prop · H4039 · 2016-09-15 00:00:00 — Den överträdare som gjort upp i godo (A) har alltså inget regressansvar gentemot en annan överträdare (B) för den ersättning som B betalat till den skadelidande som gjort upp i godo med A. Begränsningen innebär att ersättningsanspråk endast kan riktas mot överträdaren avseende ersättning som lämnats till någon annan skadelidande för samma överträdelse. För sådan ersättning tillämpas 1 §. Uttrycken överträdare, skadelidande och uppgörelse i godo definieras i 1 kap. 2 § 2, 3 och 16. Genom paragrafen genomförs artikel 19.2 andra meningen i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.2. 1 § Patent- och är rätt domstol i mål enligt denna lag. Av paragrafen framgår att Patent- och är exklusivt behörig att pröva en talan enligt lagen. Domstolens behörighet omfattar såväl en talan om skadestånd enligt 2 kap. som en talan om regressanspråk enligt 4 kap. I lagen (2016:188) om patent- och marknadsdom- 2016/17:9 stolar finns bestämmelser som har betydelse för handläggningen av ett mål enligt denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. 2 § En talan om skadestånd enligt denna lag får föras som grupptalan enligt lagen (2002:599) om grupprättegång. Vid en grupptalan tillämpas inte 3 § lagen om grupprättegång. I första meningen anges att en skadeståndstalan får föras som grupptalan enligt lagen om grupprättegång. Med tillämpning av 1 § innebär detta att en sådan talan ska väckas vid Patent- och . Av andra meningen följer att lagen om grupprättegång ska tillämpas, med undantag för bestämmelserna om allmänna domstolars behörighet att handlägga mål. Av paragrafen följer att en talan om regressanspråk inte får föras som grupptalan. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Särskilda bestämmelser för mål om skadestånd 3 § Rätten får förklara ett mål vilande om två eller flera parter inlett en tvistlösning i godo av ett anspråk som omfattas av talan i målet. Målet ska återupptas senast från beslutet om vilandeförklaring. Handläggningen av mål enligt denna lag regleras i lagen (2016:188) om patent- och marknadsdomstolar. Av den lagen följer att bestämmelser om tvistemål ska tillämpas, om inte något annat föreskrivs i den lagen eller någon annan lag. Av rubriken bestämmelser för mål om skadestånd före paragrafen följer att denna lag innehåller bestämmelser som tillämpas i mål om skadestånd och som i vissa avseenden ersätter eller kompletterar det som gäller enligt . Det rör sig om bestämmelser om vilandeförklaring enligt denna paragraf, skriftligt bevis enligt 4–7 §§, förbud mot att åberopa visst skriftligt bevis enligt 8 § och rättskraft enligt 9 §. Dessa bestämmelser tillämpas således inte i mål om regressanspråk. I paragrafen föreskrivs att rätten får vilandeförklara ett mål om skadestånd om två eller flera parter inlett en tvistlösning i godo av ett anspråk som omfattas av talan i målet. Bestämmelsen, som är fakultativ, kompletterar bestämmelserna om vilandeförklaring i 32 kap. 5 § . Om det finns ytterligare parter i målet ska, när frågan om vilandeförklaring bedöms, hänsyn tas till dessa parters intresse av att målet avgörs inom skälig tid. Handläggningen av målet ska återupptas så snart det inte finns förutsättningar för en uppgörelse i godo. I alla händelser ska målet återupptas senast från beslutet om vilandeförklaring. Uttrycket tvistlösning i godo definieras i 1 kap. 2 § 15. Genom paragrafen genomförs artikel 18.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.2. 4 § I 38 kap. finns bestämmelser om skriftligt bevis. Ett föreläggande om att förete eller tillhandahålla exemplar av handlingar som finns hos en konkurrensmyndighet får riktas till myndigheten endast om det kan antas att handlingen inte utan olägenhet kan företes av någon annan. Om det kan antas att ett beslut om att förete eller tillhandahålla ett exemplar av en skriftlig handling som finns hos en konkurrensmyndighet allvarligt skulle försvåra myndighetens möjlighet att fullgöra sina uppgifter, får ett sådant beslut inte meddelas. En konkurrensmyndighet får på eget initiativ yttra sig över om en begäran om företeende eller tillhandahållande av en handling som finns i en konkurrensmyndighets ärendeakt är proportionell. I första stycket lämnas inledningsvis en upplysning om bestämmelser om edition m.m. som, med de justeringar som framgår av följande bestämmelser i denna lag, är tillämpliga i mål om skadestånd på konkurrensrättslig grund. De motsvarar de krav som ställs i direktivets artikel 5.1 och 5.2. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.3. I bestämmelsen kommer därefter till uttryck att utgångspunkten i lagen är att ett yrkande om edition i första hand ska riktas mot någon annan än konkurrensmyndigheten, exempelvis den som upprättat handlingen. I direktivet saknas närmare vägledning om vilka överväganden den nationella domstolen ska göra. I uttrycket utan olägenhet ligger i detta sammanhang att överväganden ska göras bl.a. avseende kostnader och besvär förknippade med att förete eller tillhandahålla exemplar av handlingen eller handlingarna. Bestämmelsen får, av naturliga skäl, praktisk betydelse endast i de fall ett editionsyrkande riktas mot en konkurrensmyndighet. I en sådan begäran bör den som framställer yrkandet ange varför det riktas mot konkurrensmyndigheten. Om så inte har skett får rätten ålägga parten att komplettera sin begäran med sådana uppgifter. Myndigheten ska också ges tillfälle att yttra sig (38 kap. 4 § ). Framgår det att handlingen inte utan olägenhet kan tillhandahållas av någon annan, och om övriga förutsättningar är för handen, ska yrkandet bifallas. Om så inte är fallet ska yrkandet ogillas, varvid den som begärt edition har möjlighet att rikta ett nytt yrkande mot någon annan som också innehar ett exemplar av handlingen. Genom bestämmelsen genomförs artikel 6.10 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.6. Enligt andra stycket ska rätten, när fråga är om företeende av bevis som finns hos en konkurrensmyndighet, även väga in intresset av att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter i sin bedömning. Detta kommer till uttryck som att ett beslut om att förete eller tillhandahålla exemplar av en skriftlig handling inte får meddelas om det kan antas att beslutet allvarligt skulle försvåra en konkurrensmyndighets möjligheter att fullgöra sina uppgifter. Det spelar ingen roll för tillämpningen av andra stycket om yrkandet om edition riktas mot en konkurrensmyndighet eller någon annan; det avgörande är om handlingarna i fråga finns hos en sådan myndighet. I tredje stycket ges konkurrensmyndigheter en möjlighet att på eget initiativ yttra sig i frågor om proportionalitet. 2016/17:9 Begreppet konkurrensmyndighet definieras i 1 kap. 2 § 4 och som framgår där avses såväl nationella konkurrensmyndigheter som kommissionen. Genom andra och tredje styckena genomförs artiklarna 6.4 c och 6.11 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.6. 5 § Skyldigheten enligt 38 kap. 2 och 8 §§ att förete eller tillhandahålla skriftlig handling omfattar inte exemplar av sådana handlingar som finns hos en konkurrensmyndighet och som utgörs av 1.förklaringar inom ramen för ett eftergiftsprogram, 3.information som en fysisk eller juridisk person tagit fram särskilt för en konkurrensmyndighets handläggning av ett ärende, eller 4.information som konkurrensmyndigheten tagit fram och överlämnat till parterna under handläggningen av ett ärende. Efter att konkurrensmyndigheten genom att anta ett beslut eller på något annat sätt avslutat sitt förfarande, omfattas dock återkallade förlikningsinlagor och handlingar som avses i första stycket 3 och 4 av skyldigheten att förete eller tillhandahålla skriftlig handling. I första stycket, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, föreskrivs begränsningar i skyldigheten enligt 38 kap. 2 och 8 §§ att förete bevis. Innebörden av detta är att rätten som huvudregel inte får besluta om edition av sådana handlingar som avses i 1–4. Detta modifieras, avseende de handlingar som anges i 3 och 4 samt beträffande förlikningsinlagor som återkallats, genom andra stycket för de fall när konkurrensmyndigheten avslutat sitt förfarande. En särskild fråga är vad som avses med att konkurrensmyndigheten genom att anta ett beslut eller på annat sätt avslutat sitt förfarande. I direktivets skäl 25 hänvisas i detta avseende t.ex. till beslut enligt artikel 5 (beslut av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter) eller kapitel III (beslut av Kommissionen) i förordning (EG) nr 1/2003, med undantag för interimistiska beslut. Utöver det redovisade uttalandet i direktivet går det inte att säga något närmare om tillämpningen med avseende på andra medlemsstaters konkurrensmyndigheter. För svensk del får anses avsluta sitt förfarande, förutom genom avskrivning, genom att enligt konkurrenslagen (2008:579) besluta om åläggande enligt 3 kap. 1 §, genom att godta åtagande enligt 3 kap. 4 § eller genom avgiftsföreläggande enligt 3 kap. 16 §. När det gäller konkurrensskadeavgift enligt 3 kap. 5 § får verket anses avsluta sitt förfarande när ansökan om stämning ges in. Avgörande för om undantagen från skyldigheten att förete eller tillhandahålla bevis ska gälla, är om det bevis som begärs utlämnat ”finns hos en konkurrensmyndighet.” Med detta uttryck avses inte enbart de exemplar av en viss handling som finns hos konkurrensmyndigheten utan även andra exemplar av handlingen som innehas av någon annan. Det får, om yrkandet riktas mot någon annan än myndigheten, ankomma på denne att invända att så är fallet och lägga fram utredning om den saken. Den som yrkandet riktas mot kan också, när det gäller bevis som avses i första stycket 3 och 4 samt återkallade förlikningsinlagor, ha anledning att invända att myndigheten inte har avslutat sitt förfarande. Genom paragrafen genomförs artikel 6.5 och 6.6 i direktivet. Uttrycket konkurrensmyndighet definieras i 1 kap. 2 § 4. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.5. 6 § Om det vid prövningen av om en handling ska företes eller tillhandahållas görs gällande att handlingen är en sådan som avses i 5 § första stycket 1 eller 2, är den som yrkandet riktas mot, efter begäran av den som framställt yrkandet, skyldig att överlämna handlingen till rätten för prövning av frågan. Vid denna prövning får rätten inte ge någon annan tillfälle att yttra sig än konkurrensmyndigheten eller den som upprättat handlingen. Finner rätten att handlingen är undantagen från skyldigheten att förete eller tillhandahålla skriftlig handling ska handlingen återlämnas. Innehåller handlingen även uppgifter som inte omfattas av undantaget ska rätten behålla ett utdrag ur handlingen med dessa uppgifter. Vid prövningen av skyldigheten enligt första stycket att överlämna handlingen till rätten är 38 kap. 4, 5 och 7 §§ tillämpliga. I första stycket första meningen finns en bestämmelse för att hantera den situationen att det råder delade meningar mellan parterna i frågan om en handling är skyddad enligt 5 § första stycket 1 eller 2. Bestämmelsen genomför artikel 6.7. Med uttrycket den som yrkandet riktas mot avses såväl part som tredje part, inklusive en konkurrensmyndighet. Genom andra meningen genomförs vad direktivet föreskriver om vilka yttranden den nationella domstolen får inhämta vid prövningen av om bevis är undantagna eller inte. Enligt artikel 6.7 får den nationella domstolen under inga omständigheter ge andra tillgång till undantagna bevis. Detta genomförs genom andra stycket första meningen som föreskriver att rätten, om den vid sin prövning finner att en handling omfattas av undantaget i 5 §, ska återlämna den. Att handlingen återlämnas bör framgå av rättens beslut. Det kan också vara lämpligt att göra en anteckning om den saken på dagboksbladet eller på något annat sätt i akten. För att bestämmelsen ska fylla sitt syfte ska någon kopia av den återsända handlingen inte behållas i akten. Med andra meningen, som utformats med 38 kap. 1 § andra stycket som förebild, genomförs artikel 6.8 för de fall när rätten vid sin prövning finner att endast delar av bevis motsvarar definitionerna av förklaringar inom ramen för ett eftergiftsprogram respektive förlikningsinlagor i 1 kap. 2 § 10 eller 12. Att de i tredje stycket angivna bestämmelserna i är tillämpliga på rättens prövning av skyldigheten att överlämna handlingen innebär bl.a. att rätten kan förena ett föreläggande om att tillhandahålla en handling med vite och att tredje part som tillhandahållit en handling kan ha rätt till ersättning för kostnad och besvär. Det innebär också att den som yrkandet riktas mot har möjlighet att åberopa bevisning, t.ex. förhör under sanningsförsäkran, till styrkande av att han eller hon inte har den aktuella handlingen. Ett beslut om föreläggande att överlämna en handling till rätten för prövning enligt första stycket utgör inte ett sådant beslut som sägs i 49 kap. 5 § 3 och får inte överklagas särskilt. Om ett sådant föreläggande förenas med vite, kan föreläggandets giltighet prövas efter överklagande av ett beslut om att döma ut vitet. 5 § 4 får ett sådant beslut överklagas särskilt. Om rätten vid sin prövning finner att handlingen inte är undantagen enligt 5 § första stycket 1 eller 2 och ska företes eller tillhandahållas får det beslutet enligt 49 kap. 5 § 3 överklagas särskilt. Däremot får ett beslut om att handlingen ska återlämnas överklagas endast i samband med dom eller slutligt beslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.5. 7 § Det som föreskrivs i 4–6 §§ gäller även ifråga om bevisning till framtida säkerhet enligt 41 kap. . Enligt 41 kap. 3 § ska vid bevisupptagning till framtida säkerhet vad som föreskrivs för bevisupptagning i rättegång utom huvudförhandling tillämpas på motsvarande sätt. För att tydliggöra att detta även innefattar vad som följer av 5 kap. 4–6 §§ i den nya lagen föreskrivs detta uttryckligen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.7.3 och 6.7.5. Förbud mot att åberopa visst skriftligt bevis 8 § En handling som avses i 5 § första stycket får inte åberopas som bevis i ett mål om skadestånd enligt denna lag. Efter att konkurrensmyndigheten genom att anta ett beslut eller på något annat sätt avslutat sitt förfarande får dock återkallade förlikningsinlagor och handlingar som avses i 5 § första stycket 3 och 4 åberopas som bevis. Exemplar av andra handlingar än de som avses i första stycket och som någon fått del av enbart genom tillgång till en konkurrensmyndighets ärendeakt får i mål om skadestånd enligt denna lag åberopas som bevis endast av den personen eller någon som övertagit dennes rättigheter. Genom paragrafen, som medför vissa begränsningar i principen om fri bevisföring, genomförs artikel 7 i direktivet. I första stycket föreskrivs ett förbud mot att åberopa vissa i 5 kap. 5 § första stycket uppräknade slag av handlingar som finns hos en konkurrensmyndighet som bevis i ett mål om skadestånd på konkurrensrättslig grund. När det gäller förklaringar inom ramen för ett eftergiftsprogram och förlikningsinlagor är förbudet mot att åberopa handlingarna absolut. För vissa andra handlingar gäller förbudet till dess att konkurrensmyndigheten antagit ett beslut eller på annat sätt avslutat sitt förfarande. Dessa senare handlingar utgörs av information som en fysisk eller juridisk person tagit fram särskilt för en konkurrensmyndighets handläggning av ett ärende, information som konkurrensmyndigheten tagit fram och överlämnat till parterna under handläggningen av ett ärende och förlikningsinlagor som återkallats. Beträffande frågan om vad som avses med att konkurrensmyndigheten antagit ett beslut eller på annat sätt avslutat sitt förfarande kan ledning hämtas från kommentaren till 5 kap. Ett förbud mot att åberopa en viss handling får inte kringgås genom vittnesbevisning om vad det står i handlingen, se Fitger m.fl. s. 35:27. I andra stycket föreskrivs, beträffande exemplar av andra handlingar än de som avses i första stycket, vissa begränsningar i vem som får åberopa dem som bevis i en skadeståndsprocess. Med exemplar av handlingar avses i detta sammanhang just det exem- Prop. 2016/17:9 plar av en handling som någon fått del av genom tillgång till en konkur- rensmyndighets ärendeakt, dvs. Med exemplar av handlingar avses också kopior av en handling som framställts av den som fått tillgång till ärendeakten. Bestämmelsen inskränker inte användningen som bevis av andra exemplar av en handling som någon fått tillgång till på något annat sätt, såsom med stöd av TF och OSL eller från en så kallad visselblåsare. Om till exempel en förlikningsinlaga åberopas i strid med paragrafen har rätten att avvisa det erbjudna beviset. Av 49 kap. 3 och 5 §§ följer att ett sådant beslut får överklagas endast i samband med överklagande av dom eller slutligt beslut. Uttrycket konkurrensmyndighet definieras i 1 kap. 2 § 4. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.8. 9 § Om det genom ett avgörande enligt 3 kap. 1, 2, 5 eller 16 § konkurrenslagen (2008:579) som fått laga kraft har slagits fast att en överträdelse av konkurrensrätten har skett, får den frågan inte på nytt tas upp till prövning i ett mål om skadestånd enligt denna lag. Bestämmelsen, som behandlats i avsnitt 6.7.10, genomför artikel 9.1 i direktivet. Genom paragrafen ges det tidigare avgörandet positiv rättskraft i en efterföljande skadeståndsprocess. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 5 kap. 3–9 §§ tillämpas på talan som väckts efter . Lagen träder enligt första punkten i kraft och tillämpas på talan som väcks efter ikraftträdandet. Av allmänna förmögenhetsrättsliga principer följer att lagens materiella bestämmelser är tillämpliga på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet. De materiella bestämmelserna återfinns i 2–4 kap. Av andra punkten följer att de bestämmelser som genomför direktivet i 5 kap. 3–9 §§ tillämpas på talan som väckts efter . De processrättsliga bestämmelserna tillämpas på talan som väcks efter ikraftträdandet, även om skadefallet inträffat . Definitionerna i 1 kap. 2 § har betydelse för tolkningen av såväl de materiella som de processrättsliga bestämmelserna. Genom bestämmelserna genomförs artiklarna 21 och 22 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7. Förslaget till lag om ändring i lagen (2002:599) 2 § En rättegång där grupptalan förs kallas grupprättegång. får avse anspråk som kan tas upp av allmän domstol enligt reglerna i rättegångs- balken om tvistemål. För grupprättegång tillämpas bestämmelserna om tvistemål i , med undantag av 1 kap. 3 d §, om inte något annat anges i denna lag. En grupprättegång kan också föras enligt särskilda bestämmelser i och i konkurrensskadelagen (2016:000). Bestämmelsen i andra stycket har ändrats språkligt. I tredje stycket införs en upplysning om att en grupprättegång också kan föras enligt särskilda bestämmelser i konkurrensskadelagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7. 9.3 Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (2008:579) 11 § När konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms ska, förutom omständigheter hänförliga till själva överträdelsen, särskilt följande beaktas: 1.om företaget har överträtt förbuden i 2 kap. 1 eller 7 § eller i artikel 101 eller 102 i EUF-fördraget, 2.om företaget snabbt har upphört med överträdelsen sedan den påtalats av , eller 3.företagets ekonomiska situation. När konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms får den ersättning som företaget betalat i en uppgörelse i godo beaktas som en förmildrande omständighet. I paragrafen regleras vilka hänsyn som ska tas när konkurrensskadeavgiftens storlek bestäms och som inte är hänförliga till själva överträdelsen. Andra stycket är nytt. Av det följer att ersättning som företaget betalat i en uppgörelse i godo får beaktas som en förmildrande omständighet. Uttrycket uppgörelse i godo definieras i 1 kap. 2 § 16 konkurrensskadelagen. Genom paragrafen genomförs artikel 18.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. 25 § I konkurrensskadelagen (2016:000) finns bestämmelser om skadestånd för överträdelser av förbuden i 2 kap. 1 och 7 §§ och i artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget. Paragrafen innehåller en upplysning om att bestämmelser om skadestånd för överträdelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete och missbruk av dominerande ställning finns i konkurrensskadelagen. 2016/17:9 vägandena finns i avsnitt 6.3. 1 § Patent- och är rätt domstol i mål om 1.åläggande som avses i 3 kap. 2 §, 2.konkurrensskadeavgift enligt 3 kap. 5 §, 3.kvarstad enligt 3 kap. 21 §, 4. förbud som avses i 3 kap. 27 och 31 §§ och 32 § andra stycket, 5. förbud eller åläggande som avses i 4 kap. 13, 17, 20 och 21 §§, och 6. utdömande av vite enligt 6 kap. 2 §. Ändringarna i paragrafen är en följd av lagens bestämmelser om skadestånd har upphävts. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. 15 § I mål och ärenden enligt denna lag tillämpas i fråga om rättegångskostnader 31 kap. , om inte något annat anges i denna lag. I mål som avses i 3 kap. 2 § och 32 § andra stycket tillämpas 18 kap. . Om det finns särskilda skäl, får rätten i sådana mål besluta att var och en av parterna ska svara för sina rättegångskostnader. Bestämmelsen i andra stycket, att 18 kap. tillämpas i mål om skadestånd, har tagits bort eftersom lagens bestämmelser om skadestånd har upphävts. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Mål om skadestånd som har inletts i tingsrätt eller hovrätt före ikraftträdandet ska överlämnas till Patent- och respektive Patent- och marknadsöverdomstolen. 3.Om huvudförhandling har inletts före ikraftträdandet, ska handläggningen i tingsrätten eller hovrätten dock slutföras enligt äldre bestämmelser. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Av bestämmelserna i andra och tredje punkterna följer att de skadeståndsmål som vid ikraftträdandet inte är avgjorda ska överlämnas till Patent- och respektive Patent- och marknadsöverdomstolen för fortsatt handläggning. Om huvudförhandling har inletts ska dock handläggningen slutföras enligt äldre bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 7. 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen (2014:836) om näringsförbud Bestämmelserna i 47 § om brott mot villkor som har meddelats enligt 35 § tredje stycket gäller även brott mot föreskrift som har meddelats enligt 18 eller 19 § lagen (1986:436) om näringsförbud. I punkt 6 har hänvisningen till 36 § tredje stycket korrigerats till 35 § tredje stycket. Ändringen träder i kraft . 9.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2016:188) om patent- och marknadsdomstolar 4 § Patent- och handlägger mål och ärenden enligt det som föreskrivs i 1.lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar, patentlagen (1967:837), lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar, lagen (1978:152) om svensk domstols behörighet i vissa mål på patenträttens område m.m. och växtförädlarrättslagen (1997:306), 2.lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, mönsterskyddslagen (1970:485), firmalagen (1974:156), lagen (1992:1685) om skydd för kretsmönster för halvledarprodukter och varumärkeslagen (2010:1877), 3.konkurrenslagen (2008:579), marknadsföringslagen (2008:486), lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer, försäkringsavtalslagen (2005:104), lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., lagen (2006:484) om franchisegivares informationsskyldighet, lagen (2010:510) om lufttransporter, lagen (2010:1350) om uppgiftsskyldighet i fråga om marknads- och konkurrensförhållanden, lagen (2014:836) om näringsförbud, lagen (2014:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar och konkurrensskadelagen (2016:000), och Bestämmelserna om vilka mål och ärenden som Patent och handlägger har i punkt 3 kompletterats med konkurrensskadelagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. Sammansättningen i Patent- och marknadsöverdomstolen Teknisk eller ekonomisk sakkunskap