prop · H303106 · 2016-03-21 00:00:00 — Insättningsgarantisystem och relevanta myndigheter bör behandla uppgifter om enskilda insättningar med utomordentlig aktsamhet och iaktta högt ställda normer för skydd av personuppgifter i enlighet med det direktivet. (45)Om ett eller flera system, som garanterar insättningar eller kreditinstituten som sådana och säkerställer kompen sation eller skydd för insättare enligt de villkor som föreskrivs i detta direktiv, har införts och officiellt erkänts, bör detta direktiv inte medföra att medlemsstaterna eller deras relevanta myndigheter blir ansvariga gentemot insättare. (46) Genom förordning (EU) nr 1093/2010 tilldelades ett antal uppgifter med avseende på direktiv /19/EG. (47)ska, med beaktande av medlemsstaternas behörighet att utöva tillsyn över insättningsgarantisystemen, med verka till att underlätta för kreditinstitut att starta och driva verksamhet som ett effektivt skydd för insättare säkerställs och riskerna för skattebetalarna minimeras. Mot bakgrund av kravet på samarbete mellan och utsedda myndigheter enligt detta direktiv bör medlemsstaterna hålla kommissionen och underrättade om vilken som är deras utsedda myndighet. (48)För att säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor och adekvat skydd för insättare i hela unionen är det nödvändigt att införa riktlinjer för finansiella tjänster. Sådana riktlinjer om metoden för beräkningen av riskbaserade avgifter bör utfärdas. (49)För att se till att insättningsgarantisystemen fungerar effektivt och ändamålsenligt och att väl avvägd hänsyn tas till deras ställning i olika medlemsstater bör kunna reglera tvister mellan dem med bindande verkan. (50)Mot bakgrund av att det föreligger skillnader i administrativ praxis vad beträffar insättningsgarantisystem i med lemsstaterna bör medlemsstaterna få bestämma vilken myndighet som ska besluta om att insättningar blivit indisponibla. (1) och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EUT L 281, 23.11.1995, s. 31). Europeiska unionens officiella tidning L 173/155 (51)Behöriga myndigheter, utsedda myndigheter, resolutionsmyndigheter, relevanta administrativa myndigheter och insättningsgarantisystemet bör samarbeta med varandra och utöva sina befogenheter i överensstämmelse med detta direktiv. De bör samarbeta på ett tidigt stadium vid utarbetandet och genomförandet av resolutionsåtgärder för att fastställa det belopp som insättningsgarantisystemet ansvarar för när finansiella resurser används för att finansiera resolution av kreditinstitut. (52)Kommissionen bör ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, för att den täckningsnivå för varje insättares sammanlagda insättningar som anges i detta direktiv ska kunna anpassas till inflationen i unionen med ledning av förändringar i konsumentprisindex. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds till och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (53)I enlighet med medlemsstaternas och kommissionens gemensamma politiska uttalande om förklarande doku ment (1), har medlemsstaterna åtagit sig att i motiverade fall till anmälan av införlivandeåtgärder bifoga ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan ett direktivs olika delar och motsvarande delar i de nationella instrumenten för införlivande. Med avseende på detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är berättigat. (54)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen harmonisering av reglerna om insättningsgarantisystemets funktions sätt, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det målet. (55)Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell rätt bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till de tidigare direktiven. Införlivandet av de oförändrade bestämmelserna följer av de tidigare direktiven. (56)Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i bilaga II. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I detta direktiv fastställs regler och förfaranden som hör samman med insättningsgarantisystemens inrättande och funktionssätt. 2.Detta direktiv är tillämpligt på a)insättningsgarantisystem som regleras genom lagstiftning, b)insättningsgarantisystem som regleras genom avtal och är officiellt erkända som insättningsgarantisystem i enlighet med artikel 4.2, c)institutionella skyddssystem är officiellt erkända som insättningsgarantisystem i enlighet med artikel 4.2, d)kreditinstitut som är anslutna till de system som avses i punkterna a, b eller c i denna punkt. (1) Gemensam politisk förklaring av från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument (EUT C 369, 17.12.2011, s. 14). L 173/156 Europeiska unionens officiella tidning 3.Utan hinder av artikel 16.5 och 16.7 ska följande system inte omfattas av detta direktiv: a)system som regleras genom avtal och som inte är officiellt erkända som insättningsgarantisystem, inbegripet system som erbjuder en högre skyddsnivå än den som föreskrivs i artikel 6.1, b)institutionella skyddssystem som inte är officiellt erkända som insättningsgarantisystem. Medlemsstaterna ska se till att de system som avses i första stycket led a och b förfogar över tillräckliga finansiella medel eller relevanta finansieringsarrangemang för att fullgöra sina skyldigheter. 1.I detta direktiv gäller följande definitioner: 1.insättningsgarantisystem: system som avses i led a, b eller c i artikel 1.2. 2. institutionella skyddssystem: institutionella skyddssystem som avses i artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013. 3.insättning: ett tillgodohavande i form av inlåning eller som ett tillfälligt led i normala banktransaktioner och som ett kreditinstitut måste betala tillbaka enligt de lagliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, inklusive insättningar med fast löptid och insättningar på sparkonton, men exklusive tillgodohavanden om a)dess existens enbart kan påvisas genom ett finansiellt instrument enligt definitionen i artikel 4.17 i Europapar lamentets och rådets direktiv /39/EG (1), utom när det rör sig om en sparprodukt som styrks i ett bank certifikat (bon de caisse) som ställts till en viss namngiven person och som finns i en medlemsstat , b)det inte ska betalas tillbaka till det nominella värdet, c)det endast ska betalas tillbaka till det nominella värdet inom ramen för en särskild garanti eller ett avtal som tillhandahålls av ett kreditinstitut eller en tredjepart. 4.kvalificerade insättningar: insättningar som inte är undantagna från skydd i enlighet med artikel 5. 5.garanterade insättningar: den del av kvalificerade insättningar som inte överstiger den garantinivå som avses i artikel 6. 6.insättare: kontohavaren eller, om det rör sig om ett gemensamt konto, var och en av de personer som är kon tohavare. 7.gemensamt konto: ett konto som är öppnat i två eller flera personers namn eller som två eller flera personer är berättigade till och som utövar sina rättigheter genom undertecknande av en eller flera av dessa personer. (1) och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (EUT L 145, 30.4.2004, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 173/157 8.indisponibel insättning: en insättning som har förfallit till betalning men som inte har betalats ut av ett kreditinstitut enligt de rättsliga eller avtalsmässiga villkor som är tillämpliga, och om endera av följande två alternativ är till lämpligt: a)De relevanta administrativa myndigheterna i fråga har konstaterat att, enligt deras uppfattning, kreditinstitutet i fråga och av skäl direkt förknippade med dess finansiella ställning, verkar sakna förmåga att kunna återbetala insättningen och att denna oförmåga hos institutet inte endast är tillfällig. b)En rättslig myndighet har av orsaker som är direkt förknippade med kreditinstitutets finansiella ställning meddelat ett avgörande som innebär att insättarnas rätt att framställa krav mot institutet tillfälligt upphävs. 9. kreditinstitut: ett kreditinstitut enligt definitionen i artikel 4.1 led 1 i förordning (EU) nr 575/2013. 10.filial: ett driftställe i en medlemsstat som utgör en rättsligt beroende del av ett kreditinstitut och som självständigt utför alla eller vissa av de transaktioner som är hänförliga till verksamhet i kreditinstitut. 11.målnivå: den nivå av tillgängliga finansiella medel som insättningsgarantisystemet måste uppnå enligt artikel 10.2, uttryckt i procent av dess deltagares garanterade insättningar. 12.tillgängliga finansiella medel: kontanter, insättningar och lågrisktillgångar, som kan likvideras som inte överstiger den tidsgräns som fastställs i artikel 8.1 och betalningsåtaganden som högst uppgår till det tak som fastställs i artikel 10.3. 13.betalningsåtaganden: ett kreditinstituts betalningsåtaganden gentemot insättningsgarantisystem med fullständiga säker heter under förutsättning att säkerheten a)utgörs av lågrisktillgångar, b)är fri från anspråk från tredje part och tillgänglig för insättningsgarantisystemet. 14.lågrisktillgångar: tillgångar som omfattas av den första eller andra kategorin som avses i tabell 1 i artikel 336 i förordning (EU) nr 575/2013 eller andra tillgångar som, enligt den behöriga eller utsedda myndigheten, kan anses jämförbara med dessa vad beträffar säkerhet och likviditet. 15. hemmedlemsstat: en hemmedlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1 led 43 i förordning (EU) nr 575/2013. 16. värdmedlemsstat: en värdmedlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1 led 44 i förordning (EU) nr 575/2013. 17. behörig myndighet: en nationell behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1 led 40 i förordning (EU) nr 575/2013. 18.utsedd myndighet: ett organ som administrerar insättningsgarantisystemet enligt detta direktiv eller, i de fall där insättningsgarantisystemet administreras av en privat enhet, en statlig myndighet som av den berörda medlemsstaten utsetts för att utöva tillsyn över detta system enligt detta direktiv. 2.I de fall där detta direktiv hänvisar till förordning (EU) nr 1093/2010 ska ett organ som administrerar ett insätt ningsgarantisystem eller, om det är en privat enhet som står för verksamheten i insättningsgarantisystemet, den offentliga myndighet som utövar tillsynen över det systemet vid tillämpning av den förordningen betraktas som en behörig myndighet i enlighet med vad som fastställs i artikel 4.2 i den förordningen. L 173/158 Europeiska unionens officiella tidning Andelar i irländska eller brittiska societies, bortsett från andelar som utgör en form av eget kapital i enlighet med artikel 5.1 b i detta direktiv, ska anses vara insättningar. 1.Medlemsstaterna ska ange den relevanta administrativa myndigheten i landet för tillämpningen av artikel 2.1.8 a. 2.Behöriga myndigheter, utsedda myndigheter, resolutionsmyndigheter och relevanta administrativa myndigheter ska samarbeta med varandra och utöva sina befogenheter i överensstämmelse med detta direktiv. Den relevanta administrativa myndigheten ska göra konstaterandet som avses i artikel 2.1.8 a och under alla omständigheter senast efter det att de först har blivit förvissade om att ett kreditinstitut inte har återbetalat insättningar som utgör vederbörligen styrkta och förfallna fordringar. Officiellt erkännande, deltagande och tillsyn Varje medlemsstat ska säkerställa att ett eller flera insättningsgarantisystem införs och officiellt erkänns inom dess territorium. Detta utesluter dock inte sammanslagning av olika medlemsstaters insättningsgarantisystem eller inrättande av gränsöver skridande insättningsgarantisystem. Dessa gränsöverskridande eller sammanslagna insättningsgarantisystem ska godkännas av de medlemsstater där de berörda insättningsgarantisystemen är etablerade. Ett system som regleras genom avtal och som avses i artikel 1.2 b i detta direktiv får bli officiellt erkänt som ett insättningsgarantisystem om det står i överensstämmelse med detta direktiv. Ett institutionellt skyddssystem får bli officiellt erkänt som insättningsgarantisystem om det uppfyller kriterierna i artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013 och står i överensstämmelse med detta direktiv. 3.Ett kreditinstitut som godkänts i en medlemsstat enligt artikel 8 i direktiv /36/EU ska inte ta emot insättningar om det inte deltar i ett system som är officiellt erkänt i dess hemmedlemsstat i enlighet med punkt 1 i den här artikeln. 4.Om ett kreditinstitut inte uppfyller de förpliktelser som åligger det såsom deltagare i ett insättningsgarantisystem, ska de behöriga myndigheterna underrättas och, i samarbete med insättningsgarantisystemet, direkt vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive, vid behov, användande av sanktioner, för att säkerställa att kreditinstitutet uppfyller sina förpliktelser. 5.Om de åtgärder som vidtas enligt punkt 4 inte leder till att kreditinstitutet uppfyller sina förpliktelser, kan insätt ningsgarantisystemet, om nationell rätt tillåter uteslutning av en deltagare, med de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke och med minst en månads frist, meddela att det ämnar utesluta kreditinstitutet från deltagande i insättnings garantisystemet. Insättningar som har gjorts före fristens utgång ska även i fortsättningen vara helt garanterade av insättningsgarantisystemet. Om kreditinstitutet vid fristens utgång inte har uppfyllt sina förpliktelser ska insättnings garantisystemet utesluta kreditinstitutet. 6.Insättningar som redan har gjorts då ett kreditinstitut utesluts från deltagande i insättningsgaranti systemet ska fortsätta att vara garanterade av det insättningsgarantisystemet. 7.De utsedda myndigheterna ska löpande utöva tillsyn över att insättningsgarantisystem som avses i artikel 1 efter lever detta direktiv. Tillsyn över gränsöverskridande insättningsgarantisystem ska utövas av företrädare för utsedda myndigheter i de medlems stater där de anslutna kreditinstituten har godkänts. Europeiska unionens officiella tidning L 173/159 8.Medlemsstaterna ska se till att ett insättningsgarantisystem när som helst och på insättningsgarantisystemets begäran erhåller all den information från deltagarna som krävs för att förbereda en återbetalning av insättningar, inklusive märkningar i enlighet med artikel 5.4. 9.Insättningsgarantisystemet ska se till att uppgifterna om insättarnas konton är konfidentiella och skyddas. Behand lingen av sådana uppgifter ska ske i enlighet med direktiv /46/EG. 10.Medlemsstaterna ska se till att insättningsgarantisystemet stresstestar sina system och infor meras om de behöriga myndigheterna upptäcker problem i ett kreditinstitut som kan förväntas leda till att insättnings garantisystemet måste ingripa. Sådana tester ska genomföras minst eller oftare i de fall det anses vara lämpligt. Det första testet ska äga rum . Med utgångspunkt i resultaten av stresstesterna ska minst utföra inbördes utvärderingar enligt artikel 30 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att undersöka motståndskraften hos insättningsgarantisystemen. Insättningsgaranti systemen ska vid utbyte av information med omfattas av kraven som hör samman med den tystnadsplikt som avses i artikel 70 i den förordningen. 11.Insättningsgarantisystemen får endast använda information som krävs för att genomföra testerna av sina system för att utföra dessa stresstester, och informationen får inte lagras längre än vad som är nödvändigt för det syftet. 12.Medlemsstaterna ska se till att deras insättningsgarantisystem har inrättat sunda styrelseformer med möjlighet till insyn. Insättningsgarantisystemen ska upprätta en verksamhetsrapport. 1.Följande ska inte omfattas av återbetalning från ett insättningsgarantisystem: a)Insättningar som andra kreditinstitut har gjort i eget namn och för egen räkning, om inte annat följer av artikel 7.3 i detta direktiv. b) Kapitalbas enligt definitionen i artikel 4.1 led 118 i förordning (EU) nr 575/2013. c)Insättningar som härrör från transaktioner i samband med vilka en brottmålsdom för tvättning av pengar har meddelats, enligt definitionen i artikel 1.2 i direktiv /60/EG. d) Insättningar gjorda av finansiella institut enligt definitionen i artikel 4.1 led 26 i förordning (EU) nr 575/2013. e)Insättningar gjorda av värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 4.1 led 1 i direktiv /39/EG. f)Insättningar vars kontohavare aldrig har identifierats enligt artikel 9.1 i direktiv /60/EG, när dessa blir indis ponibla. L 173/160 Europeiska unionens officiella tidning g)Insättningar gjorda av sådana försäkringsföretag och återförsäkringsföretag som avses i artikel 13.1–13.6 i parlamentets och rådets direktiv /138/EG (1). h)Insättningar gjorda av företag för kollektiva investeringar. i)Insättningar gjorda av pensionsfonder. j)Insättningar gjorda av offentliga myndigheter. k)Skuldebrev som kreditinstitut har ställt ut och skulder enligt egna accepter eller egna växlar. Genom undantag från punkt 1 i denna artikel får medlemsstaterna säkerställa att följande omfattas upp till den garantinivå som fastställs i artikel 6.1: a)Innestående insättningar i små eller medelstora företags personliga pensionsförsäkringssystem eller tjänstepensions planer. b) Innestående insättningar från lokala myndigheter med en årsbudget på högst . 3.Medlemsstater får föreskriva att insättningar som i enlighet med nationell rätt endast får frigöras till förmån för kreditinstitutet eller ett annat institut som har insättningen för att betala av ett lån avseende fast egendom är uteslutna från återbetalning från ett insättningsgarantisystem. 4.Medlemsstaterna ska se till att kreditinstitut märker kvalificerade insättningar på ett sådant sätt att de kan identifieras. 1.Medlemsstaterna ska se till att garantinivån för varje insättares sammanlagda insättningar ska vara i den händelse insättningarna blir indisponibla. 2.Utöver vad som sägs i punkt 1 ska medlemsstaterna säkerställa att belopp täcks när det gäller följande insättningar och längst efter det att beloppet har krediterats, eller från och med den tidpunkt då det blir rättsligt möjligt att överföra sådana insättningar: a)Insättningar som hänför sig till fastighetstransaktioner som avser privatbostäder. b)Insättningar som uppfyller de sociala villkor som fastställs i nationell rätt och som är förknippade med vissa livs situationer för insättaren, såsom giftermål, skilsmässa, pension, uppsägning, övertalighet, invaliditet eller bortgång. c)Insättningar som uppfyller de villkor som fastställs i den nationella rätten och baseras på utbetalningar av försäkringar eller ersättningar för skador till följd av brott eller felaktiga domar. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 ska inte förhindra medlemsstaterna att behålla eller införa system som skyddar ålderspensions- och pensionsförsäkringsprodukter, förutsatt att sådana system inte enbart omfattar insättningar utan erbjuder full täckning för alla produkter och situationer som är relevanta i detta sammanhang. (1) och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (EUT L 335, 17.12.2009, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 173/161 4.Medlemsstaterna ska säkerställa att återbetalningar görs antingen a)i valutan i den medlemsstat där insättningsgarantisystemet har sitt säte, b)i valutan i den medlemsstat där kontohavaren är bosatt, c)i euro, d)i kontots valuta, eller e)i valutan i den medlemsstat där kontot finns. Insättare ska informeras om återbetalningsvalutan. Om kontots valuta var en annan valuta än utbetalningsvalutan ska den omräkningskurs tillämpas som gällde det datum då den relevanta administrativa myndigheten gör ett konstaterande som avses i artikel 2.1.8 a eller en rättslig myndighet meddelar ett avgörande som avses i artikel 2.1.8 b. Medlemsstater som räknar om det belopp som avses i punkt 1 till sin nationella valuta ska vid omräkningen initialt tillämpa den omräkningskurs som gällde . Medlemsstaterna får runda av de belopp som omräkningen resulterar i, förutsatt att denna avrundning uppgår till högst . Utan att det påverkar tillämpningen av andra stycket ska medlemsstaterna anpassa de täckningsnivåer som omräknats till andra valutor till det belopp som avses i punkt 1 i denna artikel. Medlemsstaterna ska efter samråd med kommissionen anpassa täckningsnivåerna i händelse av oförutsedda händelser som valutafluk tuationer. 6.Det belopp som avses i punkt 1 ska regelbundet och minst omprövas av kommissionen. Om lämpligt ska kommissionen till och rådet överlämna ett förslag till ett direktiv om justering av det belopp som avses i punkt 1, med hänsyn tagen särskilt till utvecklingen inom banksektorn samt den ekonomiska och monetära situationen i unionen. Den första omprövningen ska inte ske förrän såvida oförutsedda händelser inte kräver en tidigare översyn. 7.Kommissionen ska ges befogenhet att åtminstone anta delegerade akter enligt artikel 18 för att anpassa beloppet som avses i punkt 6 i enlighet med inflationen i unionen på grundval av förändringar sedan den senaste justeringen i det harmoniserade konsumentprisindex som offentliggörs av kommissionen. Fastställande av återbetalningsbart belopp 1.Den gräns som avses i artikel 6.1 ska tillämpas på de sammanlagda insättningarna i samma kreditinstitut oavsett antalet insättningar, valuta och lokalisering inom unionen. 2.Varje insättares andel i ett gemensamt konto ska tas med i beräkningen av den gräns som avses i artikel 6.1. Om särskilda bestämmelser saknas, ska ett sådant konto delas lika mellan insättarna. L 173/162 Europeiska unionens officiella tidning Medlemsstater får besluta att insättningar till ett konto som disponeras av två eller flera personer som är medlemmar i ett bolag, en sammanslutning eller en gruppering av liknande natur som inte är en juridisk person, kan läggas samman och behandlas som om de hade gjorts av en enda insättare vid beräkningen av den gräns som anges i artikel 6.1. 3.Om inte insättaren är faktiskt berättigad till de belopp som finns innestående på ett konto, ska den person som är faktiskt berättigad täckas av garantin, förutsatt att den personen har blivit identifierad eller kan identifieras före det datum då en relevant administrativ myndighet gör ett konstaterande som avses i artikel 2.1.8 a eller en rättslig myndighet meddelar ett avgörande som avses i artikel 2.1.8 b. Om flera personer är faktiskt berättigade ska, då de gränser som anges iartikel 6.1 beräknas, hänsyn tas till vars och ens andel enligt de för förvaltningen av insättningarna gällande arrange . 4.Referensdatumet för beräkning av det återbetalningsbara beloppet ska vara det datum då en relevant administrativ myndighet gör ett konstaterande som avses i artikel 2.1.8 a eller en rättslig myndighet meddelar ett avgörande som avses iartikel 2.1.8 b. Insättares skyldigheter gentemot kreditinstitutet ska inte beaktas vid beräkning av det återbetalningsbara beloppet. 5.Medlemsstaterna får besluta att insättares skyldigheter gentemot kreditinstitutet ska beaktas vid beräkning av det återbetalningsbara beloppet om de har förfallit till betalning senast det datum då en relevant administrativ myndighet gör ett konstaterande som avses i artikel 2.1.8 a eller en rättslig myndighet meddelar ett avgörande som avses i artikel 2.1.8 b