prop · H40322 · 2016-10-25 00:00:00 — Om sanktionsföreläggandet inte godkänns, får väcka talan vid om att sanktion ska beslutas (5 kap. 21 §). Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.2. I paragrafen anges de uppgifter som ett sanktionsföreläggande ska inne- hålla. Paragrafen är utformad efter förebild av bl.a. 15 kap. 9 b § lagen om bank- och finansieringsrörelse. För att kunna identifiera en överträdelse och avgränsa den mot andra förfaranden måste ett sanktionsföreläggande innehålla vissa specifika uppgifter. I första stycket anges vilka uppgifter som ett sanktionsföre- läggande ska innehålla. Bestämmelsen är uppbyggd på liknande sätt som 48 kap. 6 § , som avser strafföreläggande. Enligt andra stycket ska sanktionsföreläggandet även innehålla en upp- lysning om att en talan om sanktion kan komma att väckas vid domstol, om personen i fråga inte godkänner föreläggandet inom den tid som anger. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.2. Paragrafen reglerar förfarandet när ett sanktionsföreläggande inte godkänns. Av paragrafen följer att då får väcka talan vid om att sanktion ska beslutas. är således särskilt behörigt forum att pröva en sådan talan. I 6 kap. 3 § finns bestämmelser om handläggningen vid . Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.2. 22–26 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om verkställighet av ett beslut om sanktionsavgift och återföring. Paragraferna är utformade efter förebild av 9 kap. 29–32 §§ lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av I 22 § finns en bestämmelse som anger att sanktionsavgiften ska betalas till , eller den som anges i beslutet, efter det att beslutet om den fått laga kraft eller Med beslut avses även en dom till följd av talan enligt 21 § eller åklagares yrkande enligt 4 kap. lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden. Med formuleringen i 23 § om att beslut får verkställas enligt utsök- ningsbalken avses att verkställighet får ske utan föregående dom eller utslag om avgiften inte har betalats. I 24 § anges att om sanktionsavgiften inte betalas i rätt tid ska Finans- inspektionen lämna den obetalda avgiften för indrivning. klargör också att mål om uttagande av fordran handläggs som allmänt I 25 § finns en preskriptionsbestämmelse som innebär att en sanktions- avgift som har beslutats faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft eller sanktions- I 26 § klargörs att det som anges om sanktionsavgift också gäller för 26 § har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 13.7. Handläggning i domstol m.m. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av Finansinspek- tionens beslut. Av första stycket första meningen följer att beslut om sanktionsföreläggande inte får överklagas. Enligt andra meningen får andra beslut som fattas av överklagas till allmän förvaltningsdomstol, om inget annat anges. Det syftar på det som anges i 2 § om överklagande av beslut som har anknytning till en undersökning beslutad av . Av tredje meningen framgår att beslut om föreskrifter inte får överklagas (jfr 22 a § förvaltningslagen). I andra stycket klargörs att prövningstillstånd krävs i kammarrätten. Enligt tredje stycket får besluta om att ett före- läggande eller förbud ska gälla . Bestämmelsen är framför allt relevant för beslut enligt 3 kap. 3 § samt 5 kap. 3 § 1, 3 och 4. Bestäm- melsen gäller inte ett sanktionsföreläggande enligt 5 kap. 19 §. Ett sank- tionsföreläggande gäller endast om personen i fråga skriftligen har god- känt det inom den tid har bestämt (se författnings- kommentaren till 5 kap. 19 §). Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 13.6. Paragrafen innebär att beslut att inte återlämna en handling som har tagits om hand i samband med en undersökning får överklagas till , dvs. till den domstol som har beslutat att en undersökning får genomföras (4 kap. 1 §). Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Paragrafen anger vad som gäller i fråga om domstolsprövning för det fall väcker talan enligt 5 kap. 21 § om att sanktion ska beslutas. Första stycket reglerar vilka processuella regler som ska tillämpas när för talan vid enligt 5 kap. 21 §. En sådan talan ska handläggas enligt bestämmelserna i om åtal för brott på vilket det inte kan följa svårare straff än böter. Det innebär bl.a. att regler om överklagande i brottmål blir tillämpliga. En följd av detta är att prövningstillstånd krävs vid överklagande av dom till hovrätten, eftersom ett mål där Finans- inspektionen väcker talan alltså jämställs med ett brottmål där påföljden endast kan bli böter (49 kap. 12 och 13 §§ ). Vid över- klagande av beslut under rättegång eller slutliga beslut krävs däremot inte prövningstillstånd (49 kap. 13 § femte stycket ). Andra stycket innehåller en avvikelse från 21 kap. och innebär att offentlig försvarare bara får förordnas för fysiska personer. Dessutom krävs att det finns särskilda skäl. För att särskilda skäl ska föreligga ska det krävas att målets beskaffenhet kräver det med anledning av t.ex. svårighetsgrad, eller att personen i fråga inte kan anses själv kunna tillvarata sin rätt med anledning av sin ekonomiska eller personliga förmåga. I tredje stycket anges vad stämningsansökan ska innehålla. Det innebär bl.a. att ska uppge vilken sanktion som myndigheten yrkar på. Det innebär en avvikelse från 45 kap. 4 § , som annars hade varit tillämplig eftersom talan ska handläggas enligt brottmålsregler. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.3. Paragrafen reglerar vilka processuella regler som ska tillämpas när ansöker om tillstånd att genomföra en undersökning enligt 4 kap. 1 §, när ska pröva om en handling ska omfattas av undersökning (se 4 kap. 10 §) och vid överklagande av ett beslut om att inte återlämna handlingar som har tagits om hand (4 kap. 11 § tredje stycket). De ärenden som bestämmelsen avser handläggs av tings- rätt (se 4 kap. 1 och 10 §§ samt 6 kap. 2 §). Dessa ärenden ska, i likhet med det som gäller för platsundersökningar, hand- läggas enligt lagen om domstolsärenden (jfr 8 kap. 1 § andra stycket kon- kurrenslagen). Bestämmelsen innebär även att reglerna om rättegångskostnader i brottmål ska tillämpas. En liknande bestämmelse finns i konkurrenslagen (8 kap. 15 § första stycket). Om är förlorande part i målet är statens kostnadsansvar begränsat till skäliga kostnader (31 kap. 2 § ). Oavsett hur ansvaret för rättegångskostnaderna fördelas gäller också att en person som genom vårdslöshet eller försummelse vållat kostnader för staten är skyldig att ersätta sådana kostnader (31 kap. 4 § ). Följaktligen finns det regler som är ägnade att motverka alltför vidlyftig processföring. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om handläggning av vissa frågor om utdömande av vite. Paragrafen är utformad efter förebild av 6 kap. 2 § Bestämmelsen i första stycket om att frågan om utdömande av vite prövas av allmän domstol, dvs. i första instans av tingsrätt, innebär en avvikelse från det som anges i lagen om viten om att frågor om ut- dömande av viten prövas av förvaltningsrätt. Denna ordning gäller för viten som har förelagts av allmän domstol i samband med Finansinspek- tionens talan om sanktion enligt 5 kap. 21 §. Bestämmelser om beslut om vite finns i 5 kap. 3 § andra stycket. I första hand gäller regler om vilken tingsrätt som är behörig att pröva talan om utdömande av vite. Enligt andra stycket är dock alltid behörig att pröva en sådan talan, i egenskap av det särskilda forum tingsrätten utgör när Finansinspek- tionen väcker talan. Av 8 § lagen om viten framgår att ett mål i allmän domstol om utdömande av vite handläggs enligt reglerna i rättegångs- balken som mål om åtal för brott för vilket svårare straff än böter inte är Övervägandena finns i avsnitt 13.4.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om undanröjande av sanktions- föreläggande som har godkänts. Paragrafen är utformad efter förebild av 3 kap. 19 § konkurrenslagen. Enligt första stycket ska ett sanktionsföreläggande undanröjas under samma förutsättningar som ett strafföreläggande enligt , 1) om godkännandet inte kan anses som en giltig viljeförklaring, 2) om det vid ärendets behandling har förekommit sådant fel att före- läggandet bör anses ogiltigt eller 3) om föreläggandet av annan anledning inte överensstämmer med lag. Enligt andra stycket gäller att frågan om att undanröja ett avgifts- föreläggande måste väckas hos från det att föreläggandet godkändes. I ett sådant mål är mot- Regler om handläggningen i domstol i sådana fall finns i 7 §. I tredje stycket framgår att om sanktionsföreläggande undanröjts, får Prop. 2016/17:22 den som det riktats mot inte därefter påföras en svårare sanktion för den överträdelse som sanktionsföreläggandet avser. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.2. I paragrafen regleras handläggningen av mål om undanröjande av god- känt sanktionsföreläggande enligt 5 kap. 19 §. Paragrafen är utformad efter förebild av bestämmelserna i 59 kap. om undan- röjande av strafföreläggande (7 § andra stycket tredje och fjärde mening- arna samt 8 och 9 §§). Liknande bestämmelser finns i konkurrenslagen (8 kap. 3 §). Det är som i första instans prövar frågor om undanröjande av godkänt sanktionsföreläggande (6 §). Av 6 § andra stycket följer att är den enskildes motpart. Vid handläggningen i tingsrätten ska enligt första stycket vissa bestämmelser i 52 kap. om överklagande av beslut tillämpas. När nämnda bestämmelser avser hovrätt ska de i stället gälla tingsrätten. Hänvisningen till 2 § gäller frågor om avvisning av för sent inkomna skrivelser och hänvisningen till 3 § det innehåll som en skrivelse ska ha. Hänvisningarna till 5–12 §§ avser frågor om den fortsatta handlägg- ningen. Hänvisningen till 7 § innebär att föreläggandet inte kan upphävas utan hörande av motpart. Hänvisningen till 11 § innebär att tingsrätten kan hålla förhör i ärendet. När tingsrättens beslut i fråga om undanröjande av godkänt sanktions- föreläggande överklagas till hovrätten tillämpas, enligt andra stycket, 49 kap. om rättegången i hovrätt och 52 kap. rätte- gångsbalken om överklagande av beslut. Enligt tredje stycket får hovrättens beslut med anledning av en klagan på ett sanktionsföreläggande inte överklagas (jfr 59 kap. 8 § rättegångs- balken om strafföreläggande). Enligt fjärde stycket får tingsrätten eller hovrätten i samband med en prövning av huruvida ett avgiftsföreläggande ska undanröjas besluta att föreläggandet inte får verkställas, dvs. besluta om inhibition. Övervägandena finns i avsnitt 13.4.2. Punkten 1 anger när lagen träder i kraft. Punkten 2 innebär att sanktioner inte får beslutas mot personer för överträdelser som har ägt rum före ikraftträdandet, eftersom några bestämmelser om sådana sanktioner inte gällde . 20.2Förslaget till lag om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden 1 kap. Allmänna bestämmelser Paragrafen innehåller en beskrivning av lagens tillämpningsområde. Förbud mot insiderhandel, obehörigt röjande av insiderinformation och marknadsmanipulation finns även i marknadsmissbruksförordningen (artiklarna 14 och 15). Bestämmelser om administrativa sanktioner för överträdelser av förbuden finns i lagen med kompletterande bestäm- melser till EU:s marknadsmissbruksförordning (kompletteringslagen). Paragrafen genomför artikel 1.2 första stycket a, b och d i marknadsmiss- bruksdirektivet. Paragrafen innehåller en uppräkning av vilka finansiella instrument som omfattas av lagens tillämpningsområde. Enligt punkten 1 är lagen för det första tillämplig på finansiella instru- ment som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller på en MTF-plattform eller för vilka en ansökan om upptagande till sådan handel har lämnats in. Vad som avses med reglerad marknad och MTF- plattform anges i 4 §. När det gäller MTF-plattformar innebär det att lagen är tillämplig om ett finansiellt instrument handlas på plattformen efter att någon har ansökt om att det ska kunna ske, eller har lämnat in en ansökan i enlighet med de regler som gäller på plattformen. Enligt punkten 2 är lagen tillämplig på finansiella instrument som handlas på en MTF-plattform, dvs. även om det sker av annan anledning än som en följd av en ansökan om att handel ska kunna ske som avses i punkten 1. Av punkten 3 följer att även finansiella instrument vilkas värde är beroende av sådana instrument som avses i punkterna 1 eller 2 omfattas av tillämpningsområdet. Med det avses t.ex. OTC-derivat. I definitionerna i 4 § hänvisas till definitionerna i lagen om värdepap- persmarknaden. Definitionerna i den lagen avser reglerade marknader och MTF-plattformar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Handeln behöver dock inte ske på en sådan handelsplats för att lagen ska vara tillämplig utan det räcker att agerandet rör ett sådant finansiellt instrument som anges i förevarande paragraf. När det gäller insiderbrott finns dock ytterligare en förutsättning, nämligen att förfaran- det avser handel på värdepappersmarknaden (se 2 kap. 1 § och författ- ningskommentaren till den bestämmelsen). Övervägandena finns i avsnitt 14.3. Paragrafen genomför artikel 1.3 i marknadsmissbruksdirektivet. Paragrafen innehåller undantag från lagens tillämpningsområde. Undantagen är desamma som i marknadsmissbruksförordningen. Undantaget i punkten 1 avseende återköpsprogram och stabilisering Prop. 2016/17:22 motsvarar i sak 9 § marknadsmissbrukslagen. program och åtgärder som ska vara undantagna finns numera i marknads- missbruksförordningen. Undantaget i punkten 2 motsvarar delvis 14 § första stycket marknads- missbrukslagen. Artikel 6 i marknadsmissbruksförordningen omfattar dock fler förfaranden än sådana som genomförs av eller . Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra affärer som genomförs i allmänhetens intresse inom ramen för t.ex. penning- eller växelkurspolitik. Undantaget gäller endast transaktioner eller beteenden som utförs inom ramen för de politikområden som anges i förordningen och gäller t.ex. inte anställdas affärer för egen räkning (se skäl 13 till marknadsmissbruksförordningen). Övervägandena finns i avsnitt 14.4. Paragrafen genomför artikel 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.7, 2.9 och 2.10 i marknadsmissbruksdirektivet och innehåller definitioner som har betydelse för tillämpningen av lagen. Definitionen av finansiellt instrument är densamma som i marknads- missbrukslagen (1 § 3). Uttrycket godtagen marknadspraxis har betydelse för straffbestäm- melsen om marknadsmanipulation (2 kap. 4 och 5 §§). Uttrycket handel på värdepappersmarknaden finns även i marknads- missbrukslagen (1 § 2). Definitionen anpassas efter hur handelsplatserna benämns i marknadsmissbruksförordningen (MTF-plattform) och hur handelsplatser utanför EES brukar anges. Definitionen har betydelse för straffbestämmelsen om insiderbrott (2 kap. 1 §). Termen insiderinformation definieras genom en hänvisning till mark- nadsmissbruksförordningen. Definitionen i förordningen är betydligt mer detaljerad än den i marknadsmissbrukslagen (se avsnitt 14.5.1). Defini- tionen har betydelse för straffbestämmelserna om insiderbrott (2 kap. 1 §) och obehörigt röjande av insiderinformation (2 kap. 3 §). Definitionen av marknadsmissbruksförordningen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. MTF-plattform är den term som används i marknadsmissbruksförord- ningen för en sådan handelsplats som benämns handelsplattform i gällande svensk rätt. Den definitionen och definitionen av reglerad marknad har betydelse för lagens tillämpningsområde (se författnings- kommentaren till 2 §). Termen referensvärde definieras genom en hänvisning till definitionen i marknadsmissbruksförordningen. Termen har betydelse för straff- bestämmelsen om marknadsmanipulation (2 kap. 4 § första stycket 5). Även uttrycket spotavtal avseende råvaror definieras genom en hänvis- ning till definitionen i marknadsmissbruksförordningen. Definitionen har betydelse för straffbestämmelsen om marknadsmanipulation (2 kap. 4 §) och den bestämmelse som undantar vissa förfaranden från straffbestäm- melsen (2 kap. 6 §). Paragrafen genomför artikel 3.1–3.7 och delvis artikel 7.2 i marknads- missbruksdirektivet. Paragrafen innehåller straffbestämmelser om insiderbrott och mot- svarar delvis 2 § marknadsmissbrukslagen. Den ska läsas tillsammans med 2 § som innehåller ansvarsfrihetsgrunder. Punkten 1 motsvarar delvis 2 § första stycket första meningen mark- nadsmissbrukslagen. Att det även kan vara insiderbrott att ändra eller återkalla en lagd order innebär en utvidgning av straffbudet (se avsnitt 14.5.5). Det kan alltså vara straffbart för den som har lagt en köporder och sedan får insiderinformation att återkalla ordern. Det är endast när det är en fördel för den personen att återkalla ordern som insiderbrott kan anses föreligga. I annat fall kan förfarandet inte anses innebära ett utnyttjande av insiderinformation och är ansvarsbefriande enligt 2 § på grund av att det var sannolikt att priset skulle gå i en sådan riktning att återkallelse skulle innebära en förlust (2 § första stycket). Punkten 2 motsvarar delvis rådgivningsförbudet i 2 § första stycket andra meningen marknadsmissbrukslagen. Till skillnad från den bestäm- melsen omfattar punkten även att föranleda någon annan att återkalla eller ändra en order avseende finansiella instrument som informationen rör. I den svenska språkversionen av marknadsmissbruksdirektivet och marknadsmissbruksförordningen används termerna ”rekommendationer” och ”uppmaningar” (på engelska ”recommendations” respektive ”induce- ments”). Uttrycket ”på annat sätt föranleder någon annan” byts ut mot ”genom uppmaning” för att bättre motsvara marknadsmissbruksdirek- tivet, medan uttrycket ”råd” behålls. Av punkten 3 följer att det även utgör insiderbrott att följa ett råd eller en uppmaning, förutsatt att rådet eller uppmaningen grundas på insider- information och gärningsmannen således hade uppsåt till detta (se avsnitt 14.5.6). Någon motsvarande bestämmelse finns inte i marknadsmiss- brukslagen. Punkterna 1 och 2 gäller den som ”har” insiderinformation (”får” i 2 § marknadsmissbrukslagen). Ändringen från ”får” till ”har” innebär att en person som själv är upphov till den information som innehas omfattas av bestämmelsen. Det skulle exempelvis kunna röra sig om information om att man beslutat sig för att avgå som verkställande direktör för ett bolag när ett offentliggörande av den informationen sannolikt skulle ha en väsentlig inverkan på priset på bolagets aktier. Alla typer av egen- genererad information innebär dock inte att man omfattas av förbudet mot insiderhandel. Information om att man själv avser att t.ex. avyttra en stor post aktier skulle i och för sig kunna vara insiderinformation. Det måste dock vara möjligt att genomföra de transaktioner som man faktiskt beslutat sig för att genomföra (även om ett offentliggörande av planen att genomföra transaktionen skulle kunna vara kurspåverkande). Att ett sådant förfarande är tillåtet framgår av 2 § första stycket där det hänvisas till legitimt beteende enligt marknadsmissbruksförordningen. Enbart det faktum att en person utnyttjar sin egen vetskap om att han eller hon har beslutat att förvärva eller avyttra finansiella instrument ska inte anses innebära utnyttjande av insiderinformation när instrumenten förvärvas eller avyttras (artikel 9.5 i marknadsmissbruksförordningen). I skäl 31 till marknadsmissbruksförordningen anges även att agerande på grundval av egna planer och strategier för handel inte bör betraktas som utnyttjande av insiderinformation. Straffbestämmelsen om insiderbrott gäller endast när transaktionen eller återkallelsen eller ändringen av en order sker genom handel på värdepappersmarknaden. Det uttrycket definieras i 1 kap. 2 §. Det inne- bär att helt vederlagsfria transaktioner aldrig kan omfattas av straffbudet. Det bör uppmärksammas att förbudet mot insiderhandel i marknadsmiss- bruksförordningen inte har denna begränsning. Straffet för insiderbrott är fängelse i högst och följer av andra stycket. Det är samma straffskala som i gällande rätt (2 § första stycket marknadsmissbrukslagen). Straffskalan för grovt brott i tredje stycket utökas till fängelse . Som särskild kvalifikationsgrund för bedömningen av om ett brott är grovt anges gärningsmannens ställning. Denna kvalifikationsgrund är ny i förhållande till 2 § marknadsmissbrukslagen. Med ställning avses i första hand personer som har en sådan ställning i ett bolag (emittent) att man kan förvänta sig att de upprätthåller förtroendet för marknaden och för emittenten i fråga, t.ex. en styrelseledamot eller en verkställande direktör. Även någon som är anställd i ett värdepappersinstitut med uppgift att tillvarata kundernas intressen kan ha en sådan ställning. Att en sådan person gör sig skyldig till insiderhandel innebär normalt att brottet är grovt. Övriga omständigheter – t.ex. att gärningsmannen eller någon närstående till denne inte har gjort någon till följd av brottet – skulle dock kunna vara förmildrande på ett sätt som gör att brottet vid en helhetsbedömning inte ska rubriceras som grovt. Till skillnad från i 2 § marknadsmissbrukslagen, där ”affärens omfatt- ning” anges som kvalifikationsgrund, pekas den brottet har medfört ut som kvalifikationsgrund. Med avses både den vinst som brottet medfört och den förlustbegränsning som kunnat göras, t.ex. genom att återkalla en order. Om vinningen uppgår till fem basbelopp, eller mer, kan brottet normalt bedömas som grovt. Ett brott kan också rubriceras som grovt med hänsyn till övriga omständigheter, vilket överensstämmer med 2 § marknadsmissbruks- lagen. Sådana omständigheter är t.ex. att det är fråga om upprepade affärer eller att handeln är organiserad t.ex. genom samverkan mellan flera personer som med tips och råd biträtt varandra för att göra vinst- givande affärer med tillgång till insiderinformation. Förfaringssättet vid genomförandet av affärer kan också göra att brottet blir att anse som grovt. Det kan t.ex. röra sig om att handeln förenats med andra åtgärder som inneburit en möjlighet att utnyttja kursförändringar, t.ex. genom att offentliggörandet av insiderinformation har fördröjts (jfr prop. 1990/91:42 s. 102 f.). De kvalificerande omständigheterna är alternativa, dvs. det krävs inte att flera omständigheter föreligger för att ett brott ska bedömas som grovt. När det gäller straffvärdet för olika typer av gärningar bör en åter- kallelse eller en ändring av order anses mindre straffvärd än en genom- förd transaktion. Omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är att bedöma som grovt har, om brottet inte bedöms som grovt, betydelse för straffvärdet för ett brott av normalgraden. Ett brott som medfört för gärningsmannen eller någon närstående till denne är allvarligare än ett brott som bestått i att ett tips lämnats till någon utomstående. En gärning som är ringa är enligt fjärde stycket straffri. En sådan gärning kan dock utgöra en överträdelse av marknadsmissbruksförord- ningen (artikel 14) och föranleda en administrativ sanktion. Detsamma gäller gärningar som inte har begåtts med uppsåt. Övervägandena finns i avsnitten 14.5 och 14.9. Paragrafen genomför artikel 3.8 i marknadsmissbruksdirektivet. Paragrafen innehåller ansvarsfrihetsgrunder när det gäller insiderbrott och motsvarar delvis 5 § marknadsmissbrukslagen. I första stycket första meningen finns en hänvisning till bestämmel- serna om legitimt beteende i marknadsmissbruksförordningen. Defini- tionen av marknadsmissbruksförordningen i 1 kap. 5 § är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Uppräkningen i förordningen avser situationer då insiderinformation typiskt sett inte utnyttjas.