prop · H303189 · 2016-06-21 00:00:00 — åtta timmars arbetsdag. (beräkningsperiod) ska inte få överstiga . Arbetstiden ska inte få överstiga Om anställningstiden är kortare än beräkningsperioden ska den högsta tillåtna arbetstiden minskas i motsvarande mån. Arbetstiden ska inte få överstiga under en 24-timmars- period, och . Om det enligt tjänstgöringsplanen finns fler arbetsän vilodagar, ska inte få överstiga . Vilan ska få delas upp i högst två perio- der varav en period om minst . Tiden mellan två viloperioder ska få inte överstiga . Undantag från hur vilan ska delas upp i perioder ska få göras genom kollektivavtal. I sådant fall ska vilan få delas upp i högst tre perioder varav en period om minst och de övriga om minst . Tiden mellan två viloperioder ska inte få överstiga , undantag ska inte få göras under mer än två 24- timmarsperioder och tiden mellan två perio- der av undantag ska inte få understiga som är dubbelt så lång som den tid som undantaget varat. Undantag ska dock inte få göras för arbetstagare som är vaktgående eller som har andra uppgifter som rör fartygets säkerhet eller förhindrande av förorening på fartyg som inte Antalet arbetsdagar i följd ska inte få överstiga 31. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur många vilodagar arbetstagaren har rätt Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. lagtekniska lösningen när det gäller bestämmelserna om undantag är Remissinstanserna: Kammarrätten i har synpunkter på användningen av begreppen vilotid och viloperiod i vissa av bestämmel- anser att begreppet tjänstgöringsplan bör definieras i lagen och att det ska anges i lagen att beräkningen av den maximala årsarbetstiden ska baseras på den faktiska semestern. anser att undantag från lagen endast ska få ske genom centralt skrivna Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte någon Skälen för regeringens förslag: Punkterna 3–5 i bilagan till avtalet innehåller allmänna bestämmelser om arbetstid, bestämmelser om be- gränsning av den maximala arbetstiden per 24-timmarsperiod, sjudagars- period och på årsbasis, om genomsnittlig arbetstid över och om maximalt antal arbetsdagar i följd. Bestämmelserna bör föras in i den När det gäller bestämmelserna i punkt 3.3 om hur den maximala årliga arbetstiden ska beräknas, föreslås i promemorian att dessa bör kunna meddelas genom verkställighetsföreskrifter. föreningen anser att beräkningen av den maximala årsarbetstiden ska baseras på faktisk semester och att detta däremot bör anges i lagen. Regeringen kan konstatera att direktivet inte är helt tydligt när det gäller frågan om huruvida beräkningen av den maximala årsarbetstiden ska baseras på faktisk semester. Någon sådan bestämmelse finns inte i bilagan till direktivet. Däremot anges det i punkt 3.3 i bilagan till direktivet att ”de perioder av årlig betald semester som beviljas, liksom sjukfrånvaro ska inte inkluderas eller vara neutrala vid beräkningen av genomsnittet” (kursivering gjord här). Oavsett innebörden av direktivet är detta en fråga som inte lämpar sig för reglering i lag, utan den bör, i likhet med förslaget i promemorian, regleras genom verkställighetsföreskrifter. Bestämmelserna i punkt 5.2 och 5.3 om vilket antal vilodagar som arbetstagaren har rätt till är mycket detaljerade och bör därför delegeras till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om. I punkt 6 finns särskilda bestämmelser om arbetstid vid säsongsarbete inom passagerartrafiken. Bestämmelsen är frivillig. Något skäl att införa dessa bestämmelser i svensk författning har inte framkommit. Bestämmelserna i punkt 7 om minsta längd på viloperioderna behöver inte införas i lagen eftersom kravet om en minsta längd på viloperioderna säkerställs genom punkt 3 om maximal arbetstid. Vilotid är nämligen den tid som inte är arbetstid (jfr definitionen i artikel 2 d). Därmed blir den tid som inte är arbetstid i punkt 3 automatiskt vilotid. Den tiden överensstämmer med kraven på minsta vilotid i punkt 7. Punkt 7 innehåller vidare en bestämmelse om att av den vila om minst som arbetstagaren har rätt till varje 24-timmarsperiod minst ska vara utan avbrott. Enligt punkt 1.4 i bilagan till direktivet ska vid skillnader i fråga om viloperioder för mobila arbetstagare mellan avtalet och nationella eller internationella bestämmelser om sjöfartssäkerhet de bestämmelser gälla som ger det högsta skyddet av arbetstagarens hälsa och säkerhet. I 4 § lagen (1998:958) om vilotid för sjömän, förkortad vilotidslagen, finns bestämmelser om hur en viloperiod får delas upp. Bestämmelserna i 4 § vilotidslagen och bestämmelserna om undantag i 3 och 3 a §§ samma lag innebär begränsningar av bl.a. hur många perioder den sammanlagda viloperioden får delas upp i. Som mest kan vilotiden med utnyttjande av undantagen enligt 3 a § vilotidslagen delas upp i tre perioder. Bestämmelserna i vilotidslagen innebär därmed ett högre skydd för arbetstagaren än vad som gäller enligt direktivet, som inte hindrar att fyra av viloperiodens timmar kan delas upp i hur många perioder som helst. I enlighet med punkt 1.4 i bilagan till direktivet bör det därför i den föreslagna lagen, i stället för direktivets bestämmelser i punkt 7 a andra ledet, införas motsvarande bestämmelser som återfinns i vilotidslagen. Som Kammarrätten i påpekar bör av tydlighetsskäl inte termen vilotid användas i den föreslagna bestämmelsen eftersom direktivet använder termen viloperiod. Regeringen föreslår därför att promemorians förslag justeras i enlighet därmed. Definitionerna av begreppen arbetstid, viloperiod och vilodag i punkterna 2 c–e i bilagan till direktivet bör slutligen också föras in i lagen. anser att även begreppet tjänstgöringsplan bör definieras i lagen eftersom termen används i den föreslagna lagen. 2015:16/189 men tjänstgöringsplan används i punkt 5 i bilagan till direktivet och är som uppger föreslaget att användas i den föreslagna lagen. I promemorian föreslås dock inte att någon definition av begreppet tjänstgöringsplan tas in i lagen. Enligt punkt i bilagan till direktivet avses med tjänstgöringsplan planering av arbets- och vilodagar som arbetsgivaren i förväg meddelar arbetstagaren. Något krav i direktivet för arbetsgivaren att i förväg meddela arbetstagaren denna planering finns dock inte. Bestämmelsen i definitionen innebär inte att ett sådant krav kan anses gälla. En tillämpning av definitionen enligt dess ordalydelse skulle snarare innebära att bestämmelserna om arbets- och vilodagar i punkt 5 endast skulle bli tillämpliga för det fall arbetsgivare i förväg meddelat arbetstagaren denna planering. Reglerna i punkt 5 skulle således inte bli tillämpliga om arbetsgivaren inte meddelat planeringen i förväg. Detta kan förvisso knappast ha varit avsikten med definitionen av tjänstgöringsplan. Regeringen anser dock att termen tjänstgöringsplan i den föreslagna lagen knappast kan missförstås och att någon definition inte behöver införas. Därmed undviks också frågan om definitionens svårtolkade utformning. Slutligen vad gäller önskemål om undantag genom kollektivavtal kan regeringen konstatera att direktivet i de allra flesta delar inte tillåter några undantag, utan enbart innehåller minimibestämmelser. I lagen föreslås dessa minimibestämmelser införas, varför det inte är möjligt att införa några undantagsmöjligheter, oavsett om dessa ska regleras genom kollektivavtal eller genom föreskrifter. Utöver den möjlighet till avvikelser genom kollektivavtal som föreslagits i detta avsnitt, finns det dock en möjlighet till undantag när det gäller begränsningen av nattarbete för minderåriga, se avsnitt 5.1.5. Regeringens förslag: Varje arbetstagare vars arbetsdag är längre än ska ha rätt till rast. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att en minsta längd på rasten ska anges i lagen och att parterna i övrigt ska ha rätt att disponera över detta i kollektivavtal. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag: Enligt punkt 8 i bilagan till direktivet ska varje arbetstagare vars arbetsdag är längre än ha rätt till en rast. Den närmare utformningen, däribland rastens längd och på vilka villkor den ska ges, ska enligt samma punkt fastställas genom kollektivavtal eller avtal mellan arbetsmarknadens parter eller, om sådana avtal inte finns, genom nationell lagstiftning. Frågan är om det bör lämnas till parterna att reglera frågan om rastens längd m.m. genom kollektivavtal, eller om genomförandet bör ske genom författningsreglering. I promemorian föreslås att rastens längd inte ska författningsregleras utan lämnas till arbetsmarknadens parter att reglera. anser att lagstiftaren ska ange en minsta längd för rasten och att parterna därefter ska få disponera över rasten i kollektivavtal. När det gäller frågan huruvida rastens minsta längd bör författnings- Prop. 2015:16/189 regleras kan det vara av intresse att jämföra med hur det allmänna arbetstidsdirektivet (2003/88/EG) har genomförts när det gäller frågan om rastens längd. I artikel 4 i arbetstidsdirektivet finns en nästan identisk bestämmelse om rätt till rast. Till exempel anges inte heller i den artikeln hur lång rasten ska vara. Genomförandet av arbetstidsdirektivets bestämmelse om rast har inte lett till att en konkret längd på den minsta längden på rasten har förts in i någon svensk författning (jfr t.ex. 15 § arbetstidslagen [1982:673]) utan är lämnad till arbetsmarknadens parter att reglera närmare. Genomförandet av bestämmelsen om rätt till rast i arbetstidsdirektivet har, till skillnad från genomförandet av vissa övriga delar i det ursprungliga arbetstidsdirektivet (93/104/EEG), inte underkänts av , jfr prop. 2003/04:180. Det bör således vara möjligt att genomföra punkt 8 i bilagan genom en bestämmelse där det endast anges att det finns en rätt till rast, och lämna till arbetsmarknadens parter att avtala om rastens längd och övriga villkor för rasten. Av intresse kan också vara att den nuvarande svenska regleringen av sjömäns rätt till rast i lagen (1998:958) om vilotid för sjömän, förkortad vilotidslagen, inte innehåller någon bestämmelse om rast över huvud taget. Frågan om rast enligt även den lagstiftningen är således i praktiken helt lämnad till arbetsmarknadens parter att avtala om. Eftersom de sjömän som kommer att omfattas av den föreslagna lagen omfattas av vilotidslagen innebär promemorians förslag att nuvarande avtalsförhållanden när det gäller rast påverkas så lite som möjligt. Regeringen delar därför promemorians bedömning att det inte bör införas någon minsta längd på rasten, utan att detta liksom är fallet när det gäller rast enligt vilotidslagen och arbetstidslagen bör lämnas helt till arbetsmarknadens parter att avtala om. En sådan lösning bör vara i överensstämmelse med direktivet. Regeringen föreslår således att det i den föreslagna lagen ska införas en bestämmelse som anger att varje arbetstagare vars arbetsdag är längre än ska ha rätt till rast. De närmare villkoren, bl.a. rastens längd, blir då en fråga för arbetsmarknadens parter att avtala om. Regeringens förslag: Nattarbetstiden ska få vara högst . Med natt ska avses tiden mellan och 6.00. Arbetstagare under ska ha rätt till minst nio timmars sammanhängande nattvila. I vilotiden ska tiden mellan och ingå. Undantag ska få göras om den sammanhängande nattvilan skulle förhindra ett effektivt genomförande av ett utbildningsprogram för sådana arbetstagare. Undantag ska också förutsätta att arbetet inte skadar arbetstagarnas hälsa eller välbefinnande. Innan undantag medges ska berörda redar- och sjöfolksorganisationer höras. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att undantag ska får göras enbart genom centralt skrivna kollektivavtal. eller har inte någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag Enligt punkt 9 i bilagan till direktivet får den högsta tillåtna nattarbets- tiden vara per sjudagarsperiod. Enligt punkt 2 h i bilagan till direktivet avses med natt tiden mellan och kl. 6.00. Bestämmelsen i direktivet, inklusive definitionen av begreppet natt, bör föras in i den föreslagna lagen. Enligt punkt 11.1 i bilagan till direktivet gäller för arbetstagare under bestämmelserna i direktiv /33/EG om skydd av minderåriga i Enligt punkt 11.2 får medlemsstaterna undantagsvis genom lagar eller andra författningar tillåta att ungdomar som enligt nationell lagstiftning är skolpliktiga på heltid arbetar under den tid då nattarbete är förbjudet enligt direktiv /33/EG, om detta är nödvändigt för att uppnå utbildningsmålen för en godkänd kurs och för- utsatt att ungdomarna ges tillräcklig kompensationsledighet och att målen i artikel 1 i direktiv /33/EG inte ifrågasätts. Enligt direktiv /33/EG är det bl.a. förbjudet att använda minderåriga För minderåriga som har fyllt och som har uppfyllt sin skolplikt finns dock enligt artikel 9 i det direktivet möjlighet att göra undantag bl.a. för arbete som utförs inom sjöfartssektorn om det finns De grundläggande bestämmelserna om förbud mot nattarbete för minderåriga är genomförda i föreskrifter Minder- årigas arbetsmiljö (AFS 2012:3). Föreskrifterna ger dock inte någon möjlighet till undantag från nattarbetsförbudet för t.ex. arbete inom sjö- Bestämmelser om nattarbete för sjömän finns i stället i 5 § lagen (1998:958) om vilotid för sjömän, förkortad vilotidslagen. den bestämmelsen har sjömän under 18 rätt till minst nio timmars sam- manhängande nattvila, där tiden mellan och Undantag får göras om den sammanhängande nattvilan skulle förhindra ett effektivt genomförande av ett utbildningsprogram för Bestämmelsen kompletteras slutligen av 45 § första stycket sjömanslagen (1973:282) som anger att en arbetstagare inte får sysselsättas i fartygsarbete innan han eller hon fyller och inte heller, om det inte sker som ett led i skolutbildningen, innan han eller hon har fullgjort sin skolplikt. Den svenska regleringen om nattarbete för minderåriga sjömän får där- med anses motsvara de krav som gäller enligt punkt 11 i det nu aktuella Förslaget i denna proposition innebär dock att lagen om vilo- tid för sjömän inte längre ska gälla för sådant fartygsarbete som utförs ombord på fartyg i inlandssjöfart. Möjligheterna till eller villkoren för nattarbete för minderåriga bör inte vara annorlunda inom inlandssjöfarten än inom den havsgående sjöfarten. Någon anledning att reglera natt- arbetstiden annorlunda för minderåriga ombord på fartyg i inlandssjöfart jämfört med ombord på havsgående fartyg finns inte. motsvarande dem som finns i 5 § vilotidslagen bör därför föras in i den Prop. 2015:16/189 nu föreslagna lagen. Regeringen kan konstatera att undantag enligt bestämmelsen i vilotidslagen synes beslutas av de skolor som bedriver utbildningen och vars utbildningsprogram kan kräva att nattvilan inte är sammanhängande (jfr SOU 2009:95 s. 69). Det anges i nämnda betänkande att inget tyder på att detta system inte fungerat tillfredsställande. Något annat har inte heller framkommit i det nu aktuella lagstiftningsärendet. Ordningen för att göra undantag bör därför vara densamma som enligt vilotidslagen. Frågan om undantag bör således inte lämnas till de fackliga parterna att besluta om. Innan undantag medges ska dock berörda redar- och sjöfolksorganisationer höras. Slutligen gäller sjömanslagen även fortsättningsvis för sjömän ombord på såväl havsgående fartyg som fartyg på inre vattenvägar. Åldersgränsen för fartygsarbete i 45 § sjömanslagen kommer således att gälla för arbete på fartyg i inlandssjöfart. Regeringens förslag: En arbetstagare ska på befälhavarens eller dennes ställföreträdares begäran arbeta det antal timmar som behövs för att trygga farkostens, de ombordvarandes eller lastens omedelbara säkerhet eller för att bistå andra fartyg eller personer i sjönöd, till dess förhållandena har återgått till det normala. Så snart det är möjligt efter det att förhållandena har återgått till det normala, ska befälhavaren eller dennes ställföreträdare se till att alla arbetstagare som har arbetat under en schemalagd viloperiod får tillräcklig vila. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har inte Skälen för regeringens förslag: I punkt 13 i bilagan till direktivet finns bestämmelser som innebär att befälhavaren eller dennes ställföreträdare har rätt att kräva att arbetstagarna arbetar den tid som behövs vid krissituationer, t.ex. vid olika former av sjönöd. Så snart det är möjligt efter det att förhållandena har återgått till det normala ska arbetstagaren få tillräcklig vila. Bestämmelserna bör föras in i den föreslagna lagen. 2015:16/189 5.1.7 Kontroll och registrering av arbetstid Regeringens förslag: Befälhavaren eller den han eller hon utser ska se till att arbetstagarnas arbetstid och viloperioder registreras. havaren ska se till att uppgifterna sparas ombord åtminstone till De registrerade uppgifterna ska senast före påföljande månads slut granskas och godkännas gemensamt av arbetsgivaren eller dennes företrädare och arbetstagaren. Arbetsgivaren ska se till att arbetstagaren får en kopia av de god- kända registrerade uppgifterna. Arbetstagaren ska spara dessa i minst Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att skyldigheten att se till att uppgifterna registreras ska åligga arbetsgivaren, inte befälhavaren. anser att arbetstagarna inte ska ha någon skyldighet att spara upp- Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag: I punkt 12 i bilagan till direktivet finns bestämmelser om kontroller av arbetstiden. dygnsarbetstid och dygnsvila ska registreras och sparas ombord. lämpliga mellanrum ska uppgifterna granskas och godkännas gemensamt av arbetsgivare och arbetstagare. Arbetstagaren ska få en kopia av de godkända uppgifterna och ska spara dessa . direktivet bör införas i den föreslagna lagen. När det gäller uppgiften att registrera uppgifterna föreslås i promemo- rian att skyldigheten bör åligga befälhavaren eller den som han eller hon Som skäl för detta anges i promemorian att denna ordning gäller enligt 10 § lagen (1998:958) om vilotid för sjömän, förkortad vilotids- motsätter sig förslaget och anser att det är arbetsgivaren som bör åläggas skyldigheten att se till att uppgifterna Föreningen anser att innebörden av direktivet är att ansvaret vilar på arbetsgivaren som i sin tur kan ge uppdraget åt den som är bäst lämpad, vilket inte behöver vara befälhavaren. konstatera att direktivet lämnar frågan öppen om vem som ska ha ansva- ret för att se till att uppgifterna registreras. Det kan dock enligt rege- ringen inte läsas ut av direktivet att innebörden är att arbetsgivaren ska I så fall borde detta ha angetts uttryckligen, på samma sätt som det gjorts när det gäller den senare skyldigheten att granska Det kan snarare enligt regeringen finnas skäl att separera skyldigheten att registrera respektive granska uppgifterna. som går att utläsa av direktivet finner regeringen dock i likhet med vad som anförs i promemorian att det i denna fråga, liksom i flera andra frå- gor i den föreslagna lagen, finns skäl att införa samma ordning som gäller enligt vilotidslagen, dvs. att skyldigheten bör läggas på befäl- Det ska noteras att skyldigheten för befälhavaren bör vara att se till att uppgifterna registreras. Befälhavaren kan således uppdra åt någon annan att utföra själva uppgiften. I punkt 12.4 räknas det upp vilka uppgifter som åtminstone ska regi- Detta, och på vilket sätt registreringen ska ske, kan regleras När det gäller skyldigheten för arbetstagaren att spara en kopia av de Prop. 2015:16/189 registrerade uppgifterna innebär detta ett i svensk rätt mycket ovanligt åliggande för arbetstagaren i en lagstiftning som avser att bl.a. öka skyddet för arbetstagaren. motsätter sig också att en sådan skyldighet införs. Med beaktande av att direktivet dessutom kräver att de registrerade uppgifterna sparas ombord kan det ifrågasättas varför arbetstagaren ska spara uppgifterna. Bestämmelsen i direktivet är dock tydlig varför det, trots invändningarna ovan, får anses tvunget att införa denna bestämmelse i den föreslagna lagen. Regeringens förslag: Arbetsgivaren ska erbjuda alla arbetstagare en årlig hälsoundersökning. Undersökningen ska bekostas av arbetsgivaren. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hälsoundersökningen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och anser att syftet med hälsoundersökningen ska anges i lagtexten. Föreningen är kritiska till förslaget. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte någon synpunkt. Skälen för regeringens förslag Enligt punkt 14.1 i bilagan till direktivet har alla arbetstagare rätt till en kostnadsfri årlig hälsoundersökning. Vid hälsoundersökningarna ska särskild uppmärksamhet ägnas åt de symtom eller sjukdomar som skulle kunna bero på arbete ombord med minimal dygnsvila och/eller lägsta antal vilodagar enligt punkterna 5 och 6. Hälsoundersökningen ska enligt punkt 14.3 omfattas av lagstadgad tystnadsplikt. Gällande svenska bestämmelser om sjömäns rätt till hälsoundersökning Enligt 18 § mönstringslagen (1983:929) ska sjömän genomgå regelbundna läkarundersökningar. Undersökningen ska enligt 20 a § samma lag bekostas av arbetsgivaren. Vad som avses med regelbundet är inte preciserat vare sig i mönstringslagen eller i någon annan författning. I förarbetena till mönstringslagen (prop. 1983/84:1 s. 75) ges endast beskedet att bl.a. 18 § i den föreslagna mönstringslagen närmast motsvarar 43 § mönstringsförordningen (1961:87). Enligt 43 § mönstringsförordning (som upphävdes i och med ikraftträdandet av mönstringslag) bör minst genomgå grundlig läkarundersökning. Det ska också erinras om att bestämmelserna om läkarundersökning i mönstringslagen syftar till att säkerställa att sjömannens hälsotillstånd är godtagbart för att medge fartygstjänstgöring. Syftet är alltså snarare att tillgodose sjösäkerheten än att säkerställa sjömännens hälsa ur ett allmänt hälsoperspektiv. Detta syfte framgår också av att det enligt 2 kap. 1 § förordningen (2011:1533) med behörigheter för sjöpersonal krävs för att 2015:16/189 få behörighet att tjänstgöra på fartyg läkarintyg som inte är äldre än . Även fartygssäkerhetsförordningen (2003.438) innehåller krav på läkarintyg. Enligt 4 kap. 18 § nämnda förordning ska besättningsmedlemmar uppfylla vissa krav på syn och hörsel. Detta ska styrkas med ett läkarintyg som inte är . Enligt förordningen (1979:38) om läkarintyg för sjöfolk ska ett läkarintyg enligt mönstringslagen eller fartygssäkerhetsförordningen föregås av läkarundersökning. Ett behörighetsbevis är normalt giltigt . De bestämmelser som det har redogjorts för här visar att sjömannen förvisso har rätt till kostnadsfria hälsoundersökningar, som ska ske regelbundet, men att eftersom undersökningarna är kopplade till det läkarintyg som krävs för att få tjänstgöra ombord, behöver undersökningarna endast ske för att uppfylla medicinska krav för att tjänstgöra, och för att förnya t.ex. behörighetsbevis. Detta kan beroende på befattning och typ av intyg eller behörighetsbevis i vissa fall behöva ske men i vissa fall endast . Den svenska regleringen uppfyller således inte kraven i direktivet om rätt till årlig hälsoundersökning. Det kan förvisso inte uteslutas att vissa arbetstagare kan ha rätt till en årlig hälsoundersökning enligt det kollektivavtal som arbetstagaren omfattas av. Även om det skulle vara så är detta inte tillräckligt för att genomföra direktivet. Det bör därför i den föreslagna lagen skrivas in en sådan rätt till kostnadsfri årlig hälsoundersökning. Undersökningen bör bekostas av arbetsgivaren, i likhet med vad som gäller enligt nuvarande bestämmelser i 20 a § mönstringslagen (1983:929).