prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — Det får alltså inte vara fråga om ett alltför avlägset släktförhållande. Det är upp till den som vill byta till efternamnet att visa att han eller hon har en sådan koppling till namnet som krävs enligt paragrafen. Om sökanden kan visa att det finns en sådan koppling, får alltså byte ske till namnet trots att hinder annars skulle ha förelegat enligt 15 §, t.ex. för att namnet redan bärs av någon annan. De i paragrafen uppställda förutsättningarna motsvarar i huvudsak vad som enligt praxis bedömts utgöra synnerliga skäl för namnbyte enligt namnlag. Det utesluter inte att det i ett enskilt fall kan finnas särskilda skäl enligt 13 § första stycket att bevilja ett namnbyte trots att förutsättningarna i paragrafen inte är uppfyllda. 19 § En person får byta till ett efternamn som han eller hon har burit utan att ha förlorat det enligt 21 §. En person får byta till ett efternamn genom att stryka ett av namnen i sitt dubbla efternamn. I paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, regleras möjligheten att i administrativ ordning byta tillbaka till ett tidigare efternamn och att stryka ett av namnen i ett dubbelt efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 5, 8, 10 och 14 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 9. Paragrafen utgör ett undantag från 15 § och ger en person möjlighet att ta tillbaka ett efternamn som han eller hon har burit eller ta en del av sitt dubbla efternamn som efternamn genom att stryka ett av nam- nen i det befintliga dubbla efternamnet, när detta inte är möjligt enligt reglerna om familjerättsliga namnförvärv (se t.ex. 9 §). Enligt första stycket får en person alltid byta sitt befintliga efternamn till ett annat efternamn som han eller hon burit tidigare utan att ha förlorat det enligt 21 §. Detta ger t.ex. ett adoptivbarn rätt att ta tillbaka det namn som han eller hon hade före adoptionen utöver vad som följer av 10 §. Det ger också en person rätt att ta tillbaka ett tidigare namn som har förvärvats genom äktenskap (12 §) eller genom ett s.k. administrativt namnförvärv (13 §). Det finns inte någon latent namnrätt. Detta innebär att det kan vara möjligt att förvärva ett efternamn som har förvärvats av någon annan i administrativ ordning om ingen längre lagligen bär namnet. En sökande får alltså ta tillbaka ett tidigare efternamn som har förvärvats genom ett administrativt namnförvärv trots att någon annan kan ha förvärvat namnet sökanden inte bar namnet. Enligt andra stycket får ett byte av efternamn alltid ske genom att ett av namnen i ett dubbelt efternamn stryks och att det nya efternamnet alltså utgörs av den kvarvarande delen av det dubbla efternamnet. Be- stämmelsen kan tillämpas om det inte är möjligt att göra ett sådant byte med stöd av någon annan bestämmelse i lagen. En strykning blir endast aktuell när en person har ett dubbelt efternamn. Han eller hon kan då alltså alltid byta efternamn genom att stryka ett av leden i sitt dubbla efternamn. Exempelvis kan en person byta namn från till . Byte till dubbelt efternamn 20 § En person får byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som inte kan förvärvas enligt 4–13 eller 30 §. Ett dubbelt efternamn enligt första stycket får endast bestå av två enkla efternamn som den personen kan förvärva var för sig enligt denna lag. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck. Paragrafen, som utformas i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om dubbla efternamn och hur sådana namn kan förvärvas när detta inte är möjligt genom ett familjerättsligt förvärv eller ett administrativt förvärv enligt 13 §. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 5. När det gäller vissa familjerättsliga förvärv av efternamn, t.ex. förvärv av efternamn genom födelsen eller äktenskapet, finns det särskilda bestämmelser som reglerar vilka namn som får kombineras till ett dubbelt efternamn. Exempelvis kan ett barn som bär sin ena förälders dubbla efternamn byta till den andra förälderns dubbla efternamn eller byta till ett dubbelt efternamn som är bildat av var sin del av föräldrarnas dubbla efternamn (9 §). Vidare kan en person byta sitt dubbla efternamn till sin makes dubbla efternamn (12 §). Det finns också regler om förvärv av dubbla efternamn i administrativ ordning som gör det möjligt för en person att byta sitt dubbla efternamn till ett annat befintligt dubbelt efternamn, t.ex. ett gammalt släktnamn (13 och 18 §§). Om det dubbla efternamn sökanden vill byta till inte är möjligt att förvärva med stöd av de familjerättsliga förvärvsreglerna eller reglerna om administrativa förvärv enligt 13 §, finns det enligt första stycket ytterligare en möjlighet att byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn i administrativ ordning. Bestämmelsen reglerar byte till ett dubbelt efternamn och det förutsätter att sökanden redan har ett efternamn. Det är därför inte möjligt att med tillämpning av den aktuella paragrafen t.ex. förvärva ett dubbelt efternamn från födelsen. En ansökan om byte görs till (3 §). Ett dubbelt efternamn kan bildas av efternamn som sökanden redan har förvärvat, t.ex. enligt 4 §, och namn som sökanden kan förvärva enligt denna lag, t.ex. enligt 9 eller 13 §. Enligt andra stycket får ett dubbelt namn enligt första stycket bestå av två enkla efternamn som var för sig kan förvärvas enligt denna lag. Ett dubbelt efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Alla enkla efternamn som kan förvärvas genom ett familjerättsligt eller administrativt förvärv får utgöra en del i ett dubbelt efternamn. Detta innebär att det t.ex. är möjligt för en person att byta sitt efternamn till ett dubbelt efternamn som är bildat av två namn som kan förvärvas i administrativ ordning (13 §). Byte kan också ske till ett dubbelt efternamn som består av ett namn som kan förvärvas i administrativ ordning och ett namn som kan förvärvas genom ett familjerättsligt förvärv, t.ex. ett namn med anknytning till en förälder (t.ex. 9 och 13 §§). Byte kan vidare ske till ett dubbelt efternamn som består av två namn som var för sig kan erhållas genom familjerättsliga förvärv (t.ex. 9 och 12 §§). Ett dubbelt efternamn som består av fler än två enkla efternamn får inte bildas. Det innebär att det inte är möjligt för en person som har ett enkelt efternamn att vid sidan av det namnet lägga till ett dubbelt efternamn, även om det är ett namn som kan förvärvas enligt t.ex. 9 §. Namnen i det dubbla efternamnet måste bäras i en bestämd ordning och namnen får förenas med ett bindestreck. Det är sökanden som väljer i vilken ordning namnen ska bäras och om de ska förenas med bindestreck eller inte. Valet ska framgå av ansökan. Det är inte tillåtet att förvärva ett namn som är hopskrivet, t.ex. LindStröm. Ett sådant namn är nämligen inte ett dubbelt efternamn. Det är alltid möjligt för en person som redan bär ett dubbelt efternamn att enligt olika bestämmelser i denna lag byta till ett helt annat enkelt eller dubbelt efternamn eller till ett delvis annat efternamn genom att byta ut eller stryka ena ledet i det dubbla efternamnet. Det finns vidare möjlighet att göra ändringar i det dubbla efternamnet, t.ex. genom att ändra ordningsföljden mellan namnen i efternamnet eller lägga till eller stryka ett bindestreck mellan namnen (13 § andra stycket). 21 § Om någon har förvärvat ett efternamn som han eller hon inte har rätt till och detta leder till besvär för någon annan, ska en domstol på talan av den sistnämnde besluta att namnet förloras, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om någon förlorar sitt efternamn enligt första stycket, ska domstolen besluta att också den som genom denne har förvärvat namnet förlorar namnet, om talan förs om detta och det inte finns särskilda skäl mot det. Detsamma gäller om någon som skulle ha förlorat sitt efternamn enligt första stycket har avlidit. En talan enligt första stycket som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har hävts får inte väckas senare än efter hävandet. I övriga fall får talan inte väckas senare än efter det att beslut fick laga kraft. Paragrafen innehåller bestämmelser om förlust av efternamn. motsvarar delvis 16–19 och 47 §§ namnlag. finns i avsnitt 10. Enligt första stycket kan en domstol besluta att en person som har för- värvat ett efternamn ska förlora det namnet. För att en sådan talan ska vara framgångsrik krävs att förvärvaren av namnet inte har rätt till det. En förvärvare saknar rätt till ett efternamn om han eller hon har förvärvat en faders eller förälders efternamn och faderskapet eller föräldraskapet En förvärvare saknar vidare rätt till ett namn om har beviljat förvärvarens ansökan om efternamn trots att denna rätteligen borde ha avslagits. Det kan vid ett familjerättsligt förvärv av efternamn vara fråga om att har gjort en oriktig bedömning av före- komsten av en familjerättslig relation mellan förvärvaren och namnhava- När det gäller administrativa förvärv kan det vara fråga om att har beviljat förvärvarens ansökan trots att det enligt 14 § har funnits hinder för byte, t.ex. på grund av att det förvärvade namnet kan förväxlas med ett allmänt känt utländskt efternamn. Det har ingen bety- delse huruvida beslutet är oriktigt på grund av att underlaget varit brist- fälligt eller på grund av att det skett ett förbiseende eller annan oriktig Att faderskapet hävs eller att beslut är oriktigt och att någon därmed inte har rätt att bära namnet är inte en tillräcklig förut- sättning för att ett efternamn ska förloras. Det krävs dessutom att namn- förvärvet leder till besvär för någon annan och att han eller hon väcker talan om namnförlust för förvärvaren. Om förvärvet avser ett namn som är identiskt med namnhavarens efternamn, vilket t.ex. är fallet när det handlar om ett familjerättsligt förvärv, får besvär i regel antas ha upp- Detsamma gäller om namnhavaren kan visa att en faktisk för- växling har skett. Även rent ideella intressen bör dock tillgodoses. någon har varit helt ensam om sitt efternamn men efter Skatte- verkets beslut ofta sätts i förbindelse med en person som har förvärvat ett liknande namn, kan namnhavarens talan bifallas även utan att någon direkt förväxling har skett, t.ex. om han eller hon visar sig lida obehag. Det krävs slutligen att det inte finns särskilda skäl som talar mot att förvärvaren förlorar namnet. Bedömningen av om det finns särskilda skäl bör i första hand göras med beaktande av de konsekvenser en namn- förlust kan få för förvärvaren. Det kan handla om att namnet har burits eller att en förlust av namnet av någon annan anledning kan leda till betydande känslomässiga, ekonomiska eller andra konse- Det finns med anledning av Lagrådets påpekande anledning att klargöra att även om det i viss utsträckning kan röra sig om samma typ av omständigheter som vid en prövning av om det finns särskilda skäl enligt 13 § första stycket, så är det en annan prövning som ska göras. En talan om förlust av efternamn kan föras av den som har rätt till efternamnet eller, för det fall det görs gällande en förväxlingsrisk enligt 15 § 5–7, den som har rätt till beteckningen eller kännetecknet eller som Enlig andra stycket kan en domstol även besluta att den som har för- värvat ett efternamn (bipersonen) genom någon som har förvärvat ett efternamn som han eller hon inte har rätt till (huvudpersonen) förlorar sitt Biperson är i första hand make, barn, adoptivbarn eller familje- Prop. 2015/16:180 hemsbarn, som har förvärvat namnet i familjerättslig ordning. är även en förälder, ett syskon eller ett syskonbarn som har gjort ett anslutningsförvärv enligt 17 §. Biperson kan vidare vara ett barn till en person som har förvärvat namnet genom ett anslutningsförvärv. Om däremot t.ex. två makar eller föräldrar och barn gemensamt har förvärvat ett nytt efternamn, har de var och en förvärvat namnet med en självständig rätt. Något bipersonsförhållande finns alltså inte i dessa fall. En talan om namnförlust måste föras mot var och en av bipersonerna. Det är däremot inte nödvändigt att talan mot bipersonerna väcks som talan mot huvudpersonen, utan den kan föras i en särskild rättegång efter ett avgörande mot huvudpersonen. Ett avgörande mot huvudpersonen är prejudicerande för utgången av målet eller målen mot bipersonerna. Om huvudpersonen har fått behålla sitt efternamn på grund av att det ansetts finnas särskilda skäl, kan inte talan mot bipersonerna bifallas. Om huvudpersonen däremot har förlorat sitt efternamn, kan domstolen besluta att även bipersonerna förlorar sina namn. Detsamma gäller om huvudpersonen är avliden, men vid en prövning skulle ha förlorat sitt namn. Domstolen måste dock beträffande var och en av bipersonerna göra en självständig prövning av om det finns särskilda skäl som talar mot att namnet går förlorat och om så anses vara fallet låta bipersonen behålla namnet. Enligt tredje stycket får en talan om förlust av efternamn som grundar sig på att ett faderskap eller föräldraskap har hävts inte väckas senare än efter det att faderskapet eller föräldraskapet hävdes. Med talan om hävande av faderskap och föräldraskap avses sådana mål som tas upp till prövning enligt 3 kap. 1–4 och 14 §§ . Om talan grundar sig på någon annan omständighet, t.ex. att felaktigt godkänt ett förvärv av ett efternamn, får talan inte väckas senare än efter det att beslut fick laga kraft. Om talan avser en biperson, räknas tidsfristen från beslut rörande bipersonens namnförvärv. Förfarandet vid rättegång regleras i 45 §. 22 § Om någon förlorar sitt efternamn enligt 21 §, ska domstolen med tillämpning av 4–12 §§ fastställa vilket namn som förvärvas i stället för det som förloras. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att domstolen fastställer vilket efternamn som ersätter det som går förlorat. Paragrafen motsvarar delvis 19 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 10. Det är enligt paragrafen domstolen i målet om förlust av efternamn som ska fastställa vilket namn som ska ersätta det som går förlorat enligt 21 §. När det gäller valet av nytt efternamn ska domstolen så långt det är möjligt tillgodose det önskemål som den som förlorar sitt namn har. Domstolen kan dock inte fastställa ett efternamn i strid med reglerna om familjerättsliga namnförvärv i 4–12 §§. Särskilt skydd för efternamn 23 § Ingen får obehörigen, till nackdel för den som har skydd för sitt efternamn enligt 15 §, 1.använda ett namn som kan förväxlas med efternamnet, 2.i näringsverksamhet använda en beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller en liknande sammanslutning som kan förväxlas med efternamnet, eller 3.i näringsverksamhet använda ett näringskännetecken, varukännetecken eller annat kännetecken som kan förväxlas med efternamnet. Vid en prövning enligt första stycket ska ett dubbelt efternamn anses som två efternamn. I paragrafen regleras frågan om särskilt skydd för vissa efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 20 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 11. Enligt första stycket finns det under vissa förutsättningar ett särskilt skydd för den som enligt 15 § har ett administrativt skydd för sitt efternamn. Det materiella namnskyddet innebär att namnhavaren har en rätt att i domstol kräva ett förbud mot att namnet används (se rättsfallen NJA 1973 s. 717, NJA 1985 s. 563 och NJA 1992 s. 491) eller skadestånd av den som använder namnet (25 §). Namnhavaren kan också föra en fastställelsetalan om huruvida hans eller hennes namnrätt består eller inte eller om huruvida en viss användning utgör intrång i namnrätten enligt de allmänna bestämmelserna om fastställelsetalan i . Att det endast är efternamn som är administrativt skyddade som omfattas av det materiella namnskyddet innebär att t.ex. ett efternamn som har minst 2 000 bärare aldrig kan vara skyddat (16 §). Inte heller namn som enbart bärs som mellannamn enligt namnlag kan vara skyddade. Det är endast den som lagligen har förvärvat ett administrativt skyddat efternamn som har rätt att kräva förbud mot att namnet används. Det materiella namnskyddet omfattar enligt första punkten ett skydd mot att någon annan använder ett namn som kan förväxlas med det administrativt skyddade efternamnet. Förväxlingsrisk föreligger i första hand när namnen är identiska. Förväxlingsrisk kan dock även anses föreligga om det finns likheter i stavning och uttal (se vidare kommentaren till 15 §). Skyddet gäller mot den faktiska användningen av namnet. Det kan t.ex. handla om att använda en pseudonym. Namnet får inte användas av någon annan ens vid enstaka tillfällen. Skyddet gäller dock inte mot all användning av namnet, utan endast sådan som är obehörig. Om den andra personen kan åberopa en rätt till namnet enligt denna lag, kan ingripande mot användningen alltså inte ske. Eftersom det inte finns någon latent rätt till ett namn (se vidare kommentaren till 19 §), är det endast den som lagligen har förvärvat ett namn som kan åberopa en rätt till detta. För att domstolen ska kunna förbjuda någon att använda namnet krävs vidare att användningen är till nackdel för namnhavaren. Redan den omständigheten att förväxling faktiskt har skett mellan namnhavaren och den som använder namnet kan vara tecken på en sådan nackdel, men i regel bör det krävas att användningen även har lett till någon form av besvär eller förlust för namnhavaren. Det materiella namnskyddet omfattar även viss användning i näringsverksamhet. Enligt andra punkten får ingen obehörigen, till nackdel för den som har ett administrativt skyddat efternamn, i näringsverksamhet använda en beteckning för en stiftelse, en ideell förening eller en lik- Prop. 2015/16:180 nande sammanslutning som kan förväxlas med efternamnet. gäller enligt tredje punkten för användning av ett näringskännetecken eller varukännetecken (se vidare gällande innebörden av begreppen i kommentaren till 15 § 6) eller ett annat kännetecken. Ett annat kännetecken kan t.ex. vara ett mönster som innehåller något som kan uppfattas som ett efternamn (jfr 4 § 4 b mönsterskyddslagen [1970:485]) eller ett kännetecken som används som varumärke trots att det varken är registerat eller inarbetat. Bestämmelsen kompletterar det skydd som namnet har enligt immaterialrättslig lagstiftning. Skyddet enligt andra och tredje punkterna gäller, liksom enligt första punkten, mot den faktiska användningen av beteckningen eller kännetecknet. Frågan om huruvida ett registrerat kännetecken borde ha registrerats eller inte ska däremot inte prövas enligt denna lag, utan enligt den författning enligt vilken registreringen skedde. Skyddet gäller endast mot sådan användning som är obehörig. Om en innehavare av ett kännetecken kan åberopa en rätt till kännetecknet enligt t.ex. firmalagen (1974:156) eller varumärkeslagen (2010:1877), kan ett ingripande mot användningen alltså inte ske. Kännetecknet ska också vara sådant att det kan förväxlas med namnet (se vidare kommentaren till 15 §). Vidare krävs att användningen ska vara till nackdel för namnhavaren. Redan den omständigheten att förväxling faktiskt har skett mellan namnhavaren och innehavaren av kännetecknet kan vara tecken på en sådan nackdel, men i regel bör det krävas att användningen även har lett till någon form av besvär eller förlust för namnhavaren. Bestämmelsen i andra stycket innebär att ett dubbelt efternamn räknas som två enkla efternamn vid prövningen av frågor om materiellt namnskydd. Namnskyddet gäller alltså inte det dubbla efternamnet som sådant. Att ett dubbelt efternamn inte är namnrättsligt skyddat innebär att båda namnen i det dubbla efternamnet ska prövas var för sig vid en bedömning av om det har förekommit intrång i namnbärarens materiella namnskydd eller vid en prövning av om efternamnet utgör hinder för registrering av ett varumärke enligt varumärkeslagen eller av en firma enligt firmalagen. Av övergångsbestämmelserna (elfte punkten) framgår att bestämmelsen inte gäller dubbla efternamn som har förvärvats före lagens ikraftträdande. För dessa namn gäller i stället att det dubbla efternamnet anses som ett enda efternamn. 24 § Rätten till ett inarbetat näringskännetecken eller varukännetecken eller ett allmänt känt konstnärsnamn eller likartat namn ska gälla vid sidan av en äldre rätt till ett sådant efternamn som har särskilt skydd enligt 23 § och som kännetecknet eller konstnärsnamnet kan förväxlas med, om den som bär efternamnet inte inom rimlig tid vidtar åtgärder för att hindra användningen av kännetecknet eller konstnärsnamnet. På yrkande av en part får en domstol, om det är skäligt, besluta att ett kännetecken eller ett konstnärsnamn endast får användas på ett särskilt sätt. Vid en prövning enligt första stycket ska ett dubbelt efternamn anses som två efternamn. 2015/16:180 Paragrafen innehåller regler om s.k. passivitetsskydd för allmänt kända konstnärsnamn och närings- och varukännetecken. Paragrafen motsvarar delvis 21 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 11. Enligt första stycket tillkommer passivitetsskyddet ett konstnärsnamn eller likartat namn som har blivit allmänt känt. Skyddet tillkommer också ett inarbetat näringskännetecken eller varukännetecken. Ett näringskännetecken ska anses inarbetat om det här i landet inom en betydande del av den krets till vilken det riktar sig (omsättningskretsen) är känt som beteckning för den verksamhet som bedrivs under kännetecknet (2 § firmalagen [1974:156]). Ett varukännetecken ska anses inarbetat om det här i landet inom omsättningskretsen är känt som beteckning för de varor eller tjänster som tillhandahålls under kännetecknet (1 kap. 7 § varumärkeslagen [2010:1877]). För att namnhavaren ska bevara sitt materiella namnskydd krävs att han eller hon vidtar åtgärder mot användandet av kännetecknet eller konstnärsnamnet inom rimlig tid. Detta villkor har sin motsvarighet i 8 § firmalagen och 1 kap. 15 § varumärkeslagen. Det är tillräckligt att de åtgärder namnhavaren vidtar tydligt tar sikte på att användandet av namnet eller kännetecknet ska upphöra. En uppmaning att upphöra med användandet kan ske skriftligt eller muntligt. Om användningen av namnet eller kännetecknet fortsätter trots en sådan uppmaning, måste ytterligare åtgärder vidtas för att inte skyddet ska gå förlorat. Ytterst kan namnhavaren väcka en förbudstalan (se t.ex. rättsfallet NJA 1985 s. 563) eller en skadeståndstalan enligt 25 §. Frågan om huruvida namnhavaren ska anses ha agerat inom rimlig tid får prövas med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. I bedömningen ska hänsyn inte bara tas till den tidsrymd under vilken namnhavaren har förhållit sig passiv utan också till de möjligheter han eller hon haft att upptäcka intrånget. Om namnhavaren inte har invänt inom rimlig tid, får det yngre konstnärsnamnet eller kännetecknet användas vid sidan av efternamnet. Den som har det äldre namnet förlorar alltså inte sin rätt att bära det. På yrkande av en part får en domstol enligt andra stycket, om det är skäligt, besluta att konstnärsnamnet eller kännetecknet endast får användas på något särskilt sätt. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 8 § firmalagen och 1 kap. 16 § varumärkeslagen. Domstolen får avgöra från fall till fall vad ett sådant beslut ska innebära. Utgångspunkten är dock att beslutet ska utformas så att den omedelbara risken för att namnhavaren ska orsakas besvär upphör. Bestämmelsen i tredje stycket innebär att ett dubbelt efternamn räknas som två enkla efternamn vid prövningen av frågor om materiellt namnskydd (se vidare kommentaren till 23 § andra stycket). 25 § Den som gör intrång i någon annans rätt enligt 23 § är skyldig att ersätta den kränkning och annan skada som intrånget har medfört, om han eller hon har insett eller borde ha insett att användandet var till nackdel för den andre. Paragrafen innehåller regler om skadestånd på grund av intrång i någons namnrätt. Paragrafen motsvarar i huvudsak 23 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 11. En förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå enligt paragrafen är Prop.