prop · H303106 · 2016-03-21 00:00:00 — Anledningen är dels att sannolikheten är högre för att mindre institut hamnar i ett läge som kan föranleda att insättningsgarantin löses ut, dels att större institut som hamnar i problem i första hand kommer att omfattas av annan lagstift- ning. 7.3Konsekvenser för myndigheter och domstolar Förslagen i propositionen innebär att garantimyndigheten (Riksgälds- kontoret) bl.a. ska betala ut ersättning till insättare snabbare än tidigare, beräkna och ta ut riskbaserade avgifter, och i övrigt möta de nya krav som ställs vad gäller bl.a. information till insättare samt stresstester. Kostnaderna för detta arbete bedöms dock kunna rymmas inom befintliga anslag. anser att redovisningen om huruvida speciella informationsinsatser krävs i samband med att lagförslaget träder i kraft är bristfällig. De institut som berörs har ett starkt egenintresse av att uppdatera informationen till sina kunder i samband med att lagförslaget träder i kraft, bl.a. med anledning av att konsumentskyddet ökar. Vidare kommer att sprida information via sin hemsida. Behovet av speciella informationsinsatser bedöms därmed vara lågt. ansvar ökar också något genom förslagen bl.a. vad gäller möjligheten och behovet av ta ut extra avgifter. Det kan dock noteras att eftersom de behållna avgiftsmedlen överstiger den lägsta målnivå som fastställs i insättningsgarantidirektivet, samt att de ordinarie avgiftsuttagen fortsätter, bedöms sannolikheten för att ska behöva ta ut extra avgifter som låg. Därmed bedöms också Finans- inspektionens arbetsinsats som mycket begränsad. tillkommande uppgifter bedöms därmed rymmas inom befintligt anslag. Det finns en möjlighet att överklaga beslut enligt lagen om insättnings- garanti till allmän förvaltningsdomstol. 2015/16:106 anser att institutens möjlighet att överklaga såväl garantimyndighetens beslut som beslut till domstolen kommer att medföra en generell ökning av antalet mål. Förvaltningsrätten bedömer också att förslaget om tilläggsbelopp kommer att medföra fler individualiserade beslut och sannolikt därmed leda till fler överklaganden från enskilda personer. Även förslagen att införa strikt ansvar vid åter- betalning av felaktigt utbetald ersättning bedöms leda till fler över- klaganden. Förvaltningsrätten anser vidare att en analys av de ekono- miska konsekvenserna för förvaltningsrätten saknas. Enligt regeringens mening bör förslagen inte innebära någon nämnvärd ökning av antalet mål i domstolarna. Med hänsyn till att beslut om utbetalning av insättningsgarantin förväntas inträffa mycket sällan och då i första hand för mindre institut bedöms de budgetära konsekvenserna kunna hanteras inom befintliga budgetramar. kommer till följd av förslaget om ersättningsbelopp för svenska bankers filialer i andra EES-länder behöva administrera valutarisker och eventuella utbetalningar i andra valutor än svenska kronor. hanterar utländska valutaflöden kontinuerligt och bedöms kunna hantera eventuella tillfälliga extra behov inom befintliga budgetramar. Förslagen bedöms därmed inte medföra några kostnadskonsekvenser för vare sig myndigheter eller domstolar. Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Paragrafen innehåller definitioner av i lagen centrala begrepp. Ändringen innebär att katalogen av definitioner utökas med begreppen ”insättningsgarantidirektivet” och ”betalningsåtaganden” samt att defini- tionerna anges i bokstavsordning. I paragrafen anges hos vilket institut en insättning ska finnas för att den ska kunna omfattas av det svenska garantisystemet och därmed kunna grunda rätt till ersättning från garantin. Ett nytt tredje stycke införs. Tillägget innebär att en filial i ett annat EES-land till ett svenskt institut kan ansöka om att få omfattas av den svenska garantin när det gäller vissa insättningar som annars inte skulle Detta förutsätter att värdlandet har ett mer omfattande skydd eller ger högre ersättning avseende vissa särskilt skyddsvärda insättningar enligt artikel 6.2 i insättningsgarantidirektivet (se 4 c §) och att det andra landets insättningsgaranti inte erbjuder ett sådant skydd för Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2. Paragrafen genomför artikel 6.1 och 6.5 i insättningsgarantidirektivet. I paragrafen anges vilken ersättningsnivå som omfattas av insättnings- garantin. Ändringen i andra stycket innebär att det högsta ersättningsbeloppet anges i svenska kronor, det belopp som per i svenska kronor motsvarar , sedan viss avrundning gjorts. Ett nytt tredje stycke införs som innebär att en filial i ett annat EES- land till ett svenskt institut får ange ersättningsbeloppet i euro eller, om det är aktuellt, dess motsvarighet i landets nationella valuta. Härigenom tydliggörs att en insättare hos en svensk filial utomlands skyddas av ett ersättningsbelopp som är detsamma som värdlandets ersättningsbelopp. I likhet med vad anför innebär bestämmelsen inte en valmöjlighet för instituten att i händelse av ett ersättningsfall välja det mest förmånliga ersättningsbeloppet. I fjärde stycket anges vilken valutakurs som ska användas vid beräkningen om beloppet ska betalas ut i en annan valuta än svenska kronor. Övervägandena finns i avsnitten 5.3.1 och 5.7.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 6.2 i insättningsgaranti- direktivet. Enligt första stycket finns det en möjlighet att få ett högre ersättningsbelopp (tilläggsbelopp) om insättaren på ett tillförlitligt sätt visar att insättningarna avser medel som hänförs till vissa särskilt angivna livshändelser. Såsom Svensk Försäkring påpekar omfattas även utbetalning av försäkringar av ett högre ersättningsbelopp. Ersättnings- beloppet som kan betalas ut får sammanlagt uppgå till högst . Det högsta totala ersättningsbeloppet från garantin kan därmed uppgå till , eller i fråga om filialer i ett annat EES-land eller motsvarande belopp i en nationell valuta, plus . Lagrådet påpekar att rekvisiten ”grundar sig på medel som hänför sig till” är ägnade att skapa osäkerhet i fråga om omfattningen av den höjda garantinivån och att bestämmelsen därför bör förtydligas. Regeringen konstaterar att skydd för tilläggsbelopp endast ska utgå för den del av ett tillgodohavande som avser medel som kan hänföras till någon av de i paragrafen uppräknade händelserna. Första stycket har förtydligats i enlighet med Lagrådets synpunkt. I andra stycket anges att en högre ersättning från garantin endast medges om insättningen har gjorts högst från den tidpunkt då beloppet i fråga krediterades på insättarens konto eller från och med den tidpunkt då det blev rättsligt möjligt att överföra sådana insättningar. Lagrådet anser att det är oklart vad som avses med ”beloppet” och med att detta belopp har krediterats på insättarens konto, synbarligen utan att det är fråga om en insättning. Det är också oklart på vilket sätt de ersättningsgilla insättningarna förhåller sig till detta ”belopp”. Lagrådet framhåller också att det av 2015/16:106 förslaget inte framgår hur ska bestämmas om t.ex. en ersättning från ett försäkringsbolag har betalats ut i rater. Regeringen konstaterar att rekvisiten ”beloppet har krediterats” följer av insättningsgarantidirektivet. Enligt regeringens mening avser detta att särskilja den tidpunkt då medel har tillförts ett konto från den tidpunkt då beloppet är föremål för genomförande av en viss betalnings- transaktion. Det förhöjda skyddet om avser enbart insättningar som har gjorts från den tidpunkt då beloppet krediterades på insättarens konto eller från och med den tidpunkt då det blev rättsligt möjligt att överföra sådana insättningar. Skyddet gäller som längst , som enligt direktivet inte kan förlängas. Den omständigheten att viss ersättning t.ex. betalas ut i rater medför ingen annan bedömning. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Paragrafen genomför artikel 5.1 i insättningsgarantidirektivet. I paragrafen anges vilka kategorier av insättare som är undantagna från rätten till ersättning från garantin. Ändringen innebär att den krets som inte kan få ersättning från garantin Övriga ändringar är endast redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 109.5 andra stycket i kris- I paragrafen anges högsta nivån för de medel som insättningsgarantin kan bidra med om ett institut sätts i resolution. Ett tak på av målnivån innebär att insättningsgarantin kan bidra med ett belopp motsvarande av garanterade insättningar till ett institut i resolution. Insättningsgarantin kan dock aldrig tillskjuta ett större belopp än vad den hade fått ansvara för om institutet hade gått i Dessa begränsningar avser insättningsgarantins bidrag totalt sett, dvs. enligt 7 och 7 a §§. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen, som är ny, behandlar hur de kapitalinstrument som erhålls i utbyte mot medel för kapitalisering av institut i resolution ska hanteras. I första stycket anges att sådana tillgångar ska föras till insättnings- Kapitalinstrument har samma innebörd som relevanta kapital- instrument enligt 2 kap. 1 § lagen (2015:1016) om resolution. de flesta fall röra sig om aktier som erhålls i utbyte mot kapitalisering. Av andra stycket framgår att tillgångarna inte behöver avyttras innan insättningsgarantin får låna i . Dessa tillgångar hör till insättningsgarantin men ingår inte i behållna avgiftsmedel och kan följaktligen inte tas med i beräkningen för att nå målnivån enligt 15 a §. Enligt tredje stycket ska den ersättning som garantimyndigheten . 2015/16:106 erhåller när tillgångarna säljs tillgodoräknas behållna avgiftsmedel. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen genomför artikel 8.1 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om utbetalningsfristens längd och sättet för utbetalning. Ändringen i andra stycket innebär att utbetalningsfristen för det högsta ersättningsbeloppet förkortas. Ersättningen ska som huvudregel göras tillgänglig för insättaren , om inget annat följer av 9 a eller 9 b §. Nuvarande tredje stycket upphävs. I det nya tredje stycket (nuvarande fjärde stycket) förtydligas att garantimyndigheten får hämta in uppgifter via ett kreditinstitut eller en clearingorganisation om till vilket konto utbetalning av ersättning ska ske. Övervägandena finns i avsnitten 5.7.1 och 5.7.3. Paragrafen, som är ny, genomför artiklarna 7.3 och 8.3 i insättnings- garantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om en längre utbetalningstid i vissa fall. Ersättning ska betalas ut och senast från ersättningsrättens inträde för det fall att kontohavaren inte faktiskt är berättigad till insättningen. Den förlängda utbetalningsfristen kan exempelvis tillämpas för s.k. klientmedelskonto där pengar satts in av exempelvis en advokatbyrå eller ett värdepappersbolag för flera kunders räkning. Huvudregeln för ett klientmedelskonto är att var och en av de bakomliggande ägarna till pengarna ska få ersättning upp till det högsta ersättningsbeloppet. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 5.7.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 8.5 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om en längre utbetalningstid. I paragrafen anges att garantimyndigheten får skjuta upp utbetalningen av ersättningen i vissa särskilt angivna fall, t.ex. där det krävs mer information för att kunna göra en korrekt utbetalning. Ett annat exempel då återbetalning skulle kunna skjutas upp är om insättningen är föremål för dispositionsförbud eller penningbeslag. påtalar att den första punkten i paragrafen bör utformas så att begreppet ”person” används i stället för ”insättaren”. Bestämmelsen har justerats i enlighet härmed. Lagrådet förordar att paragrafen justeras så att det framgår hur länge en utbetalning får skjutas upp. Regeringen konstaterar att det i insättningsgarantidirektivet saknas bestämmelser om en övre tidsgräns för när sådana utbetalningar ska vara Övervägandena finns i avsnitt 5.7.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 8.9 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innebär att ersättning inte ska betalas ut för vilande konton där ersättningsbeloppet understiger garantimyndighetens administrativa kostnader för utbetalningen. Med vilande avses att inga transaktioner hänförliga till insättningen har förekommit av 24 månader före ersättningsrättens inträde enligt 8 §. automatiskt följer av kontots villkor räknas inte som transaktioner enligt Andra stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om sådana administrativa kostnader som avses i första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 5.7.4. Paragrafen genomför artiklarna 16.2, 16.3, 16.4, 16.8 och 19.2 i Paragrafen innehåller bestämmelser om institutets informations- skyldighet mot insättare och potentiella sådana. Ändringen i första stycket 2 är en följdändring med anledning av att 3 a § bytt beteckning till 3 b § (se SFS 2015:1026). Tredje stycket, som är nytt, anger vilken information insättaren ska få innan ett avtal om mottagande av insättningar ingås. information ska tillhandahållas insättaren minst en gång . framgår vidare att informationen ska lämnas i pappersform om insättaren Detta stycke innehåller även delar av nuvarande andra stycket. Fjärde stycket, som är nytt, anger på vilket eller vilka språk som informationen enligt första stycket ska göras tillgänglig på. Övervägandena finns i avsnitt 5.9.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 16.6 i insättningsgaranti- Paragrafen innehåller bestämmelser om information vid ombildning av I första stycket anges att institutet är skyldigt att minst en månad innan en ombildning informera insättarna om sådana ombildningar som kan påverka insättarens rätt till ersättning. Om insättaren exempelvis har insättningar hos två institut som fusioneras kan detta komma att påverka ersättningens storlek, eftersom alla insättningar hos ett och samma institut ska läggas samman och det sammanlagda beloppet inte får överstiga det högsta ersättningsbeloppet . I andra stycket anges i vilka fall som garantimyndigheten får tillåta en I tredje stycket anges att insättaren har rätt att , från Prop. 2015/16:106 det att insättaren informerats om ombildningen, ta ut eller till ett annat institut överföra insättningar som överstiger den högsta ersättningsnivån. Detta innebär t.ex. att en insättare som har , varav 900 000 kommer från konto i det övertagande institutet och från konto i det överlåtande institutet, har rätt att ta ut , även om insättaren har avtalat om en längre bindningstid. Insättaren har rätt att vidta åtgärderna utan att drabbas av några sanktioner från institutet i fråga. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.9.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 16.7 i insättningsgaranti- direktivet. Genom paragrafen införs ett krav på att institutet ska informera sina insättare om att det har lämnat garantisystemet och att insättningarna inte längre omfattas av garantin. Övervägandena finns i avsnitt 5.9.1. Av paragrafen följer att sådana institut som omfattas av garantin ska betala en årlig avgift. Ändringen i tredje stycket 1 innebär att hänvisningen till 14 § ändras till 14 § första och andra styckena, vilket endast är en följdändring. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen genomför artikel 13.1 och 13.2 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen behandlar metoden för beräkningen av den årliga avgiften Ändringen i andra stycket innebär att avgiften blir mer riskbaserad än Detta medför att avgiften i större utsträckning än tidigare kommer att grundas på den risk som institutet utgör för insättnings- Härigenom kommer sådana institut som har en affärsmodell som medför en högre risk att få betala en högre avgift än Fjärde stycket, som är nytt, innebär att det införs en möjlighet att meddela föreskrifter om hur avgiftsmodellen ska utformas och de omständigheter som ska beaktas vid fastställandet av den riskbaserade Bemyndigandet avser avgifter för garantin enligt lagen. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 10.8 första stycket i insättnings- Paragrafen innehåller bestämmelser om extra avgifter utöver de avgifter som tas ut enligt 13 §. Om det vid ersättningsrättens inträde konstateras att behållna avgiftsmedel inte är tillräckliga för att betala ut ersättning till insättare, ska garantimyndigheten besluta om en extra Den extra avgiften får uppgå till högst av institutens sammanlagda insättningar, såvida inte synnerliga skäl föreligger. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 10.8 andra stycket i insättnings- Paragrafen innehåller bestämmelser om anstånd med betalning av extra Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen genomför artikel 14.3 i insättningsgarantidirektivet I paragrafen anges hur avgiften ska bestämmas då institutet inte har omfattats av insättningsgarantin under ett helt kalenderår. fjärde styckena är nya. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. Paragrafen innehåller en bestämmelse som förpliktar garantimyndigheten att placera inbetalda avgifter på räntebärande konto i eller i skuldförbindelser utfärdade av staten. Från de inbetalda avgifterna ska myndigheten räkna av de förvaltningskostnader som den haft för Ändringen innebär att den del av första stycket som avser avräkning av förvaltningskostnader för till kreditinstitut tas bort. Övervägandena finns i avsnitt 5.14. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 10.2 första och tredje styckena och artikel 10.3 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om målnivå på behållna medel och tidsfristen för återställande av målnivån. I första stycket preciseras vilken den lägsta tillåtna målnivån är för de behållna avgiftsmedlen i insättningsgarantissystemet. I andra stycket anges tidsfristen för återställande av målnivån om avgiftsmedlen minskat till mindre än två tredjedelar. Det anges vidare att avgiften vid sådana omständigheter får fastställas till ett högre belopp än vad som följer av 12 § andra stycket. I tredje stycket anges att betalningsåtaganden får beaktas i beräkningen för att nå den s.k. målnivån. Andelen betalningsåtaganden får inte överstiga av insättningsgarantins behållna avgiftsmedel. är garantimyndigheten som avgör om betalningsåtaganden ska beaktas. Europeiska bankmyndigheten () har utfärdat riktlinjer om Prop. 2015/16:106 betalningsåtaganden (se /GL/2015/09). Paragrafen har i allt väsentligt justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 14.4 andra stycket i insättnings- garantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för institut att underrätta garantimyndigheten när det har för avsikt att övergå till ett annat garantisystem. En sådan övergång kan föranledas av exempelvis byte av säte. Anmälan ska ske innan övergången. Övervägandena finns i avsnitt 5.10. Paragrafen, som är ny, genomför artiklarna 3.2, 10.10, 13.2 andra stycket, 14.4 första stycket och 14.5–14.7 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om samarbete och utbyte av information. Övervägandena finns i avsnitt 5.11. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 14.5 i insättningsgaranti- direktivet. Paragrafen innebär att garantimyndigheten får hänskjuta frågor till Europeiska bankmyndigheten () för tvistlösning. Övervägandena finns i avsnitt 5.11. Paragrafen innehåller bestämmelser som rör återbetalning av felaktig utbetald ersättning. Ändringen i andra stycket innebär att garantimyndigheten ska åter- kräva felaktig utbetald ersättning även om insättaren inte insett eller bort inse att ersättningen var felaktig (strikt återbetalningskrav). Övervägandena finns i avsnitt 5.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande till allmän förvalt- ningsdomstol. Ändringen i första stycket innebär att också beslut enligt lagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I det nya tredje stycket anges att får bestämma att ett beslut om garantins inträde ska gälla . Övervägandena finns i avsnitt 5.14. 2015/16:106 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Övervägandena finns i avsnitt 6. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Paragrafen genomför artikel 15.1 i insättningsgarantidirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser rörande förutsättningar för att ett utländskt kreditinstitut hemmahörande utanför EES ska få tillstånd att etablera en filial i . Enligt insättningsgarantidirektivet ska insättarna åtnjuta åtminstone samma garantinivå och räckvidd som föreskrivs i insättningsgarantidirektivet. Ändringen är en följd av att ersättningsbeloppet i 4 § lagen om insättningsgaranti ändras och att det i enlighet med 4 c § samma lag införs en möjlighet att få ett högre ersättningsbelopp. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.3. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden Ändringen i paragrafen genomför artikel 15.1 i insättningsgaranti- direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser rörande förutsättningar för företag som hör hemma utanför EES och önskar driva värdepappersrörelse från filial i . Enligt insättningsgarantidirektivet ska insättarna åtnjuta åtminstone samma garantinivå och räckvidd som föreskrivs i insättningsgarantidirektivet. Ändringen i andra stycket 2 är en följd av att ersättningsbeloppet i 4 § lagen om insättningsgaranti ändras och att det i enlighet med 4 c § samma lag införs en möjlighet att få ett högre ersättningsbelopp. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.3. Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse som bryter sekretessen enligt 10 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.12. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2015:1016) om resolution Paragrafen innehåller definitioner av i lagen centrala begrepp. Ändringen innebär att definitionen ”garanterade insättningar” utvidgas till att också omfatta 4 c § lagen om insättningsgaranti. Detta medför att garanterade insättningar omfattar dels garantinivån , dels eventuella täckningsbelopp enligt artikel 6.2 i insättnings- garantidirektivet. Ändringen är en följd av att insättningsgarantidirektivet genomförs i svensk rätt (jfr artikel 2.1.5 i insättningsgarantidirektivet). Europeiska kommissionen har vid genomförandemöten avseende krishanteringsdirektivet uttalat att definitionen av garanterade insätt- ningar bör tolkas enligt den metod som har etablerats i enlighet med EU- domstolens praxis. Detta skulle innebära att det utöver den rent språkliga innebörden läggs särskild vikt vid bestämmelsens syfte och i vilket sammanhang den är placerad. I enlighet med detta har kommissionen uttalat att en snävare tolkning av definitionen, som innebär att garanterade insättningar endast omfattar garantinivån på , är påkallad när det refereras till garanterade insättningar i beräknings- sammanhang, exempelvis artiklarna 2.1.11, 10, 12.1 f, 13.1 och 14.3 i insättningsgarantidirektivet samt artiklarna 44.8 b, 102.1, 102.2, 103.2 och 106.5 i krishanteringsdirektivet. Definitionen av ”tillsynsförordningen” ändras genom att hänvisningen till lydelse enligt och rådets direktiv /59/EU tas bort. Lagrådet noterar att ändringen inte har kommenterats. Lagrådet har dock ingen erinran mot en dynamisk hänvisning i definitionen. Vid genomförandet av direktiv /59/EU har i definitionen av tillsynsförordningen hänvisats till förordningens lydelse enligt direktivet. Direktivet har emellertid inte ändrat tillsynsförordningen, varför hänvisningen är felaktig och därför bör tas bort. Ändringen är således av ren rättelsekaraktär.