligt artikel 7.15 i tobaksproduktdirektivet undantas snus från den innehållsreglering som finns i artikel 7. 20 i ingressen till direktivet framgår att ansvaret för att reglera ingredi- enserna i tobak för användning i munnen bör, med tanke på det allmänna förbudet mot försäljning av denna produkt och den djupgående kunskap som krävs om särdragen av produkten och dess konsumtionsmönster, förbli hos där försäljning är tillåten. Då ansvaret för att reglera ingredienserna i snus vilar på bör, av samma skäl som anförts ovan, även ansvaret för att reglera hänvis- ningar till smak, doft eller tillsatser vara ansvar, något som också kräver djupgående kunskap om särdragen för produkten och dess Regeringen föreslår därför, till skillnad från utred- ningen, att artikel 13.1 c, som förbjuder hänvisning till smak, doft, eventuella smaksatser eller andra tillsatser, inte ska omfatta snus. Det bör noteras att frågan om nationell reglering av snus och tugg- tobak, inklusive frågan om innehållsreglering av snus, är föremål för en översyn (dir. 2014:108). Utredningen ska redovisa sina överväganden (dir. 2015:16). därför att återkomma och ta förnyad ställning till frågan om förbud att hänvisa till smak, doft och tillsatser på snusprodukter i samband med beredningen av utredningens slutbetänkande. Kravet på innehållsdeklaration för tobaksvaror tas bort Enligt 9 § första stycket 2 tobakslagen ska förpackning till tobaksvara som är avsedd att i näringsverksamhet tillhandahållas konsumenter inom landet i den utsträckning och på det sätt som regeringen föreskriver förses med en innehållsdeklaration. Regeringen har med stöd i 9 § andra stycket tobakslagen och 2 § 1 tobaksförordningen bemyndigat att anta närmare föreskrifter om innehållsdeklaration på förpackningar till tobaksvaror. Enligt de nuvarande föreskrifterna från ska uppgifter om halten av tjära, nikotin och kolmonoxid i cigarettrök tryckas på en av cigarettförpackningens sidor. föreskrift har sin förebild i artikel 5 i märkningsdirektivet. Tobaksproduktdirektivet ställer, till skillnad mot märkningsdirektivet, inte något krav på att tobaksvaror ska förses med innehållsdeklaration. Tvärtom anges i artikel 13.1 c att märkningen på förpackningar till tobaksvaror inte får innehålla någon hänvisning till tillsatser. De nuvarande kraven på innehållsdeklarationer i föreskrifter tar dock inte sikte på tillsatser utan på utsläpp från cigaretter. I artikel 13.1 a i tobaksproduktdirektivet anges emellertid uttryckligen att etiketter på förpackningar till tobaksvaror inte får innehålla någon information om innehållet av nikotin, tjära eller kolmonoxid. Det är just utsläpp av dessa ämnen som ska anges i en innehålldeklaration på cigarettförpackningar. ställer alltså inte längre upp något krav på att förpackningar till tobaksvaror ska förses med en innehållsdeklaration. Om nationellt skulle besluta att ha kvar kravet på att cigarettförpackningar ska förses med en innehållsdeklaration så skulle deklarationen inte längre få ange halten av nikotin, tjära och kolmonoxid. Det är då tveksamt om innehållsdeklarationen skulle ha något egentligt värde. Vidare har de nuvarande föreskrifterna om innehållsdeklaration bl.a. till syfte att lyfta fram de hälsofarliga ämnen som en tobaksvara innehåller eller ger upphov till. Bestämmelserna i tobaksproduktdirektivet om märkning av förpackningar till tobaksvaror syftar i stället till att lyfta fram varornas hälsofarlighet i sig. Syftet med direktivbestämmelserna får därför närmast uppfattas som att de nya bestämmelserna om hälsovarningar är avsedda att ersätta de nuvarande bestämmelserna om innehållsdeklaration. Bestämmelserna om innehållsdeklaration i tobakslagen och tobaksförordningen bör därför upphävas. Följden av att bestämmelserna om innehållsdeklaration upphävs är att det är ett krav att tobaksvaror som ska säljas till konsumenter förses med en innehållsdeklaration. Det står i och för sig fritt för tillverkare och importörer att frivilligt förse förpackningar med tobaksvaror med en innehållsdeklaration. En sådan innehållsdeklaration måste dock uppfylla direktivets krav på märkning av förpackningar till tobaksvaror (produktpresentation), och får alltså bl.a. inte hänvisa till tillsatser (artikel 13.1 c) eller innehålla information om innehållet av nikotin, tjära eller kolmonoxid (artikel 13.1 a). Så som redogjorts för tidigare i detta avsnitt ska förbudet att hänvisa till smak, doft eller tillsatser emellertid inte omfatta snus. 2015/16:82 Flera remissinstanser har påtalat att reglerna om produktpresentation och avsaknad av innehållsdeklaration på tobaksvaror hindrar konsumenten från att göra ett informerat val och att det blir svårt för konsumenten att veta vad produkten innehåller. Reglerna skulle vidare innebära att informationsbördan om produkternas innehåll i stället för hos tillverkare hamnar hos handeln. När det gäller livsmedel finns en skyldighet att redovisa samtliga ingredienser i livsmedlet i en ingrediensförteckning. Någon sådan skyldighet finns inte för tobaksprodukter. Tobaksprodukter undantas dessutom uttryckligen från EU-lagstiftningens definition på livsmedel. I stället syftar reglerna om märkning och produktpresentation av tobakvaror till att lyfta fram varans hälsofarlighet och skydda konsumenter från vilseledande information på produkterna i form av t.ex. hänvisningar till tillsatser eller avsaknaden av tillsatser. Konsumenters intresse av att på produkterna för tobaksvaror kunna informera sig om innehållet bedöms därmed vara underordnat i förhållande till intresset att upplysa konsumenter om varans hälsofarlighet och att skydda konsumenter, särskilt ungdomar, mot vilseledande information. Även om möjligheten för konsumenter att informera sig om innehållet i en tobaksvara med hjälp av information på förpackningarna begränsas så kan informationen om produktinnehåll tänkas finnas tillgänglig på annat sätt. Konsumenter kan också få information om innehållet i tobaksvaror på webbplats, eftersom myndigheten har en skyldighet att där offentliggöra de rapporter om vilka ingredienser som en tobaksvara innehåller som tillverkare och importörer har lämnat in (se avsnitt 5.5.3). Bestämmelserna om produktpresentation tar sikte på märkningen av förpackningar till tobaksvaror och på själva tobaksvaran. Tillverkare och importörer har därför möjlighet att på andra sätt än genom sådan märkning informera konsumenter om innehållet. Exempelvis kan tillverkare och importörer hålla sådan information tillgänglig på sina webbplatser eller på särskilda informationsblad. Det kommer alltså att finnas möjligheter för konsumenter att, även med de ändringar som genomförs, få reda på vad olika tobaksvaror innehåller. 5.7.3En effektiviserad tillsyn över tobaksförpackningar Regeringens förslag: Det centrala tillsynsansvaret över förbudet att märka förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning och själva tobaksvaran på visst sätt flyttas från till . Den omedelbara tillsynen över att bestämmelsen följs ska utövas av kommunerna. ska ges möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna som har yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. i tillstyrker förslaget men anser att den omedelbara tillsynen inte ska be- drivas av kommunerna. styrker och poängterar att kommunens tillsynsansvar är det viktigaste för att komma åt illegal och förfalskad tobak i butiker. har inget att erinra mot förslaget. avstyrker med hänvisning till att det helt saknas underlag för att bedöma de administrativa kostnaderna. annonsörer avstyrker och menar att det är naturligt att har fortsatt tillsynsansvar eftersom de är tillsynsmyndighet för det marknadsrättsliga området. Skälen för regeringens förslag: Designen på förpackningarna för cigaretter, tobak och snus används för att attrahera kunder och för att rikta in marknadsföringen mot bestämda målgrupper genom att färger, logotyper, förpackningsmaterial och typsnitt görs så tilltalande och märkesspecifika som möjligt. Det förekommer även att produkternas namn används för att skapa associationer till sammanhang som av vissa målgrupper uppfattas som tilltalande. Tobaksförpackningarnas spridning erbjuder goda möjligheter till marknadsföring även utanför försäljningsstället. Förpackningsdesignen är också starkt associerad med marknadsföring i digitala medier. Enligt 19 § första stycket 3 tobakslagen ansvarar för tillsynen över att bestämmelsen i bl.a. 9 a § tobakslagen följs, vilken föreskriver att texter, namn, varumärken och andra märken på tobaksförpackningar som ger intryck av att tobaksvaran skulle vara mindre farlig än andra sådana varor inte får användas på förpackningar till tobaksvaror. Såvitt framkommit bedriver dock inte någon egentlig tillsyn i detta avseende. För tillsynen av andra aspekter av tobaksförpackningars utformning, innefattande krav på varningstexter enligt 9 § tobakslagen, ansvarar . Den nuvarande ordningen innebär vidare att kommunerna saknar behörighet att bedriva tillsyn över att bestämmelsen i 9 a § tobakslagen följs. Det sagda innebär följaktligen dels att utformningen av tobaksförpackningar , formellt sett, är föremål för central tillsyn från två olika håll, dels att kommunernas omedelbara tillsyn endast rör en begränsad del av tobaksförpackningarnas utformning. Enligt regeringens mening talar effektivitetsskäl för att det centrala tillsynsansvaret för alla aspekter av tobaksförpackningars utformning enligt tobakslagen bör läggas på en och samma myndighet. Även ändamålsskäl kan anföras till stöd för en sådan ordning. Den nuvarande ordningen har nämligen skapat en viss osäkerhet beträffande tillsynsansvaret, vilken i sin tur har medfört att det inte bedrivs någon faktisk tillsyn när det gäller förpackningsdesign. Övervägande skäl talar för att tillsynsansvaret för förbudet mot marknadsföring genom vissa produktbeskrivningar bör flyttas över från till , som har ett övergripande ansvar för tillsyn av tobaksförsäljning, produktkontroll och varningstexter och som även på andra sätt arbetar med förebyggande åtgärder och upplysning på tobaksområdet. Härtill hör att folkhälsoaspekterna betonas ytterligare vid genomförandet av tobaksproduktdirektivet och att producenternas möjligheter till marknadsföring av olika tobaksprodukter begränsas, vilket innebär att marknadsföringsaspekterna får en mindre framträdande roll i det kommande tillsynsarbetet. Regeringen föreslår därför att ansvaret för den centrala tillsynen av bestämmelsen i 9 a § tobakslagen ska flyttas över från Konsumentom- 2015/16:82 budsmannen till . I och med de förändringar som föreslås i 9 a §, se avsnitt 5.7.2, kommer ansvar även att omfatta dessa delar och utvidgas i förhållande till tillsynsansvar. tillsynsansvar ska dock återstå när det gäller marknadsföringsreglerna i 14–14b §§ i tobakslagen. Den omedelbara tillsynen på försäljningsställen bör lämpligen, på samma sätt som för bestämmelserna om varningstexter, utövas av kommunerna. Dessutom bör ha samma möjlighet att meddela förelägganden och förbud vid överträdelser av bestämmelsen som myndigheten har vid överträdelser av bl.a. bestämmelserna om hälsovarningar. Regeringens förslag: En styckförpackning med cigaretter ska inne- hålla minst 20 cigaretter. En styckförpackning med rulltobak ska innehålla tobak som inte väger mindre än . Cigaretter och rulltobak ska inte tillhandahållas konsumenter på marknaden i mindre mängd än vad som framgår av första och andra Regeringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om ut- formningen av styckförpackningar för cigaretter och rulltobak. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: JTI anser att artikel 14, som berör lägsta antalet cigaretter i en förpackning, bör införas för att prishöjningen i enlighet med KPI-måttet inte ska bli för stor. Skälen för regeringens förslag: I 12 b § tobakslagen stadgas att tobaksvaror som säljs till konsumenter inte får tillhandahållas i form av lösa cigaretter eller i förpackningar om färre än 19 cigaretter. produktdirektivet uppställer ett krav på att en styckförpackning med cigaretter ska innehålla minst 20 cigaretter Direktivet uppställer vidare ett krav på att en styckförpackning med rulltobak ska innehålla minst 30 Kravet innebär ett förbud mot att tillhandahålla konsumenter på marknaden cigaretter och rulltobak i mindre mängd än så. lagens regler bör justeras i enlighet med de uppställda kraven. I artikel 14.2 i direktivet uppställs krav på utformningen av styckför- packningar för cigaretter och rulltobak. Dessa krav är tämligen detalj- erade och bör lämpligen införlivas i svensk rätt genom en bestämmelse i Något behov av att ge befogenhet att meddela ytterligare föreskrifter på detta område har inte Regeringens förslag: Näringsidkare som bedriver gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror ska inte få lämna ut personuppgifter om konsumenten till tillverkaren av tobaksvaror eller till företag som ingår i samma koncern eller till andra tredje parter. Personuppgifter får inte heller användas eller överföras för andra ändamål än det aktuella köpet. Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att införa ett förbud mot gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror. Tobaksproduktdirektivets krav på registrering av distansförsäljning får anses uppfyllda genom anmälnings- och registreringsförfarandet i tobakslagen och i lagen om tobaksskatt. Det bör inte införas en särskild bestämmelse om att återförsäljare som bedriver gränsöverskridande distansförsäljning av tobaksvaror ska utse en fysisk person som ansvarar för att kontrollera att tobaksvarorna, innan de når konsumenten, är förenliga med de nationella bestämmelser som antagits i enlighet med detta direktiv. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , och kommun avstyrker förslaget. Ett förbud är mest effektivt för att uppfylla bestämmelsens syfte, det vill säga att försvåra tillgång till tobaksvaror som inte är förenliga med direktivet samt att begränsa tillgängligheten för ungdomar. Sieps ifrågasätter om frågan om förbud av gränsöverskridande distansförsäljning med tobaksvaror har övervägts tillräckligt, utan att för den skull argumentera för ett förbud. i anser att nuvarande krav på registrering av distansförsäljning inte räcker. påpekar att deras register inte innehåller uppgifter som överensstämmer med tobaksdirektivets krav på uppgifter vid registrering av återförsäljningsställen. De registrerade uppgifterna kan inte heller hållas tillgängliga för konsumenter utan sekretessbrytande bestämmelse. i påpekar att internethandeln ökar och det behöver tydliggöras vem som har ansvar att övervaka internethandeln. har påpekat att folkbokföringsregistret inte fångar in personer som vistas tillfälligt i , såsom studerande, de med tillfälligt arbete eller med semesterbostad i . Ålderskontroll med hjälp av folkbokföringsregistret skulle då omöjliggöra att sådana personer kan handla tobaksvaror genom internet. Datainspektionen har inga synpunkter på förslaget om behandling av personuppgifter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Artikel 18 i tobaksproduktdirektivet anvisar två alternativa vägar för medlemsstaterna att hantera den gränsöverskridande distansförsäljningen av tobaksvaror. Antingen förbjuder medlemsstaten sådan försäljning eller också inför medlemsstaten en registreringsskyldighet för sådana försäljare.