prop · H40322 · 2016-10-25 00:00:00 — Hänvisningen till marknadsmissbruksförordningen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om biträde i samband med brottsutredningar. Paragrafen är utformad efter förebild av 2 § lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. Enligt första stycket kan åklagare, efter det att förundersökning inletts, anlita biträde under en förundersökning. Det är den åklagare som leder förundersökningen som beslutar om Finansinspek- tionens biträde ska begäras. I motsats till vad som är fallet när en polis- myndighet eller biträder (se 23 kap. 3 § och 19 § lagen [2000:1225] om straff för smuggling), kan förundersökningen inte ledas av . Andra stycket reglerar förfarandet innan förundersökning har inletts. Åklagaren kan även på detta tidiga stadium anlita biträde av Finans- inspektionen. Detta motsvarar den rättsligt oreglerade befogenhet som åklagaren anses ha att utnyttja polisens biträde i motsvarande situationer. Förfarandet brukar benämnas förutredning. En förutredning kan avse utredningsåtgärder som registerslagning eller inhämtande av muntliga uppgifter under hand. I regel handlar det om att ta reda på enkla för- hållanden, t.ex. vem som är legal ställföreträdare för ett bolag. En för- utredning kan också ta sikte på den juridiska bedömningen av föreliggan- de fakta (se prop. 1997/98:10 s. 51 f. och JO 1997/1998 s. 98–105). Övervägandena finns i avsnitt 9.5. Paragrafen är en upplysningsbestämmelse. Den hänvisar till komplette- ringslagen enligt vilken och åklagare ska samarbeta för att underlätta utredningar avseende brott enligt denna lag och utred- ningar avseende överträdelser av förbuden mot marknadsmissbruk i marknadsmissbruksförordningen. I paragrafen anges när åklagaren inte får inleda en brottsprocess i fråga om en viss överträdelse. Av paragrafen följer att om har utfärdat sank- tionsföreläggande, får åklagaren inte väcka åtal, utfärda strafföre- läggande eller besluta om åtalsunderlåtelse för samma person i fråga om den överträdelse som ligger till grund för beslutet om administrativ sank- tion. Härigenom förhindras att samma person prövas i olika förfaranden. I 5 kap. 11 och 12 §§ kompletteringslagen finns bestämmelser som hindrar att utfärda sanktionsföreläggande bl.a. om inspektionen har gjort en anmälan om brott. I det stora flertalet fall Prop. 2016/17:22 initieras en utredning om brott enligt denna lag hos åklagaren efter en anmälan om misstänkt brott från . I dessa fall ska åklagaren, med hänsyn till 5 kap. 11 § kompletteringslagen, kunna utgå från att inte har utfärdat sanktionsföreläggande. I de fall då brottsutredningen initieras på annat sätt än efter en anmälan från bör åklagaren kontrollera hos inspektionen om det har utfärdats något sanktionsföreläggande avseende överträdelsen, för att försäkra sig om att det är möjligt att väcka åtal, utfärda strafföre- läggande eller besluta om åtalsunderlåtelse. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 9.3. Paragrafen reglerar frågan om ansvar för brott när det finns ett vitesföre- läggande avseende samma överträdelse. Bestämmelsen syftar till att förhindra att någon prövas två gånger för samma sak på ett sätt som kan strida mot dubbelprövningsförbudet. Om ett vitesföreläggande har meddelats, t.ex. ett föreläggande om att upphöra med ett visst agerande, och föreläggandet inte följs, kan Finansinspek- tionen välja att ansöka om att vitet utdöms. Det faktum att föreläggandet inte följs kan innebära en överträdelse av denna lag. Att ett föreläggande har beslutats utgör inte hinder för straffrättsligt ansvar. Den avgörande tidpunkten för när hindret uppkommer är i stället tidpunkten då en domstolsprocess inleds om utdömande av vitet. Bestämmelsen utgör en ansvarsfrihetsregel men fungerar som ett hinder mot åtal. En motsvarande bestämmelse avseende ingripan- den finns i 5 kap. 13 § kompletteringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen innehåller en särskild forumregel för mål om marknads- missbruk. För misstänkta brott som har ägt rum på de handelsplatser (reglerade marknader och handelsplattformar) som finns i innebär redan allmänna forumregler att åtal kan väckas vid , eftersom dessa handelsplatser har sitt säte i . Paragrafen innebär att samtliga åtal som avser insiderbrott, obehörigt röjande av insiderinformation och marknads- manipulation enligt denna lag kommer att handläggas vid . Var handelsplatsen är belägen eller var agerandet äger rum blir därmed inte avgörande. Vidare omfattas sådana fall där gärningen är begången utomlands, om det finns tillräcklig anknytning till för att det ska föreligga svensk jurisdiktion (se avsnitt 14.2). Även när det gäller överträdelser avseende förbuden mot marknads- missbruk som ska handläggas i det administrativa förfarandet ska pröv- ning ske vid , i de fall ett utfärdat sanktionsföre- läggande inte har godtagits, se 5 kap. 21 § kompletteringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 14.12. 2016/17:22 4 kap. Om yrkande om administrativ sanktion i vissa fall Paragrafen innehåller bestämmelser om åklagarens möjlighet att fram- ställa ett yrkande om administrativ sanktion inom ramen för brottmålet. Första stycket avser när den gärning som ligger till grund för åtal för brott enligt denna lag även kan utgöra grund för utdömande av admi- nistrativ sanktion enligt kompletteringslagen. I sådant fall ska åklagaren framställa ett yrkande i brottmålet om administrativ sanktion. En ytter- ligare förutsättning är att överträdelsen avser en och samma fysiska person. Eftersom straffbuden i lagen har motsvarigheter i marknadsmiss- bruksförordningen torde det i princip alltid finnas förutsättningar för administrativ sanktion när det gäller den gärning som omfattas av ett åtal. Ett yrkande om administrativ sanktion ska inte framställas om det vid åtals väckande framstår som uppenbart obehövligt. En sådan situation kan t.ex. vara om gärningen är erkänd och bevisningen även i övrigt framstår som robust och ett yrkande om administrativ sanktion därmed riskerar bli en helt överflödig del av processen. Åklagarens möjlighet till yrkande på administrativ sanktion är begrän- sad till yrkande på utdömande av återföring eller sanktionsavgift. Dessa administrativa sanktioner får användas tillsammas eller var för sig. Åklagaren har dock inte tillgång till övriga administrativa sanktioner som kan aktualiseras enligt kompletteringslagen. Av andra stycket följer att åklagarens yrkande om administrativ sank- tion endast får prövas av rätten om åtalet ogillas eller läggs ned och därför avskrivs i den delen. Återföring och sanktionsavgift kan således endast prövas i andra hand till brottsmisstanken eller om domstolen på grund av att åtalet läggs ned inte prövar åtalet i sak. Bestämmelsen innebär att åklagarens yrkande om administrativ sanktion inte kan prövas om åtalet avvisas. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Paragrafen anger vad åklagare som väljer att framställa yrkande om administrativ sanktion ska ange i stämningsansökan, utöver det som följer av 45 kap. 4 § . Paragrafen är delvis utformad efter förebild av 6 § andra stycket lagen (2015:632) om talan om skattetillägg i vissa fall. I stämningsansökan ska åklagaren ange vilken administrativ sanktion som yrkas. I detta ingår att yrkande om återföring eller sanktionsavgift preciseras till visst belopp. Yrkandet bör vidare ange de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller den administrativa sanktionen och de omständigheter som åberopas till stöd för den administrativa sanktionen. Åklagaren ska även ange de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.2. Paragrafen behandlar handläggningsfrågor avseende administrativ sank- tion inom ramen för brottmålsprocessen. Paragrafen är delvis utformad efter förebild av 7 och 8 §§ lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Av första meningen följer att frågan om administrativ sanktion ska handläggas i samma rättegång som åtal enligt denna lag och avgöras genom dom. Andra meningen reglerar en möjlighet att åberopa samma omständig- heter till stöd för yrkandet om administrativ sanktion som åberopas till stöd för åtalet. Vid talan om brott enligt denna lag kan åklagaren efter det att åtal har väckts åberopa nya omständigheter, om det är tillåtet enligt bestämmelsen i 45 kap. 5 § . Om åklagaren tillåts åberopa en ny omständighet till stöd för åtalet i brottmålet, får denna omständighet också åberopas till stöd för yrkandet om administrativ sanktion. Övervägandena finns i avsnitten 8.7.1 och 8.7.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka processuella regler som ska gälla för åklagarens yrkande om administrativ sanktion. Paragrafen är delvis utformad efter förebild av 4 § lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Paragrafen innebär att för den processuella handläggningen ska, för- utom de angivna undantagen, regler tillämpas. Be- stämmelsen riktar sig till både åklagare och allmän domstol. Att tvångsmedel enligt 24, 25, 27 och 28 kap. inte får användas innebär att det inte är möjligt att använda t.ex. häktning (24 kap.), reseförbud (25 kap.), beslag och hemlig avlyssning av elektro- nisk kommunikation m.m. (27 kap.) eller husrannsakan (28 kap.) beträff- ande frågan om administrativ sanktion. Behövs dessa åtgärder för brott- målet (och de är tillåtna för det aktuella brottet) så får de användas. Skulle information komma fram genom sådana metoder får den användas för frågan om administrativ sanktion, så länge inte användningsbegräns- ningar e.d. förhindrar detta. Tvångsmedel enligt 26 kap. om kvarstad, baserat på en överträdelse av marknadsmissbruksförordningen och yrkandet om administrativ sanktion kan dock komma i fråga. Finans- inspektionen har motsvarande befogenhet enligt 3 kap. 7 § komplette- ringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1. Paragrafen reglerar information som ska lämnas till den misstänkte. Para- grafen är utformad efter förebild av 5 § lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Av paragrafen följer att i samband med att den misstänkte delges skälig misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket , ska den misstänkte underrättas om att administrativ sanktion kan komma att beslutas samt om grunderna för detta. Den enskilde ska således vid denna tidpunkt få information om att det kan bli aktuellt med återföring eller sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.5. Paragrafen reglerar vilka materiella bestämmelser som ska tillämpas för frågan om administrativ sanktion. Kompletteringslagen tillämpas även när en fråga om administrativ sanktion ska prövas inom ramen för en brottmålsprocess. Detta innebär att den materiella prövningen av administrativ sanktion är densamma och sker enligt samma bestämmelser hos åklagare och allmän domstol som när föreläggande om administrativ sanktion utfärdas av Finansinspek- tionen eller när inspektionen väcker talan i allmän domstol. Även i övrigt gäller samma förutsättningar för administrativ sanktion oavsett var frågan prövas. Förutsättningarna för påförande av administrativ sanktion skiljer sig således åt från förutsättningarna för att döma till ansvar för brott. Exem- pelvis krävs inte uppsåt och ofta inte heller andra subjektiva rekvisit för att påföra administrativ sanktion. Att förutsättningarna skiljer sig åt kan innebära att allmän domstol finner att det inte ska dömas till ansvar för brott men att åklagarens yrkande om återföring eller sanktionsavgift ska bifallas även om de objektiva omständigheterna är de samma i brottmålet som vid prövningen av förutsättning för administrativ sanktion. Andra stycket reglerar vilka tidsfrister för preskription som ska gälla för ett beslut om återföring eller sanktionsavgift inom ramen för en brott- målsprocess. Av 5 kap. 14 § första stycket kompletteringslagen följer att ett ingripande för en överträdelse får ske bara om sanktionsföreläggande har delgetts den som ingripandet gäller från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Bestämmelsen innebär att återföring eller sanktionsavgift i form av åklagarens yrkande inom ramen för en brottmålsprocess endast får beslutas om den misstänkte fått del av åtalet från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. När en över- trädelse av marknadsmissbruksförordningen prövas till följd av att åklagaren har framställt ett yrkande om återföring eller sanktionsavgift är det således tidpunkten när den misstänkte fått del av åklagarens yrkande som bryter preskriptionsfristen, i stället för sanktionsföreläggande. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1. Paragrafen reglerar rätten till offentlig försvarare. I paragrafen anges att den som har rätt till offentlig försvarare för misstanke om brott enligt denna lag har rätt till offentlig försvarare också beträffande frågan om administrativ sanktion som har samband med brottmålet. Den offentlige försvararen har således rätt till skälig ersätt- ning också för det arbete som läggs ned med anledning av yrkandet om administrativ sanktion (se 21 kap. 10 § ). Ett eventuellt förordnande kvarstår i första instans även om åtalet ogillas eller avskrivs och tingsrätten således endast har att pröva frågan om administrativ sank- tion. Om endast frågan om administrativ sanktion överklagas till högre rätt Prop. 2016/17:22 kvarstår rätten till offentlig försvarare bara om det finns särskilda skäl. För att särskilda skäl ska föreligga krävs att målets beskaffenhet kräver det med anledning av t.ex. svårighetsgrad, eller att personen i fråga inte kan anses själv kunna tillvarata sin rätt med anledning av sin ekonomiska eller personliga förmåga. Det är därmed den högre rätten som, när det står klart att endast frågan om administrativ sanktion överklagats dit, ska pröva om det finns särskilda skäl för att rätten till offentlig försvarare ska kvarstå. Den tilltalade bör få tillfälle att yttra sig över detta och försvararen ges tillfälle att lämna in en kostnadsräkning. Om rätten gör bedömningen att sär- skilda skäl saknas ska den offentliga försvararen entledigas och denne bör kunna erhålla ersättning för arbete fram till beslutet, inklusive över- klagande av underinstansens dom. Det kan anmärkas att i situationen att endast frågan om administrativ sanktion överklagas krävs prövnings- tillstånd i hovrätten (9 § andra stycket). Ett beslut av hovrätten att entlediga en offentlig försvarare på grund av att det saknas särskilda skäl bör kunna överklagas särskilt (54 kap. 4 § jämförd med 49 kap. 5 § 7 samma balk). Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättegångskostnader. Av para- grafen följer att 31 kap. ska tillämpas i fråga om rätte- gångskostnader. Enligt 31 kap. 1 § första stycket gäller att om den tilltalade döms för brottet, ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvararen. Genom att 31 kap. tillämpas ska yrkande om administrativ sanktion likställas med yrkande om ansvar för brott när det gäller rättegångskostnader. Detta innebär att i de fall då domstolen frikänner den misstänkte från förstahandsyrkandet om ansvar för brott men bifaller åklagarens yrkande om administrativ sanktion, ska den enskilde enligt huvudregeln i 31 kap. 1 § första stycket återbetala rättegångskostnaderna. Bestämmelserna innebär också att i de fall det inte finns rätt till offentlig försvarare, finns det möjlighet för den enskilde att få ersättning för sina kostnader om han eller hon frias helt, dvs. om domstolen finner att inte heller administrativ sanktion ska utdömas. Även bestämmelserna i 31 kap. 1 § andra–femte styckena gäller, vilket kan medföra att full ersättningsskyldighet inte ska beslutas. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av dom eller beslut där administrativ sanktion framställts som ett yrkande av åklagaren i brottmål. Enligt första stycket ska i fråga om överklagande bestämmelser om överklagande i brottmål tillämpas. Detta innebär att en dom om administrativ sanktion får överklagas från den dag då den meddelades. I andra stycket anges att prövningstillstånd krävs i hovrätten om endast frågan om administrativ sanktion överklagas dit. Det innebär ett undan- tag från huvudregeln om att prövningstillstånd inte krävs för att hovrätten ska pröva tingsrättens dom i brottmål (49 kap. 13 § ). Övervägandena finns i avsnitt 8.7.6. 20.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument 6 kap. 1 a § Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att hämta in bl.a. de uppgifter eller handlingar som behövs för inspektionens övervakning av att bestämmelserna i angivna författningar och angiven förordning följs. Ändringen innebär att hänvisningarna till marknadsmissbrukslagen och marknadsmissbruksförordningen tas bort. övervak- ningsbefogenheter framgår i stället av kompletteringslagen. Finansin- spektionen har inte någon övervakningsbefogenhet när det gäller lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. 6 kap. 3 § Paragrafen innehåller en möjlighet för att vid vissa överträdelser av bestämmelser i lagen besluta om rättelse och förena beslutet med vite. Hänvisningen till bestämmelserna om investeringsrekommendationer i punkten 4 tas bort till följd av att bestämmelserna om investeringsrekom- mendationer utmönstras ur lagen (se även författningskommentaren till 7 kap. 1 §). Övriga ändringar i paragrafen är endast redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 17.3. 7 kap. 1 § Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. I punkten 7 tas bemyndigandet bort som avser rätt att meddela före- skrifter om investeringsrekommendationer. Sådana bestämmelser finns numera i artikel 20 i marknadsmissbrukförordningen och detaljerade regler finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2016/958 av om komplettering av och rådets förordning (EU) nr 596/2014 vad gäller tekniska standarder för tillsyn för de tekniska villkoren för en objektiv presentation av investerings- rekommendationer eller annan information som rekommenderar eller föreslår en investeringsstrategi och för uppgivande av särskilda intressen och intressekonflikter. Övervägandena finns i avsnitt 17.3. 20.4 Förslaget till lag om ändring i lagen Prop. 2016/17:22 (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument 8 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för svenska värde- papperscentraler att till eller åklagare lämna upp- gifter om ett avstämningsregisters innehåll i den omfattning det har anknytning till övervakning av marknadsmiss- bruksförordningen eller till åklagarens utredning av brott. Ändringen i första stycket är en följd av den nya regleringen om marknadsmissbruk. Hänvisningen till marknadsmissbrukslagen ersätts med en hänvisning till lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden. Hänvisningen till marknadsmissbruksförordningen utformas på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Ändringen i tredje stycket är en följd av att bestämmelsen om Finans- inspektionens insynsregister utmönstras ur lagen om anmälningsskyl- dighet för vissa innehav av finansiella instrument och ersätts med en motsvarande bestämmelse i 2 kap. 3 § kompletteringslagen. Punkten 1 anger när lagen träder i kraft. Av punkten 2 följer att äldre bestämmelser ska tillämpas i fråga om åklagarens begäran om ett avstämningsregisters innehåll när det finns anledning att anta att brott enligt marknadsmissbrukslagen har begåtts. 20.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument Paragrafen innehåller bestämmelser om övervak- ning. Bestämmelsen i nuvarande första stycket tas bort. En motsvarande bestämmelse införs i stället i kompletteringslagen (1 kap. 1 §). Paragrafen är en upplysningsbestämmelse. Ändringen är endast en följd- ändring med anledning av ändringen i 6 kap. 1 a § lagen om handel med finansiella instrument. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklaganden. andra stycket är en följd av att bestämmelser om särskild avgift utmön- stras ur lagen. Punkten 1 anger när lagen träder i kraft. Av punkten 2 följer att äldre bestämmelser gäller för överträdelser som ägt rum före ikraftträdandet. 20.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation 6 kap. 22 § Paragrafen innehåller bestämmelser om utlämnande av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt enligt 20 §. I första stycket införs en ny punkt, punkten 9, till följd av artikel 23.2 h i marknadsmissbruksförordningen. Det innebär att kan begära uppgifter om abonnemang från den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikations- tjänst. En sådan uppgift kan begäras om den är av väsentlig betydelse för utredningen av en misstänkt överträdelse av marknadsmissbruksförord- ningen. kan t.ex. behöva uppgift om ip-adress för att utreda vem som har spridit viss information på internet som bedöms stå i strid med någon av bestämmelserna i marknadsmissbruksförordningen. Hänvisningen till marknadsmissbruksförordningen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dynamisk hänvisning. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. 20.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter 8 kap. 1 a § Paragrafen innebär att det är straffbart att bryta mot förbudet mot insider- handel eller annan användning av insiderinformation i kommissionens förordning (EU) nr 1031/2010 av om tidsschema, administration och andra aspekter av auktionering av utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med och rådets direktiv /87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthus- gaser inom gemenskapen (auktioneringsförordningen). Syftet med paragrafen var ursprungligen att för handel med 2-dagars spotkontrakt införa straffbestämmelser som motsvarade bestämmelsen om insiderbrott i 2 § marknadsmissbrukslagen (prop. 2011/12:143 s. 38). Den lagen upphävs och ersätts av lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden, där straffskalan för grovt insiderbrott skärps och uppgår till fängelse i högst (2 kap. 1 § tredje stycket). 2016/17:22 skillnad från marknadsmissbrukslagen beaktas i lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden även gärningsmannens ställning och den för gärningsmannen som brottet medfört vid bedömningen av vad som avses med grovt brott. Motsvarande ändring görs därför i andra stycket. Se även författningskommentaren till 2 kap. 1 § lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dyna- misk hänvisning. Övervägandena finns i avsnitt 14.9. 8 kap. 1 c § Paragrafen innebär att det är straffbart att bryta mot förbudet mot röjande av insiderinformation i auktioneringsförordningen. Syftet med paragrafen var ursprungligen att för handel med 2-dagars spotkontrakt införa straffbestämmelser som motsvarade bestämmelsen om obehörigt röjande av insiderinformation i 7 § marknadsmissbruks- lagen (prop. 2011/12:143 s. 39). Den lagen upphävs och ersätts av lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden, där straff- skalan skärps och uppgår till högst (2 kap. 3 §). Motsvarande ändring görs därför i första stycket. Se även författningskommentaren till 2 kap. 3 § lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmark- naden. Övrig ändring i paragrafen är endast språklig. Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. dyna- misk hänvisning. Övervägandena finns i avsnitt 14.9. 8 kap. 1 d § Paragrafen innebär att det är straffbart att bryta mot förbudet mot otill- börlig marknadspåverkan i auktioneringsförordningen.