prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — I tredje stycket klargörs att säkerhetens värde, eller förväntade framtida värde, inte får ha en avgörande betydelse för kreditprövningen avseende en bostadskredit. Att detta normalt gäller vid all kreditprövning följer redan av gällande rätt (prop. 2009/10:242 s. 100). Enligt tredje stycket andra meningen, som utformas i enlighet med Lagrådets synpunkt, gäller dock inte denna huvudregel för en bostadskredit där kreditfordran ska betalas först i samband med att den egendom som utgör säkerhet överlåts med anledning av att låntagaren uppnår en viss ålder eller på grund av låntagarens sviktande hälsa eller död. Vad som avses med en sådan kredit framgår av kommentaren till 4 § fjärde stycket. I paragrafen genomförs artiklarna 18.3, 18.5 b, 20.1, 20.3 och 20.4. 13 § Beviljas inte krediten, ska näringsidkaren underrätta konsumenten om orsaken till det. Beror det på uppgifter som härrör från en extern databas, ska konsumenten underrättas om uppgifterna och vilken databas som använts. Om ett beslut att inte bevilja en bostadskredit helt grundar sig på en automatisk behand- ling av uppgifter, ska konsumenten upplysas om detta. Paragrafen ålägger näringsidkaren en underrättelseskyldighet när en kreditansökan avslås. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Ändringen i första meningen innebär att en underrättelse om orsaken till att en kredit inte beviljas ska lämnas . Enligt hittillsvarande ordning finns ett sådant skyndsamhetskrav bara om ett avslag berodde på uppgifter som härrörde från en extern databas. I andra meningen, som handlar om att konsumenten i vissa fall ska få information om att uppgifter inhämtats från en extern databas, anges inte längre att näringsidkaren ska lämna informationen kostnadsfritt. Det framgår i stället av 5 a § som innehåller en generell skyldighet att lämna information enligt lagen utan kostnad för konsumenten. Det kan i detta sammanhang framhållas att det även kan följa en skyl- dighet att lämna information om uppgifter i de aktuella databaserna enligt annan lagstiftning, t.ex. kreditupplysningslagen (1973:1173) eller personuppgiftslagen (1998:204). Av tredje meningen, som är ny, följer att konsumenten i fråga om en bostadskredit ska få en särskild upplysning om att ett avslagsbeslut helt grundar sig på en automatisk behandling av uppgifter. Med automatisk behandling avses i detta sammanhang behandling som sker helt automa- tiskt efter det att information om konsumenten har lagts in i ett system som utför prövningen (jfr prop. 1997/98:44 s. 245). Syftet är att konsu- menten ska informeras om att ingen person har bedömt ansökan. Om konsumenten anser att det finns skäl som talar för att bevilja krediten och som eventuellt inte fångas upp i en automatisk behandling, får konsu- 2015/16:197 menten möjlighet att reagera på detta. Bestämmelsen innebär alltså inte att konsumenten behöver få särskild information för det fall automatisk behandling av uppgifter förekommer som ett moment i en behandling av en ansökan. I paragrafen genomförs artikel 18.5 c. 13 a § En näringsidkare som vill ingå ett avtal om en bostadskredit med en kon- sument ska lämna konsumenten ett bindande erbjudande i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Erbjudandet ska innehålla samtliga kreditvillkor. Näringsidkaren får inte i erbjudandet ge konsumenten en kortare betänketid än för att överväga erbjudandet. Paragrafen, som är ny, innehåller näringsrättsliga bestämmelser om näringsidkarens bindande erbjudande till konsumenten beträffande en bostadskredit. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. I första stycket uppställs vissa krav på hur ett erbjudande om en bostadskredit ska utformas. Bestämmelsen är tillämplig när närings- idkaren vill ingå ett avtal. Ett sådant ställningstagande i förhållande till en viss konsument kan näringsidkaren i regel göra först efter diskus- sioner med konsumenten om hur krediten ska vara utformad, t.ex. i fråga om kreditbelopp och räntebindningstid, och efter en kreditprövning. Om näringsidkaren vill ingå ett avtal om en bostadskredit, ska han eller hon lämna konsumenten ett bindande erbjudande. Detta motsvarar ett an- bud enligt avtalsrättslig terminologi. Genom att konsumenten accepterar erbjudandet, ska alltså ett avtal uppkomma. Att ett anbud är bindande för anbudsgivaren följer av allmänna avtalsrättsliga regler, om inte annat an- ges i anbudet (löftesprincipen). Bestämmelsen innebär i praktiken att en näringsidkare inte får lägga upp sin verksamhet på så vis att han eller hon, efter att ha samlat in nödvändiga uppgifter om konsumenten och dennes önskemål och förhållanden, lämnar ett erbjudande som uttryck- ligen är oförbindande för näringsidkaren enligt 9 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtals- lagen). Näringsidkaren måste tvärtom lämna konsumenten ett bindande erbjudande. Erbjudandet ska tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. Vidare framgår av första stycket andra meningen att erbjudandet måste innehålla samtliga kreditvillkor. Bestämmelsen reglerar inte vilka kredit- villkor som kan lämnas. Dessa kan alltså utformas på samma sätt som . De villkor som anges i erbjudandet ska emellertid vara de villkor som avtalet ingås på, om konsumenten väljer att acceptera erbjudandet. Kravet i denna del kan t.ex. uppfyllas genom att det bindande erbjud- andet utgörs av ett skriftligt kreditavtal som kan godkännas av konsu- menten. Enligt andra stycket får näringsidkaren inte ge konsumenten en kortare betänketid än för att överväga erbjudandet. drar naturligvis inte näringsidkaren från att ge konsumenten en längre betänketid eller konsumenten från att acceptera erbjudandet tidigare. Bestämmelsen innebär att en näringsidkare ska utforma sitt erbjudande så att det, utifrån vad näringsidkaren kan förutsätta , inte ger konsumenten en kortare betänketid än . När betänke- tiden utformas ska näringsidkaren alltså ta i beaktande den tid som det, med normal tidsåtgång för det använda kommunikationsmedlet, tar för erbjudandet att nå konsumenten och för konsumentens svar att nå när- ingsidkaren. Om en näringsidkare i strid med bestämmelsen inte utformar sitt er- bjudande så att det ger konsumenten sju dagars betänketid, kan det för- anleda ingripanden från tillsynsmyndigheten (se bl.a. 5 kap. 2 § och 6 kap. 1 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter). Detsamma gäller om erbjudandet inte anger något alls om svarsfrist. I sistnämnda fall torde ingripanden från tillsynsmyndigheten i vart fall kunna bli aktuellt, om en näringsidkare inte godtar accepter som in- kommer från konsumenter inom sådan tid att dessa ges möjlighet till sju dagars betänketid. Det kan i detta sammanhang även noteras att om en anbudsgivare i sitt anbud inte anger någon svarsfrist, gäller enligt 3 § avtalslagen att mottagaren har rätt till en legal acceptfrist som bl.a. inne- fattar en skälig betänketid. Den paragrafen kan, beroende på omständig- heterna, innebära att konsumenten har rätt till en längre betänketid än . I paragrafen genomförs artikel 14.3, 14.6 och 14.11. 13 b § I fråga om en bostadskredit som är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller som är förenad med mot- svarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet ska näringsidkaren förklara vilka faktorer som har påverkat den erbjudna räntan. Förklaringen ska ges till konsumenten tillsammans med och i samma form som ett erbjudande enligt 13 a §. Förklaringen ska innehålla information om 1. den genomsnittliga räntan för motsvarande bostadskrediter som allmän- heten erbjuds och som kreditgivaren avtalat om med samma räntebindningstid som den konsumenten erbjuds, redovisad , 2.kreditgivarens finansieringskostnad för motsvarande bostadskrediter med samma räntebindningstid som den som konsumenten erbjuds, och 3.vilka faktorer hänförliga till konsumenten, krediten och säkerheten som näringsidkaren har tagit hänsyn till vid bestämmandet av räntan. Om konsumenten begär att få en förklaring under avtalets löptid, ska kredit- givaren ge konsumenten en sådan. I paragrafen, som är ny, finns en skyldighet för näringsidkaren att för- klara för konsumenten hur räntan för vissa bostadskrediter har bestämts. Övervägandena finns i avsnitt 7. Av första stycket framgår att näringsidkaren i vissa fall har en skyl- dighet att förklara vilka faktorer som påverkat den ränta som konsumen- ten har erbjudits. Det gäller när en bostadskredit är förenad med panträtt i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller med mot- svarande rätt i byggnad som inte hör till fastighet. Bestämmelsen är däre- mot inte tillämplig när det gäller bostadskrediter som tas i syfte att för- 2015/16:197 värva eller behålla äganderätt till de ovan angivna typerna av egendom (se definitionen av bostadskredit i 2 §). Förklaringsskyldigheten innebär att konsumenten ska ges en reell möj- lighet att förstå hur den erbjudna räntan har bestämts (jfr prop. 2009/10:242 s. 91). Förklaringen ska lämnas tillsammans med ett erbjudande enligt 13 a §. Detta innebär att skyldigheten i praktiken fullgörs av den näringsidkare som presenterar ett bindande erbjudande för konsumenten, vilken kan vara kreditgivaren själv eller en kreditförmedlare. Förklaringen ska, på samma sätt som det bindande erbjudandet enligt 13 a §, tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och var- aktig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. inte ges i samma dokument som avtalsvillkoren i det bindande erbjud- Förklaringen om räntan kan i stället bifogas i en separat handling eller i ett elektroniskt dokument. I andra stycket anges vilken information som förklaringen ska omfatta. För det första ska konsumenten få information som visar den genom- snittliga räntan för motsvarande bostadskrediter. I den utsträckning en näringsidkare erbjuder olika slags bostadskrediter, ska informationen alltså avse den genomsnittliga räntan för bostadskrediter som är av sam- ma slag som den konsumenten erbjuds. Informationen ska vidare avse krediter som erbjuds allmänheten. Om näringsidkaren exempelvis som en löneförmån erbjuder ränterabatter till anställda, ska dessa krediter inte in- kluderas i den genomsnittliga räntan. Uppgifterna ska slutligen redovisas och avseende samma räntebindningstid som den som konsu- Näringsidkaren ska vidare lämna information om kreditgivarens finansieringskostnad för motsvarande bostadskrediter med samma ränte- bindningstid som den som konsumenten erbjuds. nader avses kostnader både för korta och långa finansieringsinstrument, kostnader för inlåning och andra kostnader som är direkt förknippade med finansieringen av krediten. Andra kostnader som är förknippade med verksamheten, t.ex. administrativa kostnader, som i och för sig kan kopplas samman även med bolåneverksamheten, behöver inte redovisas. Finansieringskostnaderna bör redovisas på ett sätt som gör det möjligt för konsumenten att relatera bankens kostnad till sin egen, t.ex. genom att kreditgivarens finansieringskostnad anges som en räntesats som kon- sumenten kan jämföra med sin egen. Slutligen ska förklaringen omfatta information om vilka faktorer hän- förliga till konsumenten, krediten och säkerheten som näringsidkaren har tagit hänsyn till vid bestämmandet av räntan. Med faktorer hänförliga till konsumenten avses t.ex. konsumentens ekonomiska förhållanden, tidig- are relation till kreditgivaren och kredithistorik. krediten kan vara lånets storlek och relationen till säkerhetens värde. Faktorer hänförliga till säkerheten avser t.ex. säkerhetens värde eller sär- skilda risker förknippade med den. Om räntan påverkas av konsumentens val att köpa ett paket av pro- dukter, framgår av 13 c § att näringsidkaren ska ge information beträff- ande den ränta konsumenten annars hade blivit erbjuden. av en bostadskredit ingår i ett paket av produkter, framstår det som natur- ligt att näringsidkaren i normalfallet samordnar informations- och förkla- ringsskyldigheterna enligt de båda bestämmelserna. Av tredje stycket följer att konsumenten under kreditavtalets löptid kan begära att få en förklaring avseende räntesättningen. Om konsumenten har fått en sådan förklaring redan i samband med erbjudandet och infor- mationen är helt eller delvis oförändrad, bör kreditgivaren kunna hänvisa till tidigare lämnade uppgifter i de delar dessa är aktuella. 13 c § En näringsidkare får inte ställa upp som villkor för att bevilja en bostads- kredit att konsumenten också köper andra finansiella produkter eller tjänster. Näringsidkaren får dock ställa upp som villkor att konsumenten öppnar ett konto eller ansluter sig till en annan tjänst som möjliggör betalningar av krediten. En näringsidkare som tillsammans med en bostadskredit erbjuder andra finan- siella produkter eller tjänster än ett konto eller en annan tjänst som möjliggör betalningar av krediten, utan att det utgör ett villkor för att bevilja krediten, ska förklara för konsumenten vilken ränta som tillämpas om bara ett bostads- kreditavtal ingås. Näringsidkaren ska också förklara vilka avgifter och andra kostnader som var och en av de andra produkterna eller tjänsterna medför samt om avtal om dessa kan ingås separat. Förklaringarna ska ges till konsumenten tillsammans med och i samma form som ett erbjudande enligt 13 a §. Om konsumenten begär att få förklaringar under kreditavtalets löptid, ska kreditgivaren ge konsumenten sådana. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om möjligheten att sälja andra finansiella produkter eller tjänster tillsammans med bostadskredit- avtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.6 och 7. Enligt första stycket får en näringsidkare inte erbjuda en bostadskredit enbart under förutsättning att konsumenten också köper andra finansiella produkter eller tjänster (kopplingsförbehåll). Begreppen finansiella pro- dukter och tjänster har samma innebörd som de i övrigt har i svensk rätt (se t.ex. prop. 2004/05:13 s. 36 f., 147 f. och 150). De bör dock tolkas i ljuset av direktivet och den praxis som kan utvecklas vid . Förbudet mot kopplingsförbehåll hindrar inte att en näringsidkare er- bjuder konsumenten en bostadskredit på förmånligare villkor, om konsu- menten också köper vissa andra produkter eller tjänster. Konsumenten måste dock alltid ha möjlighet att ingå avtal om bostadskrediten separat. Bestämmelsen innebär inte heller något förbud mot att en kreditgivare i allmänna ordalag kräver att en säkerhet ska hållas försäkrad. Däremot får kreditgivaren inte kräva att konsumenten ska ingå ett visst försäkrings- avtal eller ett försäkringsavtal med en viss försäkringsgivare. Skulle en kreditgivare uppställa ett sådant krav utgör det ett förbjudet kopplingsför- behåll som kan föranleda ingripanden från tillsynsmyndigheten (se bl.a. 5 kap. 2 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter). Paragrafen innebär i praktiken att det är förbjudet att kräva att konsu- menten ska samla samtliga bankärenden hos kreditgivaren. Det finns dock ett undantag från förbudet mot kopplingsförbehåll. Kreditgivaren kan kräva att konsumenten öppnar ett konto eller ansluter sig till någon annan tjänst som möjliggör betalning av krediten. Ett konto kan vara ett transaktionskonto. En annan tjänst kan vara en internetbank- tjänst. Tjänsten får bara syfta till att möjliggöra betalningar av krediten. 2015/16:197 De får t.ex. inte innefatta krav på ett månatligt sparande eller att det aktuella kontot också ska vara konsumentens lönekonto. Om en bostadskredit erbjuds som en del av ett paket av produkter, föl- jer av andra stycket att konsumenten ska få en förklaring om hur ränte- sättningen har påverkats av att bostadskrediten ingår i ett paket. Konsu- menten ska alltså informeras om vilken ränta han eller hon skulle ha erbjudits om bostadskreditavtalet hade ingåtts separat i stället. Konsu- menten ska dessutom få information om vilka kostnader som var och en av de andra produkterna eller tjänsterna medför, dvs. hur stor del av kost- naden för produktpaketet som är hänförlig till var och en av dessa. Om det är möjligt att ingå ett avtal om de aktuella sidotjänsterna eller produkterna utan att ingå avtal om en bostadskredit, ska det anges. Förklaringarna ska lämnas tillsammans med ett erbjudande enligt 13 a §. Detta innebär att skyldigheten i praktiken fullgörs av den närings- idkare som presenterar ett bindande erbjudande för konsumenten, vilken kan vara kreditgivaren själv eller en kreditförmedlare. Förklaringarna om ett produktpaket ska, på samma sätt som det bind- ande erbjudandet enligt 13 a § och förklaringen om räntan enligt 13 b §, tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varak- tig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. Av tredje stycket framgår att konsumenten har rätt att från kreditgiv- aren få förklaringar enligt bestämmelsen även under kreditavtalets löptid. Om konsumenten har fått sådana förklaringar redan i samband med er- bjudandet och informationen är helt eller delvis oförändrad, bör kredit- givaren kunna hänvisa till tidigare lämnade uppgifter i de delar dessa är aktuella. I paragrafen genomförs artikel 12.1 och delvis artikel 16. 13 d § Näringsidkaren ska senast när ett erbjudande enligt 13 a § lämnas föra en diskussion med konsumenten om amortering och lägga fram ett förslag till en individuellt anpassad amorteringsplan som ligger i konsumentens långsiktiga in- tresse. Amorteringsplanen ska tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Konsumenten har under kreditavtalets löptid rätt till ett nytt förslag till amor- teringsplan, om hans eller hennes förhållanden har ändrats på ett sätt som har betydelse för amorteringsvillkoren eller om det annars finns skäl för det. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om näringsidkarens skyldighet att diskutera och föreslå hur en bostadskredit ska amorteras. Övervägandena finns i avsnitt 8. Av första stycket framgår att näringsidkaren ska föra en diskussion med konsumenten och lägga fram en individuellt anpassad amorterings- plan. Diskussionen om en amorteringsplan ska föras senast när ett er- bjudande enligt 13 a § lämnas, dvs. senast i samband med att närings- idkaren lämnar ett bindande erbjudande till konsumenten. Det innebär att skyldigheten i praktiken fullgörs av den näringsidkare som presenterar ett bindande erbjudande för konsumenten, vilken kan vara kreditgivaren själv eller en kreditförmedlare. Om kreditförmedlaren inte har befogen- het att diskutera och förhandla om amorteringsplanen för kreditgivarens räkning, ligger skyldigheten naturligtvis hos kreditgivaren. Att näringsidkaren ska föra en diskussion med konsumenten om amor- tering innebär att denne ska förklara hur olika amorteringsalternativ på- verkar skulden. Detta kan lämpligen ske genom att näringsidkaren med exempel visar för konsumenten hur skulden kan minska och hur det på- verkar t.ex. räntebetalningar . Diskussio- ner kan ske antingen vid personliga möten eller genom andra typer av kontakter, t.ex. genom e-post eller telefon. Avgörande är dock att det är fråga om en kommunikation där konsumenten uppmuntras till, och ges goda möjligheter att, aktivt delta. Det ska alltså inte vara fråga om att näringsidkaren bara lämnar information. Diskussionerna ska utmynna i att konsumenten får ett förslag till amor- teringsplan. Amorteringsplanen är alltså inte bindande, såvida parterna inte väljer att utforma kreditvillkoren i avtalet utifrån den. Det är upp till parterna att bestämma på vilka villkor ett kreditavtal ska ingås. Syftet med bestämmelsen är att ett beslut om en bostadskredit ska föregås av att amorteringsfrågan har diskuterats och ett förslag till amorteringsplan har överlämnats. En amorteringsplan ska vara individuellt anpassad och ligga i konsu- mentens långsiktiga intresse. I detta ligger att planen ska utformas utifrån konsumentens förhållanden med beaktande av vad som är mest förenligt med hans eller hennes intressen. Bedömningen av om en amor- teringsplan är individuellt anpassad och ligger i konsumentens långsik- tiga intresse beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Amorteringsplanen ska överlämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Se kom- mentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. Enligt andra stycket har en konsument även under kreditavtalets löptid rätt att få ett nytt förslag på amorteringsplan. Det förutsätter dock att kon- sumentens förhållanden har förändrats på något sätt som har betydelse för amorteringsvillkoren, t.ex. att han eller hon har fått en ny inkomst. Även om förhållandena inte har ändrats, har konsumenten rätt att få en ny amorteringsplan om det finns skäl för det. Sådana skäl kan t.ex. föreligga om konsumenten vill amortera med ett högre belopp utan att hans eller hennes ekonomiska förhållanden har förändrats. När det gäller vissa bostadskrediter förekommer ingen amortering. Det gäller t.ex. en bostadskredit där kreditfordran ska betalas först i samband med att den egendom som utgör säkerhet överlåts med anledning av att låntagaren uppnår en viss ålder eller på grund av låntagarens sviktande hälsa eller död (jfr 4 § fjärde stycket). I sådana fall behöver kreditgivaren naturligtvis inte diskutera amortering med konsumenten eller lämna en amorteringsplan. 17 § Räntesatsen får ändras endast om det har avtalats. Räntesatsen får ändras till konsumentens nackdel endast i den utsträckning som det motiveras av kreditpolitiska beslut, ökade upplåningskostnader för kreditgivaren eller andra kostnadsökningar som kreditgivaren inte skäligen kunde 2015/16:197 förutse när avtalet ingicks. Vid en bostadskredit med en sammanlagd löptid om och med en ränta som är bunden under viss del av avtalstiden, minst , har dock kreditgivaren, om det finns förbehåll om det i avtalet, rätt att vid utgången av en sådan del av avtalstiden ändra räntan så att den motsvarar den ränta som kreditgivaren allmänt tillämpar för nya krediter av motsvarande slag. Trots andra stycket får räntesatsen ändras på visst sätt i anslutning till änd- ringar i en referensränta som kreditgivaren inte har något betydande inflytande över. En sådan referensränta ska vara tydlig och tillgänglig för konsumenten. Ett avtalsvillkor om detta får förenas med ett undantag om att räntesatsen under sär- skilda förutsättningar ska ändras mer eller mindre än som följer av anknytningen till referensräntan. Undantaget ska bestämmas så att det inte blir mindre förmån- ligt för konsumenten än för kreditgivaren. Det ska uppfylla kraven i andra stycket. Kreditgivaren är skyldig att tillämpa ett avtalsvillkor om ränteändringar på samma sätt till konsumentens förmån som till hans eller hennes nackdel. Paragrafen behandlar förutsättningarna för ränteändringar. Övervägan- dena finns i avsnitt 6.1, 6.9 och 8. I andra stycket andra meningen används det nya uttrycket bostads- kredit. Vidare ändras den löptid som en bostadskredit minst måste ha för att bestämmelsen i andra stycket andra meningen ska bli tillämplig från till . I tredje stycket införs en bestämmelse om att en referensränta ska vara tydlig och tillgänglig för konsumenten. Att referensräntan ska vara tydlig och tillgänglig innebär bl.a. att konsumenten ska ha möjlighet att kontrol- lera att de referensräntor som används är objektiva och korrekta.