prop · H303171 · 2016-06-01 00:00:00 — T.ex. har de en s.k. ”presumptive tax” som är obligatorisk för 2015/16:171 bolag som är verksamma inom lotteriverksamhet, casinon, biltransporter eller är återförsäljare av gas och bränsle. Den presumtiva skatten ersätter såväl bolagsskatt och inkomstskatt som moms. Skattenivån bestäms av särskilda kriterier i affärsverksamheten såsom storleken på landytan som disponeras, hur länge verksamheten har pågått, hur många passagerare fordonet kan ta osv. Skatten betalas och redovisas på en skattedeklaration. Tidpunkten för skattedeklarationen varierar mellan olika verksamhetsgrenar och lämnas in , kvartalsvis eller halvårsvis. har även ett förenklat skattesystem (”turnover tax regime”) för vissa verksamheter som omsätter mindre än 115 miljoner armeniska dram (ca ) . Dessa små verksamheter kan välja att beskattas baserat på omsättning istället för på resultat. Beroende på vilken typ av verksamhet det är varierar skattesatsen mellan . har inte några särskilda skatteregler för koncerner eller bolagsgrupper. De har däremot fördelaktiga skatteregler för de största exporterande bolagen, eller bolagsgrupperna, som uppfyller fastställda kriterier. Bl.a. ska den årliga exporten uppgå till minst 40 miljarder dram (ca ). Bolag som inte har hemvist i är endast skattskyldiga för inkomster som härrör från . Bolagsskatten beräknas då på samma sätt som för inhemska bolag. Ifall bolag utan hemvist tar emot utdelning, ränta eller royalties från så innehålls en källskatt på . saknar regler om internprissättning (transfer pricing), underkapitalisering (thin capitalization) och CFC (controlled foreign companies). Fysiska personer med hemvist i är skattskyldiga för samtliga sina inkomster. Man anses ha hemvist i om man har varit i eller har sitt centrum för levnadsintressen där. Generellt sett så är den beskattningsbara inkomsten inkomster minus avdragsgilla kostnader. Gifta par taxeras var för sig. Det föreligger ett krav på att lämna in en självdeklaration året efter beskattningsåret och den slutliga skatten ska betalas året därefter. Några inkomster är undantagna från skattskyldighet, t.ex. bidrag från staten, pensioner som inte kommer från privat pensionssparande, utbetalningar från investeringsfonder och inkomster från jordbruk. För tjänsteinkomster så innehålls en preliminär skatt vid utbetalningen. Skattenivån är progressiv (24,, och ) och följer fastställda skiktgränser där inkomster över 2 000 000 dram (ca ) beskattas med den högsta skattenivån. har vissa skatteincitament för individer. De som arbetar för en arbetsgivare som utför konstruktions- och installationsarbeten som dels godkänts av regeringen och dels utförs helt och hållet utanför Prop. 2015/16:171 område beskattas med en definitiv skatt på . Man har inte rätt att dra av för resor till och från arbetet. Man har dock rätt att dra av frivilliga pensionsavsättningar på av bruttoinkomsten. Alla som är födda eller senare måste sätta av motsvarande av bruttolönen till den statliga pensionsfonden och sätter regeringen av motsvarande belopp till samma pensionsfond. har inte någon arvs- eller gåvoskatt och inte heller någon förmögenhetsskatt. Utdelningar och kapitalinkomst från försäljning av privat egendom är undantagna från skatt. Inkomst i form av räntor, royalties och inkomster från fast egendom beskattas. För enskilda näringsidkare finns det i vissa fall en möjlighet att tillämpa en ”patent fee regime” som då ersätter såväl inkomstskatt som moms. har en s.k. ”land tax”, som kan påföras både markägare och markanvändare. För jordbruksmark är skattesatsen och för övrig mark är den 0,5 – av markvärdet (taxeringsvärdet). De har även en ”property tax” som tas ut av individer som äger egendom i Beskattningsbar egendom är en byggnad eller lägenhet, bil, motorcykel eller ett vattentransportsystem. För motorfordon är beskattningsunderlaget baserat på antalet hästkrafter och för byggnader är det baserat på taxeringsvärdet. Både ”land tax” och ”property tax” kan tas ut av alla personer, oavsett hemvist. Fysiska personer utan hemvist i är begränsat skattskyldiga vilket innebär att de endast är skattskyldiga för inkomster som härrör från . Man har endast rätt att göra avdrag för kostnader som har direkt samband med de inkomster som beskattas i . I de fall det inte finns något skatteavtal tillämpar avräkning av utländsk skatt för att undanröja dubbelbeskattning. Avtalet ansluter nära till den modell som Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling () rekommenderar för bilaterala skatteavtal (”Model Tax Convention on Income and on Capital”). För att bestämmelserna i ett skatteavtal ska bli gällande och kunna tillämpas av svenska domstolar och andra myndigheter krävs att de införlivas i svensk rätt, vilket sker genom inkorporering av avtalen. Sedan skatteavtalen inkorporerats utgör de en del av svensk skattelag. inkorporerat skatteavtal ska därmed i princip tolkas som annan svensk skattelagstiftning, dvs. enligt sin ordalydelse och med stöd av offentliga En viktig sekundärkälla kan vara kommentaren till modellavtal som utarbetats inom organisationen. Bestämmelser om tolkning av internationella överenskommelser finns, förutom i enskilda skatteavtal, i om traktaträtten. Konventionen har tillkommit för att vid tvist mellan parterna om avtalets innebörd tolka parternas, dvs. staternas, avsikt med en bestämmelse i ett 2015/16:171 visst avtal. Konventionen ska följaktligen inte reglera förhållandet mellan skattskyldiga och staten utan utgöra ett instrument för att avgöra tolkningstvister rörande folkrättsliga åtaganden. För att säkerställa att de folkrättsliga åtaganden som följer av skatteavtal upprätthålls innehåller avtalen normalt en artikel om ömsesidig överenskommelse. Genom artikeln inrättas ett förfarande avsett att lösa svårigheter som uppkommer vid avtalets tillämpning. Artikel 1 anger de personer som omfattas av avtalet. Punkt 1 överensstämmer med artikel 1 i modellavtal. Enligt punkten ska avtalet tillämpas på personer som har hemvist i en avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande staterna. För att avtalet ska vara tillämpligt krävs dels att fråga är om sådan person som avses i artikel 3.1 d), dels att denna person i enlighet med bestämmelserna i artikel 4.1 har hemvist i en avtalsslutande stat. Avtalet är enligt dessa bestämmelser endast tillämpligt i fråga om personer som enligt den interna rätten i en avtalsslutande stat är skattskyldig där på grund av domicil, bosättning, plats för företagsledning eller annan liknande omständighet. Uttrycket innefattar endast person som är obegränsat skattskyldig, dvs. person som är skattskyldig för hela sin världsvida inkomst i denna stat och inte person som är skattskyldig endast för inkomst som har sin källa i staten i fråga. Den skattskyldighet som avses i avtalet är inte någon formell eller symbolisk skattskyldighet. Skattskyldigheten ska i princip innebära en skyldighet att erlägga skatt enligt de inkomstskattetabeller som normalt tillämpas för personer som är obegränsat skattskyldiga i staten i fråga. Även en avtalsslutande stat, dess offentligrättsliga organ eller institutioner, politiska underavdelningar eller lokala myndigheter utgör enligt artikel 4.1 ”person med hemvist i en avtalsslutande stat”. Artikel 1.2 innehåller en bestämmelse rörande delägarbeskattade personer. Av bestämmelsen följer att inkomst som förvärvas av eller genom en person vars inkomst enligt lagstiftningen i endera avtalsslutande staten är föremål för delägarbeskattning, ska anses förvärvad av en person med hemvist i en av staterna till den del som inkomsten, enligt skattelagstiftningen i denna stat, behandlas som inkomst hos en person med hemvist i staten i fråga. Bestämmelsen syftar till att säkerställa att en investering som görs via en delägarbeskattad juridisk person omfattas av avtalets regler på samma sätt som om personens delägare gjort investeringen direkt. Vid tillämpning av skatteavtalet ska man således se igenom det delägarbeskattade subjektet. Artikel 2 anger de skatter som omfattas av avtalet. I artikel 2.3 räknas de skatter som omfattas av avtalet upp. För svensk del omfattas bl.a. statlig förmögenhetsskatt. Ett skatteavtal ingås med avsikt att det ska gälla . Det är viktigt att det inte förlorar i aktualitet vid förändringar i staternas interna rätt. Trots att inte beskattar förmögenhet finns det således skäl för att ha med statlig förmögenhetsskatt i listan över skatter som omfattas. framgår att avtalet även tillämpas på skatter av samma eller i huvudsak likartat slag, som efter undertecknandet av avtalet påförs vid sidan av Prop. 2015/16:171 eller i stället för de skatter som anges i artikel 2.3. Artikel 3 innehåller definitioner av vissa uttryck som förekommer i avtalet. Innehållet i artikeln överensstämmer i huvudsak med motsvarande artikel i modellavtal. Artikel 4 innehåller regler som avser att fastställa var en person ska anses ha hemvist. Hemvistreglerna i avtalet har inte någon betydelse för var en person ska anses vara bosatt enligt intern skattelagstiftning, utan såsom uttryckligen framgår av avtalstexten regleras endast frågan om hemvist vid tillämpningen av avtalet. Detta innebär att avtalets hemvistregler inte är avgörande t.ex. när det gäller att bedöma om man vid beskattningen i ska ta ut kupongskatt enligt kupongskattelagen (1970:624) eller inkomstskatt enligt bestämmelserna i inkomstskattelagen (1999:1229), IL, på utdelning som betalas från . Bestämmelserna i ska tillämpas på utdelning från ett svenskt bolag till en fysisk person som är obegränsat skattskyldig i enligt intern svensk skattelagstiftning, men som har hemvist i en annan stat enligt ett skatteavtal. Reglerna i de avtalsslutande staternas interna lagstiftning får däremot betydelse vid bestämmandet av hemvist enligt avtalet. En förutsättning för att en person ska anses ha hemvist i någon av de avtalsslutande staterna enligt avtalet är att personen i fråga anses bosatt eller hemmahörande, dvs. obegränsat skattskyldig, enligt intern rätt i någon av de avtalsslutande staterna eller i båda. Punkt 2 reglerar dubbel bosättning för fysiska personer, dvs. fall där den skattskyldige enligt svenska regler för beskattning anses obegränsat skattskyldig i och enligt reglerna för beskattning i den andra staten anses obegränsat skattskyldig även där. Vid tillämpning av avtalet ska den skattskyldige anses ha hemvist endast i den avtalsslutande stat i vilken han har hemvist enligt artikel 4 i avtalet. En person som anses obegränsat skattskyldig såväl i som i enligt respektive stats interna lagstiftning men som vid tillämpningen av avtalet anses ha hemvist i ska, i fråga om de inkomster till vilka har beskattningsrätt enligt avtalet, beskattas i enligt de regler som gäller för i obegränsat skattskyldiga. Enligt punkt 3 ska, i de fall annan person än fysisk person anses ha hemvist i båda avtalsslutande staterna, de behöriga myndigheterna försöka avgöra frågan genom ömsesidig överenskommelse. Punkten utgör ett undantag från modellavtal i vilket huvudregeln är att avgörande ska vara där personen har sin plats för verklig ledning. I avsaknad av en sådan ömsesidig överenskommelse ska personen enligt skatteavtalet inte anses ha hemvist i någon av de avtalsslutande staterna i syfte att begära andra förmåner enligt avtalet än de som följer av artiklarna 22, 23 och 24. Artikel 5 definierar fast driftställe. Artikeln överensstämmer med motsvarande bestämmelse i modellavtal. 2015/16:171 Punkt 2 innehåller en uppräkning – på intet sätt uttömmande – av exempel, som vart och ett kan anses utgöra ett fast driftställe. Dessa exempel ska dock ses mot bakgrund av den allmänna definitionen i punkt 1. Detta innebär att de exempel som räknas upp i punkt 2 ska förstås så att dessa platser för affärsverksamhet utgör fasta driftställen endast om de uppfyller de allmänna villkoren i punkt 1. Punkt 3 innehåller en bestämmelse som innebär att – även om de allmänna villkoren i punkt 1 är uppfyllda – plats för byggnads-, anläggnings-, monterings- eller installationsverksamhet eller verksamhet som består av övervakning i anslutning därtill utgör fast driftställe endast om verksamheten pågår än . Punkt 4 anger vissa aktiviteter som trots att de bedrivs från en stadigvarande plats för affärsverksamhet ändå inte ska anses bedrivna från fast driftställe. Av protokollet framgår att uttrycket ”utlämnande” i artikel 5.4 inte innefattar affärslokal som försäljning sker ifrån, när affärslokalen ligger inuti en lokal som innehas för att lämna ut varor. I svensk skattelagstiftning finns bestämmelser om fast driftsställe i 2 kap. 29 § IL. För att ett företag från ska kunna beskattas för inkomst av näringsverksamhet från fast driftställe i enligt artikel 7 i avtalet krävs att företaget har fast driftställe såväl enligt intern svensk lagstiftning som enligt bestämmelserna i avtalet (jfr 2 § i den föreslagna lagen om skatteavtal mellan och ). Artiklarna 6 – 20 innehåller avtalets regler om fördelning av beskattningsrätten till olika inkomster. Avtalets uppdelning i olika inkomster har endast betydelse för tillämpningen av avtalet och således inte vid bestämmandet av till vilket inkomstslag som inkomsten ska hänföras enligt svensk intern skattelagstiftning. När beskattningsrätten fördelats enligt avtalet sker beskattning i enligt svensk lagstiftning. Har rätten att beskatta viss inkomst i inskränkts genom avtalet måste denna begränsning iakttas. I de fall en inkomst ”får beskattas” i en avtalsslutande stat enligt bestämmelserna i artiklarna 6 – 20, innebär detta inte att den andra staten fråntagits rätten att beskatta inkomsten i fråga. Beskattning får i sådant fall ske även i den andra staten, om det är möjligt enligt dess interna skattelagstiftning, men den dubbelbeskattning som uppkommer måste i så fall undanröjas. Hur detta genomförs framgår av artikel 22. Inkomst av fast egendom får enligt artikel 6 beskattas i den stat där egendomen är belägen. Artikeln överensstämmer med motsvarande bestämmelser i modellavtal, med undantag av att definitionen av fast egendom uttryckligen omfattar även ”byggnader”. Bakgrunden till detta är att byggnad enligt svensk rätt i vissa fall är lös egendom. Vid tillämpningen av avtalet anses alltid byggnad som fast egendom och inkomst av sådan byggnad, liksom övrig fast egendom enligt definitionen i punkt 2, får beskattas här om byggnaden eller den övriga fasta egendomen finns i även om inkomsttagaren har hemvist i . Enligt IL beskattas inkomst som härrör från fast egendom i vissa fall som inkomst av näringsverksamhet. Vid tillämpningen av avtalet bestäms dock rätten att beskatta inkomst av fast egendom med utgångspunkt i artikel 6, dvs. den stat i vilken den fasta egendomen är belägen får beskatta inkomsten. Detta hindrar dock inte från att beskatta inkomsten i inkomstslaget näringsverksamhet vid inkomstbeskattningen här. Observera att artikeln endast behandlar situationen att en person med hemvist i en avtalsslutande stat har fast egendom belägen i den andra avtalsslutande staten. Inkomst av fast egendom som är belägen i den skattskyldiges hemviststat eller i en tredje stat behandlas i artikel 20 (annan inkomst). Royalty från fast egendom eller för nyttjande av eller rätten att nyttja mineralförekomst, källa eller annan naturtillgång behandlas också som fast egendom vid tillämpningen av avtalet. Annan royalty beskattas enligt artikel 12. Artikel 7 innehåller regler om beskattning av rörelseinkomst. Bestämmelserna i artikeln motsvarar modellavtal. Rörelseinkomst beskattas enligt huvudregeln i punkt l endast i den stat där företaget är hemmahörande. Uttrycket ”företag i en avtalsslutande stat” definieras i artikel ) och avser ett företag som bedrivs av en person, fysisk eller juridisk, som har hemvist i en avtalsslutande stat. Om företaget bedriver rörelse från fast driftställe i den andra staten, får emellertid inkomst som är hänförlig till driftstället beskattas i denna stat. Begreppet ”fast driftställe” har definierats i artikel 5 och avser att reglera när ett företag i en avtalsslutande stat ska anses ha sådan närvaro eller aktivitet i den andra avtalsslutande staten att denna andra stat får beskatta del av företagets rörelseinkomst. Om ett företag hemmahörande i bedriver rörelse i från fast driftställe här, ska vid inkomstberäkningen i första hand tillämpas svenska regler men beräkningen får inte stå i strid med bestämmelserna i avtalet. Enligt punkt 2 ska armslängdsprincipen användas vid fördelningen av inkomster mellan fast driftställe och huvudkontor. Det innebär att till det fasta driftstället ska hänföras den inkomst som detta driftställe skulle ha förvärvat om det – i stället för att ha mellanhavanden med huvudkontoret – hade haft mellanhavanden med ett helt fristående företag som bedrivit verksamhet av samma eller liknande slag under samma eller liknande villkor, med beaktande av de funktioner som utförts, tillgångar som använts och risker som företaget har tagit genom det fasta driftstället och genom andra delar av företaget och haft mellanhavanden på normala marknadsmässiga villkor. Punkt 3 skiljer sig till viss del från modellavtal. I de fall där inkomster som är hänförliga till ett fast driftställe i den ena avtalsslutande staten ska justeras i enlighet med punkt 2, ska även den andra staten justera skatterna i motsvarande mån. Ifall de avtalsslutande staterna inte är överens om hur en justering av skatt ska göras, ska det enligt avtalet lösas genom en ömsesidig överenskommelse. Ingår i inkomst av rörelse inkomster som behandlas särskilt i andra artiklar i avtalet regleras beskattningsrätten till dessa inkomster i de särskilda artiklarna (punkt 4). I protokollets andra punkt finns ett förtydligande avseende kostnader som belastar ett fast driftställe. Där framgår att det är nationell lagstiftning som avgör huruvida de kostnader som belastar ett fast 2015/16:171 driftställe är avdragsgilla eller inte, med beaktande av artikel 23 (Förbud mot diskriminering). Artikel 8 behandlar beskattning av inkomst som förvärvas av företag genom användningen av skepp eller luftfartyg i internationell trafik. Sådana inkomster beskattas enligt punkt 1 endast i den stat där det företag som använder skepp eller luftfartyg i internationell trafik har Av punkt 2 framgår att denna regel i fråga om Systems (SAS) endast gäller för den del av SAS inkomst som motsvarar den andel av SAS som innehas av , den svenske delägaren i SAS. Artikel 9 innehåller regler om omräkning av inkomst vid obehörig vinstöverföring mellan företag med intressegemenskap. De i punkt 1 angivna reglerna innebär inte någon begränsning av en avtalsslutande stats rätt att enligt intern lagstiftning vidta omräkning av ett företags resultat utan anger endast i vilka fall den i punkt 2 angivna justeringen är avsedd att göras. Artikel 10 behandlar beskattningen av utdelning. uttrycket ”utdelning”, som återfinns i punkt 3, överensstämmer i huvudsak med modellavtal. Definitionen gäller endast vid tillämpning av artikel 10. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en annan betydelse. Utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Enligt punkt 2 får utdelning även beskattas i den avtalsslutande stat där bolaget som betalar utdelningen har hemvist, dvs. i källstaten, men om den som har rätt till utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten får skatten inte överstiga av Utdelning får endast beskattas i mottagarens hemviststat när den som har rätt till utdelningen är ett bolag, med undantag för handelsbolag, som har hemvist i den andra avtalsslutande staten och innehar av det utdelande bolagets kapital eller röstetal, har haft innehavet , samt utdelningen är undantagen från beskattning hos det mottagande bolaget. Är den som har rätt till utdelningen ett bolag, med undantag för handelsbolag, som har hemvist i den andra avtalsslutande staten och som innehar minst av det utdelande bolagets röstetal får skatten inte överstiga av utdelningens bruttobelopp. De redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt gäller som nämnts endast då ”den som har rätt till utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten”. Av detta villkor följer att någon begränsning inte gäller när utdelningen utbetalats till en mellanhand, exempelvis en representant eller en ställföreträdare, med hemvist i den andra avtalsslutande staten. För att begränsningarna i källstatens beskattningsrätt ska gälla i dessa fall krävs att den rättmätige mottagaren av utdelningen också har hemvist i denna andra avtalsslutande stat. Beskattningen av bolaget för den vinst av vilken utdelningen betalas berörs inte av begränsningarna i källstatens beskattningsrätt. I vissa fall ska rätten att beskatta utdelning fördelas med tillämpning av avtalets regler för beskattning av inkomst av rörelse. Dessa fall anges i Punkt 5 innehåller förbud mot s.k. extra-territoriell beskattning av utdelning (beträffande detta slag av beskattning, se kommentaren till artikel 10.5 i modellavtal). Artikel 11 behandlar beskattningen av ränta som härrör från en avtalsslutande stat och som en person med hemvist i den andra avtalsslutande staten har rätt till. Ränta som härrör från en avtalsslutande stat till en person med hemvist i den andra avtalsslutande staten får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Enligt punkt 2 får räntan även beskattas i den avtalsslutande stat som räntan härrör från, dvs. i källstaten, men om den som har rätt till räntan har hemvist i den andra avtalsslutande staten får skatten inte överstiga av räntans bruttobelopp. Protokollets tredje punkt är en s.k. ”most favoured nation ” (MFN). Den innebär att ifall ingår ett avtal med ett annat OECD-land, och ränta från enligt det avtalet beskattas lägre än vad som gäller i avtalet mellan och , eller ifall räntan är helt undantagen från beskattning i , ska samma villkor gälla även i detta avtal. Om det blir aktuellt ska den behöriga myndigheten i utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten i att förutsättningarna i protokollspunkten är uppfyllda. Av punkt 3 framgår att ifall den som betalar eller tar emot räntan är en avtalsslutande stat, dess offentligrättsliga organ eller institution, politiska underavdelning eller lokala myndighet eller i en avtalsslutande stat ska ränta som avses i punkt 1, utan hinder av bestämmelserna i punkt 2, beskattas endast i den avtalsslutande stat där den som har rätt till räntan har hemvist. Detsamma gäller ifall räntan betalats på grund av ett lån som beviljats eller garanteras av AB , , , eller av en annan institution av offentligrättslig karaktär i någondera staten med syfte att främja export eller utveckling. I fall med betalning till en mellanhand som beskrivits ovan rörande artikel 10, gäller de redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt endast då ”den som har rätt till räntan har hemvist i den andra avtalsslutande staten”. Vad som avses med ränta framgår av punkt 4 och definitionen gäller endast vid tillämpning av artikel 11. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en annan betydelse. Från de redovisade bestämmelserna i punkt 1, 2 och 3 görs i punkt 5 undantag för fall då den rättighet eller egendom för vilken räntan betalas, har verkligt samband med fast driftställe som den som har rätt till räntan har i den andra avtalsslutande staten (källstaten). I sådant fall fördelas beskattningsrätten till räntan mellan staterna med tillämpning av bestämmelsen i artikel 7. Artikel 12 behandlar beskattningen av royalty. En definition av uttrycket ”royalty” finns i punkt 3 och överensstämmer i huvudsak med den i modellavtal. Royalty som härrör från en avtalsslutande stat (källstaten) och som betalas till en person med hemvist i den andra avtalsslutande staten, får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Enligt punkt 2 får royaltyn 2015/16:171 även beskattas i den stat som den härrör från.