prop · H303168 · 2016-05-10 00:00:00 — Regeringens proposition 2015/16:168 Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår att () befogenheter och tillgängliga sanktioner vid tillsynen enligt marknadsföringslagen (2008:486) och lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden stärks. Förslaget innebär att de förbud och ålägganden som KO får besluta om enligt dessa lagar inte längre ska vara beroende av näringsidkarens godkännande och att KO ska ges möjlighet att bestämma att sådana beslut ska gälla . Syftet med förslaget är att KO ska ha tillgång till effektiva och avskräckande sanktioner, vilket är en förutsättning för ett fortsatt starkt konsumentskydd. I syfte att göra sanktionen marknadsstörningsavgift mera förutsebar och enklare för domstolarna att tillämpa föreslås vidare att det uttryckligen av lagtexten ska framgå vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om överträdelsen är av sådant allvar att avgiften ska dömas ut. För att möjliggöra fastställande av marknadsstörningsavgift inom ramen för ett större intervall föreslås att de nuvarande beloppsgränserna (5 000–) höjs. Marknadsstörningsavgiften ska framöver fastställas till lägst och högst . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) .......................................................................... 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1512) om Ärendet och dess beredning .............................................................. Allmänt om marknadsföringslagen .................................. 4.2Allmänt om lagen om avtalsvillkor i Nuvarande sanktionsmöjligheter för KO.......................... Bakgrund och tidigare överväganden.............................................. KO:s beslut ska inte kräva godkännande ........................................ Reglerna om marknadsstörningsavgift förtydligas och Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... 10.1Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) ........................................................................ 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ............................. (Ds 2015:45) ........................ Förteckning över remissinstanser ..................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............. 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486), och 2.lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. 2015/16:168 2 Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) Härigenom föreskrivs i fråga om marknadsföringslagen (2008:486) dels att 28, 31, 32, 51, 53 och 64 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 29 a §, av följande lydelse. I fall som inte är av större vikt får meddela föreläggande om 1.förbud som avses i 23 § (förbudsföreläggande), 2.åläggande som avses i 24 § (informationsföreläggande), eller 3.åläggande som avses i 25 §. Föreläggandet ska förenas med Ett föreläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl För att bli gällande ska närings- bestämma att ett föreläggande ska gäller det som en lagakraftvunnen Ett godkännande som sker efter den utsatta tiden gäller inte. Vid prövningen av om marknadsstörningsavgift ska åläggas ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet, omfattning och spridning. 1 Ändringen innebär bl.a. att fjärde stycket tas bort. Årsomsättningen ska avse omsättningen närmast föregående Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. När marknadsstörningsavgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I ringa fall ska någon avgift inte Avgiften får efterges om det finns Avgiften får efterges om synnerliga skäl för det. det finns synnerliga skäl för det. Lydelse enligt SFS 2016:223 slut enligt 28 § får överklagas till slut enligt 42–44 §§ samt om vites- slut enligt 42–44 §§ samt om vites- uppmaning överklagas till Patent- samma gäller beslut om ersättning enligt 46 § eller enligt föreskrifter ersättning enligt 46 § eller enligt som meddelats med stöd av nämnda stöd av nämnda paragraf. En dom i vilken frågan om förbud En dom eller ett beslut om enligt 23 § eller åläggande enligt 24 föreläggande där frågan om förbud eller 25 § har prövats, hindrar att en enligt 23 § eller åläggande enligt 24 ny talan enligt 23, 24 eller 25 § eller 25 § har prövats, hindrar att väcks med anledning av marknads- sådana frågor prövas på nytt med En sådan dom hindrar anledning av marknadsföringen. dock inte att samma fråga prövas på dom eller ett beslut hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade förhållanden föranleder I mål enligt denna lag gäller i I mål enligt denna lag gäller i 18 kap. 16 § i 18 kap. 16 § 2015/16:168 balken ska dock inte tillämpas i mål balken ska dock inte tillämpas i mål om förbud eller åläggande enligt 23, 24 eller 25 §. I sådana mål får åläggande enligt 24 eller 25 §. rätten bestämma att var och en av sådana mål får rätten bestämma att parterna ska svara för sina rätte- var och en av parterna ska svara för stycket tillämpas i fråga om 1.Denna lag träder i kraft . 2.För marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet gäller äldre föreskrifter. beslut enligt 7, 8 och 8 a §§ samt om vitesföreläggande enligt 8 b § får överklagas till Patent- och . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1512) Prop. om avtalsvillkor i konsumentförhållanden Härigenom föreskrivs att 6, 7, 8 c och 9 b §§ lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ska ha följande lydelse. Om det finns särskilda skäl, kan Om det finns särskilda skäl, får förbud meddelas även för tiden till domstolen meddela förbud även för dess att det finns ett slutligt beslut. tiden till dess att det finns ett Lydelse enligt SFS 2016:211 En fråga om förbud får i fall som En fråga om förbud får i fall som inte är av större vikt prövas av inte är av större vikt prövas av att den som antas ha använt ett Om ett förbudsföreläggande har godkänts, gäller det som en dom bestämma att ett beslut om förbud som har fått laga kraft. kännande efter den i föreläggandet utsatta tiden gäller dock inte. 8 c § be- slut enligt 8 och 8 a §§ samt om vitesföreläggande enligt 8 b § får överklagas till Patent- och . i mål enligt 3 §. I sådana mål får i mål enligt 3 §. I sådana mål får rätten bestämma att vardera parten 1 Ändringen innebär bl.a. att tredje stycket tas bort. 2015/16:168 kostnader. I ärenden som avser över- tillämpas i fråga om rättegångs- kostnader 31 kap. rättegångs- 1.Denna lag träder i kraft . 2.För användning av avtalsvillkor som har skett före ikraftträdandet gäller äldre föreskrifter. Ärendet och dess beredning är förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har ansvar för bl.a. att de konsumentskyddande regler som ligger inom myndighetens tillsynsansvar följs. (), som är en funktion inom verket, har befogenheter att utöva tillsyn enligt marknadsföringslagen (2008:486), förkortad MFL, och lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, förkortad AVLK. Enligt MFL och AVLK kan KO bl.a. väcka talan i angående förbud och ålägganden. har beslutat att anta regeringens förslag om inrättande av patent- och marknadsdomstolar (se prop. 2015/16:57, bet. 2015/16:JuU10, rskr. 2015/16:159). Detta innebär bl.a. att upphör som myndighet. Domstolsprövningen av immaterialrättsliga och marknadsrättsliga mål och ärenden ska i stället ske vid två särskilda domstolar: i första instans Patent- och vid och i andra instans Patent- och marknadsöverdomstolen vid . Den nya domstolsordningen träder i kraft . gav in en skrivelse till , där det efterfrågas stärkta sanktionsmöjligheter för KO enligt nyssnämnda lagar (Fi2015/00026/KO). Framförallt anser KO att det är en brist i nuvarande lagstiftning att KO:s förelägganden måste godkännas av näringsidkaren för att bli bindande. Mot bakgrund av det faktum att marknadsföringen har ändrat karaktär , framförallt genom användandet av internet, samt de problem som förekommer på vissa konsumentmarknader, togs det inom initiativ till en översyn av KO:s sanktionsverktyg enligt MFL och AVLK. Resultatet redovisas i departementspromemorian Stärkta sanktionsmöjligheter för (Ds 2015:45). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Fi2015/04331/KO). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter och förslag behandlas i avsnitt 7 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har dessutom vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 2015/16:168 4 MFL trädde i kraft (se prop. 2007/08:115) och ersatte marknadsföringslag (1995:450). Den sistnämnda lagen hade i sin tur föregåtts av två marknadsföringslagar (1975:1418) respektive 1970 (1970:412). Genom lagstiftning genomfördes direktiv /29/EG om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden12. Direktivet, som är ett fullharmoniseringsdirektiv, ålägger medlemsstaterna att se till att det finns adekvata och effektiva metoder för att bekämpa otillbörliga affärsmetoder i syfte att säkerställa att direktivet följs. Syftet med MFL är att motverka näringsidkares otillbörliga marknadsföring mot konsumenter och mot andra näringsidkare. Marknadsföring ska stämma överens med god marknadsföringssed (5 §). Därutöver finns regler som förbjuder bl.a. aggressiv marknadsföring (7 §) och vilseledande marknadsföring (8–17 §§). För att en marknadsföringsåtgärd som strider mot 5, 7 eller 9–17 §§ ska anses vara otillbörlig krävs att den har en viss faktisk eller sannolik påverkan på mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut i enlighet med det s.k. transaktionstestet (6 §, 7 § tredje stycket och 8 § första stycket). De vilseledande och aggressiva affärsmetoder som finns i en bilaga (den s.k. svarta listan) till EU-direktivet om otillbörliga affärsmetoder ska enligt 4 § gälla som svensk lag. Dessa affärsmetoder ska under alla omständigheter anses som otillbörliga och de förutsätter alltså inte att något transaktionstest görs (7 § fjärde stycket och 8 § andra stycket). Vid överträdelser av bl.a. ovan nämnda bestämmelser kan påföljden för näringsidkaren bli förbud vid vite mot att fortsätta med viss marknadsföring (23 §), åläggande vid vite att lämna information (24 §), marknadsstörningsavgift (29–35 §§) och skadestånd (37 §). Sådana påföljder kan i princip (jfr 29 § tredje stycket) även drabba personer som handlar på näringsidkarens vägnar. En talan som väcks av KO enligt MFL handläggs i enlighet med reglerna för indispositiva tvistemål i (59 § första stycket). Bestämmelserna om sanktioner och de processuella reglerna i MFL har i allt väsentligt varit oförändrade sedan 1995 års marknadsföringslag, som till viss del byggde på tidigare marknadsföringslagar såvitt avser sanktionerna. 1 och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004. Allmänt om lagen om avtalsvillkor i AVLK trädde i kraft (se prop. 1994/95:17). Den ersatte den äldre lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Genom AVLK genomfördes direktiv /13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal3, som är ett minimidirektiv, i svensk rätt. AVLK innehåller både marknadsrättsliga och civilrättsliga regler. Enligt de marknadsrättsliga reglerna får näringsidkare förbjudas vid vite att använda ett visst avtalsvillkor (3 §). Förbud kan meddelas även andra som handlat på näringsidkarens vägnar. Ett förbud förutsätter dels att avtalsvillkoret med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsument, dels att ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt eller att det annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. En förbudstalan som väcks av KO enligt AVLK handläggs i enlighet med de processuella reglerna i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Som anges i prop. 2015/16:57 s. 194 har det ansetts att rättegången i mål enligt AVLK närmast är att jämföra med rättegången i indispositiva tvistemål (se bl.a. prop. 1994/95:123 s. 149). Målen har också i allt väsentligt handlagts som indispositiva i . Lagen om marknadsdomstol m.m. upphör att gälla . Mål enligt AVLK kommer att handläggas enligt regler enligt vad som följer av lagen (2016:188) om patent- och marknadsdomstolar. Sanktionsbestämmelserna i och de därtill hörande processuella reglerna är i stort sett oförändrade i förhållande till lag. 4.3Nuvarande sanktionsmöjligheter för KO En talan med yrkande om förbud eller åläggande vid vite enligt MFL kan väckas i (jfr dock prop. 2015/16:57, bet. 2015/16:JuU10, rskr. 2015/16:159) av KO, en näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare (47 § andra stycket MFL). Ett sådant yrkande kan framställas även interimistiskt, vilket innebär en begäran om att förbudet eller åläggandet ska gälla fram till dess att målet slutligt avgörs (se 23–27 och 47 §§ MFL). Enligt AVLK kan KO väcka talan i (jfr dock prop. 2015/16:57, bet. 2015/16:JuU10, rskr. 2015/16:159) om förbud vid vite för näringsidkare att tillämpa oskäliga avtalsvillkor. Om KO beslutar att inte väcka en förbudstalan kan en ansökan om detta i stället göras av en sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare (4 § AVLK). Även enligt AVLK kan domstolen meddela förbudet interimistiskt (3 och 6 §§ AVLK). 3 Rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsumentavtal. 2015/16:168 I stället för att väcka talan i kan KO i fall som inte är av större vikt meddela förelägganden angående förbud eller ålägganden enligt MFL och AVLK. För att föreläggandet ska bli gällande måste det godkännas av näringsidkaren (28 § MFL och 7 § AVLK). Förelägganden enligt MFL ska förenas med vite. Enligt 3 § AVLK ska ett förbud förenas med vite, om detta av särskilda skäl inte är obehövligt (se prop. 1971:15 s. 75). Motiven till marknadsföringslag, som lag om otillbörliga avtalsvillkor i viss del byggde på, ger två exempel på fall som kan anses röra en fråga av större vikt. Det handlar dels om när frågan har ett principiellt intresse, dels om när det rör sig om en åtgärd av stor praktisk räckvidd (se prop. 1970:57 s. 84 f.). KO ska således inte meddela föreläggande i situationer där rättsläget är oklart, utan bör då i stället väcka talan i domstol. Vad som närmare avses med att frågan har stor praktisk räckvidd utvecklas inte i förarbetena. Förbud och ålägganden vid vite innebär att näringsidkaren inte drabbas av någon påföljd – annat än ansvar för rättegångskostnader – om föreläggandet eller domstolens avgörande följs. Om en näringsidkare däremot överträder dessa kan KO väcka talan om utdömande av vitet. Enligt nuvarande domstolspraxis brukar förbud och ålägganden enligt MFL respektive förbud enligt AVLK förenas med vite om . Marknadsföringslagarna innehöll vissa straffbestämmelser. Dessa avskaffades dock genom marknadsföringslag. I stället infördes en ny marknadsföringsrättslig sanktion: marknadsstörningsavgift (29–33 §§ MFL). Denna sanktionsavgift kan dömas ut vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av vissa närmare angivna bestämmelser i och i annan lagstiftning (bl.a. 7 kap. 3 § alkohollagen [2010:1622]). Till skillnad från förbud och ålägganden vid vite är marknadsstörningsavgiften en s.k. direktverkande sanktion, som kan dömas ut redan första gången en näringsidkare överträder någon av de bestämmelser som anges i 29 § MFL. Marknadsstörningsavgiften ska bestämmas till lägst och högst , dock högst av näringsidkarens årsomsättning under närmast föregående räkenskapsår i förhållande till överträdelsen (31 § MFL och MD 2012:17). När storleken på beloppet fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. I ringa fall ska någon avgift inte dömas ut och avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det (32 § MFL). Marknadsstörningsavgiften ska betalas från det att domen vunnit laga kraft (33 § MFL). Om näringsidkaren inte delgetts stämningsansökan angående marknadsstörningsavgift från det att överträdelsen upphörde inträder preskription (34 § MFL). Det är KO som i första hand väcker talan om marknadsstörningsavgift. Om KO fattar beslut om att inte väcka talan, har enskilda näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av näringsidkare rätt att väcka talan om utdömande av marknadsstörningsavgift (48 § MFL). En talan om marknadsstörningsavgift väcks vid och kan överklagas till (jfr dock prop. 2015/16:57, bet. 2015/16:JuU10, rskr. 2015/16:159). En näringsidkare som döms att betala marknadsstörningsavgift får Prop. 2015/16:168 även förbjudas att vid vite fortsätta med den aktuella marknadsföringen. Med hänsyn till intresset av att undvika dubbla påföljder för en och samma överträdelse får dock marknadsstörningsavgift inte påföras någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtenhet att följa ett åläggande som tidigare meddelats med stöd av MFL (30 §). 5 Bakgrund och tidigare överväganden Möjligheten för KO att meddela förelägganden som blir bindande först efter adressatens godkännande infördes marknadsföringslag efter mönster av regler om strafförelägganden. I betänkandet Konsumentpolitiska styrmedel (SOU 1983:40) föreslogs en viss uppluckring av kravet på godkännande. konstaterade att en skillnad mellan strafförelägganden och vitesförelägganden är att de förstnämnda är direkt verkställbara, medan vitesförelägganden måste överträdas för att vitet ska kunna dömas ut. Med hänsyn till denna skillnad ansåg utredningen att det fanns starkare skäl att kräva godkännande vid strafförelägganden än vid KO:s förelägganden (s. 303 f.). Utredningen föreslog därför att KO:s förelägganden skulle bli bindande även i de fall då näringsidkaren inte inom utsatt tid uttryckligen motsatt sig det föreläggande som skickats till denne för godkännande. I propositionen ansågs dock någon ändring av reglerna inte vara befogad. Skälet var främst att problemet med näringsidkare som inte svarade på förelägganden befanns vara av liten praktisk betydelse och att förslaget skulle leda till ett system med dubbla delgivningsförfaranden i vissa fall (se prop. 1984/85:213 s. 67 f.). slutbetänkande Starka konsumenter i en gränslös värld (SOU 2000:29). betänkandet föreslogs att KO:s rätt att väcka talan i skulle avskaffas till förmån för en rätt för KO att meddela bindande förelägganden utan näringsidkarens godkännande (se s. 396–401). Kommittén anförde att det fanns stora likheter ifråga om lagkonstruktion och sanktionssystem mellan konkurrenslagen och marknadsföringslagen. Emellertid hade marknadsföringslagen inte följt konkurrenslagen beträffande möjligheten för tillsynsmyndigheterna att fatta bindande beslut, vilket betecknades som en allvarlig svaghet. behovet av snabbhet och effektivitet lika stort på konsumentområdet som Beträffande de rättssäkerhetsskäl som förts fram till stöd för ordningen med krav på godkännande från näringsidkaren gjorde kommittén två påpekanden. Dels att några rättsäkerhetsskäl inte anförts av lagstiftaren på konkurrensrättens område när det gällde möjlighet att fatta bindande beslut med hot om vite utan godkännande av näringsidkaren. gjorde sig starkare gällande inom den del av marknadsrätten som t.ex. rör produktsäkerhet, där ett myndighetsbeslut kan innebära att en 2015/16:168 näringsidkare förbjuds att sälja en viss produkt, än beträffande frågor om förbud mot viss marknadsföring. Regeringen bedömde dock att någon förändring av KO:s talerätt i och av möjligheten att meddela förelägganden inte skulle genomföras (se prop. 2000/01:135 s. 80 f.). Som skäl angavs att den föreslagna ordningen innebar en alltför genomgripande förändring av den rättsliga processen på området och att flera av remissinstanserna, bl.a. KO och , hade avstyrkt förslaget. Vidare anförde regeringen att rättsutvecklingen var beroende av att KO kunde väcka talan i . Avslutningsvis fann regeringen inte heller att det existerade något behov av en snabbare handläggning än den som möjliggörs genom att fattar interimistiska beslut om t.ex. förbud mot viss marknadsföring. I betänkandet Näringslivet och förtroendet (SOU 2004:47) diskuterade frågan om stärkta sanktionsmöjligheter för KO utifrån behoven framförallt på finansmarknadsområdet. Där beskrevs det nuvarande systemet med vitesföreläggande som tidskrävande och inte tillräckligt avskräckande. Kommissionen ansåg mot denna bakgrund att KO skulle ges möjlighet att besluta om sanktionsavgifter vid överträdelser av marknadsföringslagen (se s. 321 och 327). I betänkandet lämnades inget författningsförslag och det har inte lett till lagstiftning i aktuell del. Frågan om KO ska ges rätt att meddela förelägganden utan föregående godkännande av berörd näringsidkare har utretts beträffande överträdelser av alkohollagen och tobakslagen (1993:581). I betänkandet En väg till ökad tillsyn: marknadsföring av och e-handel med alkohol och tobak (SOU 2013:50) föreslås att KO ska få möjlighet att meddela direkt bindande vitesförelägganden vid överträdelser av regler om marknadsföring i nyssnämnda lagar (s. 151–156). Enligt utredningen är det nuvarande systemet som förutsätter godkännande av föreläggande eller att talan väcks i domstol ineffektivt. Marknadsföring av alkohol och tobak som inte uppfyller lagens krav har ökat och den kan få stor spridning via internet. Enligt utredningen är de folkhälsopolitiska skyddsintressen som ligger bakom alkohol- och tobakslagstiftningen så viktiga att det här är nödvändigt att ge KO skarpare sanktionsverktyg. Betänkandet har remitterats och bereds i . I betänkandet Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning (SOU 2015:61) görs bedömningen att KO bör ges en rätt att meddela direkt bindande förelägganden vid tillsynen enligt MFL (s. 150). Betänkandet innehåller dock inte något författningsförslag i den delen. Som tidigare beskrivits innehöll marknadsföringslagarna vissa straffbestämmelser. Dessa tillämpades dock mycket sällan och avskaffades genom marknadsföringslag, som i stället innehöll sanktionen marknadsstörningsavgift. Enligt regeringen hade konkurrensrätten och marknadsföringsrätten sakligt och historiskt sett många beröringspunkter (se prop. 1994/95:123 s. 102). Därför utformades bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i stora delar med konkurrensskadeavgiften som förebild i enlighet med den dåvarande konkurrenslagen (1993:20). Bestämmelserna om marknadsstörningsavgift fördes över 2008 utan sakliga ändringar till MFL. Marknadsstörningsavgift kan dömas ut då en näringsidkare uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vissa närmare angivna bestämmelser i och vissa marknadsrättsliga regler i annan lagstiftning (29 § MFL). Av sanktionens namn framgår att marknadens funktion antas ha störts i de fall där överträdelsen leder till avgift. Marknadsstörningsavgift får inte dömas ut i ringa fall (32 § andra stycket MFL).