prop · H303150 · 2016-03-21 00:00:00 — Mot bakgrund av att straffbestämmelsen i vissa fall har en tidig fullbordanspunkt och det sätt som skade- och olägenhetsrekvisitet utformats på, anser regeringen att en sådan konstruktion inte på något avgörande sätt skulle öka förutsättningarna att uppnå det som styrelsen åsyftar, nämligen att förhindra de negativa effekterna av brottet redan innan en skada eller olägenhet har inträffat (jämför också 5.2 nedan). Endast levande personers identitetsuppgifter omfattas En kriminalisering av olovlig användning av någon annans identitetsuppgifter bör enligt regeringens mening omfatta alla levande personers identitetsuppgifter, oavsett ålder. Det innebär att också barn ska omfattas även om det, som utredningen påpekar, i praktiken inte lär vara särskilt vanligt att någon utger sig för att vara ett barn, eftersom det inte ger gärningsmannen någon möjlighet att t.ex. ta upp lån eller handla på kredit i barnets namn. Den som utger sig för att vara ett barn torde oftast göra det för andra syften, t.ex. för att dölja sin egen identitet på internet eller i trakasserisyfte. Kränkningen av barnets integritet bör emellertid vara lika straffvärd som kränkningen av en vuxen persons integritet. När det gäller behovet av skydd mot obehörigt användande av avlidnas identitetsuppgifter framhåller utredningen att det i regel inte är möjligt att i avlidnas namn ta upp krediter eller utföra andra rättshandlingar som kräver kontroll av identitetsuppgifterna i olika register, eftersom det normalt sett framgår av dessa att personen i fråga har avlidit. anser dock, till skillnad från utredningen, att det finns en beaktansvärd risk för att avlidnas identitetsuppgifter utnyttjas från dödsfallet till dess att det har registrerats i folkbokföringsregistret och att frågan om hur brottet ska avgränsas i detta avseende bör övervägas ytterligare. Enligt utredningen registreras ett dödsfall i folkbokföringsregistret normalt sett av . Det innebär att den tid som finns tillgänglig för att utnyttja identiteten efter dödsfallet till att börja med är mycket begränsad. Användande av en avlidens identitetsuppgifter kan inte heller på samma sätt som för en levande person anses utgöra en kränkning av den personliga integriteten, även om det naturligtvis kan väcka obehag och indignation hos de efterlevande. Däremot kan ett dödsbo drabbas av samma typ av praktiska besvär som en levande person och behöva vidta åtgärder t.ex. för att bestrida lån som hunnit tas upp i den avlidnes namn. De åtgärder som kan behöva vidtas för att undgå betalningsansvar för rättshandlingar som har företagits efter dödsfallet får dock antas vara mer begränsade än när det gäller levande personer. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte framkommit tillräckliga skäl för att utsträcka bestämmelsen till att gälla även avlidna personer. Om den person vars identitetsuppgifter olovligen har använts har avlidit efter det att brottet begicks bör däremot straffansvar kunna följa. Juridiska personer ska inte omfattas av straffskyddet Med hänvisning till att en s.k. företagskapning inte kan anses utgöra en integritetskränkning, kommer utredningen fram till att det inte finns skäl att låta straffansvaret omfatta uppgifter om företags organisationsnummer eller motsvarande identifikationsuppgifter. Med företagskapning avses i det här sammanhanget närmast att någon genom att utge sig för att vara behörig låter registrera nya företrädare för en juridisk person, varefter dessa kan företräda den juridiska personen. anser däremot att kriminaliseringen även bör omfatta juridiska personers identifikationsuppgifter. påpekar att även obehörigt användande av sådana uppgifter kan innebära en integritetskränkning när någon eller några fysiska personer har stark anknytning till den juridiska personen. anför att det finns förfaranden som orsakar stora olägenheter för de företagare som drabbas, t.ex. när någon samlar in en juridisk persons identifikationsuppgifter och därefter i vilseledande syfte bygger upp en falsk webbplats som är näst intill identisk med företagets egen. Syftet med den föreslagna straffbestämmelsen är som regeringen tidigare framhållit att ge skydd mot den integritetskränkning det innebär att någon utnyttjar en annan persons identitetsuppgifter och ge den drabbade bättre möjligheter att ta tillvara sin rätt. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att användningen av en juridisk persons identifikationsuppgifter inte kan anses innebära en kränkning av den personliga integriteten. Som utredningen anför ger kriminalisering av olovlig identitetsanvändning även ett indirekt skydd mot företagskapning, eftersom skyddet mot olovlig användning av identitetsuppgifter omfattar även de fysiska personer som äger företaget. En juridisk person har också typiskt sett bättre möjligheter att agera och ta tillvara sin rätt i en sådan situation än vad en enskild har. noterar torde också de förfaranden som innebär olovlig användning av den juridiska personens identifikationsuppgifter innefatta förfalsknings- eller sanningsbrott. Värt att notera i sammanhanget är även att det finns bestämmelser i 4 kap. 4 § aktiebolagsförordningen (2005:551) om att ska underrätta den som berörs av en registreringsåtgärd, vilket gör det möjligt för den juridiska personen att agera mot ett kapningsförsök. erbjuder också en tjänst genom vilken den som har registrerat sig för tjänsten får besked via e-post eller sms när verket har fått meddelande om ändringar som gäller den registrerades företag. Mot den redovisade bakgrunden bedömer regeringen, liksom utredningen, att juridiska personer inte ska omfattas av den föreslagna kriminaliseringen. Utredningen har föreslagit att brottet ska rubriceras identitetsintrång. Remissinstanserna har inte särskilt kommenterat benämningen. Regeringen anser att benämningen ”olovlig identitetsanvändning” på ett tydligare och bättre sätt än ”identitetsintrång” beskriver straffstadgandets innebörd. Den nya straffbestämmelsen bör, som utredningen anger, med hänsyn till sitt skyddsintresse placeras bland fridsbrotten i 4 kap. . Utredningen föreslår att den där ska placeras som en ny 9 d §, efter bestämmelsen om dataintrång i 9 c §. Lagrådet förordar, med hänsyn till bestämmelsens utformning, att den bör placeras i anslutning till bestämmelserna om hemfridsbrott, kränkande fotografering och ofredande, som en ny 6 b § eller 7 a § i 6 kap. . Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkt och placerar bestämmelsen som en ny 6 b §. Som Attunda tingsrätt påpekar kommer olovlig identitetsanvändning genom sin placering i 4 kap. att ingå som ett av brotten som kan konstituera grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning enligt 4 kap. 4 a § . och lyfter fram att den nya straffbestämmelsen genom placeringen i 4 kap. torde vara ett sådant brott som kan aktualisera rätt till skadestånd för kränkning och under vissa förutsättningar rätt till brottsskadeersättning från staten. Regeringen delar myndigheternas bedömning förutsatt att den olovliga identitetsanvändningen har inneburit en allvarlig kränkning av den skadelidandes personliga integritet (jfr 2 kap. 3 § skadeståndslagen [1972:207] och 5 § första stycket brottsskadelagen [2014:322]). Olovlig identitetsanvändning kan vara av mycket varierande omfattning och medföra vitt skilda effekter för de drabbade. Det kan handla om allt från enstaka förfaraden som vållar viss olägenhet, t.ex. när gärningsmannen på sociala medier registrerar sig i någon annans namn, till systematiska intrång som vållar omfattande olägenhet eller stor ekonomisk skada. Straffvärdet kan därmed variera i hög grad. I många fall av olovlig identitetsanvändning kan straffet stanna vid böter, medan straffvärdet för allvarligare fall bör ligga på fängelsenivå. 2015/16:150 har föreslagit att maximistraffet sätts till fängelse . regeringens mening tillgodoser en sådan straffskala behovet av en differentierad straffmätning, även för de allvarligaste fallen. Regeringen instämmer därför i utredningens förslag att straffskalan för olovlig identitetsanvändning ska vara böter eller fängelse i högst . Utredningen anser att någon grov form av det föreslagna brottet inte bör införas och menar att i de fall där den olovliga identitetsanvändningen har lett till omfattande effekter för den drabbade har gärningsmannen med stor sannolikhet också gjort sig skyldig till andra brott, t.ex. grovt bedrägeri (9 kap. 3 § ). De straffskalor som då blir aktuella bör, enligt utredningen, tillsammans vara tillräckliga för att rätten ska kunna döma ut ett straff som står i proportion till brottens svårhet. Regeringen delar utredningens bedömning och anser att någon grov form av det föreslagna brottet inte bör införas. Regeringens bedömning: Försök och förberedelse till olovlig identitetsanvändning ska inte vara straffbart. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: framför att det kan finnas skäl att ytterligare överväga om det föreslagna brottet bör kriminaliseras på försöks- och förberedelsestadierna, för att det straffrättsliga skyddet ska täcka in så många straffvärda förfaranden som möjligt. riksförbund anser att försök och förberedelse till det föreslagna brottet Skälen för regeringens bedömning: Den nya straffbestämmelsen tar sikte på situationer där gärningsmannen använder sig av någon annans identitetsuppgifter för att utge sig för att vara den personen. skada eller olägenhet kan i vissa fall vara uppfyllt redan när gärnings- mannen utger sig för att vara den person som identitetsuppgifterna Brottet fullbordas därför i dessa fall på ett tidigt stadium. innebär att utrymmet för försök, enligt regeringens mening, är begränsat och att en kriminalisering av försök i praktiken skulle ha liten betydelse. Det finns därför inte tillräckliga skäl att föreslå att försök till olovlig identitetsanvändning ska straffbeläggas. När det gäller förberedelse kan det till en början konstateras att utrymmet för att kriminalisera förberedelse till brott anses vara något mindre än för försök eftersom den förra brottsformen avser gärningar som befinner sig på ett längre avstånd från fullbordat brott. går att tänka sig handlingar som under vissa förutsättningar skulle kunna utgöra förberedelse till olovlig identitetsanvändning, t.ex. att inhämta och sammanställa identitetsuppgifter beträffande andra personer, måste det Hänsyn måste också, som utredningen pekar på, identitetsuppgifter i många fall är lättillgängliga och att 2015/16:150 finns legitima skäl för att samla in och sammanställa person- och identitetsuppgifter, t.ex. för journalistiska ändamål. Mot denna bakgrund finns det anledning att vara återhållsam med att skapa ytterligare restriktioner när det gäller att anskaffa identitetsuppgifter. Att inhämta och sammanställa identitetsuppgifter kan vidare under vissa förutsättningar utgöra förberedelse till bedrägeri. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det inte heller finns tillräckliga skäl för att föreslå att förberedelse till olovlig identitetsanvändning ska straffbeläggas. Regeringens förslag: Olovlig identitetsanvändning ska få åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Utredningens bedömning överensstämmer inte med regeringens Utredningen gör bedömningen att den nya straffbestämmelsen inte bör vara föremål för åtalsprövning. Remissinstanserna: Attunda tingsrätt framför att det föreslagna brottet till sin karaktär liknar förtal och borde omfattas av åtalsprövning. påpekar att det beträffande både ofredande och bedrägeri finns åtalsprövningsregler för vissa situationer och att det med tanke på hur nära dessa brott ligger den föreslagna bestämmelsen skulle kunna uppstå bedömnings- och tillämpningssvårigheter om inte även detta brott är föremål för åtalsprövning. Skälen för regeringens förslag: Som utredningen anför torde olovlig identitetsanvändning ofta ingå som ett led i annan brottslighet och det kan förutses att åtal för olovlig identitetsanvändning i många fall kommer att förekomma tillsammans med andra brott. förmögenhetsbrotten, t.ex. bedrägeri, är dessa inte föremål för åtalsprövning annat än i undantagsfall. Det innebär att om ett förmögenhetsbrott har skett genom olovlig identitetsanvändning, kommer den olovliga identitetsanvändningen att behandlas under rättegången vare sig det brottet omfattas av åtalsbegränsning eller inte. Det finns i dessa fall typiskt sett inte heller anledning för målsäganden att vilja undgå den ytterligare exponering som kan vara fallet i ett mål där identitetsuppgifterna har använts i ett mer integritetskänsligt Samma förhållanden gör sig gällande även i andra fall där olovlig identitetsanvändning ingår som ett led i något annat brott under allmänt åtal som inte har någon åtalsbegränsning, t.ex. dataintrång, urkundsförfalskning eller falsk tillvitelse. Den föreslagna straffbestämmelsen är emellertid tänkt att inte bara träffa olovlig identitetsanvändning i samband med förmögenhetsbrott, utan även andra straffvärda fall. Av särskilt intresse är när olovlig identitetsanvändning ingår som ett led i ofredande eller ett förtalsbrott – brott som omfattas av olika åtalsbegränsningar. För ofredande som inte förövats på allmän plats gäller att åtal får väckas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän För förtal och grovt förtal gäller att de som huvudregel inte får åtalas av någon annan än målsäganden. Allmänt åtal för förtalsbrott kan Prop. 2015/16:150 väckas endast om brottet riktar sig mot någon som är eller om i annat fall målsäganden anger brottet till åtal och åtal anses påkallat från allmän synpunkt. Vid bedömningen av om ett åtal är påkallat från allmän synpunkt bör bl.a. hänsyn tas till målsäganden. kan hänsyn av detta slag tala mot allmänt åtal för brott. Enligt regeringens mening kan samma hänsyn som gör att vissa brott, som ofredande eller förtal, har en åtalsbegränsning även göra sig gällande för olovlig identitetsanvändning. Därtill kommer, som pekar på, att det skulle kunna uppstå bedömnings- och tillämpningssvårigheter om olovlig identitetsanvändning utan åtalsbegränsning ingår som ett led i ett annat brott som omfattas av åtalsbegränsning. Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att det är lämpligt att olovlig identitetsanvändning ska omfattas av en åtalsbegränsning. Det ligger då närmast till hands att det föreslagna brottet får samma åtalsbegränsning som andra brott i 4 kap. , nämligen att allmänt åtal ska få väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. 5.4Olaga förföljelse genom olovlig identitetsanvändning Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om olaga förföljelse i ska utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olovlig identitetsanvändning. Utredningen lämnar inte något förslag i denna del. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot promemorians förslag. påpekar att den konkurrensproblematik som kan uppkomma till följd av att olaga förföljelse ska omfatta olovlig identitetsanvändning bör belysas. anser att det är oklart hur olovlig identitetsanvändning förhåller sig till det krav i bestämmelsen om olaga förföljelse som innebär att var och en av de enskilda gärningarna ska ha utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet. framför även att det finns ett behov av att analysera vad som bör krävas för att ett upprepat användande av annans identitetsuppgifter ska innebära att man förföljer personen i den mening som avses i bestämmelsen om olaga förföljelse. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om olaga förföljelse föreskriver straffansvar för förföljelse som består i upprepade brottsliga gärningar mot en och samma person. Den syftar till att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprepade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av målsägandens integritet. Brottet olaga förföljelse är konstruerat med fridskränkningsbrotten som förebild men är inte begränsat till 2015/16:150 närståendeförhållanden och innehåller inte något krav på att gärningarna ska ha varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla. Var och en av gärningarna ska dock ha utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet. Hur många sådana gärningar som krävs och vilket samband som ska finnas mellan dessa för att kränkningen ska anses som upprepad bör bedömas med utgångspunkt i gärningarnas karaktär. Det krävs inte något särskilt syfte för att handlandet ska utgöra en förföljelse, så länge det upprepade handlandet framstår som påträngande eller besvärande eller annars som ett angrepp på personen ifråga. För en tillämpning av straffbestämmelsen krävs det inte heller några gärningar utöver dem som åtalet avser. Förhållanden som ligger utanför de åtalade gärningarna kan dock ha betydelse för om gärningarna sammantaget ska bedömas som olaga förföljelse. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 2010/11:45) anförs att straffansvaret som utgångspunkt bör omfatta sådana brottstyper som typiskt sett ingår i ett förföljelsebeteende och som enligt praxis leder till förhållandevis lindriga påföljder även om de skett upprepat eller systematiskt mot en och samma person. förföljelse omfattar gärningar som utgör misshandel av normalgraden och ringa misshandel, försök till misshandel av normalgraden, olaga tvång som inte är grovt, olaga hot som inte är grovt, hemfridsbrott och olaga intrång såväl av normalgraden som grovt brott, kränkande fotografering, ofredande, sexuellt ofredande, skadegörelse, försök till skadegörelse, åverkan som består i ringa skadegörelse samt överträdelse av kontaktförbud. Vissa fall av olovlig identitetsanvändning, som att gärningsmannen i den förföljdes namn olovligen beställer diverse varor till honom eller henne, torde i många fall vara att bedöma som ofredande och då redan omfattas av bestämmelsen. Andra fall, som att gärningsmannen i olika sociala medier lägger upp användarkonton i den förföljdes namn, faller dock utanför. Likaså ligger förfarandet att någon olovligen använder en annan persons identitetsuppgifter för att begå bedrägeri eller andra förmögenhetsbrott utanför bestämmelsen om olaga förföljelse. Regeringen gjorde i lagstiftningsärendet om olaga förföljelse bedömningen att de rena förmögenhetsbrotten inte borde omfattas av bestämmelsen, även om sådana ibland kan ingå i en förföljelsesituation. Anledningen är att dessa brott väsentligen syftar till att skydda ett annat intresse än den enskildes personliga integritet (nämnda prop. s. 68). Detta hindrar dock inte att olovlig identitetsanvändning som ingår som ett led i ett förmögenhetsbrott omfattas av olaga förföljelse, eftersom skyddsintresset för den olovliga identitetsanvändningen är den personliga integriteten. Enligt regeringens bedömning kan olovlig identitetsanvändning typiskt sett förekomma vid förföljelse. Straffet för brottet föreslås vara böter eller fängelse i högst , i likhet med vad som gäller för flera av de brott som omfattas av bestämmelsen. Straffbestämmelsen om olaga förföljelse bör mot denna bakgrund utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olovlig identitetsanvändning. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens och promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens eller promemorians förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att de föreslagna lagändringarna bör träda i kraft så fort som möjligt. De bör därför träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Av 5 § första stycket lagen (1964:163) om införande av följer att nya bestämmelser inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Förslagen innebär bl.a. att en ny straffbestämmelse införs. Det kan antas att den nykriminalisering som föreslås kommer att leda till anmälningar och lagföring av nya fall och således en viss ökning av måltillströmningen till domstolarna. Det föreslagna brottet kommer emellertid att kunna åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtalet är påkallat från allmän synpunkt. I många fall kommer brottet inte heller att förekomma ensamt, utan utgöra led i annan brottslighet och utredas tillsammans med denna. Vidare kan det antas att det i de flesta fall inte kommer att finnas behov av målsägandebiträde med anledning av det nya brottet. Förslagen kan inte anses medföra annat än en marginell ökning av arbetsbelastningen för polis, åklagare och domstolar. Detsamma torde gälla för Kriminalvården. Sammantaget gör regeringen bedömningen att genomförandet av den förslagna lagstiftningen inte kommer att leda till annat än marginellt ökade kostnader för rättsväsendet. Som Brottsoffermyndigheten påtalar är det svårt att förutse vilka ekonomiska konsekvenser det nya brottet har för brottsskadeanslaget. Regeringen gör dock bedömningen att de kostnadsökningar som förslaget kan leda till i detta avseende åtminstone inte blir mer omfattande än att de ryms inom nuvarande ramar. 2015/16:150 8 Förslaget till lag om ändring i Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1. misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2. olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3. olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4. hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5. kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6. olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7. ofredande enligt 4 kap. 7 §, 8. sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 9. skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 10. åverkan enligt 12 kap. 2 § första stycket, eller 11. överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . I paragrafen föreskrivs straffansvar för olaga förföljelse. Bestämmelsen har tillförts en ny punkt som utvidgar tillämpningsområdet till att omfatta även gärningar enligt straffbestämmelsen i 6 b § om olovlig identitetsanvändning. Ändringen behandlas i avsnitt 5.4. Den som genom att olovligen använda en annan persons identitetsuppgifter utger sig för att vara honom eller henne och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för honom eller henne, döms för olovlig identitetsanvändning till böter eller fängelse i högst . Paragrafen och brottsrubriceringen är nya. på förfaranden där någon utger sig för att vara en annan person genom att olovligen använda den personens identitetsuppgifter och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för honom eller henne. övervägandena redovisas i avsnitt 5.1. Med identitetsuppgifter avses uppgifter som normalt används för att identifiera eller peka ut en viss fysisk person. Utöver namn och person- eller samordningsnummer kan det handla om t.ex. födelsetid, e- postadress eller ett fotografi. Även ett alias eller ett artist- eller smeknamn, som är tydligt kopplat till en viss person och därmed lika utpekande som ett personnamn, kan vara en identitetsuppgift. Identitetsuppgifterna ska var för sig eller tillsammans kunna användas för att identifiera en viss person. Det måste i varje enskilt fall bedömas om uppgiften eller uppgifterna sammantagna är tillräckliga för att identifiera en viss person. Det innebär att användandet av t.ex. enbart ett förnamn, eller enbart ett fullständigt namn som är vanligt förekommande, som exempelvis , normalt sett inte är tillräckligt precist.