prop · H303197 · 2016-07-20 00:00:00 — avse sådana uppgifter som gör det möjligt för kunden att identifiera upp- giftslämnaren och som är relevanta för kundens kontakter med denne. Med adress avses postadress, besöksadress och – i förekommande fall – e- postadress (jfr prop. 2004/05:133 s. 155). 2015/16:197 Enligt andra punkten ska det register där kreditförmedlaren är upptagen som kreditförmedlare anges. Enligt 5 kap. 1 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter ska föra ett register över kreditförmedlare. Det är alltså uppgifter om detta register som ska lämnas till konsumenten. Konsumenten ska också få information om hur detta kan kontrolleras. Av tredje punkten framgår att konsumenten ska få information om huruvida kreditförmedlaren förmedlar kreditavtal uteslutande från en eller vissa kreditgivare och vilka dessa är. Kreditförmedlarens val att ute- slutande förmedla krediter för vissa kreditgivare kan grunda sig på en avtalsrelation med dessa kreditgivare, men behöver inte göra det. Enligt bolånedirektivet finns vidare en kategori av kreditförmedlare som be- nämns som anknutna kreditförmedlare. Dessa verkar som ombud och under fullt och ovillkorligt ansvar för en eller ett begränsat antal kredit- givare (artikel 4.7). I svensk rätt tillämpas inga särskilda bestämmelser för sådana kreditförmedlare (jfr artiklarna 29.2 a och 30.1). Det är dock möjligt att utländska kreditförmedlare som verkar i är anknutna och bedriver sin verksamhet enligt det särskilda system som kan gälla för dessa. En sådan kreditförmedlare ska också lämna information enligt bestämmelsen. Det finns inget krav på att en kreditförmedlare som inte uteslutande förmedlar kreditavtal från en eller vissa kreditgivare ska ange detta. En kreditförmedlare som är helt fristående från alla kreditgivare behöver alltså inte lämna särskild information om den saken. En sådan kredit- förmedlare kan naturligvis ändå välja att lämna sådan information. Exempelvis kan kreditförmedlare som är oberoende enligt 4 kap. 7 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter ha ett intresse av att lämna sådan information. Enligt fjärde punkten ska kreditförmedlaren lämna en allmän upp- lysning om huruvida rådgivning kan erbjudas, dvs. om rådgivning ingår i kreditförmedlarens utbud. Enligt den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter gäller som huvudregel att endast de som har tillstånd till kreditgivning eller kreditförmedling får lämna rådgivning avseende bostadskrediter. Med rådgivning avses detsamma som i den lagen (se 7 § 8). Enligt 51 § finns det en skyldighet för alla näringsidkare att lämna en särskild upplysning till den enskilde konsumenten om just han eller hon har möjlighet att få rådgivning. Enligt femte punkten ska konsumenten få information om möjlig- heterna att framställa klagomål mot kreditförmedlaren och om möjlig- heterna till tvistlösning utanför domstol. Informationen ska innehålla praktiska instruktioner om hur kunden kan gå till väga för att framföra klagomål eller få en tvist prövad (prop. 2004/05:133 s. 156). Av sjätte punkten framgår att en kreditförmedlare ska lämna informa- tion om de avgifter som konsumenten ska betala till kreditförmedlaren för dennes tjänster eller, om avgifterna inte kan fastställas i förväg, metoden för att beräkna avgifterna. Enligt sjunde punkten ska kreditförmedlaren lämna information om vilken ersättning som han eller hon får för förmedlingen från någon annan än konsumenten, om detta förekommer. Konsumenten ska få information om vilken ersättning som kreditför- medlaren ska få, vilket innebär att informationen ska omfatta storleken på ersättningsbeloppet. Det är alltså inte tillräckligt att bara ange att er- sättning förekommer. Det spelar ingen roll vem det är som betalar ersätt- ningen, så länge det inte är konsumenten. Det vanligaste torde dock vara att det är fråga om ersättning från en kreditgivare. En kreditgivare kan t.ex. ge en kreditförmedlare viss provision för de krediter som denne för- medlar. Konsumenten ska då upplysas om detta. Syftet med bestämmelsen är att konsumenten ska få information som ger honom eller henne möjlighet att bedöma om kreditförmedlaren har ett särskilt incitament att framhålla ett visst kreditavtal framför ett annat. I andra stycket finns kompletterande bestämmelser om den information som ska lämnas om ersättning till kreditförmedlaren. I första meningen finns en skyldighet att lämna information till konsu- menten om att uppgift om ersättningsbeloppet enligt punkten 7 i första stycket kommer att lämnas i ett standardiserat EU-faktablad (se 9 a §). Det är alltså fråga om information om vilken ersättning som en kredit- förmedlare får för förmedlingen från någon annan än konsumenten. Be- stämmelsen blir tillämplig om det inte går att fastställa storleken på beloppet vid det tillfälle då informationen enligt första stycket ska lämnas, dvs. i rimlig tid innan någon kreditförmedling inleds. I så fall ska konsumenten i stället vid det tillfället få veta att informationen kommer att lämnas i faktabladet. Av faktabladet framgår att sådan information ska lämnas. Av andra meningen framgår att om den ersättning som kreditförmed- laren får skiljer sig åt beroende på vilken kreditgivare som konsumenten väljer att ingå avtal med, ska konsumenten även informeras om det. Om konsumenten begär det, ska kreditgivaren också närmare informera om nivåerna på de olika provisionerna eller ersättningarna. Informationen ska ange hur ersättningarna förhåller sig till varandra. Är det t.ex. fråga om fasta belopp som skiljer sig åt mellan olika kreditgivare, ska beloppen anges. Av tredje meningen framgår att en kreditförmedlare som får ersättning från såväl konsumenten som någon annan ska informera konsumenten om detta. Konsumenten ska dessutom få information om huruvida den ersättning som kreditförmedlaren får från någon annan kommer att räk- nas av mot den ersättning som konsumenten betalar till kreditförmed- laren. I tredje stycket anges att 48 § tredje stycket även gäller information som ska lämnas enligt förevarande paragraf. Det innebär att marknads- föringslagens bestämmelser, med undantag för bestämmelserna i 29– 36 §§ om marknadsstörningsavgift, är tillämpliga om en kreditförmedlare av bostadskrediter brister i sitt informationslämnande enligt denna para- graf. Hänvisningen innebär också att den information som ska lämnas till konsumenten ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket mark- nadsföringslagen. I paragrafen genomförs delvis artikel 15 och delvis artikel 34.2. 50 § En kreditförmedlare av bostadskrediter ska till kreditgivaren vidarebefor- dra de uppgifter som konsumenten har lämnat om förhållanden som är av bety- delse för kreditprövningen. Paragrafen, som är ny, behandlar kreditförmedlarens skyldighet att vid- arebefordra uppgifter av betydelse för en kreditprövning till kreditgiv- aren. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Om en kreditförmedlare av bostadskrediter har fått information av be- tydelse för kreditprövningen från konsumenten, ska informationen vid- arebefordras till kreditgivaren. Detta är av betydelse för att kreditgivaren ska kunna göra en korrekt kreditprövning och dokumentera hur den har gått till. I paragrafen genomförs artikel 20.2. 51 § Konsumenten ska upplysas om huruvida näringsidkaren erbjuder rådgiv- ning om bostadskrediter. En sådan upplysning ska lämnas senast när närings- idkaren inhämtat upplysningar om konsumentens ekonomiska och personliga förhållanden samt konsumentens önskemål och särskilda krav. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om information som ska lämnas till en konsument beträffande möjligheten att få rådgivning om bostadskrediter. Övervägandena finns i avsnitt 6.12. Enligt paragrafen ska en näringsidkare upplysa en konsument om huruvida rådgivning erbjuds eller inte. Näringsidkaren är alltså inte skyldig att ge konsumenten råd. Däremot är näringsidkaren skyldig att alltid upplysa konsumenten om huruvida råd kommer eller kan lämnas. Upplysningen ska ges till varje konsument individuellt. Med rådgivning avses detsamma som i den föreslagna lagen om verk- samhet med bostadskrediter (1 kap. 7 § 8). Rådgivning ska avse bostads- krediter. Rådgivning om andra finansiella produkter eller tjänster om- fattas däremot inte av bestämmelsen. Konsumenten ska få informationen senast när näringsidkaren har in- hämtat upplysningar om konsumentens ekonomiska och personliga förhål- landen samt konsumentens önskemål och särskilda krav. Enligt 4 kap. 8 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter ska råd- givning om sådana krediter utgå från dessa uppgifter. Bestämmelsen innebär att näringsidkaren utifrån den information som han eller hon in- hämtar om konsumentens förhållanden kan besluta sig för om rådgivning ska lämnas. Paragrafen tar alltså, till skillnad från vad som gäller enligt 49 § första stycket 4, inte sikte på allmän information om vad som ingår i näringsidkarens utbud utan på information som lämnas till en enskild kund efter överväganden om huruvida just han eller hon kan få råd- givning. I paragrafen genomförs artikel 22.1. 52 § Om näringsidkaren erbjuder en konsument rådgivning om bostadskrediter, ska konsumenten få information om 1. vilket produktsortiment som rådgivningen utgår från, 2. hur stor avgift konsumenten ska betala för rådgivningen, eller, om beloppet inte kan fastställas, metoden för att beräkna avgiften, och 3. huruvida rådgivningen är oberoende. Informationen ska ges i rimlig tid innan ett avtal om rådgivning ingås eller, om ett sådant avtal inte ska ingås, innan några råd lämnas. lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är till- gänglig för konsumenten. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om den information som ska lämnas till en konsument som erbjuds rådgivning om bostadskrediter. Övervägandena finns i avsnitt 6.12. Enligt första stycket ska konsumenten få information från en närings- idkare som erbjuder rådgivning om bostadskrediter. Av första punkten framgår att konsumenten ska få information om vil- ket produktsortiment som rådgivningen utgår från. Hur detta ska be- skrivas beror på omständigheterna i det enskilda fallet men utgångspunk- ten är att beskrivningen ska vara så precis som möjligt. Enligt 4 kap. 9 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter ska rådgivning grunda sig på ett tillräckligt stort antal bostadskreditavtal. Vidare ska informationen enligt andra punkten innehålla uppgifter om hur stor avgift som konsumenten ska betala för rådgivningen, om konsu- menten ska betala en avgift. Om avgiften inte kan fastställas, ska konsumenten i stället få information om den metod som tillämpas för att beräkna avgiften. Konsumenten ska alltså ha möjlighet att bilda sig en uppfattning om de kostnader som kan uppstå för honom eller henne. Enligt tredje punkten ska informationen även innehålla uppgift om huruvida rådgivningen är oberoende eller inte. Vilka som får uppge att de tillhandahåller oberoende rådgivning framgår av 4 kap. 10 § i den före- slagna lagen om verksamhet med bostadskrediter. Av andra stycket framgår att informationen enligt paragrafen ska ges i rimlig tid innan ett avtal om rådgivning ingås. Ska något sådant avtal inte ingås, ska konsumenten i stället få information i rimlig tid innan råd lämnas. Med rådgivning avses detsamma som i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter (1 kap. 7 § 8). Med uttrycket rimlig tid avses att konsumenten ska få tillräcklig tid att sätta sig in i och överväga informationen. Vad som är rimlig tid beror på omständigheterna i det en- skilda fallet (se kommentaren till 9 a §). Det framgår vidare att informationen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumen- ten. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. I paragrafen genomförs artikel 22.2. 53 § Det som sägs i 48 § tredje stycket om tillämpning av marknadsföringslagen (2008:486) gäller även information enligt 51 och 52 §§. Paragrafen, som är ny, innehåller en hänvisning till ingripandemöjlig- heterna enligt marknadsföringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.12. I paragrafen anges att 48 § tredje stycket även gäller information som ska lämnas enligt 51 och 52 §§. Det innebär att marknadsföringslagens bestämmelser, med undantag för bestämmelserna i 29–36 §§ om mark- nadsstörningsavgift, är tillämpliga om en näringsidkare brister i sitt infor- mationslämnande beträffande rådgivning om bostadskrediter. Hänvis- ningen innebär också att den information som ska lämnas till konsumen- 2015/16:197 ten ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsförings- lagen. I paragrafen genomförs delvis artikel 34.2. 54 § Näringsidkaren ska i fråga om rådgivning om bostadskrediter dokumentera vilka råd som har getts till konsumenten och vad som i övrigt förekommit vid råd- givningstillfället. Dokumentationen ska lämnas till konsumenten i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Paragrafen, som är ny, behandlar den dokumentation som ska föras över rådgivning om bostadskrediter. Övervägandena finns i avsnitt 6.12. Av första meningen framgår att näringsidkaren ska dokumentera rådgivningen. Dokumentationen ska för det första innefatta uppgifter om de rekom- mendationer som har lämnats. I 4 kap. 8 och 9 §§ i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter finns bestämmelser om de råd som ska lämnas. Dokumentationen ska för det andra innefatta uppgifter om vad som i övrigt förekommit vid rådgivningstillfället. Dokumentationen bör normalt innehålla information om de uppgifter om konsumenten som har inhämt- ats och det produktutbud som rådgivningen grundar sig på enligt 4 kap. 8 och 9 §§ första stycket i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter samt om den information som lämnats enligt 52 §. Vidare bör den innehålla information om andra förhållanden som har haft bety- delse för de råd som har lämnats. Bestämmelsen motsvarar vad som anges i 4 § första stycket 2 lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till kon- sumenter beträffande rådgivning om vissa placeringar. Syftet är att det i efterhand ska gå att avgöra på vilka grunder en näringsidkare har lämnat sin rekommendation (jfr prop. 2002/03:133 s. 23). Enligt andra meningen ska dokumentationen lämnas till konsumenten i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är till- gänglig för konsumenten. Genom att konsumenten får del av dokumenta- tionen får konsumenten lättare att visa att rådgivning förekommit och vad som har avhandlats vid den. Se kommentaren till 9 a § första stycket för en närmare redogörelse beträffande vad som avses med att information ska tillhandahållas på detta sätt. Det framstår som naturligt att en näringsidkare behåller dokumentationen som en del av den dokumentation som ska bevaras enligt 4 kap. 14 § i den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter. I paragrafen genomförs delvis artikel 22.3 e. 60 § beslut enligt 56 § andra stycket, 57 och 58 §§ får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av enligt 56 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen finns bestämmelser om överklagande av beslut i tillsynsfrågor. Hänvisningar i paragrafen ändras till följd av att vissa bestämmelser i lagen flyttas. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmel- ser, om inte annat följer av 3–5. 3.Bestämmelsen i 13 d § andra stycket tillämpas även på kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. 4.Bestämmelsen i 13 b § tredje stycket tillämpas även på kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet, om informationen finns tillgänglig hos näringsidka- ren för konsumenter som ingår motsvarande bostadskreditavtal efter ikraftträd- andet. 5.Bestämmelsen i 13 c § tredje stycket tillämpas även på kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet, om konsumenten under kreditavtalets löptid ska ta ställning till ett erbjudande om en finansiell produkt eller tjänst som påverkar räntan. Av första punkten framgår att lagändringarna träder i kraft . Enligt andra punkten gäller, i enlighet med allmänna avtalsrättsliga principer, äldre bestämmelser på avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Som framgår görs undantag från huvudregeln i de fall som anges i punk- terna 3–5. Av tredje punkten följer att 13 d § andra stycket, om möjligheten att få ett förslag till en amorteringsplan under ett kreditavtals löptid, gäller även för bostadskreditavtal som ingåtts före ikraftträdandet. Av fjärde punkten framgår att även bestämmelsen i 13 b § tredje stycket i viss utsträckning tillämpas för bostadskreditavtal som ingåtts före ikraftträdandet. Det är fråga om konsumentens möjlighet att få infor- mation om kreditgivarens räntesättning. En konsument som har ingått ett avtal om en bostadskredit som mot- svarar de bostadskrediter som nya konsumenter beviljas ska inte behand- las på något annat sätt än dem. Sammanställer näringsidkaren informa- tion till nya kunder som även är relevant för de äldre kunderna, ska alltså även dessa ha rätt att få denna information. Enligt femte punkten ska bestämmelsen i 13 c § tredje stycket under vissa förutsättningar tillämpas även på bostadskreditavtal som ingåtts före ikraftträdandet. Det är fråga om konsumentens möjlighet att få information om bl.a. hur räntesättningen påverkas av att en bostadskredit ingår i ett paket med andra finansiella produkter eller tjänster. En förut- sättning för att bestämmelsen ska gälla även äldre kreditavtal är att kon- sumenten under kreditavtalets löptid ska ta ställning till ett erbjudande om en annan finansiell produkt eller tjänst som påverkar räntan. Skyldig- heten att förklara hur ett produktpaket påverkar räntan gäller alltså inte produktpaket som konsumenten redan har ingått avtal om. Om det däremot är aktuellt för konsumenten att ingå eller omförhandla ett avtal om ett produktpaket som kan påverka räntesättningen för en befintlig bostadskredit, ska konsumenten ha rätt till information enligt 13 c § tredje stycket. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Bestämmelserna genomför artikel 43.1. 14.9Förslaget till lag om ändring i lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter 5 § Tillstånd enligt denna lag behövs inte för 1. företag som har tillstånd enligt a)lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, b)lagen (2010:751) om betaltjänster, c)lagen (2011:755) om elektroniska pengar, eller d)lagen (2016:000) om verksamhet med bostadskrediter, 2.företag som avses i 2 kap. 3 § första stycket 2–7 lagen om bank- och finansieringsrörelse, 3.statliga och kommunala myndigheter, eller 4.juridiska personer som driver verksamhet med konsumentkrediter i mindre omfattning utan vinstsyfte. Undantagen enligt första stycket gäller även för motsvarande utländska företag och utländska statliga, kommunala och andra offentliga myndigheter. Paragrafen reglerar undantag från tillstånd till sådan verksamhet med konsumentkrediter som omfattas av lagens tillämpningsområde. Över- vägandena finns i avsnitt 9.1. I första stycket 1 införs en ny punkt d. Bestämmelsen innebär att kreditgivare och kreditförmedlare som har tillstånd enligt den föreslagna lagen om verksamhet med bostadskrediter inte behöver tillstånd enligt förevarande lag. Dessa kan alltså utan särskilt tillstånd syssla med andra konsumentkrediter än bostadskrediter, men för sådan verksamhet gäller lagen i övrigt, t.ex. regler om krav på verksamheten och tillsyn. För kreditgivarens eller kreditförmedlarens verksamhet med bostadskrediter gäller inte lagen (se 1 § andra stycket). Ingripanden mot företag som driver verksamhet enligt denna lag 22 § ska återkalla tillståndet för ett företag som driver verk- samhet enligt denna lag, om företaget 1.har fått tillståndet genom att lämna oriktiga uppgifter eller på något annat otillbörligt sätt, 2.inte från det tillstånd beviljades har börjat driva sådan verksam- het som tillståndet avser, 3.under en sammanhängande tid av inte har drivit sådan verk- samhet som tillståndet avser, 4.har förklarat sig avstå från tillståndet, 5.har överlåtit hela sin verksamhet, eller 6.har försatts i konkurs eller om beslut har fattats om att företaget ska gå i tvångslikvidation. I fall som avses i första stycket 1–3 får i stället varning meddelas, om det är tillräckligt. Om har fattat beslut enligt 57 § konsumentkreditlagen (2010:1846) om att förbjuda ett företag att lämna krediter och beslutet har fått laga kraft, får återkalla tillståndet för företaget. I paragrafen behandlas i vilka situationer ska åter- kalla tillståndet för ett företag som driver verksamhet enligt lagen. I tredje stycket ändras hänvisningen till konsumentkreditlagen till följd av att vissa paragrafer i den lagen flyttas. L 60/34 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/17/ЕU av om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven /48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010 (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natio nella parlamenten, med beaktande av Europeiska yttrande (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)inledde kommissionen en process för att kartlägga och bedöma effekterna av hinder på den inre marknaden för kreditavtal som avser bostadsfastighet. antog den en vitbok om inte greringen av marknaden för hypotekslån i EU. I vitboken angav kommissionen att den avser att genomföra en konsekvensanalys bl.a. av de politiska alternativen för information innan avtal ingås, kreditdatabaser, kreditvär dighet, effektiv ränta och rådgivning om kreditavtal. Kommissionen har inrättat en expertgrupp för kredithis torik i syfte att bistå den vid utarbetandet av åtgärder för att förbättra kredituppgifternas tillgänglighet, jämförbar het och fullständighet. Därutöver har undersökningar in letts om den funktion som kreditförmedlare liksom andra (1) EUT C 240, , s. 3. (2) EUT C 318, 29.10.2011, s. 133. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . tillhandahållare av kreditavtal avseende bostadsfastighet än kreditinstitut har och om deras verksamhet. (2)Enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska den inre marknaden omfatta ett om råde utan inre gränser, där fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säkerställs. För att främja gränsöverskridande verksamhet och skapa en inre mark nad för kreditavtal som avser bostadsfastighet är det mycket viktigt att en öppnare och effektivare kreditmark nad utvecklas på det området. Det råder avsevärda skill nader i lagstiftningen mellan de olika medlemsstaterna när det gäller affärsmetoderna för beviljande av kredit avtal som avser bostadsfastighet samt regleringen och övervakningen av kreditförmedlare och andra tillhanda hållare av kreditavtal som avser bostadsfastighet än kre ditinstitut. Dessa skillnader skapar hinder som hämmar verksamheten över nationsgränserna på utbuds- och ef terfrågesidan och därmed minskar konkurrensen och ur valet på marknaden, vilket leder till ökade utlåningskost nader för tillhandahållarna och till och med hindrar dem från att bedriva verksamhet. (3)Finanskrisen har visat att ett oansvarigt beteende från marknadsaktörernas sida kan underminera det finansiella systemet och leda till ett bristande förtroende hos alla parter, i synnerhet konsumenterna, samt få allvarliga so ciala och ekonomiska konsekvenser.