prop · H303154 · 2016-04-15 00:00:00 — Syftet med granskningen är att undersöka om arbetsmarknadsutbildningen regionalt och lokalt används för att underlätta matchningen mellan arbetssökande och arbetsgivare genom att möta arbetsmarknadens behov. Granskningen utgår från två revisionsfrågor: •Har regeringen gett Arbetsförmedlingen förutsättningar för att kunna anpassa arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan? •Anpassar Arbetsförmedlingen arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan för att uppnå en effektiv matchning? Utgångspunkten för att undersöka om regeringens styrning har gett förutsättningar för en regional och lokal anpassning har varit en genomgång av bland annat propositioner och offentliga utredningar samt Arbetsförmedlingens instruktion och regleringsbrev. har även intervjuat tjänstemän på . Granskningen som gäller Arbetsförmedlingens verksamhet består av två delar. Den första handlar om hur myndigheten arbetar med upphandling av arbetsmarknadsutbildning. Här har granskat hur Arbetsförmedlingen identifierar behoven på lokal nivå samt om arbetssättet vid upphandlingar möjliggör snabba och flexibla lösningar för att möta arbetsmarknadens behov. har tagit del av dokumentation angående styrning, organisation och arbetssätt samt samlat in svar från Arbetsförmedlingens elva marknadsområden om hur de hanterar frågor om arbetsmarknadsutbildning. Vidare har genomfört intervjuer med anställda på . Granskningen berör även hur upphandling av arbetsmarknadsutbildning i praktiken möter arbetsmarknadens behov. har jämfört utbudet av arbetsmarknadsutbildningar med behovet av arbetskraft enligt Arbetsförmedlingens prognoser för att bedöma om arbetsmarknadsutbildning upphandlas i de delar av landet där den typen av kompetens efterfrågas. R I K S R E V I S I O N E N R E G I O N A L A N P A S S N I N G A V A R B E T S M A R K N A D S U T B I L D N I N G – V I L K A H Ä N S Y N T A S T I L L A R B E T S M A R K N A D E N S B E H O V ? Den andra delen av granskningen av Arbetsförmedlingen berör vilka förutsättningar arbetsförmedlare har att anvisa till arbetsmarknadsutbildning utifrån arbetsmarknadens behov. har intervjuat chefer, verksamhetssamordnare och arbetsförmedlare på fem förmedlingskontor. har även intervjuat anställda hos sex utbildningsanordnare. För att undersöka kvantitativt hur arbetsmarknadsutbildningarna används i förhållande till var det finns lediga arbeten att söka har jämfört antalet anvisningar till respektive arbetsmarknadsutbildning med antalet platsannonser inom samma bransch. När det gäller hur regional och lokal anpassning av arbetsmarknadsutbildning ska uppnås är Arbetsförmedlingen till stor del fri att utforma sitt arbetssätt utifrån vad myndigheten anser vara lämpligt.1 Regeringen preciserar inte hur upphandling av arbetsmarknadsutbildning ska gå till eller hur verksamheten ska bedrivas för att uppfylla verksamhetsmålen. Arbetsförmedlingens instruktion anger att myndigheten själv bestämmer över sin organisation. Det här handlingsutrymmet gäller de utmaningar som beskrivs ovan, det vill säga hur lokala behov ska identifieras och hur upphandlingsprocessen ska ge utrymme för snabbhet och flexibilitet. Möjligheterna att styra utbudet av utbildningar mot arbetsmarknadens efterfrågan påverkas av Arbetsförmedlingens uppdrag att prioritera arbetssökande som står långt från arbetsmarknaden. Flera av de arbetsmarknadsutbildningar som upphandlas och används i större utsträckning än vad prognoserna motiverar har det gemensamt att kraven som ställs på deltagarna är lägre än för andra inriktningar. Arbetsförmedlingen har i en rapport tagit upp att den starka fokuseringen på personer som står långt från arbetsmarknaden skapar incitament att anordna utbildningar som inte nödvändigtvis avser att tillmötesgå en brist på arbetsmarknaden. kan en annan problematik uppstå om arbetssökande som bedöms stå nära arbetsmarknaden men som kanske inte behöver utbildningen för att få ett arbete prioriteras i för stor utsträckning. Arbetsförmedlingen har dock 2015 i regleringsbrevet fått målet att förmedlingsverksamheten bättre ska anpassas efter arbetssökandes och arbetsgivares enskilda behov, vilket kan sägas ger större möjlighet att anpassa insatsen efter arbetsmarknadens efterfrågan. Identifiering av behov på lokal nivå Arbetsförmedlingens regionala organisation är uppdelad i elva marknadsområden som ansvarar för att samla in information från sina respektive förmedlingskontor. 1 Med hänsyn tagen till lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (). 8 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Arbetsmarknadsprognoser och synpunkter som Arbetsförmedlingens branschstrateger samlar in från arbetsgivare är andra viktiga informationskällor när behovet av arbetsmarknadsutbildning ska analyseras. Marknadsområdenas organisationer ser ungefär likadana ut, men det finns skillnader när det gäller hur ansvaret har fördelats för att dels fånga upp synpunkter och önskemål om arbetsmarknadsutbildning, dels bistå med information till förmedlingskontoren. Utifrån de intervjuer som har genomfört på fem förmedlingskontor framträder bilden av att arbetet blir mer effektivt när förmedlingschefer och arbetsförmedlare har ett nära samarbete med personer som är insatta i marknadsområdets arbete. Det kan handla om att de leverantörsutvecklare och kontaktpersoner som arbetar på regional nivå regelbundet finns på plats på förmedlingskontoren och tar emot synpunkter och önskemål samt informerar om arbetsmarknadsutbildning. Det är lättare för någon som hör till marknadsområdets organisation att lösa de uppgifterna än för tjänstemän från de enskilda kontoren, vilka inte har lika stor kunskap om det regionala arbetet. ser en risk att frågan om utbudet av arbetsmarknadsutbildning upplevs som något som bestäms långt bort från den dagliga verksamheten. Det kan leda till passivitet och ett minskat intresse för frågan på lokal nivå. är det på förmedlingskontoren som arbetsmarknadsutbildningen ska användas. Där finns kunskap om den lokala arbetsmarknaden och om de inskrivna arbetssökandes önskemål och behov. Kontorens synpunkter är därför en betydelsefull informationskälla när utbudet av arbetsmarknadsutbildningar ska bestämmas. menar att Arbetsförmedlingen bör följa upp och utvärdera olika sätt att bedriva den regionala samverkan. På så sätt kan myndigheten komma fram till de mest effektiva formerna för att involvera förmedlingskontoren, vilket framstår som den största utmaningen i det nuvarande systemet. Inriktningen på ett sådant arbete kan exempelvis vara att identifiera goda exempel. Arbetsförmedlingen har valt att använda ett standardiserat arbetssätt för upphandling av arbetsmarknadsutbildning. Behovsanalysen sker på huvudkontoret, samlat för hela landet. Hela processen fram till att ett avtal träffas med en utbildningsanordnare tar omkring 10 – 12 månader för större nationella upphandlingar. De flesta avtal om arbetsmarknadsutbildning löper . I och med den konsekventa tillämpningen av ett sådant arbetssätt kan det vara svårt att anpassa verksamheten till skiftande omständigheter på arbetsmarknaden och möta behov som inte fångats upp i den ordinarie processen. För att hantera den här utmaningen strävar Arbetsförmedlingen bland annat efter att teckna breda avtal som kan användas och anpassas på olika sätt i olika delar av landet. gäller dock att det kan finnas behov av en viss utbildning någonstans som de rådande avtalen inte kan täcka in. Det kan innebära att vissa områden och förmedlingskontor får vänta på utbildningen till den tidpunkt när avtalen löper ut och en ny nationell behovsanalys genomförs. R I K S R E V I S I O N E N R E G I O N A L A N P A S S N I N G A V A R B E T S M A R K N A D S U T B I L D N I N G – V I L K A H Ä N S Y N T A S T I L L A R B E T S M A R K N A D E N S B E H O V ? bedömer att en bättre överensstämmelse mellan utbudet av arbetsmarknadsutbildning och den regionala arbetsmarknadens behov skulle kunna uppnås genom regionalt avgränsade upphandlingar utifrån en behovsanalys som redan har gjorts på marknadsområdesnivå. Det skulle innebära ökade möjligheter att möta behov som inte fångas upp i de nationella upphandlingarna eller som uppstår om arbetsmarknaden förändras mellan de tillfällen när den samlade behovsanalysen genomförs. Ett sådant arbetssätt kan utgöra ett alternativ till de ordinarie upphandlingarna, och användas när det finns tydliga skäl. Det finns enligt bedömning inga bestämmelser i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling () eller som följer av regeringens styrning som kräver att behovsanalysen genomförs centralt utifrån ett nationellt perspektiv. I övrigt hanterar upphandlingsavdelningen ärendet som normalt. Det finns dock risker och utmaningar att ta hänsyn till, till exempel att huvudkontorets möjlighet till överblick och strategisk planering minskar om regionalt initierade upphandlingar skulle användas i allt för stor utsträckning. Därför behöver Arbetsförmedlingen utvärdera frågan ytterligare. Det krävs också att den behovsanalys som genomförs inom marknadsområdena utvecklas. Utbud i förhållande till Arbetsförmedlingens prognoser har jämfört förekomsten av upphandlad arbetsmarknadsutbildning inom 16 branscher med vilket behov det finns enligt arbetsmarknadsprognoserna. Inom enskilda län är arbetsmarknadsutbildning upphandlad som prognoserna visar att den kompetensen inte efterfrågas för som mest en tredjedel av de studerade utbildningarna. Även när det gäller arbetsmarknadsutbildningar som inte är upphandlade som prognoserna visar att kompetensen efterfrågas är andelen som mest en tredjedel av de studerade utbildningarna i ett enskilt län. I och finns både ett överskott och ett underskott av arbetsmarknadsutbildning i förhållande till prognoserna, men inom olika branscher. De branscher där det är vanligast att arbetsmarknadsutbildning inte är upphandlad som prognoserna visar att det finns en efterfrågan är kylmontör, bygg- och ventilationsplåtslagare samt bilmekaniker. De utbildningar som i högst grad är upphandlade utan att prognoserna visar på en efterfrågan är lokalvård, försäljning inom dagligvaruhandel och lagerarbete. Flera av de arbetsmarknadsutbildningar som upphandlas i större utsträckning än vad prognoserna motiverar har det gemensamt att kraven som ställs på deltagarna är lägre än för andra inriktningar. Arbetsförmedlingen har konstaterat att den starka fokuseringen på personer som står långt från arbetsmarknaden skapar incitament att anordna utbildningar som inte nödvändigtvis avser att tillmötesgå en brist på arbetsmarknaden. R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Intervjuer på fem förmedlingskontor ger bilden av att arbetssökande själva behöver ta ett ansvar för att informera sig om tillgängliga arbetsmarknadsutbildningar för att kunna göra ett lämpligt val. Hög arbetsbelastning samt prioritering av beslut som är kopplade till aktivitetskrav och till de arbetssökandes rättigheter är faktorer som kan begränsa arbetsförmedlarens möjlighet att ge vägledning. Det försvårar i sådana fall när det gäller att ta hänsyn till arbetsmarknadens behov vid anvisningar till arbetsmarknadsutbildning. Arbetsförmedlingen har även genom sitt eget analysarbete kommit fram till att det görs anvisningar där arbetsförmedlaren från början kan förmoda att deltagaren inte kommer att kunna tillgodogöra sig utbildningen. Tjänstemän med ett utökat ansvar för arbetsmarknadsutbildning på förmedlingskontoren kan underlätta arbetet och skapa förutsättningar för att använda arbetsmarknadsutbildning mer effektivt. Några av de intervjuade utbildningsanordnarna tar upp att löpande kontakter med förmedlingskontoren inte fungerar bra när arbetsförmedlare själva ansvarar för dessa. Anvisningar i förhållande till utannonserade arbetstillfällen har jämfört hur många anvisningar till arbetsmarknadsutbildning som gjordes 2013 jämfört med hur många lediga arbeten som annonserades ut i Platsbanken för 16 vanliga arbetsmarknadsutbildningar. Analysen har genomförts baserat på de 75 lokala arbetsmarknadsområden (LA-områden) som har delat in i. Av 75 lokala arbetsmarknadsområden hade 15 områden ett generellt högt användande av arbetsmarknadsutbildning och 25 områden ett generellt lågt användande i förhållande till antalet lediga arbetstillfällen som annonserades ut i Platsbanken. De områden som använde lite arbetsmarknadsutbildning i förhållande till antalet annonser 2013 gjorde det även året innan. I tre fall hade ett och samma lokala arbetsmarknadsområde jämförelsevis många anvisningar inom branscher där få lediga arbetstillfällen annonseras ut, men få anvisningar inom branscher med fler platsannonser. rekommendationer riktar sig till Arbetsförmedlingen: •Arbetsförmedlingen bör utveckla samarbetsformerna inom marknadsområdena för att göra förmedlingskontoren mer involverade i behovsanalysen inför upphandlingar av arbetsmarknadsutbildning. •Arbetsförmedlingen bör se över möjligheterna att i större utsträckning genomföra mindre omfattande, regionalt initierade upphandlingar av arbetsmarknadsutbildning. R I K S R E V I S I O N E N R E G I O N A L A N P A S S N I N G A V A R B E T S M A R K N A D S U T B I L D N I N G – V I L K A H Ä N S Y N T A S T I L L A R B E T S M A R K N A D E N S B E H O V ? •Arbetsförmedlingen bör använda det ökade utrymmet som regleringsbrevet 2015 ger att anpassa verksamheten till arbetsgivarnas behov vid upphandling av och anvisningar till arbetsmarknadsutbildning. R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Arbetsmarknadsutbildning är en yrkesinriktad utbildning som arbetssökande som är inskrivna på Arbetsförmedlingen kan ta del av. Den syftar till att dels underlätta för den enskilde att få eller behålla ett arbete, dels motverka att brist på arbetskraft uppstår på arbetsmarknaden.2 Arbetsmarknadsutbildning upphandlas av Arbetsförmedlingen. En betydande del av utbildningsanordnarna är privata företag, men det finns även andra typer av aktörer. Upphandlingen av arbetsmarknadsutbildning förändrades i samband med att Arbetsförmedlingen blev en myndighet. bestod av en länsarbetsnämnd per län samt , som hade ett ledande och samordnande ansvar för arbetsmarknadspolitiken. slogs länsarbetsnämnderna och samman och blev Arbetsförmedlingen. Det ansvar för behovsanalys, beställning och upphandling av utbildningsinsatser som tidigare fanns på regional nivå upphörde därefter i sin dåvarande form. Arbetsförmedlingen behöver därför ha en organisation där ansvaret för dessa moment kan fördelas på ett effektivt sätt mellan myndighetens centrala och regionala nivåer, och det har skett ett kontinuerligt arbete inom Arbetsförmedlingen för att utveckla ett väl fungerande arbetssätt. Arbetsförmedlingen har lyft fram att förutsättningarna för att bedriva arbetsmarknadsutbildning påverkas av vilka arbetssökande myndigheten kan anvisa till insatsen. Arbetsförmedlingen har haft i uppdrag att prioritera arbetssökande som står långt från arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen bedömer dock att arbetssökande som räknas till den gruppen numera är sämre rustade för arbetslivet än vad som var fallet tidigare, vilket gör det svårare att anpassa arbetsmarknadsutbildningen efter arbetsgivarnas behov.3 Det är inte bara behovet av arbetskraft i olika delar av landet som Arbetsförmedlingen behöver ta hänsyn till i arbetet med att uppnå en regional och lokal anpassning av arbetsmarknadsutbildningen. De inskrivna arbetssökandes intressen och förutsättningar samt deras motivation och möjligheter till att flytta eller pendla för att få ett arbete är andra exempel på faktorer som har betydelse. 211 § förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. 3Arbetsförmedlingen (2014) Fördjupad analys av de minskade effekterna av arbetsmarknadsutbildningen, s.25- 30. R I K S R E V I S I O N E N R E G I O N A L A N P A S S N I N G A V A R B E T S M A R K N A D S U T B I L D N I N G – V I L K A H Ä N S Y N T A S T I L L A R B E T S M A R K N A D E N S B E H O V ? Mot bakgrund av Arbetsförmedlingens utmaning med att upprätthålla ett regionalt perspektiv i en centraliserad organisation, och med hänsyn till det låga resultatet av arbetsmarknadsutbildning när det gäller deltagare som går vidare till arbete, har sett skäl att genomföra en granskning. Granskningens inriktning är den regionala och lokala anpassningen av arbetsmarknadsutbildning, det vill säga att insatsen anpassas efter behovet av arbetskraft inom olika branscher i olika delar av landet. Detta är enligt en av flera förutsättningar för att arbetsmarknadsutbildningarna ska få avsedd effekt. Syftet med granskningen är att undersöka om arbetsmarknadsutbildningen används för att möta de behov som finns på arbetsmarknaden för att på så sätt underlätta matchningen mellan arbetssökande och arbetsgivare. Granskningen utgår från två revisionsfrågor: •Har regeringen gett Arbetsförmedlingen förutsättningar för att kunna anpassa arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan? •Anpassar Arbetsförmedlingen arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan för att uppnå en effektiv matchning? Granskningen omfattar de arbetsmarknadsutbildningar som arbetssökande inskrivna på Arbetsförmedlingen kan ta del av. Arbetsmarknadsutbildningar som ges inom har inte granskats, inte heller övriga insatser som Arbetsförmedlingen kan erbjuda. Frågan om vilka målgrupper som tillåts ta del av arbetsmarknadsutbildning berörs i granskningen eftersom det påverkar möjligheterna att styra utbud och användande mot specifika utbildningsinriktningar. Men har inte haft för avsikt att undersöka för vilken målgrupp som arbetsmarknadsutbildning är mest effektiv eller hur insatsens innehåll kan anpassas till olika typer av förutsättningar hos deltagarna. Arbetsförmedlingen genomför regelbundna effektmätningar för olika arbetsmarknadspolitiska program. De visar att effekterna för arbetsmarknadsutbildning efter avslutad utbildning har sjunkit kraftigt och är nere på noll när man mäter utskrivning för arbete. försöker inte besvara vad det beror på utifrån den här granskningen eftersom frågan är vidare än granskningens inriktning. Däremot kan graden av framgång i den regionala och lokala anpassningen av insatsen vara en delförklaring. R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Det här avsnittet innehåller en redogörelse av vad som ligger till grund för granskningens inriktning och en precisering av revisionsfrågorna. Lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program anger att arbetsmarknadsutbildning syftar till att individen ska kunna få eller behålla ett arbete.4 Syftet med arbetsmarknadsutbildning har tydliggjorts i tidigare års budgetpropositioner. Arbetsmarknadsutbildning är ett verktyg som syftar till att rusta den arbetssökande för arbetsmarknaden och motverka bristsituationer på arbetsmarknaden.5 Arbetsmarknadsutbildning ska vara kort och tydligt inriktad mot aktuell efterfrågan på arbetsmarknaden.6 En anpassning utifrån den regionala och lokala efterfrågan handlar enligt dels om huruvida det faktiska utfallet när det gäller regional anpassning blir det önskvärda, dels om huruvida Arbetsförmedlingens arbetssätt är utformat för att uppnå goda resultat. När det gäller det önskade utfallet av en regional och lokal anpassning definierar det enligt följande: •Arbetsmarknadsutbildning inom olika branscher bör upphandlas för och användas i de delar av landet där just den typen av arbetskraft efterfrågas. Då bidrar Arbetsförmedlingen till att möta både de arbetssökandes och arbetsgivarnas behov. •Arbetsmarknadsutbildningar inte bör upphandlas för och användas inom branscher där behovet av arbetskraft är litet, för att undvika att statens resurser används ineffektivt.7 När det gäller Arbetsförmedlingens arbetssätt bedömer att det bör innehålla följande moment för att uppnå en effektiv regional och lokal anpassning: •När utbudet av arbetsmarknadsutbildningar inom olika branscher slås fast bör Arbetsförmedlingen ta hänsyn till utbudet och behovet av arbetskraft. Det innebär att information om vilken kompetens som efterfrågas i olika delar av landet behöver samlas in och ligga till grund för de upphandlingar som görs. •Det bör finnas ett utrymme för att snabbt kunna möta arbetsgivarnas behov av utbildad personal när det uppstår. Arbetsförmedlingen behöver ha ett arbetssätt där den centraliserade upphandlingen inte exkluderar möjligheten att kunna tillhandahålla snabba och flexibla lösningar. 41 § lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program. 2012/13:1, bet. 2012/13:AU2, rskr 2012/13:121. 2010/11:1, bet. 2010/11:AU2, rskr 2010/11:126; /12:1, bet. 2011/12:AU2, rskr 2011/12:88. 7I enlighet med vad som anges i 3 § budgetlagen (2011:203) om hushållning med statens medel. R I K S R E V I S I O N E N R E G I O N A L A N P A S S N I N G A V A R B E T S M A R K N A D S U T B I L D N I N G – V I L K A H Ä N S Y N T A S T I L L A R B E T S M A R K N A D E N S B E H O V ? •Utöver att rätt utbildning upphandlas på rätt plats bör arbetsförmedlare använda sig av de tillgängliga arbetsmarknadsutbildningarna på ett sätt som gör att matchningen mellan deltagarnas kompetens och arbetsgivarnas behov förbättras. När anvisningar till arbetsmarknadsutbildning görs på förmedlingskontoren bör därför hänsyn tas till hur efterfrågan på arbetskraft ser ut och arbetssättet bör utformas för att skapa förutsättningar för detta. En styrning från regeringen som skapar förutsättningar för regional och lokal anpassning av arbetsmarknadsutbildning innebär enligt att regelverk och finansiell styrning behöver vara förenliga med ett sådant arbetssätt hos Arbetsförmedlingen som beskrivs ovan. Revisionsfrågan som lyder ”Har regeringen gett Arbetsförmedlingen förutsättningar för att kunna anpassa arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan?” besvaras i kapitel 3. Revisionsfrågan som lyder ”arbetsmarknadsutbildningen efter den regionala och lokala efterfrågan för att uppnå en effektiv matchning?” besvaras i kapitel 4 och 5. Metoderna som används beskrivs mer ingående i respektive kapitel. Arbetsmarknadsutbildningens omfattning och inriktning I kapitel 2 presenteras information som inte direkt besvarar granskningens frågeställningar men som är relevant som bakgrund. Kapitlet tar upp kostnader för arbetsmarknadsutbildning, statistiska uppgifter om deltagande och resultat, samt en diskussion om behovet av regional och lokal anpassning. Utgångspunkten för att undersöka om regeringens styrning har gett förutsättningar för en regional och lokal anpassning har varit studier av till exempel propositioner och offentliga utredningar samt Arbetsförmedlingens instruktion och regleringsbrev. har även intervjuat tjänstemän på . Kapitel 4 handlar om hur Arbetsförmedlingens arbetar med upphandlingar för att uppnå en anpassning till arbetsmarknadens behov. har undersökt hur Arbetsförmedlingen identifierar behoven av arbetsmarknadsutbildning på lokal nivå samt om sättet att arbeta med upphandlingar möjliggör snabba och flexibla lösningar. har tagit del av dokumentation angående styrning, organisation och arbetssätt samt samlat in svar från Arbetsförmedlingens elva marknadsområden om hur deras respektive organisationer hanterar frågor om arbetsmarknadsutbildning. En annan informationskälla är intervjuer med anställda på . R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Kapitlet belyser även upp hur upphandling av arbetsmarknadsutbildning i praktiken träffar mot arbetsmarknadens behov. har jämfört utbudet av arbetsmarknadsutbildningar med behovet av arbetskraft enligt Arbetsförmedlingens prognoser för att bedöma om arbetsmarknadsutbildning upphandlas i de delar av landet där respektive kompetens efterfrågas.