prop · H40343 · 2016-11-14 00:00:00 — missutfallet på ett brett stöd för den aktuella översynen av HSL. Regeringen anser följaktligen att det finns ett behov av att göra lag- stiftningen överskådligare, tydligare och mer lättillgänglig. 2016/17:43 som krävs är av sådan karaktär och omfattning att det är lämpligast att upphäva den nuvarande lagen och ersätta den med en ny lag. Regeringen anser, i likhet med bedömningen i utredningens direktiv, att utgångspunkten bör vara att den nya lagen liksom HSL ska utformas som en målinriktad ramlag. Med en målinriktad ramlag menas att den huvud- sakligen ska innehålla bestämmelser om övergripande mål, ansvars- förhållanden och riktlinjer för verksamheten. Landsting och kommuner ska fortsatt ha förutsättningar att utifrån lokala behov och förutsättningar besluta om planering, finansiering och organisation av sin hälso- och sjukvårdsverksamhet. Det är av betydelse för den enskilde att hälso- och sjukvården fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Hälso- och sjukvården är grundläggande för den enskildes liv, hälsa och välbefinnande i bred bemärkelse. Även samhället som helhet har starka intressen i detta avseende. Det framgår exempelvis av att regeringsformen föreskriver att det allmänna ska verka för goda förutsättningar för hälsa samt av att kommunallagen möjliggör ett nationellt regelverk på området. Både den enskilde och samhället i stort har intresse av en väl fungerande hälso- och sjukvård. Det motiverar att staten i vissa avseenden behåller den yttersta kontrollen. Utredningen föreslår att den nya lag som ersätter HSL ska benämnas lagen om organisation av hälso- och sjukvårdsverksamhet. Skälet som anförs är att rubriken ska bidra till att klargöra att fokus för lagen, i en- lighet med utredningens direktiv, bör vara organisation och ansvars- förhållanden inom hälso- och sjukvården. Införandet av patientlagen bidrar till att särskilja bestämmelser med tydligare inriktning på patienten i patientlagen samt bestämmelser med tydligare inriktning på verksam- hetens organisation i den nya lagen som ersätter HSL. Syftet med utred- ningens förslag till benämning av den nya lagen är även att uppnå en mer stringent användning av begreppet hälso- och sjukvård (avsnitt 6.2). Regeringen anser att det resonemang som ligger till grund för förslaget att ändra benämningen av lagen är relevant. Däremot överväger för- delarna med en ändring av lagens benämning inte de nackdelar som remissutfallet pekar på. Hälso- och sjukvårdslagen är en inarbetad be- nämning. En ny rubricering kan ifrågasättas mot bakgrund av att de aktu- ella materiella förändringarna är få. Nuvarande benämning korres- ponderar även väl med benämningarna för socialtjänstlagen (2001:453) och tandvårdslagen (1985:125). Vidare omfattar den nya lagen även be- stämmelser om annat än just organisation av hälso- och sjukvårds- verksamhet. Följaktligen föreslår regeringen att den nya lag som ersätter HSL också ska benämnas hälso- och sjukvårdslagen. Att HSL:s struktur är svåröverskådlig var en viktig anledning till den aktuella översynen. Hälso- och sjukvårdsverksamheten kännetecknas i dag av att flera olika slags aktörer, utöver landsting och kommuner, är engagerade i större omfattning . Utredningens förslag till ny struktur bygger på kapitelindelade av- delningar. I lagförslaget samlas och sammanförs bestämmelser av liknande karaktär utifrån framför allt ansvarsfördelning. Avdelningarna baseras t.ex. på de olika aktörerna inom hälso- och sjukvårdsområdet och deras ansvar, såsom landsting som huvudman och kommun som huvud- man. Den föreslagna strukturen tydliggör således landstingens och kom- munernas tudelade ansvar som både huvudmän och vårdgivare. Förfa- randet medför att bestämmelser som överförs från HSL i vissa fall sammanförs och i vissa fall delas upp och placeras i olika kapitel och avdelningar. Det aktuella förslaget till struktur syftar även till att underlätta senare utveckling och införande av nya bestämmelser. I detta avseende bidrar kapitelindelningen och att varje kapitel har en egen paragrafnumrering. Nya bestämmelser kan således tillkomma utan att lagens grundläggande struktur går förlorad. Flertalet remissinstanser framhåller att förslaget till ny struktur får till följd att lagen blir tydligare och mer lättillgänglig. till- styrker indelningen i avdelningar och kapitel men menar att det aktuella förslaget medför en risk att lagen upplevs endast beröra landstingens och kommunernas hälso- och sjukvård och inte all hälso- och sjukvård som bedrivs i landet. Regeringen ställer sig överlag bakom utredningens förslag till struktur för den nya lagen. Avsikten är att åstadkomma en mer pedagogisk och överblickbar reglering som bättre motsvarar hälso- och sjukvårdens organisation och som underlättar framtida uppdateringar av lagstift- ningen. Regeringen har i viss utsträckning justerat utredningens förslag till indelning i avdelningar och kapitel, liksom placeringen av vissa be- stämmelser. Regeringen har valt ett upplägg enligt vilket avdelning II omfattar ge- mensamma bestämmelser för all hälso- och sjukvård i stället för be- stämmelser som endast är inriktade mot vårdgivarens ansvar. Skälen till detta redovisas under avsnitt 6.3. Regeringen har dessutom valt att be- nämna avdelning V Övriga bestämmelser för huvudmännen, eftersom avdelningen inte endast innehåller bestämmelser som är gemensamma för huvudmännen. I lagrådsremissen föreslogs, i enlighet med utredningens förslag, en avdelning VI med två kapitel, 19 kap. med samtliga bemyndiganden och 20 kap. med rubriken för statliga myndigheter. Lagrådet anför i sitt yttrande att en ordning där alla bemyndiganden samlas i ett kapitel ofta kan vara ändamålsenlig, men att en sådan reglering blir otydlig i en lag som denna. Lagrådet föreslår i stället att bemyndigandena placeras i de avdelningar där de närmast hör hemma. Lagrådet anför vidare att bestämmelserna i det föreslagna 20 kap. om granskning och om rikssjukvård i stället bör placeras i 7 kap. samt att avdelning VI därmed kan utgå. Regeringen ställer sig bakom Lagrådets förslag (avsnitt 6.3–6.5). Tabellen nedan visar HSL:s övergripande struktur jämfört med utredningens respektive regeringens lagförslag. Övergripande struktur av hälso- och sjukvårdslagen Mål för hälso- och för all hälso- och sjukvård Krav på hälso- och Gemensamma bestämmelser för all hälso- och sjukvård Hälso- och sjukvårdslagens nuvarande innehåll förblir till största delen relevant även för det aktuella lagförslaget. Avsikten har varit att samla relaterade bestämmelser i den mån det varit möjligt och rimligt. Vissa bestämmelser i har oförändrade förts över till lagförslaget. Andra bestämmelser är oförändrade i sak men har omarbetats språkligt eller redaktionellt, t.ex. för att modernisera eller tydliggöra. I enstaka fall tillkommer nyskrivna bestämmelser i förtydligande syfte. De förslag till materiella ändringar som föreslås i förhållande till HSL behandlas sär- skilt i avsnitt 6.2–6.6. De bestämmelser som i sak oförändrade flyttas över till den nya lagen behandlas i allt väsentligt endast i författnings- kommentaren (avsnitt 10). Flera remissinstanser har önskemål om sakliga ändringar i den före- slagna lagen. Det kan generellt konstateras att regeringen inte kan genomföra förändringar som ligger utanför ramen för det föreliggande beredningsunderlaget. Vissa remissinstanser tar upp frågan om att inklu- dera tandvården i övrig hälso- och sjukvårdslagstiftning. Frågan behandlades i propositionen Patientlag (prop. 2013/14:106 s. 44 f.) där det konstaterades att såväl finansiering som organisering och styrning av tandvården skiljer sig från vad som gäller inom hälso- och sjukvården. Beredningsunderlaget behandlar inte heller frågan närmare. Det är således inte aktuellt att inkludera tandvård i förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag. I enlighet med intentionen att den nya hälso- och sjukvårdslagen ska vara en målinriktad ramlag gör regeringen bedömningen att vissa detalj- regleringar i HSL bör överföras från lag till förordnings- eller före- Det nationella intresset för hälso- och sjukvården medför inte att bör besluta om samtliga bestämmelser som med fördel regleras på nationell nivå. Vissa bestämmelser regleras lämpligast genom förordning eller föreskrifter. Bakgrunden till detta är bl.a. att hälso- och sjukvårdens utveckling kan motivera snabba anpassningar av regelverket. Utredningens förslag att flytta vissa mer detaljerade bestämmelser från lag till förordning får generellt brett stöd av remissinstanserna. Regeringens förslag angående den nya lagens innehåll behandlas när- mare i följande avsnitt för respektive avdelning i lagförslaget. Bestämmelser som inte förs över till den nya lagen När det gäller vilka bestämmelser i som inte bör föras över till den nya lagen gör regeringen i huvudsak samma bedömning som utred- ningen. Regeringen anser att bestämmelserna i 2 a § andra och tredje styckena HSL om att olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt och om att patienten ska ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd inte behöver föras över till den nya lagen eftersom motsvarande bestämmelser finns i 6 kap. 1 § respektive 2 kap. 2 § patientlagen (2014:821). Hänvisningen i 2 b § HSL till bestämmelsen om information i patientlagen har också bedömts som onödig i den nya lagen (avsnitt 6.3). Regeringen delar utredningens bedömning att bestämmelsen i 3 § första stycket HSL om att ansvar inte utgör hinder för annan att bedriva hälso- och sjukvård är nöd- vändig. Bemyndigandet i 15 § andra stycket HSL i fråga om visstids- anställning av läkare under specialiseringstjänstgöring och bestämmelsen i 16 § andra stycket med hänvisningen till lagen (1982:764) om vissa anställningar som läkare vid upplåtna enheter, m.m. bör utgå till följd av resonemangen i avsnitt 7. Möjligheter att anställa arbetstagare finns dels enligt allmänna bestämmelser i lagen (1982:80) om anställningsskydd, dels genom kollektivavtal. Det bedöms inte längre finnas behov av någon motsvarighet till bestämmelsen i 18 d § första stycket om var läkemedelsförråd ska placeras (avsnitt 6.5). Mot bakgrund av vad som anges i 1 kap. 2 § i förslaget till ny lag bedöms inte heller 22 § andra stycket HSL nödvändig att föra över till den nya lagen. Större delen av 26 c § HSL om hälso- och sjukvård vid extraordinära händelser i fredstid bör fortsättningsvis regleras i annan lag (avsnitt 6.6). Bestämmelsen i 28 § HSL om att ledningen av hälso- och sjukvård ska vara organiserad så att den tillgodoser hög patientsäkerhet och god kvalitet av vården bedöms också onödig att ha med i den nya lagen (avsnitt 6.3). Detaljerade bestämmelser om förbrukningsartiklar som ska erbjudas den enskilde och om förskrivningsrätt för sådana artiklar i 3 d § och 18 c § HSL, om rikssjukvård i 9 a § tredje stycket, om läkemedels- förråd i 18 d § andra stycket samt om uppgifter och ansvar för verksam- hetschefer och medicinskt ansvariga sjuksköterskor i 29 och 30 §§ respektive 24 § HSL kan enligt regeringens mening regleras på lägre normgivningsnivå och förs därför inte heller in i den nya lagen (avsnitt 6.3–6.5). Regeringen kan konstatera att utredningen hade som utgångspunkt att föreslå en patientlagstiftning respektive göra en översyn av HSL för att tydliggöra vilka bestämmelser som främst har betydelse för patienten 2016/17:43 respektive hälso- och sjukvårdens organisation. Lösningen med två lagar kan medföra dubbelreglering och hänvisningar. För att minska dubbel- reglering och hänvisningar föreslår dock regeringen vissa justeringar av utredningens förslag, vilket redovisas i avsnitt 6.3. Avdelning I Inledande bestämmelser Regeringens förslag: I den nya hälso- och sjukvårdslagen ska det finnas inledande bestämmelser om lagens innehåll och tillämpnings- I den nya lagen ska det införas definitioner av huvudman och vård- Det ska även finnas tydliga definitioner av hälso- och sjukvård, sluten vård, öppen vård, primärvård och rikssjukvård. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Regeringen föreslår att avdelning I begränsas till bestämmelser om innehåll, tillämpningsområde och definitioner. således från utredningens förslag såtillvida att bl.a. bestämmelser om mål med hälso- och sjukvården och särskilt ansvar i fråga om barn placeras i Regeringen föreslår en tydlig inledande bestämmelse. Regeringen anser vidare, till skillnad från utredningen, att begreppen hälso- och sjukvård respektive hälso- och sjukvårdsverksamhet överlag inte behöver särskiljas i lagtexten. Definitionerna som regeringen föreslår är något omarbetade i jämförelse med utredningens förslag. Remissinstanserna: Västra efterfrågar en definition av begreppet hälso- och sjukvårdsverksamhet. läns landsting ser positivt på förtydligandet i att inte använda uttrycket hälso- och sjukvård när det som avses i själva verket är hälso- och Åtskilliga remissinstanser välkomnar ökad tydlighet vad gäller roller och ansvar, bl.a. genom definitioner av begreppen huvudman och vård- Merparten av remissinstanserna som yttrat sig i frågan har inget att erinra mot de föreslagna definitionerna av huvudman och vårdgivare. Flera remissinstanser framhåller att det är önskvärt att definitioner harmonierar med annan lagstiftning. Till exempel påpekar flera lands- ting, samt Kommuner och Landsting att be- greppet huvudman används på olika sätt inom olika områden samt att enhetlighet mellan olika lagar är önskvärt. Vad gäller begreppet huvud- man förordar Inspektionen för vård och omsorg och att befintliga termer används i stället, dvs. landsting och kommun. Beträffande begreppet vårdgivare anser Inspektionen för vård och om- sorg, Myndigheten för vårdanalys, och Vårdföretagarna att det är olyckligt med olika definitioner i lagstiftningen. menar dessutom att definitionerna av huvudman och vårdgivare skulle kunna medföra svårigheter för myndighetens arbete med myndighets- föreskrifter samt för Inspektionen för vård och omsorgs tillsyn. från Inspektionen för vård och omsorg påtalar inte dessa farhågor. Famna påpekar att i stället för termen vårdgivare används i enstaka fall utförare (5 § HSL) och leverantör (lagen [2008:962] om Famna menar att det är angeläget att undvika att beskriva vårdgivare . 2016/17:43 som antingen offentliga eller privata, eftersom det även finns idéburna Famna och Vårdföretagarna lyfter vikten av konkurrens- neutralitet mellan offentliga och andra vårdgivare, vilket främjas av tyd- liga och enhetliga definitioner. Inspektionen för vård och omsorg, och kommun påpekar att ”inlagd” bör lyda ”inskriven” i definitionen av sluten vård för att bättre motsvara formuleringar i Social- styrelsens termbank. invänder mot att förslaget till definition av rikssjukvård innehåller en hänvisning till besluts- befogenhet. Skälen för regeringens förslag Utredningen föreslår att avdelning I Inledande bestämmelser ska bestå av ett kapitel med bestämmelser främst om lagens innehåll, mål, definitioner och särskilt ansvar i fråga om barn. Regeringen föreslår att lagens första bestämmelse kompletteras med en beskrivning av innehållet och tillämp- ningsområdet (1 kap. 1 §). Härutöver anser regeringen att bestämmelser om målet med hälso- och sjukvården, det förebyggande arbetet och särskilda skyldigheter i fråga om barn passar bättre i avdelning II (avsnitt 6.3). Regeringen anser vidare att definitionerna bör placeras i ett eget kapitel. Avdelning I, Inledande bestämmelser, omfattar därmed följande kapitel: –Innehåll och tillämpningsområde (1 kap.), –Definitioner (2 kap.). Begreppet hälso- och sjukvård Begreppet hälso- och sjukvård har haft samma definition sedan till- komsten av HSL (1 § HSL). Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. Liksom utredningen föreslår regeringen ingen förändring av definitionen av hälso- och sjukvård (2 kap. 1 § i lagförslaget). Utredningen framhåller däremot att termen hälso- och sjukvård har använts med skiftande innebörd i olika bestämmelser. Det handlar t.ex. om användning i bemärkelsen åtgärder, enligt definitionen, men även i betydelsen hälso- och sjukvårdens verksamheter. Utredningen föreslår därför att hälso- och sjukvård särskiljs från hälso- och sjukvårdens verk- samheter i lagtexten. För att uppnå överensstämmelse med definitionen av hälso- och sjukvård använder utredningen termen hälso- och sjukvård för medicinska aspekter medan termen hälso- och sjukvårdsverksamhet används av utredningen för olika aktörers verksamhet inom hälso- och sjukvårdsområdet. Regeringen ser i grunden positivt på utredningens förslag att genom- gående i den nya lagen anpassa lagtexten i syfte att uppnå konsekvens med definitionen av hälso- och sjukvård. En helt igenom konsekvent begreppsanvändning är dock svår att genomföra på ett naturligt och bra 2016/17:43 sätt och utan att tynga texten. Att ange att hälso- och sjukvårds- verksamheten exempelvis ska samverka eller arbeta förebyggande ger sken av att det finns ytterligare en ansvarig aktör på området. Gräns- dragningen mellan de två begreppen är i vissa fall otydlig. Nuvarande ordning har såvitt regeringen känner till inte orsakat några tillämpnings- svårigheter. Regeringen föreslår därför att begreppen hälso- och sjukvård respek- tive hälso- och sjukvårdsverksamhet överlag inte särskiljs i lagtexten. I detta avseende avviker således regeringen från utredningens förslag. I vissa fall, då det är uppenbart att det är hälso- och sjukvårdens verksam- heter som avses, föreslås dock att ordet ”hälso- och sjukvård” i HSL ersätts med ”hälso- och sjukvårdsverksamhet” i den nya lagen. Det finns inte någon definition av huvudmannabegreppet på hälso- och sjukvårdsområdet, vare sig i HSL eller i anslutande lagstiftning. Vid införandet av HSL konstaterades att: ”Den som har ett författnings- reglerat ansvar för att vård meddelas betecknas huvudman. Ansvaret innebär inte skyldighet att själv bedriva verksamheten. Driften kan ligga på någon annan som då betecknas vårdgivare” (prop. 1981/82:97 s. 33 f.). Huvudmannaskapet för hälso- och sjukvård enligt HSL vilar på lands- ting och kommuner. Om ett landsting eller en kommun avtalat med någon annan om att utföra vården har eller kommunen fort- farande ett ansvar för att säkerställa att invånarna får en god vård. Det kan exempelvis ske genom att ställa relevanta krav i avtal med utförarna. Det offentliga ansvaret som huvudman innebär dock inte bestämmande- rätt över vårdgivarens dagliga verksamhet. Det fråntar inte heller vård- givaren ansvaret som följer med rollen som vårdgivare. Det offentliga huvudmannaskapet omfattar inte ansvar för hälso- och sjukvård som bedrivs med enbart privat finansiering och som tillhandahålls utan offentligt uppdrag. Att eller kommunen behåller det kommunala huvudmanna- skapet när verksamhet överlämnas till andra utförare än landsting och kommun framgår t.ex. i propositionerna Ökad konkurrens i verksamhet (prop. 1992/93:43 s. 22 f.), Lokal demokrati (prop. 1993/94:188 s. 39 f.) och Lag om valfrihetssystem (prop. 2008/09:29 s. 52 f. och s. 137 f. ). Därtill följer det av 6 kap. 7 § kommunallagen (1991:900) att kommun eller landsting som har huvudmannaskapet för vård som bedrivs av en annan vårdgivare ska se till att verksamheten bedrivs i enlighet med de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt samt de föreskrifter som gäller för verksamheten. Kommunen eller ska också se till att den interna kontrollen är tillräcklig samt att verksamheten bedrivs på ett i övrigt tillfredsställande sätt. Mot bakgrund av den allt mer differentierade strukturen på hälso- och sjukvårdsområdet, även inom landstings och kommuners hälso- och sjukvårdsorganisationer, är det viktigt att tydliggöra huvudmannens och vårdgivarens åtskilda roller. Utredningen föreslår därför att begreppet huvudman i den nya lagen definieras som ”den som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjukvård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vårdgivare bedriva verksamhet”. Av remissinstanserna framhåller ett flertal att det är önskvärt med en- hetlig terminologi. I propositionen Privata utförare av verk- samhet (prop. 2013/14:118 s. 34 f.) redogjordes bl.a. för skillnader avseende hur det kommunala huvudmannaskapet uttrycks i lagstiftningen, vilket påtalats av flera remissinstanser. Flera remissinstanser framhåller att det är önskvärt att definitionen av huvudman harmonierar med annan lagstiftning. Till exempel påpekar flera landsting, samt Kommuner och Landsting, att termen huvudman används på olika sätt inom olika områden samt att enhetlighet mellan olika lagar är önskvärt. Inspektionen för vård och omsorg och menar att termerna landsting och kommun är tillräckliga och förordar att de används i stället. menar att de nya definitionerna av huvudman och vårdgivare kan komma att skapa problem för tillsynen. Regeringen delar utredningens bedömning att det är viktigt att tydlig- göra huvudmannens och vårdgivarens åtskilda roller. Regeringen ställer sig bakom utredningens förslag till definition av huvudman, med ett förtydligande tillägg om att huvudman enligt lagen är ett landsting eller en kommun (2 kap. 2 § i regeringens lagförslag). Ingen förändring i sak i förhållande till vad som gäller är avsedd. Att definiera begreppet huvudman i stället för att använda landsting och kommun bidrar med ett mervärde. De olika begreppen tydliggör de skilda ansvaren som huvud- man respektive vårdgivare har. Bestämmelser om tillsyn finns i patientsäkerhetslagen (2010:659). Enligt 7 kap. 1 § står hälso- och sjukvården och dess personal under tillsyn av Inspektionen för vård och omsorg. Inspektionen har enligt 7 kap. 24–28 §§ möjlighet att vidta olika slags åtgärder mot vårdgivare, t.ex. besluta om vitesföreläggande. Med vårdgivare avses i patientsäker- hetslagen statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård (1 kap. 3 §). Någon ändring i de nämnda bestämmelserna föreslås inte. Regeringen förutsätter därför att det inte kommer att uppstå några tillämpningsproblem i fråga om Inspektionen för vård och omsorgs tillsynsansvar och möjligheter att vidta åtgärder. Huvudmannen och vårdgivaren har som regel båda ansvar för att uppfylla kraven i bestämmelser för all hälso- och sjukvård enligt avdelning II. Huvudmannaskapet medför ett ansvar oavsett om driften av verksamheten har överlåtits till någon annan eller inte. och kommunens särskilda ansvar som huvudman framgår framför allt av avdelningarna III, IV och V. Utredningen har övervägt men avstått från möjligheten att i sitt lagför- slag föra in bestämmelser som avser sjukvårdshuvudmän enligt t.ex. fängelselagen (2010:610) och skollagen (2010:800). Skälet till det är att den hälso- och sjukvård som enligt dessa lagar ska tillhandahållas är av mer begränsad karaktär, inte utgör det huvudsakliga ansvaret för de berörda huvudmännen och delvis har andra syften än hälso- och sjukvård som ges enligt bestämmelserna i . Regeringen ställer sig bakom utredningens bedömning. 2016/17:43 Begreppet vårdgivare Det finns inte någon definition av vårdgivarbegreppet i HSL. Vid HSL:s tillkomst beskrevs begreppet som följer: ”Med vårdgivare avser jag den som rent faktiskt meddelar vården; vare sig detta bygger på en skyldighet eller sker rent frivilligt” (prop. 1981/82:97 s. 33). Definitioner av vårdgivare finns däremot i andra lagar på hälso- och sjukvårdens område, vilket det redogörs för nedan. Begreppet vårdgivare tar inte sikte på den person som faktiskt utför hälso- och sjukvården. Ansvaret som åligger en vårdgivare är detsamma oavsett om vård- givaren är huvudman för verksamheten eller inte. Bestämmel- ser i lagen som är tillämpliga på vårdgivare gäller samtliga vårdgivare.