prop · H303122 · 2016-03-09 00:00:00 — annan utbildning utan att inhämta medgivande i varje enskilt har vikten av säkerhets- och försvarssamarbeten kommit att betonas allt mer. Att hot mot freden och vår säkerhet bäst kan avvärjas i gemenskap och samarbete med andra länder har framhållits i Försvarsberedningarnas rapporter och i såväl den förra som den nuvarande regeringens inriktningspropositioner, vilka har antagits av Den förändrade säkerhetspolitiken kom att leda fram till den svenska solidaritetsförklaringen, vilken första gången formulerades av den förra Försvarsberedningen (Säkerhet i samverkan, Ds 2007:46 och Försvar i användning, Ds 2008:48). Solidaritetsförklaringen intar en central position i säkerhetspolitik. Den innebär att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. bekräftats av den senaste Försvarsberedningen (Vägval i en globaliserad värld, Ds 2013:33 och Försvaret av – Starkare försvar för en osäker tid, Ds 2014:20) och finns i regeringens inriktningsproposition (Försvarspolitisk inriktning – försvar 2016–2020, prop. 2014/15:109), vilken har antagits av (bet. 2014/15:FöU11 och 2014/15:251). Regeringen har i inriktningspropositionen utvecklat sin syn på Försvarsmaktens behov av övningsverksamhet (prop. 2014/15:109, s. 70 Där anges bl.a. följande. Målet för det militära försvaret är att enskilt och tillsammans med andra, inom och utom landet, försvara och främja vår säkerhet. Försvarsmaktens samlade operativa förmåga bygger på att det finns samövade krigsförband och att det finns kunskaper och planer på hur stridskrafterna ska användas på ett effektivt sätt. utvecklas bl.a. genom utbildning och övning och den förstärks av deltagande i nationella och multinationella operationer. bygga upp den efterfrågade operativa förmågan bör större kvalificerade Den solidariska säkerhetspolitiken och förklaringen förutsätter att försvaret kan verka tillsammans med andra och ställer också krav på att kan ge och ta emot militärt stöd. Försvarsmaktens förmåga bör i så stor utsträckning som möjligt Prop. 2015/16:122 utvecklas tillsammans med andra inom ramen för bilaterala och Deltagande i multinationella gemensamma operationer ställer krav på interoperabilitet med andra länder och organisationer inom samtliga stridskrafter. Det förutsätter att även fortsättningsvis kan delta i kvalificerade gemensamma övningar tillsammans med andra aktörer. Utvecklingen av övningar tillsammans med andra länder bör i första hand ha sin grund i samarbetet med de nordiska och baltiska staterna samt Nato och för att utveckla interoperabiliteten och övningsverksamheten i närområdet. I betänkandet (avsnitt 4) framkommer också att övningsverksamheten i de länder i vårt närområde som brukar öva med och inom Nato kommit att utvecklas från krishanteringsoperationer mot en underlägsen och mindre kvalificerad motståndare till att fokusera mer på kollektivt självförsvar mot kvalificerade motståndare. Sammanfattningsvis har Försvarsmaktens behov att delta i internationell övnings- och utbildningsverksamhet förändrats till att omfatta även annat än traditionellt fredsfrämjande verksamhet. Enligt regeringens uppfattning medför detta att det behövs en förändrad lagstiftning vad gäller regeringens befogenhet att besluta om att sända väpnad styrka utomlands för övning och annan utbildning. I det kommande avsnittet redogör regeringen för sina överväganden och förslag i detta avseende. 6Regeringens befogenhet att sända en väpnad styrka utomlands för att delta i övning och annan utbildning Regeringens förslag: Regeringen ska ha befogenhet att besluta om att sända en väpnad styrka utomlands för att delta i övning och annan utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår en delvis annan utformning av lagtexten. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig ställer sig positiva till alternativt har inga synpunkter på betänkandets förslag, med undantag för vid som anför att den nuvarande ordningen är att föredra i avvaktan på en närmare konstitutionellrättslig analys av den föreslagna lagändringen. Skälen för regeringens förslag: Regeringens befogenhet att sända väpnad styrka utomlands för deltagande i utbildning, inklusive övningar, inom ramen för internationellt samarbete är begränsad till utbildning för fredsfrämjande verksamhet. För att i utlandet ska kunna delta med en väpnad styrka i utbildning för annat än fredsfrämjande verksamhet krävs ett särskilt riksdagsbeslut enligt 15 kap. 16 § andra stycket punkten 2 RF. Enligt regeringens bedömning bör regeringens befogenhet att sända väpnad styrka utomlands för övning och annan utbildning omfatta all slags övnings- och annan utbildningsverksamhet inom ramen för internationellt militärt samarbete. Den nuvarande begränsningen av regeringens beslutsbefogenhet till övningar och annan utbildning för fredsfrämjande verksamhet ska enligt regeringens förslag tas bort. redogörs närmare för skälen till detta. Som framkommit i avsnitt 4 och som utvecklas i betänkandet (avsnitt 3.5 och 6.1), är uttrycket fredsfrämjande verksamhet inte entydigt, vilket medför att svåra gränsdragningsfrågor kan uppkomma. instämmer i utredningens bedömning att uttrycket fredsfrämjande verksamhet inte uppfyller de krav på tydlighet som bör ställas på en bestämmelse som anger kompetensfördelningen mellan riksdag och Detta talar i sig för att uttrycket bör utmönstras ur den aktuella I avsnitt 5 har beskrivits hur Försvarsmaktens behov av att delta i övningar och utbildningar utomlands förändrats sedan lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet infördes. har Försvarsmaktens behov av att delta i internationell övnings- och utbildningsverksamhet förändrats till att omfatta även annat än fredsfrämjande insatser, inklusive övning och annan utbildning avseende utövandet av rätten till individuellt och kollektivt självförsvar i händelse av ett väpnat angrepp i enlighet med artikel 51 i . övningsverksamhet som bedrivs av de länder i vårt närområde som samarbetar med och inom Nato förändras även i denna riktning. Det är, för att de försvarspolitiska målen ska kunna uppnås, avgörande att Försvarsmakten deltar i sådana övningar. Försvarsmaktens förändrade övningsbehov är en följd av den förändrade försvarspolitiska inriktningen som det redogjorts för i avsnitt Det råder bred politisk enighet om den försvarspolitiska inriktningen. Grunden för denna är den solidariska säkerhetspolitiken och Försvarsberedningarna och utvecklats i såväl den förra som den senaste inriktningspropositionen, vilka också har antagits av . vid anser att det i betänkandet inte anförs tillräckligt bärande skäl för en ändring av lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet i enlighet med utredningens förslag. Fakulteten anför att 15 kap. RF präglas av en tämligen noggrant utmejslad balans mellan och regeringens beslutsmakt och efterfrågar en närmare analys av de konstitutionellrättsliga konsekvenserna av att utsträcka regeringens beslutsbefogenhet. Regeringen instämmer i att 15 kap. RF präglas av en noggrant utmejslad balans mellan och regeringens beslutsbefogenheter. Regeringen vill dock understryka att det av 15 kap. 16 § RF följer att beslutsbefogenhet i fråga om sändandet av väpnad styrka utomlands kan komma till olika uttryck, bl.a. genom att beslutar en lag som anger förutsättningarna för när ett sändande får ske och som innebär ett bemyndigande till regeringen att fatta beslut om sändande av väpnad styrka i enlighet med lagen. finns i två lagar: lagen om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands och den nu aktuella lagen om utbildning för fredsfrämjande Utredningens, och regeringens, förslag innebär alltså ingen ändring av de grundläggande kompetensreglerna. Som framgått i avsnitt 4 är frågan om hur beslut om sändande av väpnad styrka utomlands för utbildning och övning ska tas inte något som kommenterats särskilt i förarbetena till RF. Vad som uttryckligt övervägts är i stället sändandet av väpnad styrka utomlands för genomförande av skarpa uppgifter, såsom för försvaret av och för insatser inom ramen för . Detta framstår enligt regeringens mening som naturligt, då beslut om sändande för utbildning och övning inte kan anses vara av samma vikt som ett sändande som sker för utförandet av skarpa uppgifter. Deltagande i övningar och annan utbildningsverksamhet utomlands är som angetts ovan en nödvändig del av Försvarsmaktens verksamhet. Vilka slags övningar och utbildningar Försvarsmakten har behov av att delta i är något som följer av inriktningen av den svenska försvarspolitiken, vilken beslutas av . Mot denna bakgrund är det naturligt att regeringen ges rätt att besluta om vilka enskilda övningar och annan utbildning som Försvarsmakten ska delta i, inom ramen för den försvarspolitiska inriktningen. I sådana beslut ingår att bedöma nyttan av att delta i den enskilda övningen för Försvarsmaktens förmågeutveckling och kostnaderna för ett deltagande ställt mot Försvarsmaktens behov och andra tillgängliga övningar. Det rör sig därmed enligt regeringens mening inte om ett sådant sändande utomlands som motiverar beslut i det enskilda fallet. I stället är det ett sändande som i förväg kan ta ställning till genom att ange förutsättningarna i lag. Som vid också tar upp i sitt remissyttrande är regeringens befogenhet att disponera Försvarsmakten till rikets försvar redan stark enligt regeringsformen. I händelse av ett väpnat angrepp mot krävs inte godkännande för att regeringen ska kunna sätta in väpnade styrkor, inklusive att sända väpnade styrkor utomlands. Det är därmed befogat att regeringen ges befogenhet att besluta om Försvarsmaktens deltagande i övning och annan utbildning som syftar till rätten att utöva individuellt och kollektivt självförsvar i enlighet med artikel 51 i . Det är den försvarspolitiska inriktningen, inklusive målen och uppgifterna för Försvarsmakten, som avgör vilka slags övningar och annan utbildningsverksamhet som Försvarsmakten ska delta i. Denna beslutas av . Därmed saknas det skäl att begränsa regeringens beslutsbefogenhet till att avse övning och annan utbildning för viss särskilt angiven verksamhet eller till vissa länder och organisationer. Regeringen delar utredarens synpunkt att sådana begränsningar skulle vara svårformulerade och dessutom riskera att låsa fast lagstiftningen vid det säkerhetspolitiska läget som råder . Av den genomgång som gjorts i betänkandet (avsnitt 5) av motsvarande reglering i de övriga nordiska länderna och i , , och framkommer att beslut om militära styrkors deltagande i övningar utomland fattas av försvarsministern, utrikesministern eller av båda tillsammans eller av regeringen. Inte i något av de undersökta länderna är sådana beslut en fråga för parlamentet. Även om utländska förhållanden inte är avgörande för hur den aktuella frågan bör lösas i , talar den gjorda jämförelsen 2015/16:122 enligt regeringen för att befogenheten att besluta om Försvarsmaktens deltagande i utbildnings- och övningsverksamhet utomlands bör ligga hos regeringen. Det är sammanfattningsvis regeringens bedömning att regeringen bör ha befogenhet att besluta om svenskt deltagande med väpnad styrka i övningar och utbildningar utomlands utan att behöva inhämta godkännande inför varje enskilt övnings- och utbildningstillfälle. En sådan befogenhet ges lämpligen genom att 1 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet ändras på så sätt att begränsningen till utbildning för fredsfrämjande verksamhet tas bort. Utredningens förslag i betänkandet och regeringens förslag i lagrådsremissen innebär att uttrycket utbildning inom ramen för internationellt samarbete används för att ange i vilka fall regeringen enligt lagen ska få besluta om sändande av väpnad styrka utomlands. Lagrådet har anfört att uttrycket utbildning inom ramen för internationellt samarbete är alltför oprecist och att den avsedda begränsningen av tillämpningsområdet till utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete bör framgå av lagtexten. I enlighet med vad Lagrådet har föreslagit anser regeringen att uttrycket utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete bör användas. Någon ändring i sak i förhållande till förslaget i lagrådsremissen är inte avsedd. Regeringens förslag: Med anledning av att 1 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet ändras ska vissa följdändringar göras i den lagen och i annan lagstiftning. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår en delvis annan utformning av lagtexten. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har behandlat frågan om Skälen för regeringens förslag: Ändringarna av regeringens bemyndigande att sända väpnad styrka utomlands för utbildning medför att vissa följdändringar måste göras. I enlighet med Lagrådets förslag används i följdändringarna genomgående uttrycket utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. Rubriken på lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet bör enligt regeringen ändras till lagen om utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. I 2 § första stycket lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet anges i dess nuvarande lydelse att den som inte är anställd i Försvarsmakten ska ha samtyckt till att delta i utbildning för Enligt andra stycket gäller undantag från 5 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt ingår i grundutbildning eller Det uppställda kravet på regeringen även gälla för deltagande i sådan utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete som inte omfattas av totalförsvarsplikten. Av 3 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet i dess nuvarande lydelse följer att den som under sin utbildning i enlighet med lagen om totalförsvarsplikt frivilligt deltar i sådan utbildning för fredsfrämjande verksamhet som inte omfattas av totalförsvarsplikten har rätt att tillgodogöra sig denna utbildningstid som fullgjord grundutbildning eller repetitionsutbildning. Bestämmelsen gör det alltså möjligt för den totalförsvarspliktige att som grund- eller repetitionsutbildning tillgodoräkna sig sådan utbildning som han eller hon inte är skyldig att utföra enligt 5 kap. 3 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Enligt regeringen bör tillgodoräknande av utbildningstiden kunna göras även för sådant deltagande i utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete som inte ingår i totalförsvarsplikten. I 5 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt regleras den utbildning i form av grundutbildning och repetitionsutbildning som omfattas av totalförsvarsplikten. Av tredje stycket i den nuvarande lydelsen framgår att utbildning för fredsfrämjande verksamhet kan ingå i grundutbildning och repetitionsutbildning under förutsättning att den ger eller vidmakthåller och utvecklar sådana kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Det som åsyftas är deltagande i utbildning för fredsfrämjande verksamhet såväl i som utomlands, inom ramen för sådant internationellt samarbete som avses i lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet (se prop. 2001/02:11 s. 29 f. och 50 f.). Enligt regeringen bör motsvarande gälla för utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. En förutsättning för att sådan utbildning ska anses ingå i grund- eller repetitionsutbildningen bör alltså vara att utbildningen ger eller vidmakthåller och utvecklar de kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Lagen (2014:341) om beslut i särskilda regeringsärenden innehåller bestämmelser om när beslut i ett regeringsärende får fattas av ett statsråd i enlighet med 7 kap. 3 § andra stycket RF. Av 2 § i lagen framgår att ett sådant beslut får fattas endast om ärendet är brådskande och beslutsformen inte är olämplig med hänsyn till det som ärendet avser eller av andra skäl. I 3 § i lagen finns en uppräkning av i vilka regeringsärenden som beslut får fattas enligt lagen. Av punkten 3 följer att beslut enligt lagen får fattas i frågor om utbildning i utlandet enligt lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Motsvarande bör enligt regeringen gälla för beslut om utbildning enligt den ändrade lagen. När det gäller vilka överväganden som bör göras i samband med ett sådant beslut, se prop. 2013/14:179 s. 20 f. 2015/16:122 8 Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inget behov av övergångsbestämmelser. Utredningens förslag: Utredningens bedömning i fråga om övergångsbestämmelser överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i dessa frågor. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De föreslagna lagändringarna bör kunna träda i kraft . Lagändringarna ska tillämpas fullt ut efter ikraftträdandet. Det saknas behov av övergångsbestämmelser. Regeringen bedömer att förslagen inte leder till ökade kostnader eller innebär andra samhällsekonomiska konsekvenser. 10.1Förslag till lag om ändring i lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet Lagens rubrik ändras som en följd av att regeringens bemyndigande att sända väpnad styrka utomlands för utbildning enligt 1 § i lagen inte längre begränsas till utbildning för fredsfrämjande verksamhet, utan omfattar all utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. Rubriken har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen ändras på så sätt att regeringens bemyndigande att sända en väpnad styrka utomlands för att delta i utbildning inte längre begränsas till utbildning för fredsfrämjande verksamhet utan omfattar all utbildning inom ramen för internationellt militärt samarbete. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Som framkommit i avsnitt 4.3 innefattas i begreppet utbildning även övningar. Skälen för ändringen redogörs närmare för i avsnitt 6. I paragrafen anges i dess nuvarande lydelse att den som inte är anställd i Försvarsmakten ska ha samtyckt till att delta i sådan utbildning för fredsfrämjande verksamhet som inte omfattas av totalförsvarsplikten. Ändringen är en följd av att 1 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet föreslås ändras till att inte längre vara begränsad till utbildning för fredsfrämjande verksamhet utan omfatta all övnings- och utbildningsverksamhet inom ramen för internationellt militärt samarbete. Även för deltagande i sådan utbildning ska samtycke krävas från den som inte är anställd i Försvarsmakten, om inte utbildningen är sådan att den enligt 5 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt ingår i grundutbildningen eller repetitionsutbildningen. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets Skälen för ändringen redogörs närmare för i avsnitt 7. Bestämmelsen i 3 § i dess nuvarande lydelse innebär att den som under sin utbildning i enlighet med 5 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt frivilligt deltar i sådan utbildning för fredsfrämjande verksamhet som inte omfattas av totalförsvarsplikten har rätt att tillgodogöra sig denna utbildningstid som fullgjord grundutbildning eller repetitionsutbildning. Bestämmelsen gör det alltså möjligt för den totalförsvarspliktige att som grund- eller repetitionsutbildning tillgodoräkna sig viss utbildning som denne inte är skyldig att utföra enligt 5 kap. 3 § lagen om Ändringen är en följd av att 1 § lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet föreslås ändras till att inte längre vara begränsad till utbildning för fredsfrämjande verksamhet utan omfatta all övnings- och utbildningsverksamhet inom ramen för internationellt militärt samarbete. Den totalförsvarspliktige ska ha rätt att tillgodoräkna sig deltagande även i sådan utbildning. Därutöver görs språkliga ändringar. utformats i enlighet med Lagrådets förslag. redogörs närmare för i avsnitt 7. 10.2Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt 5 kap. 3 § I 5 kap. lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt finns gemensamma bestämmelser för värnplikten och civilplikten. I 3 § regleras den utbildning i form av grundutbildning och repetitionsutbildning som omfattas av plikten. Av tredje stycket i dess nuvarande lydelse framgår att utbildning för fredsfrämjande verksamhet kan ingå i grundutbildning och repetitionsutbildning under förutsättning att den ger eller vidmakthåller och utvecklar sådana kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Vad som åsyftas är deltagande i utbildning för fredsfrämjande verksamhet såväl i som utomlands, inom ramen för sådant 2015/16:122 internationellt samarbete som avses i lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet (se prop. 2001/02:11 s. 28 och 51). Ändringen är en följd av att lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet föreslås ändras till att inte längre vara begränsad till utbildning utomlands för fredsfrämjande verksamhet utan omfatta all övnings- och utbildningsverksamhet inom ramen för internationellt militärt samarbete. En förutsättning för att utbildningen ska anses ingå i grund- eller repetitionsutbildningen är fortfarande att utbildningen ger eller vidmakthåller och utvecklar de kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen för ändringen redogörs närmare för i avsnitt 7. 10.3Förslag till lag om ändring i lagen (2014:341) om beslut i särskilda regeringsärenden Paragrafen innehåller en uppräkning av i vilka regeringsärenden som beslut får fattas enligt lagen. I punkten 3 finns en hänvisning till lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Ändringen är en följd av ändringarna i lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Lagtexten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen för ändringen redogörs närmare för i avsnitt 7. Sammanfattning av betänkandet Deltagande med väpnad styrka i utbildning utomlands (SOU 2015:1) Utredningen har haft i uppdrag att se över lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Syftet är att anpassa lagen till de behov som finns utifrån förändrade säkerhets- och försvarspolitik. Utredningen föreslår sammanfattningsvis att bemyndigandet för regeringen att sända styrka utomlands för utbildning och övning inte begränsas till enbart fredsfrämjande verksamhet. Bemyndigandet bör enligt utredningen omfatta alla typer av utbildningar och övningar. Förslag till lag om ändring av lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:588) om utbildning för dels att rubriken ändras och ska ha följande lydelse, dels att 1–3 §§ ska ha följande lydelse. Regeringen får sända en väpnad Regeringen får sända en väpnad styrka utomlands för att delta i styrka utomlands för att delta i utbildning inom ramen för inter- verksamhet inom ramen för inter- Den som i eller utomlands Den som i eller utomlands skall delta i utbildning för ska delta i utbildning inom ramen ramen för internationellt samarbete som inte är anställd i Försvars- och som inte är anställd i Försvars- makten ska ha samtyckt till att makten skall ha samtyckt till att delta i utbildningen. delta i utbildningen. (1994:1809) om (1994:1809) om totalförsvarsplikt deltar i annan utbildning för freds- deltar i annan utbildning inom ramen för internationellt sam- som avses i 5 kap. 3 § nämnda lag arbete än sådan som avses i 5 kap. skall även då anses fullgöra 3 § nämnda lag ska även då anses som deltar i annan utbildning för som deltar i annan utbildning inom ramen för internationellt sam- sådan som avses i 5 kap. 3 § lagen arbete än sådan som avses i 5 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt ska Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring av lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt att 5 kap. 3 § ska ha följande lydelse. Grundutbildningen skall ge de vidmakthålla och utveckla skick- vidmakthålla och utveckla skick- ligheten för krigsuppgiften.