prop · H4031 · 2016-09-20 00:00:00 — Ändringen föranleds av förslaget i avsnitt 6.13.6 Stödmottagare. I paragrafen definieras vilka som i LSE anses vara stödmottagare. I den tredje punkten, som är ny, framgår att stödmottagare för de stödordningar som tas upp i 11 a § 12–17 är de som förbrukat elektrisk kraft för det nedsättningsberättigade ändamålet. Paragrafen, som är ny, föranleds av förslag i avsnitt 6.13.9 Lägre energiskatt på el för större datacenter. Genom den införs begreppet ”datorhall” i lagstiftningen. Det används för att avgränsa den krets som kan få nedsättning av energiskatten på elektrisk kraft som har förbrukats i en datorhall, genom avdrag enligt 11 kap. 9 § 9 eller återbetalning enligt 11 kap. 14 §. Med en datorhall avses en anläggning (datacenter) där viss verksamhet bedrivs, med viss utrustning, och där den installerade effekten uppgår till . I ett datacenter samlas således utrustningen för verksamheten i fråga på en och samma geografiska plats och inhyses i en och samma eller angränsande byggnader (anläggningen). Det är också där som beräkningen av effekten ska ske. Ett företag kan alltså inte lägga ihop effekten av flera mindre datacenter för att på så sätt omfattas av definitionen. Beräkningen av den installerade effekten bör i första hand kunna göras utifrån utrustningens märkeffekter. Det är den effekt utrustningen märkts upp med av tillverkaren. Saknas märkeffekt eller avviker märkeffekten uppenbart från vad som är korrekt måste den som vill komma i fråga för den lägre skatten på egen hand mäta effekten och dokumentera hur beräkningen har gjorts. I avsnitt 6.13.9 behandlas den närmare innebörden av begreppet datacenter. I ett datacenter består utrustningen som sådan i allt väsentligt av IT-utrustning och reserv- och skyddssystem för denna utrustning. Den förstnämnda typen av utrustning är naturligtvis det centrala, medan förekomsten och omfattningen av sistnämnda system kan variera. Vanligtvis är emellertid nivån på reserv- och skyddssystem mycket hög i ett datacenter, eftersom det är en förutsättning för att möta kundernas krav. IT-utrustningen i ett datacenter består av servrar, lagringssystem och utrustning för datakommunikation. IT-utrustningens uppgifter hör samman med tjänster i anslutning till datakommunikation, säkerhetskopiering och lagringskapacitet. Utrustningen kan ägas av den som driver datorhallen eller av dennes kunder. Det sist- nämnda är vanligen fallet i fråga om s.k. co- location-företag, där företaget i fråga alltså hyr ut serverutrymme och därtill hörande tjänster till olika externa kunder. Det förstnämnda är vanligen fallet i fråga om stora multinationella företag som samlat sin datorkapacitet i datorhallar i olika delar av världen. I dessa fall är datorhallsföretagets kund vanligen något annat företag i koncernen. Normalt har ett datacenter redundans i eltillförseln eller tillgång till reservkraft, redundanta anslutningar för data- kommunikation, kontrollerad inomhusmiljö (t.ex. luftkonditionering och brandskydd) och olika säkerhetsanordningar. Reservsystemen gör att det finns redundans i olika avseenden. Det innebär att det finns alternativa system eller komponenter som oberoende av varandra tjänar samma ändamål. Det handlar vanligtvis om reservkraft i form av batterier och bränsledrivna elgeneratorer, flera uttagspunkter från olika delar av elnätet och ett flertal olika förbindelser för datakommunikation. Allt i syfte att förebygga störningar eller driftsstopp i verksamheten. Skyddssystemen kan handla om en i olika avseenden kontrollerad inomhusmiljö (t.ex. med avseende på temperatur, luftfuktighet och/eller partikelhalt), om brandskydd och om skalskydd av olika omfattning (inhägnad, inpassering, begränsad rörlighet inom byggnaden, m.m.) och om andra skydd. När det kommer till annan verksamhet i datorhallen än ren uthyrning av serverutrymme, dvs. informationstjänstverksamhet och infor- mationsbehandling, kan följande nämnas. Typisk datorhallsverksamhet är t.ex. molnbaserade tjänster för dokumenthantering, e-post och externa databaser (såsom bilder, videor och kartor) samt olika lösningar för företags kundhanteringssystem. Produktionen av datorhallstjänsterna kan vara företagsspecifik eller samlokaliserad (co- location), vilket innebär att aktören erbjuder sina kunder en datorhallsmiljö koncentrerad till ett ställe. Som exempel på verksamhet som i och för sig kan bedrivas i ett datacenter, men som inte ingår i definitionen kan nämnas förlags- verksamhet, telekommunikation och data- programmering. När det kommer till den installerade effekten, som har behandlats något inledningsvis, förutsätter definitionen av datorhall att det är fråga om ett datacenter där den sammanlagda installerade effekten för annan utrustning än kyl- och fläktanläggningar uppgår till . Med detta avses den samlade effekten av all den elektriska utrustning som finns i datacentret, utom kyl- och fläkt- anläggningar. Det är alltså inte bara fråga om själva datorerna, utan även belysning osv. Däremot ingår inte kyl- och fläktanläggningar, dvs. anordningar som syftar till att reglera och hålla temperatur och klimatförhållanden i datacentret på en för utrustningen och verksamheten ändamålsenlig nivå. De små fläktar som sitter på själva IT-utrustningen är följaktligen inte kyl- och fläkt-anläggningar, utan ska ingå i den sammanlagda effekten. Det kan noteras att när väl effekten för den utrustning som får inräknas överstiger effektgränsen, kommer avdraget respektive återbetalningen av energiskatten på elektrisk kraft enligt 11 kap. 9 § resp. 11 kap. 14 § att avse all elförbrukning i datorhallen, dvs. även sådan utrustning som i och för sig inte får beaktas vid beräkningen av definitionens effektgräns. För att en datorhall ska föreligga enligt definitionen räcker det inte med att effekt- gränsen uppnås eller att näringsidkaren bedriver P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Det krävs också att verksamheten med informationstjänster, m.m. är näringsidkarens huvudsakliga verksamhet och att näringsidkaren utövar sådan verksamhet i datacentret. ”huvudsakligen” bör tolkas på mot-svarande sätt s. 502 f). förekommande fall, ställas i relation till omsättningen i näringsidkarens näringsverk- samhet i . Paragrafen, som är ny, föranleds av förslag i avsnitt 6.13.3 Nedsatt energiskatt på el endast genom avdrag eller återbetalning. Genom den nya bestämmelsen införs en definition av begreppet i lagstiftningen. Den används för att avgränsa den krets som, enligt 11 kap. 14 §, kan få återbetalning av energiskatt på elektrisk kraft som har förbrukats i ett skepp i hamn. Omfattningen motsvarar i sak den förbrukning som omfattas av nuvarande 11 kap. 3 § första stycket 2, tillsammans med den begränsning som följer av andra stycket, andra meningen i den bestämmelsen. Ändringen föranleds av förslaget i avsnitt 6.22 om definition av beskattningsår för vissa punktskatter. Se kommentaren till 34 a § lagen (1994:1563) om tobaksskatt. Ändringarna föranleds av förslagen i avsnitt 6.12 om lika beskattning av dieselbränsle i båtar, skepp och arbetsmaskiner. Ändringen i fjärde punkten sker i förtydligande syfte. Ändringarna i tionde–elfte punkterna innebär att skattebefrielsen enligt dessa bestämmelser inte omfattar sådant dieselbränsle som förbrukas i båtar eller skepp inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Skattebefrielsen för skepp och båtar som används i dessa verksamheter framgår i stället av 6 a kap. 2 a §. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Ändringarna föranleds av förslagen i avsnitt 6.12 om lika beskattning av dieselbränsle i båtar, skepp och arbetsmaskiner. I första stycket behandlas skattebefrielsen för bränsle enligt 2 kap. 1 § 3 b, dvs. omärkt diesel- bränsle, som används i andra motordrivna fordon än personbilar, lastbilar och bussar i yrkemässig jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet. Genom ändringen i första stycket omfattas även förbrukning i skepp och båtar utan medgivande enligt 2 kap. 9 § av möjligheten till befrielse från en del av koldioxidskatten. Av det nya andra stycket framgår att befrielsen från koldioxidskatt enligt första 2 kap. 1 § 3 a, sådant förbrukats i skepp eller båt med fiskelicens inom yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet. För den som är skattskyldig åstadkoms skattebefrielsen genom avdrag enligt 7 kap. 1 § 2. Detta gäller även sådana förbrukare som blir skattskyldiga enligt 4 kap. 1 § 10 a eller b på grund av att de köpt bränsle utan skatt och använder båten eller skeppet inom yrkesmässig jordbruks, skogsbruks- och vattenbruks- verksamhet, vilket i allmänhet är att anse som användning för privat ändamål. För andra än skattskyldiga åstadkoms skattebefrielsen genom återbetalning enligt 9 kap. 2 §. Förslaget behandlas i avsnitt 6.12.3 Ändringarna föranleds av förslagen i avsnitt 6.12 om lika beskattning av dieselbränsle i båtar, skepp och arbetsmaskiner. Ändringen i andra stycket 1 innebär att en hänvisning sker till 6 a kap. 2 a § första stycket 2 som avser dieselbränsle som förbrukas inom yrkesmässig vattenbruksverksamhet. Förslaget behandlas i avsnitt 6.12.3 Ändringen föranleds av förslagen i avsnitt 6.13.3 Nedsatt energiskatt på el endast genom avdrag eller återbetalning samt avsnitt 6.13.10 Nedsatt energiskatt för hushåll och tjänstesektor i vissa delar av norra . Ändringen innebär att skattskyldiga endast kommer att ha en skattesats att hantera. Lägre skattenivåer för särskilda ändamål uppnås i stället genom avdrag eller återbetalning. I första stycket regleras skattesatsen för energiskatt på elektrisk kraft för . Efter ändringen regleras endast en skattesats för elektrisk kraft som förbrukas och förbrukning får anses inträffa momentant vid överföringen till förbrukaren. I stycket sker även en språklig ändring. Andra och tredje styckena innehåller bestämmelser om indexering som i huvudsak motsvarar nuvarande reglering. Basåret för indexeringen av skattesatsen och efterföljande år uppdateras dock till 2016. Med anledning av att första stycket enligt förslaget endast ska reglera en skattesats ersätts de skrivningar som tidigare åsyftat flera skattesatser med skrivningar som åsyftar en skattesats. Ändringen föranleds av förslagen i avsnitt 6.13.4 Frivillig skattskyldighet i vissa fall, m.m. I bestämmelsen införs en ny femte punkt. I den nya punkten införs en skattskyldighet för den som godkänts som frivilligt skattskyldig enligt 6 §. Paragrafen, som är ny, föranleds av förslagen i avsnitt 6.13.4 Frivillig skattskyldighet i vissa fall, m.m. I bestämmelsen regleras vem som får godkännas som frivilligt skattskyldig och som därigenom blir skattskyldig enligt 5 § femte punkten. Bestämmelsen har utformats med förebild i 4 kap. 3 § som behandlar godkännande av s.k. upplagshavare, samt vad som i 4 kap. 5 och 15 §§ föreskrivs om möjligheten att återkalla ett godkännande som upplagshavare och lagerhållare. I första stycket regleras de övergripande förutsättningarna för godkännande som frivilligt skattskyldiga. De som kan komma i fråga för godkännande är de som beräknas förbruka elektrisk kraft i mycket stor omfattning, om den övervägande delen av förbrukningen sker i tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i en datorhall. Den övervägande delen av elförbrukningen måste således ske i tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i en datorhall. verksamheter som har lagts till i 11 kap. 9 § genom de nya punkterna 8 respektive 9. ”övervägande del” avses mer än hälften (se prop. 2009/10:144 s. 35 ang. detta kvantifierande uttryck som också används i 1 kap. 9 § andra stycket). I detta fall relaterar det till all elektrisk kraft som näringsidkaren har förbrukat under ett kalenderår. Av avsnitt 6.13.4 framgår regeringens bedömning att vid prövning av en ansökan om godkännande som frivilligt skattskyldig bör kravet på beräknad förbrukning i ”mycket stor omfattning” anses uppfyllt om den sökande beräknas förbruka elektrisk kraft per kalenderår men att gränsen ska regleras i förordningen om skatt på energi. Av andra stycket framgår de ytterligare förutsättningar som måste vara uppfyllda för ett godkännande som frivilligt skattskyldig. Stycket motsvarar 4 kap. 3 § andra stycket 1. I tredje stycket regleras när ett godkännande ska återkallas och motsvarar 4 kap. 5 § första stycket 1 och 3 samt andra stycket. Ändringen föranleds av förslaget i avsnitt 6.13.4 Frivillig skattskyldighet i vissa fall, m.m. Paragrafen behandlar när skyldighet att betala energiskatt inträder. Ändringen i första punkten innebär att punkten är tillämplig även på den som godkänts som frivilligt skattskyldig enligt 6 § och således inte enbart på den som är skattskyldig som producent eller elleverantör. Skattskyldigheten för dessa tre grupper ska inte inträda vid leveranser till andra som är skattskyldiga enligt 5 § 1, 2 eller 5. Detta framgår motsatsvis av första stycket punkten 1 a. Ändringen föranleds av förslaget i avsnitt 6.13.4 Frivillig skattskyldighet i vissa fall, m.m. Ändringen i första stycket innebär att bestämmelsen kommer omfatta samtliga som är skattskyldiga enligt 5 § och inte enbart dem som är skattskyldiga enligt 5 § 1 och 2. Efter förändringen kommer således bestämmelsen omfatta bl.a. dem som godkänts som frivilligt skattskyldiga. Vidare görs språkliga förändringar av första och andra stycket genom att ”skall” ersätts med ”ska” och ”på grundval av” ersätts med ”utifrån”. P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Ändringen föranleds av förslag i avsnitt 6.13.3 Nedsatt energiskatt på el endast genom avdrag eller återbetalning, avsnitt 6.13.7 Företag utan rätt till statligt stöd, avsnitt 6.13.8 Skyldighet att lämna uppgifter, avsnitt 6.13.9 Lägre energiskatt på el för större datacenter samt avsnitt 6.13.10 Nedsatt energiskatt för hushåll och tjänstesektor i vissa delar av norra . I första stycket tredje punkten görs en språklig justering. I första stycket femte punkten görs dels en språklig ändring, dels ändras bestämmelsen så att det klart framgår att avdragsrätt enligt denna punkt inte omfattar sådan förbrukning och försäljning som omfattas av avdragsrätt enligt punkten 2. Av första stycket sjätte punkten framgår att rätt till avdrag enligt denna punkt förutsätter att avdragsrätt inte redan följer av någon av punkterna 2, 3 eller 5. Förändringen är enbart språklig. I första stycket åttonde och nionde punkterna regleras rätt till avdrag för skatt på elektrisk kraft som förbrukats i tillverkningsprocessen i industriell verksamhet (åttonde punkten) eller i en datorhall (nionde punkten). Innebörden av datorhall regleras i en ny paragraf, 1 kap. 14 §. Avdrag enligt åttonde punkten får endast göras i den mån avdragsrätt inte följer av föregående punkter. Någon motsvarande reglering är inte nödvändig för nionde punkten, eftersom den verksamhet som förutsätts bedrivas i datorhallen inte är av det slaget att den skulle kunna berättiga till avdrag enligt någon av de övriga punkterna i bestämmelsen. Genom tionde punkten, som är ny, införs en möjlighet för den skattskyldige att yrka avdrag för skatt på elektrisk kraft som förbrukats i de kommuner som uppräknas i 4 §, dvs. i de kommuner i norra delar av som har omfattats av den s.k. norrlandsskatte-satsen. Avdragsrätten gäller inte enbart för förbrukning av elektrisk kraft som den skattskyldige själv förbrukat utan även för annans förbrukning av elektrisk kraft som den skattskyldiges skattskyldighet inträtt för. Nedsättningen är inte tillgänglig för stöd- mottagare som är företag utan rätt till statligt stöd. För att särskilja de olika stödordningarna och för att säkerställa att nedsättningen endast omfattar elektrisk kraft som förbrukas i hushåll och tjänstesektor exkluderas förbrukning för P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 viss verksamhet från nedsättningen. För elektrisk kraft som förbrukas i datorhall, yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- och vattenbruksverksamhet, i tillverkningsprocessen i industriell verksamhet, eller som uppnås en lägre skattenivå i stället genom särskilda nedsättningsmöjligheter i föregående punkter eller genom 12, 12 a, 12 b eller 14 §§. Vad som avses med ”” regleras i en ny paragraf, 1 kap. 15 §. En förutsättning för avdrag enligt åttonde– tionde punkterna är att stödmottagaren inte är ett företag utan rätt till statligt stöd, vilket definieras 1 kap. 12 § LSE. I andra styckets första mening regleras med vilket belopp avdrag får göras under första stycket åttonde och nionde punkterna. I andra styckets andra mening anges med vilket belopp avdrag får göras enligt första stycket tionde punkten. I andra styckets tredje mening regleras att avdrag endast får medges om den skattskyldige lämnar uppgifter om stödmottagare samt avdragets fördelning per individuell stödmottagare. Detta är således en nödvändig, men inte i sig tillräcklig, förutsättning för avdrag. I avsnitt 6.13.5 Svenska stödordningar på elskatteområdet samt avsnitt 6.13.6 Stöd- mottagare lämnas förslag till förändring av de definitioner av ”stödordning” respektive ”stödmottagare” som anges i 1 kap. 11 a och 11 b §§. Avdragets fördelning på stödmottagare kommer i praktiken endast få betydelse för avdrag enligt första stycket tionde punkten eftersom stödmottagaren i övriga fall utgörs av den skattskyldige själv. Av andra styckets fjärde mening följer att det särskilda uppgiftslämnandet rörande stöd- mottagaren, dvs. förbrukaren, endast är en förutsättning för avdrag när den till stödmottagaren hänförliga nedsättningen överstiger under kalenderåret. Kravet gäller således inte för den del av nedsättningen som uppgår till eller mindre. När det gäller stöd under tionde punkten så är det fråga om stöd som förmedlas genom att den skattskyldige yrkar avdrag för skatt på egen eller annans elförbrukning. Stödmottagarna kan i dessa fall få stöd förmedlad via fler än en skattskyldig utan de andras skattskyldigas vetskap. Gränsen för uppgiftslämnande avseende stöd under tionde punkten får här bedömas utifrån det stöd som den skattskyldige förmedlar till stödmottagaren oaktat eventuella andra stöd inom stödordningen som förmedlats av annan skattskyldig. Av andra styckets femte mening framgår att avdragsrätt enligt första stycket tionde punkten endast föreligger om avdragsrätt inte följer av tidigare punkter i första stycket. Ändringen föranleds av förslag i avsnitt 6.13.3 Nedsatt energiskatt på el endast genom avdrag eller återbetalning, avsnitt 6.13.7 Företag utan rätt till statligt stöd samt avsnitt 6.13.8 Skyldighet att lämna uppgifter. I bestämmelsen regleras under vilka förutsättningar återbetalning får medges av skatt på elektrisk kraft som förbrukas i yrkesmässig jordbruks- och skogsbruksverksamhet. Ändringen i första stycket innebär att energiskattenedsättningen för elektrisk kraft som förbrukas i yrkesmässig jordbruks- och skogsbruksverksamhet regleras i denna paragraf. Den nedsatta skattenivån för yrkesmässig vattenbruksverksamhet regleras fortsättningsvis i 12 a §. Stycket ges även en annan språklig utformning. Av det andra stycket följer att en förutsättning för återbetalning är att sökanden inte är ett företag utan rätt till statligt stöd samt att denne lämnar uppgifter om stödmottagare. Definitioner av ”företag utan rätt till statligt stöd” samt ”uppgifter om stödmottagare” finns i 1 kap. 12 § respektive 13 §. Kravet på särskilt uppgiftslämnande gäller som villkor för den del av återbetalningen som är hänförlig till förbrukning i jordbruks- eller skogsbruks- verksamhet som överstiger under kalenderåret. Kravet gäller således inte om den sammanlagda nedsättningen under kalenderåret uppgår till högst . Med sammanlagd nedsättning avses både avdrag och återbetalning. I första stycket görs även en justering i syfte att klargöra att det är förbrukaren som ska ansöka om återbetalning. Det tidigare andra stycket har delats upp i två stycken. Av tredje stycket framgår hur återbetalningsbeloppet räknas ut samt att prövningen mot beloppsgränsen görs i förhållande till det skattebelopp som är hänförligt till den elektriska kraft som förbrukats för ändamålet under det kalenderår som ansökan avser. Ändringen i fjärde stycket innebär att ansökan om återbetalning ska lämnas elektroniskt. Då andra ändringar leder till att lägre skattenivåer uppnås genom återbetalning och avdrag i stället för genom flera skattesatser så kan ordet skattesatsen tas bort. Ändringen i femte stycket innebär att ansökan om återbetalning ska vara undertecknad av sökanden eller av den som är ombud eller annan behörig företrädare för sökanden. När det gäller tidpunkten för ansökan sker ingen ändring i sak. Av det nya sjätte stycket framgår att en begäran som har lämnats för en sökande som är juridisk person, anses ha lämnats av sökanden, om det inte är uppenbart att den som lämnade begäran saknade behörighet att företräda sökanden. Bestämmelsen har utformats med förebild i 8 § lagen (2009:194) om förfarandet vid skattereduktion för hushållsarbete (se prop. 2014/15:10 s. 27 och prop. 2008/09:77 s. 89). Motsvarande presumtionsregel föreslås även införas i 11 kap. 12 a, 12 b och 14 §§. Med femte och sjätte stycket motsvarande bestämmelser finns i 9 kap. 7 § LSE. Motsvarande bestämmelser för deklarationer finns i 4 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Paragrafen, som är ny, föranleds av förslag i avsnitt 6.13.7 Företag utan rätt till statligt stöd samt avsnitt 6.13.8 Skyldighet att lämna uppgifter. I bestämmelsen regleras under vilka förutsättningar återbetalning får medges av skatt på elektrisk kraft som förbrukas i yrkesmässig vattenbruksverksamhet. Av första stycket framgår att det är förbrukaren som ska ansöka om återbetalning. Av andra stycket första punkten framgår att återbetalning inte får ske om sökanden är ett företag utan rätt till statligt stöd. I 1 kap. 12 § LSE finns en definition av företag utan rätt till statligt stöd. Av första stycket andra punkten framgår att återbetalning endast får ske om sökanden är ett litet eller medelstort företag enligt bilaga 1 i FIBER. Begränsningen följer av att FIBER enligt artikel 1.1 bara är tillämplig på stöd som beviljas små och medelstora företag. Av artikel 1.1 i bilaga 1 framgår att kategorin mikroföretag samt små och medelstora företag utgörs av företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger eller vars balansomslutning inte överstiger P R O P . 2 0 16 / 1 7: 1 Av övriga bestämmelser i bilaga 1 framgår hur beräkningen av bl.a. årsomsättning ska göras. Slutligen framgår av första stycket tredje punkten att en förutsättning för återbetalning är att sökanden lämnar uppgifter om stödmottagare, vilket definieras i 1 kap. 13 § LSE. Av tredje stycket framgår att kravet på särskilt uppgiftslämnande gäller som villkor för den del av återbetalningen som överstiger under kalenderåret. Fjärde stycket motsvarar 12 § fjärde stycket. Femte stycket motsvarar 12 § femte stycket. Sjätte stycket motsvarar 12 § sjätte stycket. Paragrafen, som är ny, föranleds av förslag i avsnitt 6.13.3 Nedsatt energiskatt på el endast genom avdrag eller återbetalning, avsnitt 6.13.7 Företag utan rätt till statligt stöd samt avsnitt 6.13.8 Skyldighet att lämna uppgifter. I bestämmelsen regleras rätten till återbetalning av energiskatt på elektrisk kraft som har förbrukats som . Den lägre skattenivån för elektrisk kraft som förbrukats som har tidigare reglerats i 3 §. Vad som avses med definieras i en ny paragraf, 1 kap. 15 §. Av första stycket framgår att det är förbrukaren som ska ansöka om återbetalning. Av andra stycket framgår att återbetalning inte får ske om sökanden är ett företag utan rätt till statligt stöd. En definition av företag utan rätt till statligt stöd finns i 1 kap. 12 § LSE. Vidare gäller att sökanden måste lämna sådana uppgifter om stödmottagare som föreskrivs i 1 kap. 13 § LSE. Uppgiftslämnandet är ett nödvändigt, men inte i sig tillräckligt, villkor för återbetalning. Kravet på särskilt uppgiftslämnande gäller som villkor endast för den del av återbetalningen för förbrukning som överstiger under kalenderåret. Tredje stycket motsvarar 12 § tredje stycket.