prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — Regeringen avser att meddela föreskrifter om avgifter för ansökan bedömning överensstämmer i huvudsak med Remissinstanserna: De flesta remissinstanser delar eller invänder inte mot kommitténs bedömningar. bedömer att förslagen har på- verkan för folkbokföringsdatabasen och verksamhetsstödet hos Skatte- verket, inklusive uppdatering av blanketter och utbildnings- och informa- tionsmaterial, och framhåller att kostnader för utveckling och över- tagande av verksamhet inte kan tas inom befintliga resurser. anser vidare att alla ändringar av förnamn ska ske mot avgift, dvs. de ärenden som handläggs av . folkminnen framhåller att, beroende på omfattningen av uppdraget att lämna yttrande om ett namns språkliga lämplighet, kan en förstärkning av institutets resurser bli nödvändig. påpekar att flera av kommitténs förslag kommer att påverka måltillströmningen till de all- håller att verket har ett balanserat underskott. Verket påpekar även att det behöver klargöras hur finansieringen ska ske av de kostnader som orsa- kas av överflyttningen som sådan. Skälen för regeringens bedömning: Den nya lagen om personnamn innebär en förenkling av lagstiftningen som bl.a. ger enskilda en större frihet att få välja sitt namn och gör hanteringen av namnärenden mer överskådlig och lättillgänglig. Förslagen i propositionen bedöms därför leda till positiva konsekvenser för enskilda. handlägger ett stort antal anmälningsärenden om namn, drygt 500 000 ärenden , och har även ansvar för folkbokfö- Förslaget om att ska bli ensam namnmyndig- het innebär att kommer att ta över Patent- och registreringsverkets hantering av namnärenden. De ärenden som flyttas över från rör vissa byten och ändringar av förnamn och efternamn och uppgår till ca 9 000 ärenden . Dessa ärenden kommer visserligen att utgöra en begränsad del av totala namnverksamhet. rör flertalet av dem förvärv av efternamn i administrativ ordning, vilket innebär att de kräver en mer ingående prövning än vad som gäller för befintliga namnärenden. Även om redan har en befintlig organisation och rutiner för namnärenden, bedöms därför förslaget leda till vissa kostnader för . Som framhåller kommer det, förutom kostnader för den löpande ärendehanteringen, att uppstå engångskostnader för uppstarten av verksamheten för bl.a. utveckling av IT-system och för utbildning och andra kompetenshöjande insatser. Enligt kommittén bör kostnaderna för den löpande ärendehanteringen kunna finansieras genom avgifter. handläggning av namnärenden är avgiftsfri, medan Patent- och registreringsverkets hantering är avgiftbelagd. Kommittén föreslår att de efternamnsärenden som är avgiftsbelagda ska vara det även fortsättningsvis, medan samtliga förnamnsärenden ska vara avgiftsbefriade. Enligt bör alla ändringar av förnamn ske mot avgift, dvs. även de ärenden som handläggs av . Enligt regeringens uppfattning är det en rimlig utgångspunkt att de ärenden som är avgiftsbelagda även ska vara det fortsättningsvis. Namnbyten är i flertalet fall frivilliga för den enskilde och det är därför rimligt att ska kunna ta ut en avgift för sin handläggning av sådana namnärenden. Förslaget om en ny lag om personnamn kommer vidare att ge den enskilde en större valfrihet att välja det namn hon eller han vill ha, bl.a. genom att de spärregler som i stor utsträckning begränsat individens valfrihet tas bort. När det inte längre finns några hinder mot att byta namn ett stort antal gånger kan en avgift även fylla en dämpande funktion. Regeringen anser därför att kostnaden för den löpande ärendehanteringen för de nya namnärenden som ska handlägga bör finansieras genom avgifter. Även en del av uppstartskostnaden bedöms kunna finansieras genom avgifter. Avgifterna bör disponeras av . Regeringen avser att i förordning närmare föreskriva för vilka namnärenden ska ta ut en avgift och storleken på avgifterna. När det gäller den del av uppstartskostnaden som inte kan finansieras genom avgifter bör den kostnaden finansieras genom att medel förs över från Utgiftsområde 4 Rättsväsendet till Utgiftsområde 3 Skatt, tull och exekution. Regeringen avser att återkomma i denna fråga till i kommande budgetproposition. Ett samlat prövningsförfarande för namnärenden innebär att både resurser och kompetens kan användas mer effektivt, vilket enligt regeringens uppfattning bör leda till en mer effektiv och rättssäker handläggning. bedöms därför förslaget medföra en mer rationell och effektiv hantering av namnärenden, vilket i sin tur bör kunna medföra totalt sett minskade kostnader för verksamheten. beslut i namnärenden får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Vidare kan i vissa fall en särskild talan föras i allmän domstol. Detta motsvarar hittillsvarande ordning. Med den ökade möjlig- 2015/16:180 heten att byta namn som föreslås kan det visserligen, som påpekar, inte uteslutas att det blir något fler mål och ärenden i domstol. Enligt regeringens bedömning kan dock en eventuell kostnadsökning finansieras inom ramen för befintliga anslag. I propositionen föreslås vidare att , om det behövs, ska begära in yttrande från en myndighet eller annan för att pröva ett namns lämplighet med hänsyn till bl.a. språkliga förhållanden. Enligt för språk och folkminnen kan, beroende på omfattningen av uppdraget att lämna yttrande om ett namns språkliga lämplighet, en förstärkning av institutets resurser bli nödvändig. Regeringen bedömer dock att en eventuell kostnadsökning kan finansieras genom befintliga anslag. Som påpekar har verket ett balanserat underskott för sin hantering av namnärenden. Underskottet har dock minskat betydligt och regeringens bedömning är att det kommer att vara i det närmaste obefintligt när det blir aktuellt att överföra verkets hantering av namnärenden till . Ett eventuellt underskott och de omställnings- och avvecklingskostnader som kan orsakas av överflyttningen som sådan bedöms därför kunna hanteras inom ramen för verksamheten. I övrigt bedöms inte förslagen få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser för det allmänna. Förslagen bedöms inte få några ekonomiska konsekvenser för enskilda eller företag. Förslaget till lag om personnamn Lagen ersätter namnlagen (1982:670). Några bestämmelser i 1982 års namnlag överförs med endast redaktionella eller språkliga ändringar till den nya lagen. Den nya lagen skiljer sig dock från den hittillsvarande i Till exempel avskaffas automatiska förvärv av efter- I stället kommer alla förvärv och ändringar av personnamn att kräva en ansökan till namnmyndigheten. Vidare avskaffas flera s.k. spär- regler, vilket innebär att det blir möjligt att göra upprepade namnbyten. Enligt den nya lagen är vidare ensam namnmyndighet. Med anledning av Lagrådets synpunkter finns i 1–3 och 36 §§ en beskrivning av lagens innehåll, vilka förvärv och ändringar av person- namn som kan göras och vem som ansöker respektive beslutar om sådana förvärv och ändringar. Det tydliggörs vidare att bestämmelserna i lagen Slutligen används i lagen en mer enhetlig terminologi som ansluter till den begreppsbildning och beslutsordning som lagens in- ledande bestämmelser ger uttryck för. I lagen regleras först efternamn, sedan förnamn och gårdsnamn. efter regleras internationella förhållanden, samtycke eller prövning vid byte av ett barns efternamn och tidpunkten för förvärv eller ändring av Lagen avslutas med bestämmelser om förfarandet i mål och För de bestämmelser som har sin motsvarighet namnlag är Prop. 2015/16:180 tidigare förarbeten av fortsatt betydelse och kan tjäna som vägledning också för tillämpningen av den nya lagen (se framför allt SOU 1960:5, prop. 1963:37, prop. 1981/82:156, bet. 1981/82:LU41, prop. 1982/83:38, prop. 1984/85:124, prop. 1987/88:84, prop. 1994/95:224 och prop. 2011/12:12). 1 § I denna lag finns bestämmelser om förvärv och ändring av personnamn. Med personnamn avses efternamn, förnamn och gårdsnamn. Lagen innehåller också bestämmelser om –förlust av efternamn, –särskilt skydd för efternamn, –internationella förhållanden, –samtycke eller prövning vid byte av barns efternamn, –tidpunkten för förvärv eller ändring av personnamn, –förfarandet i mål och ärenden. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller en beskrivning av lagens innehåll. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Lagen innehåller bestämmelser om förvärv och ändring av personnamn. Lagen innehåller också bestämmelser om förlust av efternamn, särskilt skydd för efternamn, internationella förhållanden, samtycke eller prövning vid byte av barns efternamn, tidpunkten för förvärv eller ändring av personnamn och förfarandet i mål och ärenden. Ett personnamn är en fysisk persons efternamn, förnamn eller gårdsnamn. Lagen omfattar alltså inte juridiska personer. Med efternamn avses även dubbelt efternamn. I övergångsbestämmelserna finns vissa regler om mellannamn. Allmänt om förvärv och ändring av personnamn 2 § En person får förvärva eller ändra ett personnamn enligt vad som föreskrivs i denna lag. Ett efternamn kan förvärvas genom födelsen eller adoption enligt 4–8 §§, genom byte enligt 9–12 §§, 13 § första stycket och 14–20 §§ eller enligt 30 §. efternamn kan ändras enligt 13 § andra stycket. Ett förnamn eller ett gårdsnamn kan förvärvas eller ändras enligt 26–30 §§. Paragrafen, som införs med anledning av Lagrådets synpunkter, inne- håller allmänna bestämmelser om förvärv och ändring av personnamn. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. finns i avsnitt 4 och 14.2. Det är enligt första stycket lagen som anger hur ett personnamn får för- värvas eller ändras. Det är alltså inte möjligt att i förvärva eller ändra ett personnamn i andra fall än de som föreskrivs i lagen. Ett efternamn kan enligt andra stycket förvärvas på olika sätt. förvärv kan ske genom födelsen eller adoption (4–8 §§) eller genom byte (9–12 §§, 13 § första stycket och 14–20 §§). Byte av efternamn är alltså en form av förvärv. Vidare kan i vissa fall ett efternamn som har förvär- vats i en annan stat förvärvas här (30 §). Ett efternamn kan vidare ändras, 2015/16:180 t.ex. genom en enkel stavningsändring som inte förändrar namnets uttal. En ändring anses inte som byte till ett annat efternamn (13 § andra stycket). Ett förnamn kan enligt tredje stycket förvärvas eller ändras enligt 26– 28 och 30 §§. En ändring av ett förnamns stavning anses som byte till ett annat förnamn (se kommentaren till 27 §). Ett gårdsnamn kan förvärvas eller ändras enligt 29 §. 3 § Den som vill förvärva eller ändra ett personnamn ska ansöka om detta hos . Paragrafen, som införs med anledning av Lagrådets synpunkter, innehåller bestämmelser om ansökan om personnamn. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Enligt paragrafen ska den som vill förärva eller ändra ett personnamn ansöka om detta hos . Det är som beslutar om förvärv eller ändring av personnamn (36 §). Alla ändringar av namn enligt denna lag, t.ex. stavningsändringar och ändring av ett efternamns genusform, ska göras genom en ansökan. Även förvärv av namn ska göras genom en ansökan. Byte av efternamn är en form av förvärv (2 §). Om en domstol beslutar att ett adoptivbarn ska behålla sitt ursprungliga efternamn, ensamt eller som en del i ett dubbelt efternamn (8 §), eller beslutar ett nytt namn för den som har förlorat sitt efternamn (22 §), ska det dock inte göras någon ansökan (36 §). Alla ansökningar ska ges in till . Det är alltså inte möjligt att ge in ansökan till någon annan, t.ex. en vigselförrättare (jfr 36 § namnlag). Frågor om förvärv och ändring av ett barns namn rör barnets personliga förhållanden. En ansökan som avser ett barn som är ska därför göras av barnets vårdnadshavare (6 kap. 2 § ). Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs alltså att båda vårdnadshavarna gör ansökan. Vem som är barnets vårdnadshavare framgår av 6 kap. . Om faderskapet eller föräldraskapet enligt 1 kap. 9 § inte har fastställts, har barnet endast en vårdnadshavare. Vårdnadshavaren har då möjlighet att ensam ansöka om barnets namn. Detta gäller också den som har blivit ensam förälder genom assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård. Om flera familjemedlemmar vill ansöka om att förvärva samma efternamn, t.ex. ett nybildat namn eller ett gammalt släktnamn, kan de ge in en gemensam ansökan. Om det endast är en i familjen som ansöker om efternamnet kan han eller hon, om namnbytet beviljas, föra namnet vidare till make eller barn enligt reglerna om familjerättsliga namnförvärv (4–12 §§) eller till föräldrar, syskon eller syskonbarn, enligt reglerna om anslutningsförvärv (17 §). Fördelen med att göra en gemensam ansökan är att fler familjemedlemmar kommer att få möjlighet att göra anslutningsförvärv. Om makar gör en gemensam ansökan, kommer t.ex. båda makarnas föräldrar, syskon och syskonbarn få en möjlighet till anslutningsförvärv, till skillnad från om bara den ena maken ansöker. Förvärv av efternamn genom födelsen 4 § När ett barn har fötts ska barnet ges ett efternamn. Barnets efternamn får vara 1.ett efternamn som föräldrarna eller någon av dem bär, 2.ett efternamn som någon av föräldrarna har burit, 3.ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av efternamn som föräldrarna bär, 4.ett efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, eller som är bildat på jämförligt sätt, eller 5.ett efternamn som något av föräldrarnas gemensamma barn bär. Ett efternamn enligt andra stycket 2 får inte vara ett namn som har förvärvats genom äktenskap, utom i det fall en förälder som avlidit bar namnet vid sin död. I paragrafen regleras vilket efternamn ett nyfött barn får bära. Paragrafen motsvarar delvis 1 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. När ett barn har fötts ska enligt första stycket barnet ges ett efternamn. Ansökan om efternamnet ska göras av barnets vårdnadshavare från barnets födelse (5 §, se även kommentaren till 3 §). Av andra stycket framgår vilka efternamn som det är möjligt att välja mellan. Det är förhållandena vid ansökningstillfället som är avgörande för bedömningen av om ett visst namn får förvärvas eller inte (5 §). För att ett barn ska få bära en förälders efternamn krävs att faderskapet eller föräldraskapet enligt 1 kap. 9 § för den föräldern är fastställt. Enligt första punkten får barnet bära ett efternamn som föräldrarna eller någon av dem bär. Om en förälder bär ett dubbelt efternamn, får barnet bära antingen båda namnen som ett dubbelt efternamn eller endast ett av namnen. Enligt andra punkten får barnet bära ett efternamn som någon av föräldrarna har burit. Med burit avses även att en förälder bar efternamnet vid sin död. Det handlar om alla efternamn en förälder burit, dvs. både namn som har förvärvats familjerättsligt och namn som har förvärvats i administrativ ordning. Det finns dock vissa begränsningar. Barnet får t.ex. inte ta ett efternamn som en förälder har förlorat enligt 21 §. Av tredje stycket framgår vidare att barnet inte får ta ett efternamn som en förälder inte längre bär om namnet har förvärvats genom äktenskap. Tredje punkten handlar om att bära ett dubbelt efternamn som ingen av föräldrarna bär men som är bildat av efternamn som respektive förälder bär. Av hänvisningen till 20 § andra stycket första meningen framgår att det dubbla efternamnet ska vara bildat av två enkla efternamn. Ett dubbelt efternamn som består av fler än två namn får alltså inte bildas. Om en förälder har ett dubbelt efternamn, kan därför endast ett av de två namnen i förälderns efternamn utgöra ett av leden i barnets dubbla efternamn. Namnen i det dubbla efternamnet ska bäras i en bestämd ordning och får förenas med ett bindestreck (20 § andra stycket andra meningen). I fjärde punkten anges att barnet får bära ett efternamn som är bildat av något av föräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, ett s.k. patronymikon eller metronymikon. Efternamnet måste inte bildas av en förälders tilltalsnamn, utan patro- och metrony- mikon kan bildas av vilket som helst av föräldrarnas förnamn. Barnet får vidare bära ett efternamn som är bildat på jämförligt sätt, dvs. andra patro- eller metronymikon än sådana som slutar på -son eller -dotter. Patronymikonbildningar förekommer i många språk. I finskan får t.ex. en dotter till en man med förnamnet efternamnet och i isländskan får en dottern till en man med förnamnet Finnbogi efternamnet Finnbogadóttir. I ryskan bildas patronymikon av faderns förnamn med något av tilläggen -ovitj, -evitj, eller -itj för söner, och -ovna, -evna eller -initjna för döttrar. Den ryske författaren fick exempelvis fadersnamnet , eftersom hans far hette . Enligt femte punkten får barnet bära ett efternamn som något av föräldrarnas gemensamma vuxna eller underåriga barn bär. Bestämmelsen omfattar även gemensamma adoptivbarn (jfr 4 kap. 8 § ). Kravet på att syskonet ska bära namnet innebär att han eller hon måste vara i livet. Genom bestämmelsen får helsyskon i samma familj möjlighet till ett gemensamt efternamn, även i de fall ingen av föräldrarna bär eller har burit namnet. Tredje stycket utgör ett undantag till andra stycket andra punkten om att ett barn får bära ett efternamn som någon av föräldrarna har burit. Av bestämmelsen framgår att barnet inte får ta ett efternamn som en förälder har förvärvat genom äktenskap om föräldern själv inte längre bär namnet. Detta gäller dock inte om en förälder bar ett sådant namn vid sin död. 5 § En ansökan om förvärv av det efternamn ett barn ska ges enligt 4 § ska göras från barnets födelse. Det är förhållandena vid ansökningstillfället som är avgörande för bedömningen av om ett namn får förvärvas. Om det inte görs någon ansökan inom den tid som anges i första stycket, förvärvar barnet det efternamn som den förälder som har fött barnet bär eller, om den föräldern har avlidit, det efternamn som den föräldern bar vid sin död. Paragrafen innehåller regler om när en ansökan om ett nyfött barns efternamn ska göras och vilket namn barnet förvärvar om det inte görs någon ansökan. Paragrafen motsvarar delvis 1 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. När ett barn har fötts ska enligt första stycket en ansökan om att förvärva det efternamn barnet ska ges göras från födelsen. Det är förhållandena för ansökan som är avgörande för bedömningen av om ett namn får förvärvas. Det innebär att det nyfödda barnet kan få ett efternamn från födelsen som ingen av föräldrarna bar för födelsen. Ansökan görs till (3 §). Om det inte görs någon ansökan inom den föreskrivna tiden, tillämpas hjälpregeln i andra stycket. Bestämmelsen, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att barnet anses ha förvärvat det efternamn som den förälder som har fött barnet bär. Om den föräldern var avliden , förvärvar barnet det efternamn som föräldern bar vid sin död. Hjälpregeln är tillämplig även i de fall barnet avlider innan någon ansökan har gjorts. Barnet registreras då med det efternamn som den förälder som har fött barnet bär eller, om den föräldern har avlidit, det efternamn den föräldern bar vid sin död (jfr prop. 1981/82:156 s. 49). Ansökan om barnets efternamn ska göras av barnets vårdnadshavare. Om barnet står under gemensam vårdnad, krävs alltså att båda vårdnadshavarna gör ansökan (se vidare kommentaren till 3 §). Om de inte kan komma överens om vilket namn ansökan ska avse, träder hjälpregeln i andra stycket in. Barnets efternamn anses förvärvat vid födelsen (35 §). Förvärv av efternamn genom adoption 6 § Efter ett beslut om adoption ska adoptivbarnet ges ett nytt efternamn. Detta gäller dock inte om en make adopterar den andra makens barn eller om en domstol har beslutat enligt 8 §. När makar adopterar gemensamt får adoptivbarnets efternamn vara 1.ett efternamn som adoptivföräldrarna eller någon av dem bär, 2.ett efternamn som någon av adoptivföräldrarna har burit, 3.ett dubbelt efternamn enligt 20 § andra stycket som är bildat av efternamn som adoptivföräldrarna bär, 4.ett efternamn som är bildat av något av adoptivföräldrarnas förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter, eller som är bildat på jämförligt sätt, eller 5.ett efternamn som något av adoptivföräldrarnas gemensamma barn bär. Ett efternamn enligt andra stycket 2 får inte vara ett namn som har förvärvats genom äktenskap, utom i det fall en adoptivförälder som avlidit bar namnet vid sin död. När ett adoptivbarn adopteras av en person ensam gäller andra stycket 1, 2 och 4 och tredje stycket den föräldern. I paragrafen regleras vilket efternamn ett adoptivbarn får ges efter ett beslut om adoption. Paragrafen motsvarar delvis 2 och 3 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Efter ett beslut om adoption ska enligt första stycket adoptivbarnet ges ett nytt efternamn. Detta gäller både efter beslut av svensk domstol och efter beslut av domstol i utlandet, i det senare fallet under förutsättning att barnet genom beslutet blir svensk medborgare (se bl.a. 4 § lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap och 32 § i denna lag). Ansökan om efternamnet ska göras från beslutet om adoption (7 §). Om den som adopteras är minderårig, görs ansökan av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Bestämmelsen om att ett adoptivbarn ska ges ett nytt efternamn gäller inte när en domstol enligt 8 § har beslutat att adoptivbarnet ska behålla sitt befintliga efternamn, ensamt eller som en del i ett dubbelt efternamn. Bestämmelsen gäller inte heller när en make adopterar den andra makens barn eller adoptivbarn. En adoption av den andra makens barn medför alltså inte någon ändring av barnets efternamn. Med make avses även registrerad partner (3 kap. 1 § lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap och 2 § lagen [2009:260] om upphävande av lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). Av andra stycket framgår vilka efternamn som det är möjligt att välja mellan. Det är förhållandena vid ansökningstillfället som är avgörande för bedömningen av om ett visst namn får förvärvas eller inte (7 §). Valmöjligheterna är desamma som gäller för förvärv av namn genom födelsen (se vidare kommentaren till 4 §). Av 8 § framgår att det även finns vissa möjligheter för adoptivbarnet att behålla sitt befintliga efternamn. 2015/16:180 Tredje stycket utgör ett undantag till andra stycket andra punkten om att ett adoptivbarn får bära ett efternamn som någon av adoptivföräldrarna har burit (se vidare kommentaren till 4 §). Enligt fjärde stycket gäller det som föreskrivs i andra stycket 1, 2 och 4 och tredje stycket även när en person adopterar ensam och således blir ensam förälder till barnet. Detta innebär att adoptivbarnet får bära ett efternamn som adoptivföräldern bär eller ett efternamn som är bildat av adoptivförälderns förnamn med tillägg av någon av ändelserna -son eller -dotter eller som är bildat på jämförligt sätt. Adoptivbarnet får också bära ett efternamn som adoptivföräldern har burit med de begränsningar som följer av tredje stycket. 7 § En ansökan om förvärv av det efternamn ett adoptivbarn ska ges enligt 6 § ska göras från beslutet om adoption. Det är förhållandena vid ansökningstillfället som är avgörande för bedömningen av om ett namn får förvärvas. Om det inte görs någon ansökan inom den tid som anges i första stycket, förvärvar adoptivbarnet den äldre av adoptivföräldrarnas efternamn eller, när ett adoptivbarn adopteras av en person ensam, adoptivförälderns efternamn. Paragrafen innehåller regler om när en ansökan om ett adoptivbarns efternamn ska göras och vilket namn adoptivbarnet förvärvar om det inte görs någon ansökan. Paragrafen motsvarar delvis 2 och 3 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Efter ett beslut om adoption ska enligt första stycket en ansökan om förvärv av adoptivbarnets efternamn göras . Det är förhållandena för ansökan som är avgörande för bedömningen av om ett namn får förvärvas. Ansökan görs till (3 §).