prop · H303158 · 2016-04-11 00:00:00 — Regeringens proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att en lag om marin utrustning ska införas. Lagen syftar till att genomföra och rådets direktiv /90/EU om marin utrustning. Lagen ska tillämpas på utrustning som är placerad eller avsedd att placeras på ett , om det enligt vissa internationella konventioner på sjöfartsområdet krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Lagen innehåller bestämmelser om krav på marin utrustning och skyldigheter för tillverkare och andra ekonomiska aktörer som tillhandahåller sådan utrustning på marknaden. Vidare finns bestämmelser om marknadskontroll för att se till att marin utrustning uppfyller föreskrivna krav och om sanktionsavgifter för det fall kraven inte följs. Lagen föreslås träda i kraft . 2015/16:158 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om marin utrustning.................................................. Ärendet och dess beredning ............................................................ Nuvarande reglering av marin utrustning......................... 4.2Allmänna regler för kontroll av produkter på den Det nya direktivet om marin utrustning............................ Direktivets huvudsakliga innehåll ................... 5 Genomförande av direktivet............................................................ En ny lag om marin utrustning ......................................... Lagens syfte och tillämpningsområde m.m...................... Krav på marin utrustning.................................................. Allmänna krav på marin utrustning ................. Utrustning ombord på ..................... Likvärdiga krav på utrustning vid inflaggning och när svenska fartyg byter trafikmönster från nationell till Undantag från kraven i lagen .......................... Skyldigheter för ekonomiska aktörer ............................... Teknisk dokumentation, bedömning av och försäkran om överensstämmelse............... Spårbarhetsmärkning av marin utrustning och tillhandahållande av dokumentation Korrigerande åtgärder m.m. vid bristande Överlåtelse och övertagande av skyldigheter ................... Importörer och distributörer ............................ Marknadskontroll och övrig tillsyn .................................. Föreläggande och förbud m.m......................... Vite och omedelbar verkställighet av Tystnadsplikt och sekretess.............................................. 5.8Avgift för ärendehandläggning, marknadskontroll och övrig tillsyn................................................................ Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ................... och rådets direktiv /90/EU ...... Förteckning över remissinstanserna .............................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... 2015/16:158 1 Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om marin utrustning. Förslag till lag om marin utrustning 1 § Denna lag syftar till att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom krav på hur marin utrustning ska vara tillverkad och kontrollerad. Lagen syftar också till att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). 2 § I denna lag betyder 1.distributör: fysisk eller juridisk person i leveranskedjan, utöver tillverkaren eller importören, som tillhandahåller marin utrustning på marknaden, 2.ekonomisk aktör: tillverkaren, tillverkarens behöriga representant, importören och distributören, 3.EU-fartyg: fartyg som för flagg från en stat inom EES och som omfattas av någon av de internationella konventionerna, 4.importör: fysisk eller juridisk person som är etablerad inom EES och tillhandahåller marin utrustning från ett tredjeland på EES-marknaden, 5.internationella konventioner: följande konventioner, samt därtill hörande protokoll och koder med obligatorisk tillämpning, som antagits under överinseende av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och som trätt i kraft och fastställer särskilda krav för flaggstatens godkännande av utrustning avsedd att placeras ombord på fartyg: – konvention om internationella regler till förhindrande av kollisioner till sjöss (COLREG), – internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL), – konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS), 6.marin utrustning: utrustning som avses i 3 §, 7.tillbakadragande: åtgärd för att förhindra att marin utrustning i leveranskedjan tillhandahålls på marknaden, 8.tillhandahållande på marknaden: all tillförsel av marin utrustning på EES-marknaden i samband med kommersiell verksamhet, antingen mot betalning eller kostnadsfritt, 9.tillverkare: fysisk eller juridisk person som tillverkar eller som låter konstruera eller tillverka marin utrustning och saluför denna utrustning, i eget namn eller under eget varumärke, 1 Jfr och rådets direktiv /90/EU av om marin utrustning och om upphävande av rådets direktiv /98/EG, i den ursprungliga lydelsen. 2015/16:158 10. utsläppande på marknaden: första gången då marin utrustning görs tillgänglig på EES-marknaden, 11. återkallelse: åtgärd för att dra tillbaka marin utrustning som redan har placerats ombord på eller inköpts i avsikt att placeras ombord på sådana fartyg. 3 § Denna lag gäller för utrustning som är placerad eller är avsedd att placeras på ett , om det enligt de internationella konventionerna krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Krav på marin utrustning 4 § utrustning ska uppfylla de krav som framgår av direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av och rådets direktiv /90/EU av om marin utrustning och om upphävande av rådets direktiv /98/EG och av föreskrifter som har meddelats med stöd av andra stycket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillfälliga krav på marin utrustning. 5 § utrustning ska uppfylla de krav som gäller då utrustningen placeras ombord på ett , om inte annat följer av direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktiv /90/EU. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får för marin utrustning ombord på fartyg som inte har varit meddela föreskrifter om krav på sådan utrustning och om krav på certifikat som visar att utrustningen uppfyller de kraven. 7 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från kraven i denna lag eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen och om krav på certifikat som visar att den utrustningen har beviljats undantag. Den myndighet som regeringen bestämmer får vidare i enskilda fall besluta om sådana undantag och utfärda certifikat som visar att utrustningen har beviljats undantag. Skyldigheter för ekonomiska aktörer Teknisk dokumentation och bedömning av överensstämmelse m.m. 8 § Tillverkaren ska utarbeta teknisk dokumentation avseende den utrustningen och se till att det görs en bedömning av om utrustningen stämmer överens med kraven enligt 4 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om teknisk dokumentation och om förfarandet vid bedömning av överensstämmelse. 9 § Vid serietillverkning av marin utrustning ska tillverkaren se till att det finns rutiner som säkerställer att utrustningen fortsätter att överensstämma med kraven enligt 4 §. Om det är nödvändigt, ska tillverkaren se till att en ny bedömning av överensstämmelse utförs. 10 § Om bedömningen av överensstämmelse visar att den utrustningen uppfyller kraven enligt 4 § ska tillverkaren upprätta en EU- försäkran om överensstämmelse. Tillverkaren ansvarar därmed för att utrustningen överensstämmer med kraven. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om EU-försäkran om överensstämmelse. 11 § Om bedömningen av överensstämmelse visar att den utrustningen uppfyller kraven enligt 4 § ska tillverkaren förse utrustningen med ett märke (rattmärke), om inte annat följer av föreskrifter meddelade med stöd av 12 §. Endast marin utrustning som uppfyller kraven får förses med rattmärke. Bestämmelserna i artikel 30.1 och 30.3–5 i och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93 ska tillämpas på rattmärket. Varje hänvisning till CE-märkningen i den artikeln ska betraktas som en hänvisning till rattmärket. 12 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om elektronisk märkning av marin utrustning. Spårbarhetsmärkning av marin utrustning och tillhandahållande av dokumentation och information 13 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om spårbarhetsmärkning av marin utrustning och om tillhandahållande av bruksanvisningar och annan dokumentation och information. 2015/16:158 Åtgärder vid bristande överensstämmelse 14 § En tillverkare som anser eller har skäl att tro att marin utrustning som tillverkaren har försett med rattmärket inte överensstämmer med kraven enligt 4 § ska vidta de åtgärder som krävs för att få utrustningen att överensstämma med kraven eller om så är lämpligt dra tillbaka eller återkalla den från marknaden. Om den utrustningen utgör en risk ska tillverkaren underrätta behöriga marknadskontrollmyndigheter. Överlåtelse och övertagande av skyldigheter 15 § Om tillverkaren inte har någon verksamhet lokaliserad i territoriet i någon EES-stat ska tillverkaren genom skriftlig fullmakt utse en behörig representant. Den behöriga representanten ska vara etablerad inom EES. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1. de krav som den skriftliga fullmakten ska uppfylla, och 2. de uppgifter som den behöriga representanten ska utföra. 16 § Om en importör eller en distributör i eget namn eller under eget varumärke släpper ut marin utrustning på marknaden eller placerar marin utrustning ombord på ett , övertar importören eller distributören tillverkarens skyldigheter enligt denna lag, föreskrifter meddelade i anslutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktiv /90/EU. Detsamma gäller för en importör eller distributör som ändrar marin utrustning som redan släppts ut på marknaden på ett sådant sätt att överensstämmelsen med kraven enligt 4 § kan påverkas. Marknadskontroll och övrig tillsyn 17 § Regeringen bestämmer vilken eller vilka myndigheter som ska utöva marknadskontroll av marin utrustning och i övrigt utöva tillsyn över att denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen följs. Bestämmelser om marknadskontroll finns i artiklarna 15–29 i förordning (EG) nr 765/2008. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om marknadskontroll och övrig tillsyn. 18 § På begäran av en marknadskontrollmyndighet ska Polismyndig- heten lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, om 1. det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden Prop. 2015/16:158 inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2. det annars finns synnerliga skäl. 19 § Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn får meddela de förelägganden och förbud som behövs och i övrigt vidta de åtgärder som behövs 1.för att denna lag, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktiv /90/EU ska följas, 2.om marin utrustning som uppfyller kraven enligt denna lag och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. 20 § Ett föreläggande eller förbud enligt 19 § eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 21 § Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn får bestämma att dess beslut enligt 19 § och enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, ska gälla . 22 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för ärendehandläggning, marknadskontroll och övrig tillsyn enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt om avgifter för marknadskontroll enligt förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen. 23 § En ekonomisk aktör ska åläggas att betala en sanktionsavgift, om den ekonomiska aktören eller någon som har handlat på den ekonomiska aktörens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot 1.10 eller 11 § eller mot föreskrifter meddelade i anslutning till dessa bestämmelser, 2.föreskrifter meddelade med stöd av 6, 7, 12 eller 13 §, eller 3.beslut meddelade med stöd av 7 § andra meningen. Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. I övrigt ska i fråga om sanktionsavgift 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen (2004:451) tillämpas. 2015/16:158 Tystnadsplikt 24 § Den som har tagit befattning med ett ärende som gäller marknadskontroll eller övrig tillsyn enligt denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad denne har fått veta om någons affärs- eller driftsförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i stället för första stycket. 25 § Beslut enligt denna lag och enligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning antog och rådet direktiv /90/EU om marin utrustning och om upphävande av rådets direktiv /98/EG, se bilaga 1. Medlemsstaterna ska ha antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Bestämmelserna ska också tillämpas . utarbetades inom promemorian Genomförande av direktivet 2014/90 om marin utrustning. Promemorian innehåller förslag om hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr N2015/04374/RS). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkt behandlas i avsnitt 7. 4.1Nuvarande reglering av marin utrustning Standarder för marin utrustning har utvecklats av internationella organ Enligt de internationella sjösäkerhetskonventionerna är det flaggstaterna som ansvarar för att se till att utrustningen ombord på fartyg är typgodkänd och uppfyller vissa säkerhetskrav när det gäller funktion, utformning, konstruktion och prestanda, samt för att utfärda relevanta certifikat för fartyget. Därför har såväl normer för sådana säkerhetskrav för marin utrustning som standarder för hur utrustningen ska kontrolleras (provningsstandarder) utvecklats av den internationella sjöfartsorganisationen (– IMO) och av internationella och europeiska standardiseringsorgan. utrustning för vilka sådana krav och standarder har utarbetats är bl.a. livräddningsutrustning, navigeringsutrustning, radiokommunikationsutrustning, brandskyddsutrustning och utrustning för förhindrande av föroreningar till sjöss. Kraven på marin utrustning harmoniserades 1996 inom dåvarande EG genom rådets direktiv /98/EG om marin utrustning. Direktivet har därefter ändrats ett drygt tiotal gånger. Det stora antalet ändringar beror framför allt på att direktivet, i fråga om vilka krav som marin utrustning ska uppfylla, hänvisar till de internationella standarder som antagits av bl.a. IMO vars arbete innebär att kraven normalt ändras åtminstone en 2015/16:158 gång, ibland två gånger, . Direktivet hänvisar även till provningsstandarder för marin utrustning. Även dessa standarder ändras relativt ofta och har bidragit till de återkommande ändringarna i direktivet. direktiv om marin utrustning med dess ändringar är genomfört i princip endast genom föreskrifter meddelade av Transportstyrelsen (tidigare ), se Transportstyrelsens föreskrifter om marin utrustning (TSFS 2009:52, den senaste ändringen av föreskrifterna återfinns i TSFS 2015:39). Föreskrifterna är meddelade med stöd av bemyndiganden i fartygssäkerhetslagen (2003:364) och fartygssäkerhetsförordningen (2003:438). Föreskrifterna hänvisar i definitionen av anmält organ till lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll som således också utgör en del av genomförandet av direktivet, liksom den till den sistnämnda lagen tillhörande förordningen (2011:811) om ackreditering och teknisk kontroll. Något om den tvådelade regleringen av marin utrustning Det ska för tydlighetens skull påpekas att såväl EU-regleringen om marin utrustning som den här nämnda svenska regleringen avser krav på utrustningen i sig, och på vad t.ex. tillverkaren ska uppfylla under tillverknings- och kontrollstadiet. Regleringen tar inte sikte på vilken utrustning som ska eller får finnas ombord på fartyg. Hur fartyg ska utrustas regleras på internationell nivå förvisso också av IMO, men dessa bestämmelser är i såväl EU som svensk rätt genomförda i andra regelverk. Ett exempel på denna uppdelning gäller navigationsutrustning. Vilken navigationsutrustning som ett fartyg ska ha regleras i första hand i kapitel V konvention om säkerhet för människoliv till sjöss (SOLAS). Kraven specificeras sedan i resolutioner och cirkulär antagna inom IMO. Inom EU finns ingen generell reglering av vilken navigationsutrustning ett fartyg ska ha, men det kan ibland förekomma att det i en särskild EU- reglering anges vissa krav på vilken utrustning fartyg ska ha, se t.ex. och rådets direktiv /59/EG om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen och om upphävande av rådets direktiv /75/EEG. Kraven i SOLAS (och i förekommande fall ) på skyldighet att ha navigationsutrustning har i svensk rätt genomförts i Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2011:2) om navigationssäkerhet och navigationsutrustning. I föreskriften anges således vilken navigationsutrustning som olika fartyg ska ha. I de nämnda resolutionerna och cirkulären anges dessutom ofta hur den utrustningen ska kontrolleras. Föreskrifterna om navigationsutrustning anger att all utrustning som krävs enligt föreskriften ska uppfylla kraven i Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2009:52) om marin utrustning. På så sätt är marin utrustning reglerad genom dels ett regelkomplex om vilken utrustning fartyg ska eller får ha, dels ett regelkomplex om hur den utrustningen ska vara konstruerad och kontrollerad. Direktivet om marin utrustning reglerar som nämnts endast den senare frågan. Problem med nuvarande reglering på unionsnivå Enligt kommissionen har den nuvarande regleringen av marin utrustning flera brister som gör att regleringen inte uppfyller sina mål att harmoni- Direktivet hänvisar till IMO-standarderna genom en bilaga i direktivet som först ändras av kommissionen och sedan ska genomföras av medlemsländerna. Denna ordning är tidskrävande och har gjort det svårt att inom unionen genomföra de nya standarderna inom den tid som gäller enligt IMO-instrumenten och har också lett till att olika standarder är tillämpliga inom unionen eftersom alla medlemsländer inte genomför ändringarna av bilagan . att kvaliteten på de s.k. anmälda organen är ojämn och i vissa fall t.o.m. Marknadskontrollen av utrustningen är dessutom svår att genomföra, bl.a. eftersom marknadskontroll bara får göras på utrustning som ännu inte har placerats ombord. Direktivet innehåller inte heller några tydliga rambestämmelser för övervakningen. enligt kommissionen inte tillräckliga incitament för medlemsstaterna att vidta åtgärder mot bristfällig utrustning vilket leder till att ansvaret i stället läggs över på kommissionen. Dessa problem var en av orsakerna till att kommissionen lade fram ett förslag till ett nytt direktiv om marin utrustning (se KOM(2012) 772 slutlig). I motiveringen till kommissio- nens förslag till nytt direktiv finns en utförligare beskrivning av proble- men med direktiv, se avsnitt 1.2 i nämnda dokument. 4.2 Allmänna regler för kontroll av produkter på den inre marknaden EU-förordningen om krav för ackreditering och marknadskontroll och rådets förordning (EG) nr 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/937 innehåller ett övergripande ramverk med regler och principer för ackreditering och marknadskontroll. I förordningen fastställs också allmänna principer för CE-märkning. Förordningen tillämpas på produkter som omfattas av harmoniserad gemenskapslagstiftning. Rambeslutet om saluföring av produkter och rådets beslut nr 768/2008/EG om en gemensam ram för saluföring av produkter och upphävande av rådets beslut 93/465/EEG är avsett att fungera som ett allmänt horisontellt ramverk med förslag till hur artiklar kan utformas vid framtida lagstiftning om harmonisering av villkoren för saluföring av produkter. Många av det nya direktivets artiklar har hämtats från referensbestämmelserna i bilaga I till rambeslutet. Lagen om ackreditering och teknisk kontroll Förordning (EG) nr 765/2008 kompletteras i av lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll när det gäller frågor om ackredite- ring och CE-märkning. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om förfaran- 2015/16:158 det att utse, ackreditera och anmäla organ som ska bedöma om produkter överensstämmer med föreskrivna krav. Lagen är tillämplig t.ex. om organen ska anmälas enligt harmoniserad unionslagstiftning. Förordningen om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn Förordningen (2014:1039) om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn kompletterar bl.a. förordning (EG) nr 765/2008 när det gäller marknadskontroll av varor. I den svenska förordningen regleras bl.a. vilka uppgifter marknadskontrollmyndigheterna har. Där stadgas det också att det vid Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ska finnas ett marknadskontrollråd där marknadskontrollmyndigheterna inom de olika sektorerna ska ingå. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll har ett övergripande ansvar Enligt 4 § lagen om ackreditering och teknisk kontroll svarar Swedac för ackreditering enligt förordning (EG) nr 765/2008. Swedac fattar enligt 8 § samma lag beslut att utse organ om dessa organ ska anmälas enligt bl.a. harmoniserad unionslagstiftning. Enligt 9 § ska Swedac anmäla ett sådant organ till Europeiska kommissionen. Swedac har enligt bemyndiganden i lagen respektive förordningen om ackreditering och teknisk kontroll rätt att meddela föreskrifter om anmälda organ. Sådana föreskrifter finns i Swedacs föreskrifter och allmänna råd (2015:6) om anmälda organ inom vissa områden. Föreskrifterna innehåller krav på organ som är eller ansöker om att bli utsedda och anmälda för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse av bl.a. marin utrustning. Swedac ska vidare enligt 2 § första stycket 3 förordningen (2009:895) med instruktion för Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll anmäla och utöva tillsyn över organ som enligt lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll ska anmälas för uppgifter i samband med bedömning av överensstämmelse enligt bestämmelser som gäller inom EU.