prop · H40343 · 2016-11-14 00:00:00 — Kommunerna har även ett ansvar för att tillhandahålla vissa förbrukningsartiklar som behövs på grund av allvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdom (18 c och 3 d §§ HSL). Utredningen föreslår att regleringen omarbetas på motsvarande sätt som för landstingen och mot bakgrund av motsvarande överväganden (avsnitt 6.4). Under föregående avsnitt redogörs även för remissutfallet och för regeringens förslag i denna del (12 kap. 5 och 6 §§). Avdelning V Övriga bestämmelser för Regeringens förslag: I den nya lagen ska det förtydligas att patienter som sökt öppen vård inom ett annat landsting än det där patienten är bosatt ska likabehandlas med andra patienter vid avgiftsuttag. patienter som är kvarskrivna enligt folkbokföringslagen och som stadigvarande vistas i ska likabehandlas. om högkostnadsskydd ska förtydligas och anpassas till motsvarande bestämmelser i socialtjänstlagen. I den nya hälso- och sjukvårdslagen ska det införas ett förtydligande om att och kommunen behåller sitt huvudmannaskap då uppgifter genom avtal överlämnas till någon annan. Hänvisningen till hälso- och sjukvårdslagen i lagen (2006:544) om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära hän- delser i fredstid och höjd beredskap ska utgå. Regeringens bedömning: Möjligheten att ställa hälso- och sjukvårdsresurser till en annan kommuns eller ett annat landstings förfogande vid extraordinära händelser i fredstid samt möjligheten till ersättning vid sådant bistånd bör fortsättningsvis regleras enbart i Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Avdelningens rubrik skiljer sig från utredningens förslag såtillvida att den avser ”övriga” i stället för ”gemensamma” be- stämmelser för huvudmännen. Regeringen föreslår att bestämmelsen om bibehållet huvudmannaskap vid överlämnande av uppgifter placeras i avdelning V, i stället för att reglera detta separat för landsting (avdelning III) respektive kommun (avdelning IV), vilket utredningen föreslår. Utredningen har inte något förslag om att bestämmelserna om individuella planer och val av hjälpmedel ska gälla även i de fall ett landsting träffat överenskommelse med en kommun om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel. Regeringen föreslår, till skillnad från utred- ningen, att nuvarande bestämmelser om den individuella plan som ska upprättas vid behov av insatser från både hälso- och sjukvård och socialtjänst även fortsatt ska regleras i lag. Utredningen föreslår inte några ändringar i bestämmelserna om högkostnadsskydd för avgifter. Remissinstanserna: Inspektionen för vård och omsorg och stöder förslaget att det förtydligas att behåller huvudmannaskapet vid överlämnande av uppgifter. , , och Kommuner och Landsting positivt på att lands- tingens ansvar som huvudman tydliggörs. menar att förslaget är oklart eftersom huvudmannaskapet övergår från landsting till kommun genom avtal om överföring av ansvar för exempelvis sjukvård i ordinärt boende. Vissa remissinstanser föreslår bredare eller mer detaljerade skrivningar avseende landstingens och kommunernas ansvar att samverka. Handi- kappförbunden, Nationell samverkan för psykisk hälsa och föreslår t.ex. bredare eller mer ingående skrivningar när det gäller samarbetet med organisationer som företräder personer med psykisk funktionsnedsättning. efterfrågar ytterligare en paragraf som framhåller kommuners och lands- tings samverkan beträffande hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser. Inspektionen för vård och omsorg, Kommuner och Landsting och enstaka landsting tillstyrker utredningens förslag om individuella planer. Kommuner och Landsting och enskilda landsting påtalar att bestämmelserna om avgifter har hög detaljeringsgrad, vilket kan ge an- ledning till att i vissa avseenden förenkla eller flytta bestämmelser till förordning. och välkomnar att be- stämmelsen om att landsting och kommuner ska medverka vid forskning kvarstår i lagförslaget. Enstaka remissinstanser menar att ansvaret att medverka vid forskning bör utvidgas till vårdgivare, näringsliv eller berörda statliga myndigheter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Regeringen föreslår att avdelning V benämns Övriga bestämmelser för huvudmännen. Det skiljer sig från utredningens förslag, dvs. Gemen- samma bestämmelser för huvudmännen. Anledningen är att avdelningen inte bara innehåller gemensamma bestämmelser för huvudmännen, eftersom vissa bestämmelser rör endast landsting eller kommuner. Regeringen anser vidare att en för landstingen och kommunerna gemensam bestämmelse om bibehållet huvudmannaskap vid överlämnande av uppgifter ska placeras i avdelning V. Lagrådet anför i sitt yttrande att den naturliga ordningen är att de i lagrådsremissen föreslagna 14 och 15 kap. byter plats samt att kapitel- rubrikerna bör formuleras om. Regeringen följer Lagrådets förslag i Avdelning V, Övriga bestämmelser för huvudmännen, omfattar följ- aktligen följande kapitel: – Överlåtelse av ansvar från landsting till kommun (14 kap.), – Avtal med annan om överlämnande av uppgifter (15 kap.), – Samverkan mellan huvudmännen (16 kap.), Avgifter (17 kap.), Övrigt (18 kap.). Överlåtelse av ansvar för hemsjukvård från landsting till kommun Ett landsting får till en kommun inom överlåta skyldigheten att erbjuda hemsjukvård och vissa förbrukningsartiklar, bortsett från sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare (18 § tredje och fjärde styckena HSL). Utredningen föreslår en motsvarande bestämmelse i den nya lagen, dock med den avvikelsen från gällande rätt att får överlåta skyldigheten att erbjuda hemsjukvård och förbrukningsartiklar till dem som vistas i kommunen. Mot bakgrund av att ansvar om- fattar en snävare personkrets än dem som enbart vistas där innehåller regeringens förslag inte någon sådan avgränsning som utredningen före- slår. Regeringen föreslår vidare att det uttryckligen ska anges att be- stämmelsen avser hemsjukvård i ordinärt boende samt att överens- kommelsen inte får avse ansvar för hälso- och sjukvård som ges av läkare (14 kap. 1 §). menar att utredningens förslag är oklart när det gäller bestämmelsen om bibehållet huvudmannaskap (15 kap. 1 §), vilken behandlas nedan. anser att bestämmelsen inte kan tillämpas när ett landsting genom avtal överlåter skyldigheten att erbjuda hemsjukvård till en kommun, eftersom huvudmannaskapet för hemsjukvården i de fallen övergår från till kommunen. I förarbetena motiveras bestämmelsen i 18 § tredje stycket HSL bl.a. av fördelar med ett samlat ansvar för all hemsjukvård och social hemtjänst under en och samma huvudman (prop. 1990/91:14 s. 59 f.). I dessa fall överförs således huvudmannaansvaret för hemsjukvården, bortsett från läkarinsatser, från landsting till kommun. Regeringen föreslår i 14 kap. 1 § inte några förändringar i sak i detta avseende. Bestämmelsen placeras i den nya lagen i ett annat kapitel än bestämmelsen avseende över- lämnande av uppgifter med bibehållet huvudmannaskap (15 kap. 1 §) som främst avser kommunala entreprenader, liksom nuvarande mot- svarighet i HSL. Regeringen har svårt att se att förtydligandet om huvudmannaskapet i förslaget till 15 kap. 1 § i den nya lagen skulle innebära några tillämpningsproblem och finner därför ingen anledning att göra några förtydliganden i 14 kap. 1 §. Överlåtelse av ansvar för hjälpmedel från landsting till kommun får även utan samband med överlåtelse av ansvar för hälso- och sjukvård enligt 18 § HSL träffa överenskommelse med en kommun inom om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning (18 b § andra stycket HSL). Regeringen föreslår att bestämmelsen, något förkortad i enlighet med Lagrådets förslag, förs över till den nya lagen (14 kap. 3 §). I paragrafen föreslås dessutom ett tillägg med innebörden att bestämmelserna om individuell plan i 12 kap. 5 § andra stycket och om val av hjälpmedel i 13 kap. 2 § ska gälla även i de fall där ett landsting överlåtit ansvaret för hjälpmedel till en kommun. Detta framgår av 18 b § tredje och fjärde styckena HSL, men inte av utredningens förslag. När det gäller ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting i fråga om hjälpmedelsförsörjningen framhölls i förarbetena att det uppfattades som positivt med en ansvarsfördelning utifrån lokala förutsättningar och i linje med Ädelreformens intentioner (prop. 1992/93:159 s. 124 f.). Ansvaret bedömdes lämpligast åligga den som har huvudansvaret för den enskildes service, vård och rehabilitering. Avtal med annan om överlämnande av uppgifter Av HSL framgår att landsting och kommuner får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som eller kommunen ansva- rar för enligt lagen (3 § tredje stycket respektive 18 § femte stycket HSL). Då uppgifter på det sättet överlämnas till någon annan övergår ansvaret för utförandet av uppgiften till den andra parten. eller kommunen har emellertid även fortsatt ett ansvar som huvudman för de uppgifter som överlämnats. Utredningen har erfarit att det kan uppstå oklarheter vad gäller vilket ansvar de olika parterna har då uppgifter överlämnas. Det utgör skäl för att i lagförslaget införa ett förtydligande om att eller kom- munen behåller sitt huvudmannaskap då uppgifter överlämnas genom avtal. Remissinstanserna ger stöd till att huvudmannaskapet förtydligas. I propositionen Privata utförare av verksamhet (prop. 2013/14:118) behandlades ett förslag om att förtydliga bl.a. HSL på motsvarande sätt som föreslås i den nya hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen konstaterade att rättsläget innebär att kommuner och landsting är huvudmän för kommunala angelägenheter oavsett vem som är utförare, men ansåg att ett förtydligande i lag av detta krävde ytterligare överväganden. Dåvarande förslag ansågs ur en systematisk synvinkel inte innebära en tillräckligt tydlig reglering (prop. 2013/14:118 s. 36 f.). Det bör emellertid observeras att den bedömningen hade bäring på ett centralt samlat begrepp för flera områden. Att det aktuella förslaget begränsas till lagstiftningen på hälso- och sjukvårdens område talar för att det ska hanteras i enlighet med utredningens förslag. Regeringen föreslår således, i enlighet med utredningens förslag, att det i den nya lagen förtydligas att landsting och kommuner behåller sitt huvudmannaskap om uppgifter överlämnas till någon annan genom avtal (15 kap. 1 §). Individuell plan vid insatser från både hälso- och sjukvård och socialtjänst När den enskilde har behov av insatser både från hälso- och sjukvården och från ska tillsammans med kommunen upprätta en individuell plan (3 f § HSL). Bestämmelsen omfattar även detaljer avseende förfarandet och innehållet i planen. Utredningen anser att det i lagstiftningen bör finnas ett klart stöd och ett ramverk kring vilka planer som ska utformas och under vilka förut- sättningar. De närmare bestämmelserna om vad som ska framgå av planen, om delaktighet för den enskildes närstående vid upprättandet av planen samt om att arbetet ska inledas utan dröjsmål är enligt utred- ningens bedömning detaljreglering av sådan karaktär att den bör kunna regleras i förordning. En motsvarighet till 3 f § HSL finns i 2 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453). Utredningen lämnar inga förslag avseende bestämmelserna i socialtjänstlagen. Det saknas därför beredningsunderlag för att i den lagen genomföra motsvarande förändringar som utredningen föreslår för den nya hälso- och sjukvårdslagen. Det är angeläget att de parallella bestämmelserna om individuella planer i hälso- och sjukvårdslagen respektive socialtjänstlagen regleras på ett konsekvent sätt och på samma normgivningsnivå. Regeringen föreslår därför, till skillnad från utred- ningen, att samtliga bestämmelser i 3 f § HSL förs över till den nya lagen (16 kap. 4 §). Allmänna överväganden avseende avgifter HSL innehåller bestämmelser om kommunernas och landstingens avgifter inom hälso- och sjukvården (26 och 26 a §§ HSL). De bestämmelser som avser kommunernas och landstingens befogen- heter att bestämma vårdavgifter inom hälso- och sjukvården har en hög detaljeringsgrad och utgör en begränsning av den kommunala själv- styrelsen. Utredningen har dock funnit att huvuddelen av regleringen på avgiftsområdet är av sådan karaktär att den bör finnas i lag. Tillgången till hälso- och sjukvård är av stor vikt och lagstiftaren bör även fortsätt- ningsvis ta ansvar för avgiftsreglering på området i samma omfattning som . Även bestämmelserna om högkostnadsskydd och förbehållsbelopp har en hög detaljeringsgrad. Utredningen har övervägt möjligheten att överföra vissa detaljer i bestämmelserna till förordning. är beloppsgränsen för högkostnadsskyddets inträde fastlagd direkt i lagtexten. En ändring av denna gräns faller därmed under lagstiftningsmakt och någon delegeringsmöjlighet till regeringen finns inte. Högkostnadsskyddet har varit reglerat i lag införande. En möjlig modell för ett framtida högkostnadsskydd har utretts särskilt utan förslag om andra förändringar än en indexering av beloppsgränserna (prop. 2012/13:1, utg.omr. 9, bet. 2012/13:SoU1, rskr. 2012/13:115). Bestämmelserna om förbehållsbelopp är likalydande i HSL och i socialtjänstlagen. Beträffande förbehållsbeloppet har det i förarbetena ut- tryckts ett behov av att lagfästa en tillämpning som överensstämmer med lagstiftarens intentioner (prop. 1997/98:113 s. 79 f.). syftar till att vissa grupper med stora vårdbehov ska få behålla en lägsta nivå av egna medel för levnadskostnader. I förarbetena framhölls även vikten av att bestämmelser i olika relaterade lagar på området ska över- ensstämma till undvikande av gränsdragningsproblem. Utredningen har därmed funnit att det finns starka argument för att inte föreslå någon alternativ lagteknisk lösning av regleringen på detta om- råde. Utredningen föreslår därför att bestämmelserna, med undantag av vad som framgår nedan, överförs i huvudsak oförändrade till den nya lagen. Vissa remissinstanser noterar att avgiftsbestämmelserna har relativt hög detaljeringsgrad, men motsätter sig inte utredningens bedömning och föreslår inga konkreta alternativa lösningar. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att bestämmelserna om avgifter på hälso- och sjukvårdsområdet även i fortsättningen bör regleras i lag. Regleringen samlas i ett särskilt kapitel i den nya lagen (17 kap.). Lagrådet anför att kapitlet om avgifter i lagrådsremissen är svåröverskådligt och föreslår därför att det ges en ny lydelse, främst genom att bestämmelserna om avgiftsuttag, om högkostnadsskydd för avgifter till landsting respektive om högkostnadsskydd för avgifter till kommuner samlas under egna rubriker. Regeringen ställer sig bakom Lagrådets förslag. Regeringen föreslår vidare språkliga följdändringar i 8 kap. 5 och 7 §§ socialtjänstlagen med anledning av Lagrådets syn- punkter. De materiella ändringar som föreslås i bestämmelserna om avgifter i förhållande till vad som gäller redovisas närmare nedan. Enligt 26 § första stycket HSL ska patienter som är bosatta inom lands- tinget respektive kommunen, liksom patienter som avses i 3 c § HSL, behandlas lika i avgiftshänseende. I och med att patientlagen (2014:821) trädde i kraft blev lands- tingen skyldiga att erbjuda öppen vård till patienter som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård, om patienterna väljer att söka sig till . Vården ska enligt 4 § andra stycket HSL ges på samma villkor som gäller för de egna invånarna. Av förarbetena framgår att patienter som kommer från andra landsting ska betala patientavgifter och andra taxor enligt de regler som fastställs av vårdlandstinget för de egna patienterna (prop. 2013/14:106 s. 86). Utredningen föreslår att det av den nya lagen ska framgå att även patienter som utnyttjat möjligheten att få öppen vård i ett annat landsting än hemlandstinget ska likabehandlas med andra patienter avseende vårdavgifter och avgifter för uteblivet vårdbesök. Förslaget innebär ingen förändring i sak utan syftar till att förtydliga vad som i praktiken redan gäller. Utredningen föreslår vidare att även patienter som är kvarskrivna enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) och som stadigvarande vistas i ska likabehandlas vad gäller avgiftsuttag. Skälet till förslaget är att främja överensstämmelse med landstingens ansvar för att erbjuda hälso- och sjukvård enligt 8 kap. 1 §. 2016/17:43 Regeringen ställer sig bakom utredningens förslag i denna del (17 kap. 1 §). Regeringen föreslår dock att bestämmelsen om likabehandling även ska gälla patienter som omfattas av en kommuns ansvar efter det att ett landsting har överlämnat ansvaret för hemsjukvård i ordinärt boende till kommunen. Tillägget får anses som ett förtydligande av vad som gäller . I 26 § sjätte och sjunde styckena och 26 a § första stycket HSL finns bestämmelser om högkostnadsskydd för avgifter inom hälso- och sjuk- vården. I 26 a § HSL regleras det högsta sammanlagda belopp som en patient behöver betala för bl.a. vårdavgifter som avser öppen vård i andra fall än som avses i 18 § första stycket. Bestämmelsens utformning innebär att avgifter för hemsjukvård enligt 18 § andra och tredje styckena omfattas av högkostnadsskyddet enligt både 26 a § och 26 § sjätte stycket. Regeringen föreslår en justering i detta avseende i den nya lagen (17 kap. 6 § första stycket punkt 1) så att avgifterna framöver föreslås ingå i det högkostnadsskydd som regleras i 17 kap. 8 §. I 26 a § andra och tredje styckena HSL finns det bestämmelser om gemensamt högkostnadsskydd för samtliga barn i en familj avseende bl.a. öppenvårdsavgifter. Motsvarande bestämmelser bör föras in även i den nya lagen (17 kap. 7 §). Regeringen föreslår dock ett tillägg som förtydligar att även sådana avdrag som har gjorts enligt 7 § andra stycket lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska ingå vid beräkningen av avgiftsbefrielse för barnen. Enligt 26 § sjätte stycket HSL får avgifter för vård enligt 18 §, för vissa förbrukningsartiklar, för viss långtidssjukvård samt för hemtjänst och dagverksamhet enligt 8 kap. 5 § socialtjänstlagen tillsammans uppgå till högst en tolftedel av 0,48 prisbasbelopp. En motsvarande bestämmelse om högkostnadsskydd för samma slags avgifter finns i den nämnda paragrafen i socialtjänstlagen. ändrades den bestämmelsen på så sätt att högsta sammanlagda månatliga avgift får uppgå till högst 0,5392 prisbasbelopp (prop. 2015/16:1, utg.omr. 25, bet. 2015/16:FiU3, rskr. 2015/16:105). Bestämmelserna om högkost- nadsskydd i HSL och socialtjänstlagen speglar varandra, omfattar samma avgiftsposter och måste därför vara likalydande för att inte skapa tveksamheter kring vilken månadsavgift som får tas ut av den enskilde. Regeringen föreslår därför att motsvarande höjning som redan genomförts i 8 kap. 5 § socialtjänstlagen även görs i den nya lagen (17 kap. 8 § första stycket). I 26 § sjätte och sjunde styckena HSL finns även bestämmelser om förbehållsbelopp. I sjunde stycket anges att avgiftsunderlaget och för- behållsbeloppet enligt sjätte stycket ska beräknas med tillämpning av 8 kap. 3–8 §§ socialtjänstlagen. I allt väsentligt likalydande bestäm- melser om förbehållsbelopp och om att ta hänsyn till vårdtagarens makes eller sambos ekonomiska situation finns både i 8 kap. 5 och 6 §§ socialtjänstlagen och i 26 § sjätte stycket HSL. dubbelreglering föreslår regeringen att det i 17 kap. 8 § tredje stycket i den nya lagen endast görs en hänvisning till 8 kap. 3, 4, 7 och 8 §§ socialtjänstlagen. Hälso- och sjukvård vid extraordinära händelser i fredstid Enligt 4 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och landstings åt- gärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd bered- skap, förkortad lagen om extraordinära händelser, kan kommuner och landsting på begäran ge hjälp till en annan kommun eller ett annat landsting som har drabbats av en extraordinär händelse i fredstid. Om hjälp har lämnats har kommunen eller vidare rätt till skälig ersättning av den andra kommunen eller . Beträffande i vilka former hjälp kan lämnas enligt bestämmelsen anfördes i förarbetena att det är svårt att förutse vilken form av hjälp som kan behövas, men att det handlar om att ställa de egna resurserna till förfogande. Som exempel nämndes resurser inom socialtjänst eller räddningstjänst (prop. 2001/02:184 s. 22 f.). En särskild reglering finns även i 26 c § HSL. Enligt bestämmelsen får kommuner och landsting på begäran ställa hälso- och sjukvårdsresurser till förfogande för att bistå en annan kommun eller ett annat landsting som drabbats av en sådan extraordinär händelse i fredstid som avses i ovan nämnda lag. De patienter som tas emot när sådant bistånd lämnas ska omfattas av kommunens och skyldigheter enligt HSL. Rätten till skälig ersättning för kostnader avseende lämnad hjälp är också särskilt reglerad i den nämnda bestämmelsen. Bakgrunden till den särskilda regleringen i HSL är att en av lagens ut- gångspunkter är att hälso- och sjukvård, i enlighet med kommunallagens lokaliseringsprincip, ska bedrivas till nytta för det egna medlems- kollektivet. Vid stora behov av hjälp i samband med en extraordinär händelse i annan kommun eller annat landsting kan en konflikt upp- komma mellan de egna invånarnas sjukvårdsbehov och mer akuta hjälp- behov med anledning av den extraordinära händelsen. För att skapa ut- rymme för att i sådana situationer på ett lagenligt sätt exempelvis kunna skriva ut egna patienter från ett sjukhus ansågs det vid införandet av lagen om extraordinära händelser finnas behov av en särskild reglering avseende möjligheten att bistå annan kommun eller landsting genom att ställa hälso- och sjukvårdsresurser till förfogande (prop. 2001/02:184 s. 22 f.). Några ytterligare skäl till att regleringen i HSL var nödvändig anfördes inte. Undantag från lokaliseringsprincipen beträffande hälso- och sjuk- vårdsverksamhet i andra sammanhang har inte konsekvent skett genom reglering i HSL. Genom lagen (2009:47) om vissa kommunala befogen- heter ges bl.a. möjlighet för landstingen att som tjänsteexport ge t.ex. hälso- och sjukvård utomlands. Landsting får även bedriva hälso- och sjukvård utomlands i enlighet med lagen (2008:552) om katastrofmedicin som en del av svenska insatser utomlands. Den reglering som återfinns i HSL utgör enligt utredningens mening en dubbelreglering som inte är nödvändig. Regeringen delar denna bedöm- ning och anser således att bestämmelserna i inte bör föras över till den nya lagen. Skälet är att motsvarande reglering finns i lagen om extraordinära händelser. Härutöver bedöms den hänvisning till HSL som 2016/17:43 finns i 4 kap. 1 § andra stycket lagen om extraordinära händelser inte vara nödvändig och den bör således utgå. De patienter som eventuellt tas emot vid en extraordinär händelse om- fattas dock inte av mottagande landstings eller kommuns övriga ansvar för hälso- och sjukvård genom bestämmelserna i lagen om extraordinära händelser. Den nya lagen innehåller därför en sådan bestämmelse (18 kap. 3 §), vilken baseras på motsvarande bestämmelse i nuvarande lag (26 c § första stycket andra meningen HSL). Syftet med bestämmelsen är att den nya lagen i sin helhet ska gälla även patienter som tas emot vid en extraordinär händelse. Eventuella behov av prioriteringar mellan egna patienter och patienter som tas emot från en annan kommun eller ett annat landsting får då göras enligt de regler som tillämpas i kommunen eller i övrigt. Vissa remissinstanser föreslår bredare eller mer detaljerade skrivningar avseende landstingens och kommunernas samverkansansvar. Det gäller framför allt samarbete med organisationer som företräder personer med psykisk funktionsnedsättning. Regeringen framhåller att förslaget till 16 kap. 3 § föreskriver att organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående om möjligt ska ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen mellan och kommunen.