prop · H303163 · 2016-04-07 00:00:00 — en i en anläggning för överföring eller användning av el. framför allt på det sätt på vilken de olika komponenterna i anläggningen har kopplats samman. Den nya elsäkerhetslagen innebär inte någon ändring i fråga om vad som avses med ”elektrisk anläggning”. När det gäller anordningar, appa- rater och materiel finns det utrymme att göra vissa förenklingar utan att de bestämmelser där uttrycken finns ändras i sak. I den nya elsäkerhets- lagen används genomgående endast uttrycket ”elektrisk utrustning” när det gäller föremål av det slaget. Med det avses såväl anordningar som är avsedda att anslutas till en elektrisk starkströmsanläggning som anord- ningar som har en egen elektrisk kraftkälla. att det är uttrycket ”elektrisk utrustning” som används i den nya lagen. Elsäkerhet i hotell- och pensionatrörelse Regeringens förslag: Bestämmelserna om elsäkerhet i lagen om hotell- och pensionatrörelse ska upphävas. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1966:742) om hotell- och pensionatrörelse krävs det tillstånd av för att driva en hotell- och pensionatrörelse som är avsedd att ta emot minst nio gäster eller som omfattar minst fem gästrum. Den som driver en så- dan hotell- eller pensionatrörelse ska se till att elektriska anläggningar i hotellet eller pensionatet undersöks av en sakkunnig person en gång om 2015/16:163 året (11 §). Om man låter bli att göra det, döms man till penningböter (18 §). är tillsynsmyndighet enligt lagen och har rätt till tillträde till aktuella anläggningar för att kunna utöva tillsyn. Bestämmelser om elsäkerhet i elektriska anläggningar finns i ellagen (1997:857). Av ellagen följer att tillsynsmyndigheten i sin tillsyn har rätt att på begäran få de upplysningar och att ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. Vidare har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. I denna proposition föreslås att motsvarande tillsynsbestämmelser tas in i den nya elsäkerhetslagen. är tillsynsmyndighet enligt starkströmsförordningen (2009:22) när det gäller frågor om elsäkerhet. Det finns inget undantag för hotell- och pensionatrörelser i ellagstiftningen eller i El- säkerhetsverkets tillsynsansvar. De särskilda bestämmelserna i lagen om hotell- och pensionatrörelse innebär en dubbelreglering som det inte finns något skäl för. Både från lagstiftningssynpunkt och från praktisk synpunkt är det ändamålsenligt att låta tillsynsansvaret för elsäkerheten ligga på en och samma myndighet. har både kompetens och befogenheter på elsäkerhetsområdet och en utbyggd tillsynsorganisation. Den särreglering av elsäkerhet som finns i lagen om hotell- och pensionatrörelse bör därför tas bort. Regeringens förslag: Den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Den som med stöd av äldre föreskrifter har fått behörighet som elinstallatör ska vid tillämpningen av den nya lagen anses vara auktoriserad. Utredningens förslag: Lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: anser – med hänsyn till de informationsinsatser som behövs och till genomförandet av egenkontrollprogram och register – att ikraftträdandet bör senareläggas jämfört med utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Att införa ett nytt system för auktorisation av elinstallatörer och anmälningsskyldighet för den som ska utföra elinstallationer på annans anläggning kräver förberedelser. måste t.ex. ta fram de nya föreskrifter som behövs i ett sådant system. Vidare måste ett register skapas som kan göras tillgängligt för allmänheten. De informationsåtgärder som ska genomföras och ett nytt register över auktoriserade elinstallatörer och anmälda elinstallationsföretag kräver också förberedelser. Den nya lagen bör kunna träda i kraft . anmälningar av elinstallationsföretag görs innan lagen trätt i kraft. Förslaget syftar till att anpassa och modernisera behörighetssystemet efter dagens förutsättningar, stärka konsumenternas ställning och ge tillsynsmyndigheten bättre möjligheter att utöva tillsyn. skapas en sammanhållen reglering kring elsäkerheten vilket bidrar till ökad överskådlighet och förenklad tillämpning av bestämmelserna. Flera grupper berörs: De företag som bedriver elinstallationsverksamhet, anläggningsinnehavarna, elinstallatörerna och konsumenterna. tillsynsverksamhet påverkas bl.a. till följd av det aviserade registret. Elektriker och andra yrkesmän påverkas endast indirekt genom att de är beroende av elinstallatörernas överinseende utan i stället omfattas av det egenkontrollprogram som innefattar hela elsäkerhetsorganisationen. Förslaget består av två delar som kan orsaka kostnader för företagen – dels anmälningsplikten till tillsynsmyndigheten vid arbete på annans starkströmsanläggning, dels det egenkontrollprogram som ska upprättas och som ersätter elinstallatörens överinseende. När det gäller anmälan till tillsynsmyndigheten regleras de uppgifter som ska lämnas in till tillsynsmyndigheten inte i lagen men tidsåtgången för anmälan till myndigheten beräknas bli per företag. Besked om att företaget är anmält och kan påbörja verksamheten bör kunna ske automatiskt tack vare att myndighetens anmälningsregister samkörs med auktorisationsregistret. Det finns inte någon statistik som visar hur många företag som kommer att beröras av anmälningsplikten. Enligt uppgifter från Elsäker– hetsverket finns det cirka 40 000 elinstallatörer som är verksamma inom elinstallationsbranschen. Det kan således finnas maximalt 40 000 företag. gick 10 205 företag under koden Elinstallationsfirmor i SCB:s register. Det är dock fler företagstyper som utför anmälningspliktiga elinstallationer. Antalet företag ligger således någonstans i spannet mellan 10 000 och 40 000, vilket betyder att förslaget om anmälningsplikt medför ett merarbete på 10 000–totalt. Kostnaden för kravet på egenkontrollprogram är avhängigt hur väl företagen följer dagens regelverk. Ju bättre rutiner företagen har, desto lägre blir kostnaden. Kostnaden består i att dokumentera det systematiska överinseendet så att det kan bli föremål för tillsyn. Enligt nuvarande regler är det straffbart att ägna sig åt obehörigt elinstallationsarbete, dvs. att bryta mot förbudet mot att utföra elinstallationer utan att vara behörig elinstallatör eller yrkesman som arbetar under en behörig elinstallatörs överinseende. 2015/16:163 Förslagen i propositionen innehåller ett förbud mot att elinstallationsarbete utförs av någon annan än en auktoriserad elinstallatör eller en person inom ramen för verksamhet som uppfyller vissa angivna krav. Det blir således även i fortsättningen straffbelagt att utföra elinstallationer för den som inte uppfyller lagens krav. Förslaget att det ska vara straffbelagt att utföra elinstallationer utan att ha följt de krav som gäller för elinstallationsföretag, eller i strid med ett förbud, skulle delvis kunna ses som en nykriminalisering men i ett system med krav på verksamhetsutövaren motsvarar det de nuvarande reglerna om att det är straffbart att utföra elinstallationer i strid med förbudet. Förslagen innebär inte några ökade kostnader för rättsväsendet, , eller domstolar. Den förbättrade möjligheten för konsumenterna, och även för andra företag, att kontrollera om ett företag är registrerat hos tillsynsmyndigheten bör ge en viss konkurrensfördel för seriösa aktörer gentemot de som inte följer regelverket. Det borde kunna innebära en fördel, inte minst för små företag, att kostnadsfritt kunna utnyttja tillsynsmyndighetens register för att visa kunder att de uppfyller kraven för att finnas med i registret. Förslaget har inga konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för de integrationspolitiska målen. Enligt artiklarna 15.7 och 39.5 i tjänstedirektivet (2006/123/EG) är medlemsstaterna i vissa fall skyldiga att anmäla nya författningsförslag eller ändringar av befintliga författningar till kommissionen, när dessa faller inom direktivets tillämpningsområde. Förfarandet enligt artikel 15.7 avser krav som ställs på tjänsteleverantörer som vill etablera sig i , medan förfarandet enligt artikel 39.5 avser krav som ställs på tjänsteleverantörer som är etablerade i ett annat land inom EU eller EES och som vill tillhandahålla tjänster i utan att etablera sig här. Anmälningsplikten i tjänstedirektivet aktualiseras vid förslag till författningar som innehåller krav som påverkar tillträdet till eller utövandet av en tjänst i direktivets mening. Kraven på anmälan för att få utföra elinstallationsarbete på annans anläggning måste anses vara att likställa med ett sådant krav på tillstånd som måste anmälas till kommissionen. En anmälan hindrar inte medlemsstaterna från att anta de aktuella bestämmelserna. från mottagandet av anmälan ska kommissionen dock undersöka om de nya kraven är förenliga med gemenskapsrätten och vid behov fatta ett beslut om att begära att medlemsstaten ska avstå från att anta dem eller upphäva dem. Kostnader förknippade med förslagen De direkta kostnader som uppkommer med en förändrad reglering är främst förknippade med att den som vill utföra elinstallationer på stark- strömsanläggning som tillhör annan måste anmäla detta till tillsynsmyndigheten. Kostnaden för att upprätta och underhålla ett register med den information som anmäls uppskattas till i storleksordningen . De företag som vill anmäla sig till registret får en kostnad för denna arbetsinsats. Denna kan uppskattas per företag. Vissa kostnader kan även uppkomma genom att det nuvarande överinseendet omhändertas genom ett egenkontrollprogram. Även om egenkontrollprogrammet inte i formell mening innebär ökade krav jämfört med det som redan gäller för ett fungerande överinseende, enligt arbetsmiljölagstiftningen och kollektivavtal, innebär det en arbetsinsats att formalisera och dokumentera egenkontrollen så att den är möjlig att utöva tillsyn över. Många företag har dokumenterat sitt elsäkerhetsarbete och vem som gör vad i organisationen. I stora och medelstora företag är detta en förutsättning för att garantera ett fungerande överinseende. Initialt kan kravet på egenkontrollprogram, som ställer krav på delvis andra rutiner än vid ett personligt överinseende, innebära en viss ökad administrativ börda. blir dock merkostnaderna blygsamma. Dessa merkostnader kan dock förväntas bli större för de företag som inte följer regelverket. Det uppkommer även direkta kostnader för tillsynsmyndighetens informationsinsatser, både till följd av den riktade insats till elinstallationsbranschen som krävs vid implementeringen av den nya regleringen och på grund av behovet av informationsinsatser för att medvetandegöra anläggningsinnehavare och övriga om sitt ansvar samt möjligheter att informera sig via tillsynsmyndighetens register. Bedömningen är att de ökade resurser som kommer att krävas hos tillsynsmyndigheten under en planerings- och införandefas ryms inom befintliga anslagsramar. Den som ansöker om behörighet som elinstallatör får betala en avgift för att finansiera kostnaderna för prövningen. Detsamma bör gälla för ansökan om auktorisation som elinstallatör. Prövningen av en sådan ansökan kommer att vara likvärdig med vad som gäller för ansökan om behörighet och kostnaden bör därför också vara densamma. Dagens register över elinstallatörer som meddelats behörighet finansieras genom anslag. Förslaget innebär inte någon förändring av detta. Det register över anmälda elinstallationsföretag, som bör göras tillgängligt för allmänheten på tillsynsmyndighetens webbplats, kan finansieras antingen via avgifter för dem som anmäler sig eller via myndighetens anslag. Med hänsyn till den relativt begränsade kostnad som ett sådant register kan antas innebära i förhållande till antalet elinstallationsföretag blir kostnaden per företag relativt liten. Vid en jämförelse mellan en sådan beräknad avgift och myndighetens kostnad för att ta ut den framstår det som rimligt att finansiera ett sådant register via myndighetens anslag. Det finns också ett syfte och allmänt intresse av att göra registret tillgängligt och användbart för konsumenterna. Även de informationsinsatser som är förknippade med regeringens förslag bör finansieras via anslag till tillsynsmyndigheten. De ökade kostnaderna för tillsynsmyndigheten ryms inom befintliga anslagsramar. I paragrafens första stycke anges lagens syfte. Andra stycket motsvarar nuvarande 9 kap. 8 § ellagen (1997:857) och är en upplysning om att det i en annan lag finns särskilda bestämmelser om elektromagnetisk kompatibilitet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen förklarar vad som i lagen menas med uttrycket ”elektrisk an- läggning” och motsvarar i sak nuvarande 1 kap. 2 § ellagen med några Enligt definitionen avses med elektrisk an- läggning såväl en anläggning för produktion, överföring eller användning av el som de särskilda föremål som finns i anläggningen. från ellagens definition anges att de särskilda föremål som finns i anlägg- ningen ska behövas för driften av den. Sådana föremål ska vara stationärt anslutna till anläggningen. Någon ändring i sak är inte avsedd. finns i prop. 1996/97:136 s. 115 f. Paragrafen, som delvis motsvarar 2 § starkströmsförordningen (2009:22), 2 § elinstallatörsför¬ordningen (1990:806) och 10 kap. 2 § ellagen, för- klarar vad som i lagen menas med uttrycken ”starkströmsanläggning”, ”elektrisk utrustning” och ”säkerhetsbrist i el”. Förklaringen av uttrycket ”starkströmsanläggning” motsvarar definitio- nerna i 2 § starkströmsförordningen och 2 § elinstallatörsförordningen. En starkströmsanläggning är en elektrisk anläggning för sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för människor eller egen- I sammanhanget avser ström alltid elektrisk ström, som mäts i am- Ordet starkström syftar inte på något särskilt antal ampere. till detta är att redan en mycket liten ström kan orsaka skada. starkströmsanläggningar är elektriska installationer i hushållet, kraftled- ningar och elektriska järnvägar och spårvägar. ”Elektrisk utrustning” omfattar det som tidigare benämndes anordning- ar, oavsett om de är avsedda att anslutas till en starkströmsanläggning eller om de har en annan strömkälla. ”Elektrisk utrustning” omfattar också elektrisk materiel. Exempel på elektrisk utrustning är maskiner, transformatorer, skyddsutrustning, kablage, armaturer och hushållsappa- ”Säkerhetsbrist i el” motsvarar det uttryck som finns i nuvarande 10 kap. 2 § ellagen. Begreppet tar sikte på fel i själva elen. på fel kan nämnas avvikelser i fråga om frekvens eller spänning hos elen. Övervägandena finns i avsnitt 6. Paragrafen förklarar vad som i lagen menas med ”elinstallationsarbete” och motsvarar 3 § elinstallatörsförordningen. Av definitionen följer att elinstallationsarbete är sådant arbete som avser utförande, ändring eller reparation av en elektrisk starkströmsanläggning samt fast anslutning av elektrisk utrustning till en starkströmsanläggning och losskoppling av fast ansluten elektrisk utrustning från en sådan anläggning. En starkströmsanläggning kan t.ex. finnas i ett kärnkraftverk, en industri eller en villa. Arbetet vid anläggningen kan bestå av mängder av olika moment. Det är inte möjligt att i lagen närmare precisera vilka uppgifter eller åtgärder som ska omfattas av uttrycket. En sådan reglering skulle bli detaljrik, svårtillgänglig och snabbt riskera att bli omodern. Arbete på elektrisk utrustning omfattas inte av definitionen. Arbete på sådan elektrisk utrustning som blir en del av anläggningen efter installation omfattas dock av ”elinstallationsarbete”. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen, som delvis motsvarar 2 § elinstallatörsförordningen, förklaras ord som används för olika aktörer i lagen. Ordet ”elinstallationsföretag” saknar motsvarighet i gällande rätt. Ett elinstallationsföretag är en näringsidkare som yrkesmässigt utför elinstallationsarbete. Med yrkesmässigt avses att elinstallationsarbetet utförs inom ramen för yrkesverksamhet, antingen på en egen anläggning eller på annans anläggning. Arbete på annans anläggning sker då mot betalning eller annan ersättning. Ordet ”elinstallatör” motsvarar i huvudsak det som anges i 2 § elinstallatörsförordningen. En elinstallatör är en fysisk person som är auktoriserad att utföra elinstallationsarbete. En auktorisation kan enligt 20 § vara generell och ges för alla slag av elinstallationsarbeten eller för visst slag av sådant arbete. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafen har utformats med hänsyn till Lagrådets synpunkter. Skyldigheter i fråga om elektriska anläggningar Paragrafen innehåller bestämmelser om grundläggande skyldigheter för innehavare av starkströmsanläggningar och motsvarar delvis 4 och 5 §§ starkströmsförordningen. Enligt bestämmelserna ska den som har en starkströmsanläggning se till att det fortlöpande kontrolleras att anläggningen ger betryggande säkerhet mot personskada och sakskada och att arbete som utförs på eller i anslutning till anläggningen sker på ett sådant sätt och utförs av eller under ledning av personer med sådana kunskaper och färdigheter att betryggande säkerhet ges mot person- eller sakskada. Kontrollen ska vara anpassad till anläggningens beskaffenhet, ålder, omgivande miljö och användning. Skyldigheten gäller en anläggning som tagits i bruk, dvs. när den är spän- ningssatt med sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person eller egendom. Reglerna gäller såväl för innehavare av anläggningar för yrkesmässig verksamhet som för innehavare av anläggningar för enskilt bruk. Skyldigheten innebär inte att innehavaren personligen måste utföra kontrollen utan endast att innehavaren har ansvaret för det. I paragrafen regleras inte vad som gäller för elektrisk utrustning som är avsedd att anslutas till en starkströmsanläggning (jfr 4 och 5 §§ starkströmsförordningen). Bestämmelser om sådan elektrisk utrustning finns i stället i 19 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 § första stycket ellagen. Bestämmelsen bygger på den s.k. prioritetsprincipen enligt vilken innehavaren av en yngre anläggning ska vidta åtgärder till skydd för redan befintliga, äldre, anläggningar. Denna tidsmässiga aspekt har i jämförelse med ellagens bestämmelse uttryckts tydligare i lagtexten. De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 1996/97:136 s. 175 f. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 § andra stycket ellagen. Bestämmelsen innebär att skyldigheten att vidta skyddsåtgärder även gäller i förhållande till redan befintliga koncessionspliktiga naturgasledningar. Med redan befintlig avses att naturgasledningen tagits i bruk. De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 1996/97:136 s. 175 f. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 a § första stycket ellagen. De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 2008/09:57 s. 9 och 13. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 a § andra stycket ellagen. De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 2008/09:57 s. 9 och 13. 11 och 12 §§ Paragraferna motsvarar 9 kap 3 och 4 §§ ellagen. De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 1996/97:136 s. 176 f. 12 § har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av paragrafen, som motsvarar 9 kap. 5 och 6 §§ ellagen, framgår när en elektrisk anläggning ska anses ha tillkommit. Av punkten 1 följer att anläggningen tillkommer när den tas i bruk och, om olika delar av anlägg- ningen tas i bruk , varje sådan del anses som en sär- skild tillkommen anläggning. Om en redan befintlig anläggning ändras på ett sätt som anges i punkten 2 ska anläggningen betraktas som till- De ändringar som gjorts är endast redaktionella. 1996/97:136 s. 178. Paragrafen har utformats med hänsyn till Lagrådets synpunkter. 14 och 15 §§ Paragraferna motsvarar 9 kap 7 och 9 §§ ellagen. gjorts är endast redaktionella. Motiven finns i prop. 1996/97:136 s. 178 f. (14 §) och prop. 2008/09:57 s 9 f. och s. 13 f (15 §). Skyldigheter i fråga om elektrisk utrustning Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § första stycket förordningen om I paragrafen anges att den som tillverkar, representerar den som tillver- kar, importerar, distribuerar eller installerar elektrisk utrustning ska se till att utrustningen uppfyller gällande säkerhetskrav. De aktörer som avses med den som tillverkar, representerar den som tillverkar, importerar eller distribuerar utrustning grundar sig på de defi- nitioner av ekonomiska aktörer som anges i artikel 2 punkterna 3–6 i och rådets direktiv /35/EU av 2014 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhanda- hållande på marknaden av elektrisk utrustning (omarbetning). verkare avses en fysisk eller juridisk person som tillverkar elektrisk ut- rustning eller som låter konstruera och tillverka sådan utrustning och saluför den elektriska utrustningen, i eget namn eller under eget varu- Med tillverkarens representant avses en fysisk eller juridisk per- son som är etablerad inom Europeiska unionen och som enligt skriftlig fullmakt från tillverkaren har rätt att i tillverkarens ställe utföra särskilda Med importör avses en fysisk eller juridisk person som är eta- blerad inom Europeiska unionen och släpper ut elektrisk utrustning från ett tredjeland på unionsmarknaden. Med distributör avses en fysisk eller juridisk person i leveranskedjan, förutom tillverkaren eller importören, som tillhandahåller elektrisk utrustning på marknaden. Paragrafen har utformats med hänsyn till Lagrådets synpunkter. Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket förordningen om elektrisk mate- De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Enligt bestämmelsen ska den som innehar elektrisk utrustning se till att den underhålls på ett godtagbart sätt och används på ett sätt som inte Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 3 § tredje stycket förordningen om elektrisk mate- De ändringar som gjorts är endast redaktionella. Enligt bestämmelsen ska den som använder elektrisk utrustning försäk- ra sig om att den är säker för användning. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldigheter för innehavare av sådan elektrisk utrustning som är avsedd att anslutas till en elektrisk starkströmsanläggning och motsvarar delvis 4 och 5 §§ starkströmsför- Av bestämmelserna följer att den som innehar elektrisk utrustning där el används och som är avsedd att anslutas till en starkströmsanläggning ska se till att det fortlöpande kontrolleras att utrustningen ger betrygg- ande säkerhet mot personskada och sakskada. Innehavaren ska också se till att arbete som utförs på eller i anslutning till utrustningen sker på ett sådant sätt och utförs av eller under ledning av personer med sådana kun- skaper och färdigheter att betryggande säkerhet ges mot personskada och Skyldigheterna för innehavaren motsvarar de som följer av 6 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen, som saknar direkt motsvarighet i gällande rätt, anges förut- sättningar för auktorisation som elinstallatör. Enligt första stycket ska den som har tillfredsställande utbildning och praktisk erfarenhet och är lämplig efter ansökan ges auktorisation som Av 47 § framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken utbildning och praktisk erfarenhet som krävs för att meddelas auktorisation som elin- Kravet på lämplighet innebär att den som har visat oskicklighet eller försummelse vid elinstallationsarbete eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att vara auktoriserad kan nekas auktorisation, jfr