prop · H303143 · 2016-03-31 00:00:00 — Eftersom utredningens författningskom- mentar och brödtext dock bara tar upp behovet av tillgång till uppgifter om licensläkemedel, lagerberedningar och extemporeläkemedel föreslår regeringen att de uppgifter som ska lämnas ut begränsas till detta också i lagtexten. har framfört att myndigheten saknar upp- gifter om förpackningsstorlek för licensläkemedel, vilket försvårar upp- följning. Inför ikraftträdandet av de föreslagna bestämmelserna behöver det utredas hur myndigheten kan få tillgång till dessa uppgifter. Som framgår ovan föreslår regeringen att vissa uppgifter ska lämnas ut från till TLV. Enligt 25 kap. 17 b § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, gäller sekretess hos E- hälsomyndigheten för uppgift om en enskilds affärs- eller driftsför- hållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Detta innebär alltså att uppgifterna som huvudregel ska lämnas ut. Det torde främst vara denna typ av sekretess som uppgifterna kan omfattas av. Det kan dock inte uteslutas att uppgifterna även kan omfattas av annan sekretess. Enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL får en sekretess- belagd uppgift lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekre- tessen ska skydda. Även om det redan finns en uppgiftsskyldighet för E- hälsomyndigheten i 18 § lagen om receptregister för uppgifter om pris och volym etc. så utökas skyldighet indirekt genom förslaget till ändring av ändamålsbestämmelsen i 6 § 10 samma lag. Regeringen konstaterar att TLV:s intresse av att ta del av uppgifterna om bl.a. inköpsdag, vara, mängd och kostnadsreducering grundar sig på behovet av effektiv prövning och tillsyn över prissättningen av licens- läkemedel och extemporeläkemedel. Mot detta står de aktuella apotekens intresse av att slippa lida ekonomisk skada om uppgifterna röjs. Rege- ringen anser att intresset av att uppgifter om inköpsdag, vara, mängd och kostnadsreducering lämnas ut till TLV väger tungt men att det inte är uppenbart att detta intresse ska ha företräde framför apotekens intresse. Regeringen bedömer därför att det är motiverat att göra den föreslagna ändringen i ändamålsbestämmelsen i lagen om receptregister så att det blir tydligt att eventuell sekretess enligt 25 kap. 17 b § kan brytas. Effekten av den föreslagna uppgiftsskyldigheten är, enligt 10 kap. 28 § OSL, att eventuell sekretess som gäller hos för de nämnda uppgifterna inte hindrar att dessa lämnas ut till TLV. Som fram- går nedan omfattas uppgifterna av bestämmelser om sekretess även hos TLV. När TLV har fått uppgifterna från kommer de att omfattas av sekretess enligt 30 kap. 23 § OSL och 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) jämförd med p. 16 i bilagan till för- ordningen. Enligt 30 kap. 23 § OSL kan vissa uppgifter i en statlig myndighets verksamhet som består i bl.a. tillsyn med avseende på pro- duktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt sekre- tessbeläggas. Detta kräver emellertid att regeringen har meddelat före- skrifter om detta. Sekretessen kan avse uppgift om en enskilds affärs- eller driftsförhållanden, t.ex. hos ett apotek eller uppgift om andra eko- nomiska eller personliga förhållanden än som nämnts för den som har trätt in i en affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet, dvs. t.ex. en apotekskund. Upp- gifterna om affärs- och driftsförhållanden omfattas bara av sekretess om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Verksamhet av det slag som avses i 30 kap. 23 § OSL kan i vissa fall ge en myndighet kännedom också om andra förhållanden hos tredje man än sådana som kan betecknas som affärs- eller driftsförhållanden. Det sistnämnda skyddet är starkare i och med att det här inte uppställs något skade- rekvisit. I stället råder absolut sekretess. Regeringen har med stöd av 30 kap. 23 § OSL meddelat föreskrifter om sekretess i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen för båda grupperna. En förutsättning för att bestämmelserna i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen ska vara tillämpliga är emellertid att det i bilagan till förordningen anges i vilken utsträckning sekretessen gäller. 16 i bilagan till offentlighets- och sekretessförordningen framgår att uppgifter inom ramen för utredning, prisreglering och tillsyn hos enligt lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. kan bli föremål för sekretess. Enligt 25 kap. 17 a § OSL gäller sekretess hos för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Huvudregeln är alltså att dessa uppgifter inte ska lämnas ut. Detta starka sekretesskydd är motiverat av att uppgifterna rör enskildas läkemedelsanvändning. Av 6 § tredje stycket lagen om receptregister framgår dock att för ändamål som avses i punkten 10 så får inga uppgifter redovisas som kan hänföras till en enskild person. Enligt denna bestämmelse så får alltså inga personupp- gifter lämnas ut. Någon sekretessbrytande bestämmelse föreslås inte i den här delen. 2015/16:143 12 Tillstånd att tillverka eller handla med Regeringens förslag: Det ska enligt lagen om kontroll av narkotika krävas tillstånd för apotek att tillverka narkotika och för öppenvårds- apotek och partihandlare att handla med narkotika. Ett öppenvårds- apotek ska dock få bedriva handel med narkotiska läkemedel utan ett särskilt tillstånd enligt lagen om kontroll av narkotika. Det ska införas en upplysningsbestämmelse i lagen om handel med läkemedel om att bestämmelser om narkotiska läkemedel förutom i denna lag finns i lagen om kontroll av narkotika. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens men har en delvis annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i delar utredningens uppfattning att något särskilt tillstånd att hantera narkotika inte ska behövas för att öppenvårdsapotek ska kunna fullgöra tillhandahållande- skyldigheten enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Förvalt- ningsrätten anser dock att även tillverkning av narkotiskt läkemedel för ett visst tillfälle bör kunna ske utan särskilt tillstånd. Det bör i lagen om handel med läkemedel erinras om att ett tillstånd enligt 2 kap. 1 § innebär att även handel med och viss tillverkning av narkotiska läkemedel får ske (t.ex. som andra stycke i 2 kap. 4 §). tillstyrker förslaget till ändring i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika, men anser att det särskilt bör utredas vad som ska gälla för vetenskapliga institutioner. Vad gäller förslaget till ändring i lagen om handel med läkemedel anser verket att tillägget är för snävt och föreslår en annan, vidare formulering. Skälen för regeringens förslag Nya tillståndskrav för apotek och partihandlare bör införas Flera av de läkemedel som säljs på öppenvårdsapotek är narkotiska läkemedel, dvs. läkemedel som innehåller narkotika. Ett apotek kan också behöva tillverka narkotiska läkemedel i form av extemporeläke- medel. En partihandlare behöver hantera narkotika vid bl.a. lagerhållning och vid distribution av narkotiska läkemedel till apoteken, vetenskapliga institutioner och andra som har rätt att hantera varorna. Apoteken och partihandlarna hanterar således både narkotiska läkemedel och narkotiska substanser. Som framgår av avsnitt 4.6 finns det undantag från huvudregeln att till- stånd krävs för hantering av narkotika. Tillstånd behövs inte för att på apotek göra en beredning med narkotiskt ämne som verksam beståndsdel eller för att i vetenskapligt syfte framställa narkotika vid en vetenskaplig institution, som ägs eller stöds av staten. Vidare anges det i lagen om kontroll av narkotika att handel får bedrivas av den som enligt 2 kap. 1 § eller 4 kap. 1 § andra stycket lagen om handel med läkemedel får bedriva detaljhandel med läkemedel, utan att det krävs tillstånd enligt lagen om kontroll av narkotika. Undantaget gäller därmed öppenvårdsapotek och partihandlare som får bedriva detaljhandel med läkemedel till hälso- och sjukvården. Lagstiftningen om tillstånd för hantering av narkotika bygger på FN:s narkotikakonventioner, se avsnitt 4.6. Av dessa framgår att huvudregeln är att ett särskilt tillstånd ska krävas för tillverkning och handel med narkotika. Ett tillståndsförfarande innebär en möjlighet för tillstånds- myndigheten, i detta fall , att göra en förhandsprövning av den tillståndspliktiga verksamheten. Hantering av narkotika bör om- gärdas av stränga krav vad avser bl.a. säkerhet så att narkotika inte i någon del av hanteringen riskerar att avledas till andra ändamål än de tillåtna. Det krävs därför särskild granskning och hantering av sådan verksamhet. Före omregleringen av apoteksmarknaden sköttes både detaljhandeln med läkemedel till konsumenter och sjukhusens läke- medelsförsörjning (enligt avtal med landstingen) av det statliga företaget . finns även ett flertal privata aktörer på dessa marknader. Regeringen menar i likhet med utredningen att den svenska lagstift- ningen bör vara utformad i enlighet med lydelse, dvs. att ett särskilt tillstånd ska krävas även för öppenvårdsapotekens och partihandlarnas hantering av narkotika. Därför föreslås att nuvarande undantag i lagen om kontroll av narkotika som gäller apotekens tillverk- ning och apotekens och partihandlarnas handel med narkotika tas bort. Undantaget för att i vetenskapligt syfte framställa narkotika vid en veten- skaplig institution, som ägs eller stöds av staten, berörs inte av förslaget. Visserligen kan det hävdas att kan granska verksam- heten i samband med att myndigheten meddelar tillstånd att bedriva öppenvårdsapotek, extemporeapotek eller partihandel, jfr regeringens tidigare uttalande om att tillstånd till handel med narkotika kan innefattas i att något annat tillstånd har meddelats den som bedriver handel (prop. 2008/2009:145 s. 180). Lagstiftningen kring narkotika bör dock vara tydlig och överensstämma med de internationella konventionerna. Parti- handelstillstånd och öppenvårdsapotekstillstånd meddelas inte enligt narkotikalagstiftningen utan enligt lagen om handel med läkemedel. Extemporeapotekstillstånd meddelas enligt läkemedelslagen (2015:315). För sjukhusapotek meddelas inte något tillstånd över huvud taget. Av artiklarna 29 och 30 i framgår att tillstånd för tillverkning respektive handel med narkotika inte krävs för statliga företag. Det finns således en möjlighet att göra undantag så att de statliga företagen, , APL och Apoteks- gruppen, inte behöver inneha tillstånd för sin hantering av narkotika. Konventionen tillåter dock medlemsländerna att införa strängare bestämmelser än vad konventionen föreskriver. Regeringen ser i likhet med utredningen inte något behov av att göra undantag för de statliga bolag som är verksamma på området. Det kan också ifrågasättas hur en sådan reglering skulle stämma överens med EU-rättsliga principer. Om dessa aktörer inte behöver tillstånd behöver de inte heller betala avgift till , vilket skulle kunna innebära konkurrensfördelar. Dessutom skulle en sådan reglering kunna betraktas som diskriminerande eftersom undantaget bara träffar svenska statliga företag. Öppenvårdsapotekens hantering av narkotiska läkemedel Det finns anledning att göra ett undantag från huvudregeln om att ett särskilt tillstånd ska krävas för hantering av narkotika. Enligt lagen om handel med läkemedel har öppenvårdsapoteken en skyldighet att till- handahålla samtliga förordnade läkemedel m.m. En del av dessa läke- medel är narkotiska. Samtliga öppenvårdsapotek är således skyldiga att tillhandahålla narkotiska läkemedel. Om ett särskilt tillstånd införs för denna hantering skulle samtliga öppenvårdsapotek behöva skaffa ytter- ligare ett tillstånd (utöver tillståndet att bedriva öppenvårdsapotek) för att kunna uppfylla sin tillhandahållandeskyldighet. Ett sådant tillstånd skulle inte ha någon självständig betydelse i och med att om det återkallades, skulle även tillståndet att driva öppenvårdsapotek behöva återkallas, eftersom apoteken därefter inte skulle kunna uppfylla tillhandahållande- skyldigheten. Det skulle således inte vara fråga om ett sådant särskilt till- stånd som anges i konventionen utan tillståndet skulle i praktiken vara kopplat till öppenvårdsapotekstillståndet. Regeringen föreslår därför att öppenvårdsapoteken inte ska behöva ett särskilt tillstånd för handel med narkotiska läkemedel. har möjlighet att göra nöd- vändig prövning vid tillståndsansökningen avseende öppenvårdsapotek. Det ska således anges i lagen att öppenvårdsapoteken inte behöver ha ett tillstånd enligt lagen om kontroll av narkotika för att få handla med narkotiska läkemedel. Ett öppenvårdsapotek som vill hantera narkotika som inte är ett nar- kotiskt läkemedel kommer med den föreslagna ändringen att behöva ett särskilt tillstånd för detta. Förvaltningsrätten i anser att utredningen inte övertygar om varför endast handel med narkotiska läkemedel ska kunna ske utan till- stånd på öppenvårdsapotek. Även tillverkning av ett narkotiskt läkemedel för ett visst tillfälle borde enligt förvaltningsrätten kunna ske utan särskilt tillstånd. Förvaltningsrätten anser även att det i lagen om handel med läkemedel bör erinras om att ett tillstånd enligt 2 kap. 1 § innebär att även handel med och viss tillverkning av narkotiska läkemedel får ske (t.ex. som andra stycke i 2 kap. 4 §). Regeringen anser dock att det finns en skillnad mellan öppenvårds- apotekens handel med narkotiska läkemedel och deras tillverkning av narkotiska läkemedel för ett visst tillfälle, nämligen att tillhandahållande- skyldigheten kräver att alla öppenvårdsapotek kan tillhandahålla (handla med) narkotiska läkemedel, medan det inte är nödvändigt att de kan tillverka narkotiska beredningar själva. Enligt den information rege- ringen har inhämtat hanterar de allra flesta apotek narkotiska läkemedel i originalförpackning. Det är ett fåtal apotek i (20 stycken) som bedriver extemporetillverkning av läkemedel, vilket kan innebära bland annat narkotiska beredningar som morfinpumpar. De skäl som ovan redovisats för att inte kräva särskilt tillstånd för apotekens handel med narkotiska läkemedel kan alltså inte åberopas vid tillverkning av sådana läkemedel på öppenvårdsapotek. Vad gäller synpunkten att det bör erinras i lagen om handel med läkemedel om att viss handel med narkotiska läkemedel får ske, anser regeringen att det framgår tillräckligt tydligt genom den upplysningsbestämmelse som föreslås nedan. Förhållandet mellan lagen om handel med läkemedel och lagen om De allmänna reglerna om handel med läkemedel, som finns i lagen om handel med läkemedel, kommer alltjämt att vara tillämpliga när öppen- vårdsapoteken handlar med narkotiska läkemedel. bestämmelserna i lagen om kontroll av narkotika och i föreskrifterna meddelade med stöd av lagen (framför allt före- skrifter [LVFS 2011:9] om kontroll av narkotika) om bl.a. förande av narkotikaanteckningar att gälla vid öppenvårdsapotekens hantering av Utredningen föreslog en bestämmelse i lagen om handel med läkemedel om att bestämmelserna i denna lag skulle gälla i fråga om detaljhandel med narkotiska läkemedel till konsument, om de inte stred mot vad som angavs i lagen om kontroll av narkotika. anser i sitt remissvar att skrivningen blir för snäv och borde omfatta all handel med läkemedel. underhand påpekat att båda lagarna ska tillämpas parallellt, t.ex. behövs tillstånd i enlighet med båda lagarna i vissa fall (partihandel med narkotiska läkemedel). För att undvika missförstånd föreslår regeringen mot den bakgrunden i stället en upplysningsbestämmelse i lagen om handel med läkemedel om att bestämmelser om narkotiska läkemedel finns, förutom i denna lag, i lagen om kontroll av narkotika. Samma faktorer som tar hänsyn till vid till- ståndsprövningen ska beaktas när apoteken och partihandlarna ansöker om tillstånd för hantering av narkotika, se bl.a. 8 § lagen om kontroll av narkotika och föreskrifter. med stöd av ett bemyndigande i 11 § förordningen (1992:1554) om kon- troll av narkotika meddela de föreskrifter som behövs för bl.a. tillstånds- Vissa övergångsbestämmelser till de nya kraven på tillstånd i lagen om kontroll av narkotika föreslås i avsnitt 13. 2015/16:143 13 Regeringens förslag: Förslagen föreslås träda i kraft . Förslagen om ändringar i läkemedelslagen föreslås dock träda i kraft och förslagen om ändringar i lagen om läkemedels- förmåner m.m. och i lagen om receptregister föreslås träda i kraft . Det ska införas en övergångsbestämmelse i läkemedelslagen. Läke- medel som omfattas av ett licensbeslut som beviljats före ska även efter ikraftträdandet endast få säljas av det öppenvårds- apotek som har beviljats licensen. Det ska införas övergångsbestämmelser i lagen om kontroll av nar- kotika. Öppenvårdsapotek, sjukhusapotek och extemporeapotek ska även efter ikraftträdandet få fortsätta att tillverka narkotika, dock längst till och med . Öppenvårdsapotek och partihandlare ska även efter ikraftträdandet få fortsätta att bedriva samma typ av handel med narkotika som de tidigare fått enligt den äldre lydelsen, dock längst till och med . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser i lagen om läkemedelsförmåner m.m. bör inte införas. Utredningens förslag: I betänkandena föreslås ett annat ikraft- trädandedatum i samtliga lagar. I fråga om övergångsbestämmelser överensstämmer utredningens förslag i huvudsak med regeringens men har en delvis annan lagteknisk konstruktion. Utredningen lämnar inget förslag till övergångsbestämmelse i läkemedelslagen (2015:315). Remissinstanserna: anför att vissa anpassningar kommer att behöva göras i kommunikationslösningen avseende läke- medelslicenser. Det finns en risk för att myndigheten kommer att ha svårt att hinna genomföra alla anpassningar till och med då förslaget föreslås träda i kraft. Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i anser att det bör införas en övergångs- bestämmelse i läkemedelslagen. Tandvårds- och läkemedelsförmåns- verket (TLV) anser att tidigare beslut av RFV och TLV bör upphöra att gälla när det nya regelverket träder i kraft. Skälen för regeringens förslag och bedömning Mot bakgrund av att förslagen utarbetas efter det av utredningen före- slagna ikraftträdandet och remissinstansernas synpunkter föreslås ett nytt ikraftträdande, . Vad gäller förslaget till en ny lag om behandling av personuppgifter i ärenden om licens för läkemedel vill regeringen understryka att bestämmelsen om direktåtkomst till vissa personuppgifter för dem som är behöriga att förordna läkemedel och för patienter innebär en möjlighet och inte någon skyldighet för att tillhandahålla Som anges i avsnitt 7.9 finns inte de tekniska möjligheterna att ge patienter eller dem som är behöriga att förordna läkemedel direktåtkomst. Förslagen till ändringar i lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m. och lagen (1996:1156) om receptregister föreslås träda i kraft något senare, . Skälet till detta är främst att förslagen kräver utveckling av it-stöd och nya myndighetsföreskrifter. Som anges i avsnitt 6 föreslår regeringen att vissa licensläkemedel ska få säljas till konsument på samtliga öppenvårdsapotek. En licens är giltig för beslutet om inte anger , se 2 kap. 7 § föreskrifter (LVFS 2008:1) om tillstånd till försäljning av icke godkänt läkemedel (licensföreskrifter), ändrade och omtryckta genom LVFS 2012:21. Regeringen anser i likhet med utred- ningen att de licensbeslut som gäller när lagen träder i kraft inte ska om- fattas av den nya bestämmelsen i 4 kap. 10 § tredje stycket läkemedels- lagen. Läkemedel som får säljas med stöd av sådana beslut ska i stället under resterande giltighetstid endast få säljas på det öppenvårdsapotek som har beviljats licensen. Visserligen finns i svensk rätt inget allmänt förbud mot retroaktiv verkan på andra områden än straffrätt och skatterätt. Viss försiktighet är ändå påkallad i fråga om förvaltningsrättsliga regler som ges retroaktiv verkan, detta med hänsyn till kravet på förutsebarhet som legalitets- principen anses innefatta (se Regeringsformen – En kommentar, och , 1 uppl., s. 83 samt Till frågan om legalitet och retroaktivitet i svensk rätt, Warnling-Nerep, Juridisk , 2008–2009, s. 835). innebär en licens att det ansökande har ensamrätt att till en viss konsument sälja läkemedlet som omfattas av licensen. Vill ett apotek som tillhör en annan juridisk person sälja läkemedlet till denna konsument måste göra en ny ansökan och betala ansöknings- avgift till . En beviljad licens enligt nuvarande regler är således gynnande för det ansökande . Regeringen anser inte att det framkommit några skäl som motiverar att förutsättningarna för redan beviljade licenser ska ändras med en retroaktiv lagstiftning. Utredningen har föreslagit att en övergångsbestämmelse ska föras in i föreskrifter. Regeringen instämmer med Förvalt- ningsrätten i och Kammarrätten i om att det är mer lämpligt att placera övergångsbestämmelsen i läkemedelslagen. Övergångsbestämmelser för apotek och partihandlare att hantera narkotika Förslagen innebär att sådan verksamhet som sker utan tillstånd kommer att förutsätta tillstånd från för att få fortgå. De apotek som tillverkar narkotiska läkemedel (dvs. öppenvårdsapotek, extemporeapotek och sjukhusapotek) och vill fortsätta med det kommer således att behöva tillstånd från . Detsamma gäller öppenvårdsapoteken och partihandlarna vad avser handel med narkotika (även om öppenvårdsapoteken föreslås få fortsätta att handla med nar- kotiska läkemedel). För att aktörerna ska hinna anpassa sig till den nya lagstiftningen bör de dock ges efter lagens ikraftträdande för att ansöka om och få tillstånd. En rimlig tid är . Även Läke- medelsverket kan behöva viss förberedelsetid för den nya hanteringen. Det kan exempelvis bli nödvändigt att ändra i vissa av verkets före- skrifter. Övergångsbestämmelser till lagen om läkemedelsförmåner m.m. Utredningen föreslog en övergångsbestämmelse till förslaget till ändring i lagen om läkemedelsförmåner m.m. Enligt denna skulle beslut som fattats med stöd av 16 § i dess äldre lydelse fortsätta att gälla. Bestämmelsen tog sikte på TLV:s beslut. Utredningens syfte med för- slaget var bl.a. att TLV:s tidigare beslut om att tillämpa ett visst pris för extemporeläkemedel enligt den äldre lydelsen skulle fortsätta att gälla. Vad gäller RFV:s beslut var det utredningens avsikt att dessa skulle upp- höra att gälla eftersom RFV aldrig fattat något beslut enligt lagen om läkemedelsförmåner m.m. (vilken den föreslagna övergångsbestämmel- sen hänvisar till). Enligt övergångsbestämmelserna som antogs i samband med ikraft- trädandet av lagen om läkemedelsförmåner m.m. (se punkten 2) ska alla de licensläkemedel som RFV beslutat ett pris för omfattas av för- månerna. Utredningens avsikt var bl.a. att upphäva det beslut som RFV fattat strax före (dnr 8496/02) med följande innebörd. ”RFV ska fastställa ett pris för läkemedel för att det ska omfattas av läkemedelsförmånerna. För licensläkemedel fastställer RFV det pris som leverantören senast men före tagit ut för läkemedlet ökat med handelsmarginal.” Enligt RFV:s beslut skulle det pris gälla som tagits ut närmast före . Utredningen framförde bl.a. följande skäl för sitt förslag. Det är inte möjligt att utreda vilka de licensläkemedel är, som ingår i förmånerna med stöd av övergångsbestämmelsen. Om faktiskt vet att licens- läkemedlet inte kan omfattas av RFV:s beslut (t.ex. på grund av att man vet att den aktuella substansen tillkommit först eller att läkemedlet godkänts i något annat land), så är det uppenbart att läkemedlet bara kan omfattas av subvention om det finns ett beslut av TLV. Eftersom dessa förutsättningar inte stöds av it-systemen är det emellertid inte lätt för apoteken att tillämpa detta konsekvent eller annat än rent undantagsvis.