prop · H40368 · 2016-12-14 00:00:00 — Om förundersökningsledaren anser det mer lämpligt, kan den misstänktes intresse av att ta del av utredningsmaterialet därför tillgodoses i tillräck- lig utsträckning genom t.ex. ett besök hos den brottsutredande myndig- heten. Någon rätt till kopior av utredningsmaterialet innan åtal har väckts bör inte införas. Den ovillkorliga rätten till en kopia av förundersökningsprotokollet Rätten till kopior av utredningsmaterial inträder när åtal har beslutats. Så snart åtal har beslutats har den misstänkte och dennes försvarare rätt att på begäran få en papperskopia av protokoll eller anteckningar från för- undersökningen (NJA 2015 s. 693). Om en offentlig försvarare har för- ordnats för den misstänkte ska en kopia utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. Av praktiska skäl bör inte offentliga för- svarare alltid ges en papperskopia av förundersökningsprotokollet. Som påpekar är det förmodligen så att många offentliga försvarare hellre ser att förundersökningsprotokollet sänds över elektro- niskt än med vanlig post. Det framstår därför inte som motiverat att för- undersökningsprotokollet alltid måste skickas i pappersform. I kon- sekvens med detta bör det regleras tydligare att en offentlig försvarare ska få en kopia av förundersökningsprotokollet utan särskild begäran och att den misstänkte och hans eller hennes försvarare har rätt att få en pap- Prop. 2016/17:68 perskopia om de begär det. Det bör förtydligas att rätten att få en egen papperskopia av förunder- sökningsprotokollet är ovillkorlig. En annan sak är om rätten att fritt förfoga över sekretessbelagda uppgifter i förundersökningsprotokollet ska kunna inskränkas genom ett förbehåll (se närmare avsnitt 7.2). Vilket annat material som omfattas av regleringen råder det delade meningar om (se närmare avsnitt 4.3.1 och för en mer utförlig redo- görelse SOU 2010:14 s. 331 f.). Detta visar enligt regeringen att det finns ett behov av en förtydligande reglering även när det gäller rätten till kopior av annat utredningsmaterial från och med att ett positivt åtals- beslut fattats. Möjligheter att begränsa rätten till kopior av sidomaterialet och annat material som inte har redovisats i förundersökningsprotokollet Den misstänkte har inte någon ovillkorlig rätt till insyn i sidomaterialet. Om det finns ett sekretessintresse av synnerlig vikt som har företräde framför den misstänktes intresse av att ta del av uppgiften så kan rätten att ta del av sidomaterialet begränsas (se närmare avsnitt 6.1.2). Det kan emellertid finnas sekretessbelagda uppgifter i sidomaterialet som den misstänkte har rätt att ta del av om behovet av att hemlighålla uppgif- terna inte är tillräckligt starkt för att begränsa den misstänktes rätt till insyn. Det kan ändå vara fråga om uppgifter som är i hög grad känsliga. är det fråga om material som åklagaren inte ansett ha betydelse för åtalet. Mot den bakgrunden bör den misstänkte enligt regeringen inte ges någon ovillkorlig rätt till kopior av detta material. Någon ovillkorlig rätt till kopior bör inte heller finnas i fråga om sådana elektroniska upptagningar i utredningsmaterialet som finns bara som skriftliga uppteckningar eller fotografier i förundersökningsproto- kollet. Upptagningarna kan i och för sig ha betydelse för beslutet i åtals- frågan men den misstänktes intresse av en egen kopia i dessa fall till- godoses enligt regeringen typiskt sett genom dokumentationen i förun- dersökningsprotokollet. Utgångspunkten bör självfallet vara att den misstänkte ges kopior av sådant sidomaterial som han eller hon har rätt att ta del av. En sådan tillgång till utredningsmaterialet underlättar den misstänktes och hans eller hennes försvarares möjligheter att noggrant granska vad som före- varit under förundersökningen. Det kan emellertid finnas situationer då andra intressen väger tyngre än den misstänktes intresse av egna kopior. Kopior av sidomaterial och annat utredningsmaterial som inte har re- dovisats i förundersökningsprotokollet bör enligt regeringen inte lämnas ut om det finns en risk för att en handling med en sekretessbelagd uppgift obehörigen kommer att lämnas vidare. En sådan reglering innebär att det finns förhållandevis stora möjligheter att begränsa den misstänktes rätt till kopior av sidomaterial och annat utredningsmaterial som inte har redovisats i förundersökningsprotokollet. Att ett vidarelämnande inte får ske obehörigen innebär emellertid att en risk för spridning av uppgifter som är sekretessbelagda till förmån för den misstänkte själv inte kan hindra att en kopia lämnas ut till honom eller henne. Det är när det gäller andra fall inte möjligt att generellt ange när det finns en risk för att hand- ling med sekretessbelagd uppgift obehörigen kan lämnas vidare. måste avgöras i varje enskilt fall om det är lämpligt eller olämpligt att kopior av sidomaterial och annat utredningsmaterial som inte har redo- visats i förundersökningsprotokollet lämnas ut. Om det anses finnas en risk för spridning av sekretessbelagd uppgift, bör möjligheten att ställa upp förbehåll som inskränker mottagarens möjlighet att förfoga över material beaktas vid bedömningen av om det är lämpligt eller olämpligt att lämna ut materialet (se närmare avsnitt 7.2). Det bör dock betonas att den misstänkte när det bedöms olämpligt att lämna ut kopior fortfarande har möjlighet att ta del av materialet t.ex. vid besök hos den brottsut- redande myndighet som förvarar handlingen. En reglering som klargör vilken rätt till kopior den misstänkte och hans eller hennes försvarare har bör tas in i en särskild bestämmelse i 23 kap. RB. Genom att det uttryckligen anges att det är fråga om en rätt till kopior framgår det enligt regeringen med tillräcklig tydlighet att be- stämmelsen tar sikte på formerna för utlämnandet av sådant material som den misstänkte i och för sig har rätt att ta del av. heten påpekar bör det i lag preciseras att det är fråga om ”handlingar som innehåller sådant som förekommit vid undersökningen” som ska lämnas ut på begäran av den misstänkte. På det sättet tydliggörs att det är utred- ningsmaterial som den misstänkte har rätt till kopior av. samma uttryck används i 23 kap. 18 § RB för att beskriva vilket material den misstänkte har rätt att ta del av blir regleringen tydligare och mer En annan fråga som aktualiseras är om det kan finnas andra skäl än sekretess som talar mot att ge den misstänkte kopior av sådant utred- ningsmaterial i form av såväl pappershandlingar som elektroniska upp- tagningar som inte ingår i förundersökningsprotokollet. fråga om material som är tekniskt svårt att kopiera eller som är mycket Utredningen föreslår därför att brottsutredande myndigheter inte ska vara skyldiga att kopiera sådant utredningsmaterial om det möter betydande hinder i verksamheten. styrelsen och Säkerhetspolisen anser däremot att det bör finnas större möjligheter att begränsa den misstänktes rätt till kopior av sidomaterial. Mot bakgrund av den mängd handlingar av olika slag som kan ingå i förundersökningars sidomaterial har regeringen förståelse för de brottsut- redande myndigheternas påpekande om att det ibland kan kräva stora arbetsinsatser att tillhandahålla kopior av sådant material. både på att materialet är omfattande och att det är av sådan karaktär att det av tekniska eller andra skäl är svårt att mångfaldiga. det beaktas att möjligheten att tillhandahålla digitala kopior många gånger kan underlätta ett utlämnande av ett omfattande material, särskilt om detta inte innehåller några känsliga uppgifter. Att uppställa ett krav på betydande hinder i verksamheten för att kopior av sidomaterial inte ska behöva tillhandahållas ger dock de brottsutredande myndigheterna ett alltför begränsat utrymme att kunna neka den misstänkte kopior av Det är fråga om material som av åklagaren inte ansetts ha betydelse för beslutet i åtalsfrågan eller som i annan form dokumenterats i förundersökningsprotokollet och som den misstänkte och hans eller hennes försvarare har möjlighet att ta del av på annat sätt, t.ex. vid besök hos den brottsutredande myndighet som förvarar materialet. utgångspunkten bör vara att den misstänkte får egna kopior av sådant Prop. 2016/17:68 material bör det alltså enligt regeringen finnas större möjligheter än vad utredningen föreslår att neka den misstänkte egna kopior med hänsyn till materialets omfattning eller karaktär. Detta bör i lag uttryckas på det sätt som föreslår. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att den misstänkte, sedan åklagaren beslutat att väcka åtal, ska ha rätt att på begäran få kopior av sådant utredningsmaterial som inte ingår i förundersökningsprotokollet och som han eller hon i och för sig har rätt att ta del av. Rätten till kopior av detta material ska kunna begränsas om förundersökningsledaren anser att det finns en risk för att handling med sekretessbelagd uppgift obe- hörigen lämnas vidare eller det möter hinder att lämna kopior med hän- syn till materialets omfattning eller karaktär. Om den misstänkte inte ges kopior av materialet får han eller hon utöva sin rätt att ta del av materi- alet på annat sätt, t.ex. vid besök hos den brottsutredande myndighet som förvarar materialet. En möjlighet att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess med förbehåll Regeringens förslag: Det ska införas en möjlighet att meddela för- behåll när man tillhandahåller material i förfaranden enligt rätte- Ett sådant förbehåll inskränker mottagarens möjligheter att förfoga över en viss uppgift, men det får inte begränsa mot- tagarens möjlighet att ta tillvara sina intressen i målet eller ärendet. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland ombudsmän (), , Hovrätten för , Förvalt- ningsrätten i , , , eller har inga invändningar mot utredningens förslag. heten anser dock att material som tagits fram med hjälp av hemliga tvångsmedel inte ska lämnas ut, oavsett möjligheten att uppställa förbe- håll, om det inte är uppenbart att handlingarna kan lämnas utan att någon ifrågasätter om förbehåll har en tillräckligt avhållande effekt och pekar på att känsliga uppgifter ändå riskerar att spridas. Skälen för regeringens förslag Misstänktas möjlighet att förfoga över utredningsmaterial Enligt gällande ordning saknas det möjlighet att i förfaranden enligt inskränka den misstänktes rätt att förfoga över sådant material som han eller hon har rätt att ta del av. En sådan möjlighet finns enligt 10 kap. 4 § OSL när myndigheter i andra förfaranden tillhandahåller sekretessbelagda uppgifter på grund av en parts rätt till har slagit fast att eftersom saknar bestämmelser som tillåter inskränkningar i en parts rätt att förfoga över material i ett mål eller ärende, kan ett utlämnande av sådant material 2016/17:68 inte ske med förbehåll i fråga om röjande eller obehörigt nyttjande av den typ som offentlighets- och sekretesslagen reglerar (NJA 2002 s. 433 och 2008 s. 883). Frågan är om det finns behov av att även i förfaranden enligt kunna inskränka parters rätt att förfoga över sådana uppgifter som de i och för sig har rätt att ta del av. Bör det finnas en möjlighet att ställa upp förbehåll när man tillhandahåller material enligt ? Skälet till att en misstänkt har en förhållandevis omfattande rätt att ta del av utredningsmaterial är att den misstänkte ska kunna ta till vara sina intressen i processen. Även om det i allmänhet inte innebär något pro- blem att misstänkta får kopior av relevant utredningsmaterial i förfaran- den enligt , kan det inträffa att den misstänktes tillgång till kopior i vissa fall kommer i konflikt med angelägna sekretessintres- sen. Det kan vara fallet när det är fråga om t.ex. mycket integritetskäns- liga uppgifter som utgör bevisning i ett sexualbrottmål eller när det är fråga om handlingar med företagshemligheter eller med uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. För att undvika att en misstänkt som har rätt att ta del av material an- vänder sin insynsrätt för ovidkommande syften, bör det enligt regeringen finnas möjligheter att begränsa hans eller hennes rätt att fritt förfoga över uppgifterna. En sådan begränsning kan lämpligen göras genom att det ställs upp ett förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna upp- giften vidare eller utnyttja uppgiften. Ett sådant förbud mot att använda eller sprida uppgifter på annat sätt än vad som behövs för att föra talan i målet påverkar inte den misstänktes rättssäkerhet på ett negativt sätt. Det är dock av central betydelse att förbehållet inte hindrar den misstänkte från att kunna förbereda och utföra sitt försvar. Ett förbehåll bör därför aldrig få innebära förbud mot att utnyttja uppgiften i målet eller ärendet. Det bör heller aldrig få innebära förbud mot att den misstänkte och hans eller hennes försvarare lämnar muntliga upplysningar till varandra. En möjlighet att ställa upp sådana förbehåll som endast begränsar den miss- tänktes möjligheter att förfoga över uppgifter på annat sätt än i målet eller ärendet leder till att den misstänktes behov av att kunna ta till vara sina intressen kan tillgodoses som aktuella sekretessintressen kan skyddas. Genom förbehållet uppstår en tystnadsplikt och om den som förbehål- let riktar sig mot inte följer villkoren i föreläggandet kan enligt 20 kap. 3 § BrB ansvar för brott mot tystnadsplikt komma i fråga (m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [, Zeteo], kommen- taren till 10 kap. 4 §). Några remissinstanser, bl.a. och , påpekar att ett förbehåll inte hindrar att känsliga uppgifter ändå kan komma att spridas genom att den förbehållet riktar sig mot inte alltid kommer att anpassa sig efter villkoren i det. Mot detta kan det anföras att ett förbehåll ska kunna ställas upp när uppgifter, som den misstänkte i och för sig har rätt att ta del av, lämnas till den misstänkte och hans eller hennes försvarare. Det får anses tillräckligt att det är straffsanktionerat att bryta mot ett sådant förbehåll. Det bör också beak- tas att den föreslagna regleringen om misstänktas rätt att ta del av utred- ningsmaterial i huvudsak inte ger misstänkta någon mer omfattande rätt till insyn än vad som gäller enligt nuvarande ordning. Regeringens för- slag innebär alltså inte någon ökning av risken för obehörig spridning av känsliga uppgifter. Tvärtom kommer brottsutredande myndigheter och domstolar att få verktyg att begränsa misstänktas möjlighet att fritt för- foga över utredningsmaterial som innehåller sådana uppgifter. Att käns- liga uppgifter trots detta riskerar att spridas på grund av att förbehåll inte alltid efterlevs bör inte hindra att förslaget genomförs. Möjligheten att ställa upp förbehåll får sin största betydelse när det gäller sådana handlingar som den misstänkte har en rätt till en kopia av, t.ex. förundersökningsprotokoll och skriftlig bevisning. När det gäller handlingar i sidomaterialet som den misstänkte i och för sig har rätt att ta del av är det redan genom regleringen i möjligt att be- gränsa den misstänktes rätt till kopior. Att det finns en möjlighet att ställa upp förbehåll vid utlämnande av uppgifter i sidomaterialet bör emellertid kunna vägas in vid bedömningen av om det är lämpligt att tillhandahålla sådana kopior (se närmare angående hur den bedömningen ska göras avsnitt 7.1). Av särskild betydelse i det sammanhanget är som nämns ovan att det är straffsanktionerat att bryta mot ett förbehåll. Med anledning av påpekande bör det noteras att den föreslagna regleringen innebär att tillgången till skriftligt material i förundersökningsprotokollet som härrör från hemliga tvångsmedel inte ska kunna begränsas på annat sätt än genom förbehåll. Detta är en grundläggande rättssäkerhetsfråga. Om däremot materialet är en del av utredningens sidomaterial, bör den enskildes rätt till insyn kunna begränsas på grund av att det av något allmänt eller enskilt in- tresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs och det dessutom står klart att detta intresse har företräde framför den misstänktes intresse av att ta del av uppgiften. I dessa fall blir det alltså inte över huvud taget fråga om någon form av utlämnande av materialet. Är sekretessintresset inte så starkt bör den misstänktes rätt till en kopia av materialet ändå kunna begränsas om det finns en risk för att handling med sekretessbelagd uppgift obehörigen kan komma att lämnas vidare. Denna reglering innebär enligt regeringen en rimlig avvägning mellan den misstänktes behov av att för sitt försvar ta del av uppgifterna och behovet av att skydda aktuella sekretessintressen. Detta gäller även i fråga om material som härrör från hemliga tvångsmedel. Vilka uppgifter ska förbehåll kunna användas för och hur ska det utformas? En första fråga är vilka uppgifter som bör kunna tillhandahållas med förbehåll. Som nämns ovan innebär förslaget att ett förbehåll inte ska få begränsa misstänktas rätt att ta till vara sina intressen i målet eller ären- det, utan endast ska kunna begränsa den misstänktes möjlighet att på annat sätt förfoga över uppgifter som lämnas ut. Mot den bakgrunden bör enligt regeringen förbehåll kunna användas för alla handlingar med sek- retessbelagda uppgifter som tillhandahålls enligt . När det gäller handlingar som förvaras hos brottsutredande myndighet bör förbehåll således få avse både uppgifter i ett förundersökningsprotokoll och sidomaterial i en förundersökning. Ett exempel på när förbehåll kan vara lämpligt för uppgifter i ett förundersökningsprotokoll är när detta 2016/17:68 innehåller mycket integritetskänsliga bilder på avlidna personer eller personer med allvarliga synliga skador. Ett annat exempel kan vara handlingar med företagshemligheter eller med uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. I den mån elektroniska kopior lämnas ut bör även dessa kunna förses med förbehåll. Ett förbehåll bör kunna utformas på olika sätt. Det väsentliga är att för- behållet inte begränsar den misstänktes möjligheter att ta till vara sina intressen i målet som det i möjligaste mån skyddar det aktuella sekretessintresset. Exempelvis bör ett förbehåll som innebär att den misstänkte inte själv får förfoga över eller hantera uppgifter kunna upp- ställas när kopior av sidomaterial lämnas till en offentlig försvarare. Med ett sådant förbehåll har den misstänkte fortfarande möjlighet att tillsam- mans med sin försvarare ta del av uppgifterna. Ett sådant förbehåll bör däremot inte kunna ställas upp i fråga om uppgifter i förundersöknings- protokoll eftersom den misstänkte har rätt till en egen kopia av detta. Som utredningen påtalar bör inte heller ett förbehåll som förbjuder för- svararen att visa en utlämnad handling för sin huvudman kunna ställas upp. Ett sådant förbehåll är inte lämpligt ur rättssäkerhetssynpunkt, bl.a. mot bakgrund av att den misstänkte måste vara tillförsäkrad en rätt att ta del av utredningsmaterial och själv föra sin talan i målet. Därutöver finns en risk för att en motsatt ordning skulle riskera att rubba förtroendet mellan den misstänkte och hans eller hennes försvarare. När det gäller uppgifter i en handling som ska lämnas ut bör däremot ett förbehåll kunna uppställas som hindrar den misstänkte och försvararen att använda eller på annat sätt sprida handlingen utanför målet. När det gäller den närmare lagtekniska regleringen gör regeringen föl- jande överväganden. Ett förbehåll ska kunna begränsa en misstänkts rätt att fritt förfoga över sådana sekretessbelagda uppgifter som han eller hon har rätt att ta del av enligt och som det inte finns något hinder mot att lämna ut enligt kollisionsbestämmelsen i 10 kap. 3 § OSL eller den föreslagna 10 kap. 3 a § OSL. I 10 kap. 4 § OSL regleras möj- ligheten att ställa upp förbehåll när sekretessbelagda uppgifter lämnas till en part enligt kollisionsbestämmelsen. Regeringen föreslår i avsnitt 6 att det förtydligas att rätten enligt att ta del av material under vissa förutsättningar ska kunna begränsas på grund av sekretess. I vilka situationer det ska kunna ske anges i kollisionsregleringen i offent- lighets- och sekretesslagen. Det är därför lämpligt att i tydligt reglera att 10 kap. 4 § OSL ska vara tillämplig även när en sekre- tessbelagd uppgift lämnas till en misstänkt på grund av den rätt till insyn som han eller hon har enligt eller annars på grund av allmänna rättsgrundsatser. I offentlighets- och sekretesslagen bör det också regleras att ett förbehåll inte får innebära att den misstänkte nekas sin rätt att få en egen kopia av förundersökningsprotokollet. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att förbehåll för att skydda sekretessbelagda uppgifter ska kunna meddelas när man tillhandahåller material enligt . Ett förbehåll ska få meddelas oavsett vad det är för slags handling som tillhandahålls och det får inskränka den misstänktes och hans eller hennes försvarares möjligheter att förfoga över materialet utöver vad som behövs för tillvaratagandet av den miss- tänktes intressen i målet eller ärendet. Ett förbehåll vid utlämnande av material till en försvarare får inte innebära ett förbud att låta den miss- Prop. 2016/17:68 tänkte själv ta del av materialet. Förbehåll när en part får ta del av handlingar från domstolen Framställningen i detta avsnitt har varit inriktad på framför allt möjligheten att begränsa misstänktas rätt att fritt förfoga över känsliga uppgifter i utredningsmaterialet. Nästa fråga är om möjligheten att ställa upp förbehåll bör begränsas till sådana förfaranden enligt rättegångsbal- ken som rör misstänktas rätt att få del av sekretessbelagda uppgifter i utredningsmaterial eller om den bör omfatta samtliga förfaranden enligt . Utredningens förslag innebär att förbehåll ska kunna avse alla slags handlingar som lämnas ut enligt , dvs. även handlingar från brottmål och tvistemål i allmän domstol. Ingen remissinstans invänder mot utredningens förslag i den delen. Konkur- rensverket påtalar att det är mycket angeläget att det införs en uttrycklig möjlighet att göra förbehåll för uppgifter som lämnas till en part enligt regler, eftersom en domstolsprocess i t.ex. ett konkur- rensrättsärende kan leda till att parterna får betydande insyn i varandras eller tredje parts affärsverksamhet. Det kan i detta sammanhang tilläggas att och rådets direktiv /104/EU av om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser, ställer krav på att vissa upp- gifter som lämnas ut från domstolar ska kunna skyddas. Enligt art. 5.4 och 8.1 c i direktivet ska nationella domstolar ha tillgång till effektiva åtgärder för att skydda sekretesskyddade uppgifter och sanktioner om bl.a. parter och deras rättsliga företrädare inte uppfyller sina skyldigheter enligt ett beslut om skydd för sådana uppgifter. Direktivet ska vara genomfört i medlemstaterna . De omständigheter som talar för att förbehåll ska kunna ställas upp då utredningsmaterial lämnas till en misstänkt talar enligt regeringen för att förbehåll ska kunna ställas upp även när andra handlingar i ett mål eller ärende lämnas till en part i en rättegång vid allmän domstol. Ett förbehåll påverkar inte en parts möjlighet att förbereda och föra sin talan i målet, utan tar sikte på att förhindra användning och spridning av sekretessbe- lagda uppgifter utanför målet. Ett sådant förbehåll påverkar inte en parts rättssäkerhet på ett negativt sätt. Regleringen bör därför utformas så att den omfattar samtliga förfaranden enligt . Möjligheten att ställa upp förbehåll för att skydda sekretessbelagda uppgifter som lämnas till en part innebär inte att rätten till kopior av material i förfaranden enligt ökar. Om det inte finns en ovillkorlig rätt enligt till kopior, som fallet är när det gäller t.ex. förundersökningsprotokoll, finns det ett visst utrymme för allmänna lämplighetsöverväganden i fråga om hur materialet ska tillhan- dahållas. När det gäller visst känsligt material kan det vara olämpligt att en kopia över huvud taget lämnas ut.