prop · H303170 · 2016-05-25 00:00:00 — 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 (AIFM-direktivet, se prop. 2012/13:155) genomfördes i svensk rätt. De ändringarna innebar även att rubriken till lagen ändrades till lagen om värdepappersfonder. I lagen om värdepappersfonder används termen värdepappersfond för det som i UCITS-direktivet kallas fondföretag. I lagen används termen fondföretag endast för utländska motsvarigheter till svenska värde- pappersfonder (1 kap. 1 § första stycket 9 och 25). fond är alltså förbehållen svenska fondföretag. betecknar termen fondbolag ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd av att driva fondverksamhet enligt den lagen, medan ett förvaltningsbolag är ett utländskt bolag som har motsvarande tillstånd sitt hemland (1 kap. 1 § första stycket 8 och 13). De svenska värdepappersfonderna är kontraktsrättsliga fonder. svensk värdepappersfond är alltså inte ett självständigt rättssubjekt och därmed inte förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter (se 4 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder och prop. 2002/03:150 s. Fondandelsägarnas äganderätt till fondförmögenheten är kraftigt beskuren och medför endast en rätt att få sina andelar i fonden inlösta samt i förekommande fall erhålla utdelning. I gengäld ansvarar inte fond- andelsägarna för förpliktelser som avser fonden. sköts av en fondförvaltare: ett fondbolag. värdepappersfonder och de är förvaltningsbolag i UCITS-direktivets Fondbolaget företräder andelsägarna i alla frågor som rör värde- pappersfonden och ska i förvaltningen av fonden handla uteslutande i andelsägarnas gemensamma intresse. UCITS-direktivet är förbehållen associationsrättsliga fonder som själva 2015/16:170 kan sköta förvaltningen eller utse ett förvaltningsbolag för det ändamålet. Termen är därför inte tillämplig när det gäller svenska fonder. Värdepappersfonder vänder sig till allmänheten. Hushållens totala fondsparande är mycket stort och värdepappersfonder kan med fog sägas vara en konsumentprodukt, om än inte uteslutande. Detta har också beaktats i lagen om värdepappersfonder. Många av bestämmelserna i lagen syftar till att stärka skyddet för konsumenter. Reglerna är dock inte uttryckligen avsedda för konsumenter utan tar sikte på att skydda samtliga andelsägare. Krav på hur ett fondbolag ska vara organiserat och hur medel i en fond får placeras är exempel på skyddsregler. Att till- gångarna i fonden ska hållas åtskilda och förvaras av ett förvarings- institut är ett annat exempel. Vidare finns det långtgående krav på infor- mation till andelsägare. har tillsyn över svenska fondbolag och förvaringsinstitut samt över utländska motsvarigheter som driver verksamhet i . 5 Några allmänna utgångspunkter I detta avsnitt redogörs för några allmänna utgångspunkter för genom- förandet i svensk rätt av ändringsdirektivet. Anpassningar av svensk rätt Det har angetts som ett mål för EU-rättsakterna på fondområdet att uppnå harmoniserade regler som utjämnar konkurrensvillkoren och tillförsäkrar andelsägarna ett effektivare och mer enhetligt skydd (skäl 3 till 2009 års En utgångspunkt för regeringens förslag till genomförande av ändringsdirektivet är därför att reglerna i svensk rätt ska vara på samma nivå som dem i direktivet och inte ställa ytterligare eller annorlunda krav än dem som följer av det gemensamma regelverket. UCITS-direktivet kompletteras av regler i rättsakter som antas av kommissionen – i form av direkt tillämpliga förordningar – som innehåller hänvisningar till många av termerna och uttrycken i (se vidare avsnitt 5.5). Utredningen menar att det skulle medföra problem för tolkningen och tillämpningen av dessa regler om svensk lagstiftning skulle avvika alltför mycket från direktivet. sig anses vara ett skäl att följa terminologin i direktivet. pekar även på förändringstakten i lagstiftningen inom EU. år har en mängd EU-direktiv och EU-förordningar på värdepappers- marknadsområdet antagits och ändrats. lagstiftningen i form av delegerade förordningar och direktiv som antas av kommissionen samt riktlinjer från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten () ändras i betydande omfattning. direktivnära genomförande i svensk rätt underlättar både anpassningen och tolkningen av bestämmelserna i svenska författningar i förhållande till de ändringar som görs på EU-nivå. Utformningen av bestämmelserna Prop. 2015/16:170 i svenska författningar föreslås i denna proposition därför överens- stämma med reglerna i UCITS-direktivet så långt som möjligt. Trots att reglerna i UCITS-direktivet kompletteras av detaljregler som antas av kommissionen och av är vissa artiklar mycket detaljrika. Det gäller särskilt reglerna om fondbolagens ersättningspolicy. I svensk rätt brukar regler på en sådan detaljnivå inte förekomma i lagtext, utan i stället anges i myndighetsföreskrifter. En lösning med en generellt utformad bestämmelse i lag stämmer överens med svensk lagstiftnings- tradition men har nackdelen att regelverket kommer att bestå av flera olika nivåer – lag, direkt tillämpliga rättsakter som antas av kommis- sionen och myndighetsföreskrifter. Regler om ersättningsystem i finan- siella företag har dock i tidigare lagstiftningsärenden ansetts lämpa sig mindre väl för en reglering i lag. I stället har bemyn- digats att meddela föreskrifter om de åtgärder som berörda företag behöver vidta (prop. 2012/13:155 s. 260 f. och prop. 2013/14:228 s. 182). För att åstadkomma en sammanhållen svensk reglering när det gäller ersättningar i finansiella företag föreslås i denna proposition samma lös- ning på fondområdet (se vidare avsnitt 6). På övriga områden är utgångs- punkten i denna proposition att en regel i UCITS-direktivet (nivå I i EU- rätten) genomförs i svensk rätt genom bestämmelser i lag (se dock för- slaget till genomförande av kravet för den behöriga myndigheten att ha ett system för mottagande och handläggning av anmälningar om miss- tänkta regelöverträdelser, s.k. visselblåsare, avsnitt 8.3). 5.3Inga lagändringar utan ändring i sak I ändringsdirektivet har några befintliga regler fått en ny placering utan att ändras i sak. I dessa delar saknas anledning att ändra de bestämmelser som i svensk rätt genomför UCITS-direktivet. Detta är en utgångspunkt för förslagen i denna proposition även i de fall då en i svensk lag gällande bestämmelse avviker från reglerna i direktivet i fråga om språk och detaljeringsgrad. Detta innebär en mindre avvikelse från de principer som redovisas i avsnitt 5.2 om ett så direktivnära genomförande som möjligt. I några fall bedöms det dock vara lämpligt att göra ändringar även av redaktionell natur, t.ex. när det gäller de mer utförliga bestäm- melserna om förvaringsinstitut i 3 kap. lagen om värdepappersfonder (avsnitt 7). Beträffande det kapitlet innebär förslagen en mer genom- gripande omarbetning där bestämmelserna utformas efter förebild av motsvarande bestämmelser i lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder. I UCITS-direktivet finns det en uppräkning av definitioner av vissa centrala termer och begrepp (artikel 2.1). Genom ändringsdirektivet har ytterligare två definitioner lagts till uppräkningen: ”ledningsorgan” och ”finansiella instrument” (artikel 2.1 s och t). 2015/16:170 det organ som har den yttersta rätten att fatta beslut i ett förvalt- ningsbolag, investeringsbolag eller förvaringsinstitut, vilket innefattar tillsyns- och ledningsfunktioner, eller enbart ledningsfunktionen om de två funktionerna är åtskilda (artikel 2.1 s). Enligt UCITS-direktivet är det ledningsorganet för ett förvaltningsbolag (fondbolag) som antar bolagets ersättningspolicy (artikel 14b.1 c). Av de nya reglerna om förvarings- institut följer att det ställs vissa specifika krav på ledamöterna i lednings- organet för förvaringsinstitut som inte är kreditinstitut (artikel 23.2 andra stycket g). Kraven på ledningsorganet i kreditinstitut anges i Europa- parlamentets och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kredit- institut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG, artikel 91 (i det följande benämnt kapitaltäckningsdirektivet). Slutligen innebär de nya reglerna om ingripanden att sanktioner i vissa fall ska kunna beslutas för dem som ingår i företagens ledningsorgan (artikel 99.5 i UCITS- direktivet). Benämningen ledningsorgan används alltså för att peka ut vem eller vilka som har ansvar för vissa uppgifter, som ska uppfylla vissa krav eller som kan bli föremål för ett ingripande vid en regelöverträdelse från förvaltningsbolagets (fondbolagets) eller förvaringsinstitutets sida. Som framgår av det följande (avsnitt 9.2.5) används termen med i princip identisk innebörd även i t.ex. kapitaltäckningsdirektivet. På samma sätt som reglerna i det direktivet har genomförts i svensk rätt bör det när motsvarande regler i UCITS-direktivet genomförs – i stället för att det in- förs en särskild definition – i lagen om värdepappersfonder uttryckligen anges om det är styrelsen eller styrelsen och verkställande direktören som omfattas av en bestämmelse (prop. 2014/15:57 s. 39 f.). När det gäller begreppet ”finansiella instrument” utgörs definitionen av en hänvisning till definitionen av sådana instrument enligt avsnitt C i bilaga 1 till och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (förkortat MiFID II), se artikel 2.1 t i UCITS-direktivet. Reglerna i MiFID II, inbegripet de nya definitionerna, ska enligt artikel 93 i MiFID II tillämpas fr.o.m. . offentliggjorde emellertid Euro- peiska kommissionen förslag till ett direktiv om ändring av MiFID II. Kommissionens förslag innebär att det datum när reglerna i MiFID II ska börja tillämpas skjuts upp från till . Med beaktande härav bör definition av finansiella instrument i lagen om värdepappersfonder tills vidare behållas oförändrad. 5.5Regler i rättsakter som antas av kommissionen I UCITS-direktivet (artikel 26b) bemyndigas kommissionen att anta delegerade akter för att närmare specificera: –det närmare innehållet i skriftliga avtal mellan förvaltningsbolag (fondbolag) och förvaringsinstitut enligt artikel 22.2, –de villkor för att utöva funktioner som förvaringsinstitut som framgår av artikel 22.3–22.5, – förvaringsinstitutens skyldighet att iaktta tillbörlig aktsamhet enligt Prop. 2015/16:170 artikel 22a.2 c, –skyldigheten för en tredje part att hålla tillgångar som innehas av kunderna till ett förvaringsinstitut åtskilda enligt artikel 22a.3 c, –de nödvändiga åtgärder som en tredje part ska vidta enligt artikel 22a.3 d, –de förutsättningar under vilka finansiella instrument som förvaras i depå ska anses ha gått förlorade enligt artikel 24, –vad som ska avses med yttre händelser utanför rimlig kontroll och vilkas konsekvenser hade varit omöjliga att avvärja trots alla rimliga ansträngningar att göra så enligt artikel 24.1 andra stycket och –villkoren för att uppfylla det krav på oberoende mellan fondbolag och förvaringsinstitut som avses i artikel 25.2. Dessa bemyndiganden överensstämmer i stor utsträckning med mot- svarande bemyndiganden i AIFM-direktivet och de motsvarande reglerna till det direktivet som kommissionen antog 2013 i form av en delegerad förordning (kommissionens delegerade förordning [EU] nr 231/2013 av om komplettering av och rådets direktiv /61/EU vad gäller undantag, allmänna verksamhets- villkor, förvaringsinstitut, finansiell hävstång, öppenhet och tillsyn). Kommissionens delegerade akter baserades i det fallet på tekniska råd från som överlämnades . Eftersom det nya bemyndigandet i ändringsdirektivet till kommissionen att anta delegerade akter överens- stämmer med motsvarande bemyndigande i AIFM-direktivet har kommissionen bedömt att några nya tekniska råd inte behöver inhämtas i de fall bemyndigandet avser en likalydande bestämmelse. Nya tekniska råd har därför inhämtats i endast två fall, när det gäller dels skyldigheten för en tredje part att hålla tillgångar som innehas av kunderna till ett förvaringsinstitut åtskilda enligt artikel 22a.3 c, dels villkoren för att uppfylla kravet på oberoende mellan fondbolag och förvaringsinstitut enligt artikel 25.2. I dessa delar har lämnat tekniska råd (Esmas technical advice to Commission on delegated acts required by the UCITS V Directive, Final report, ). På grundval av dessa tekniska råd har kommissionen antagit en delegerad förordning, kommissionens delegerade förordning (EU) 2016/438 av om komplettering av Europa- parlamentets och rådets direktiv /65/EG vad gäller krav avseende förvaringsinstitut (bilaga 2). Förordningen (i det följande benämnd kommissionens delegerade förordning) offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning och ska tillämpas fr.o.m. . 2015/16:170 6 I UCITS-direktivet har det genom ändringsdirektivet införts regler om ersättningar till anställda i fondbolag. Enligt dessa ska ett fondbolag upp- rätta och tillämpa en ersättningspolicy (artikel 14a). Innehållet i en sådan policy och hur den ska tillämpas regleras detaljerat i direktivet (artikel 14b). Ersättningspolicyn och dess innehåll Regeringens förslag: ska ha ett ersättningssystem, innefattande en ersättningspolicy, som främjar en sund och effektiv Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur ett fondbolags ersättningssystem ska utformas för att främja en sund och effektiv riskhantering. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. (TCO) och avstyrker förslaget och menar att ett bemyn- digande att meddela föreskrifter om ersättningar riskerar att komma i konflikt med internationella åtaganden i grundläggande ILO- konventioner, inskränka kollektivavtalsrätten, gå emot svensk praxis på arbetsmarknaden samt förhindra en sund lönebildning. förbundet anser att förslaget bör ändras så att det inte berör de ersätt- ningar som normalt regleras i kollektivavtal eller är föremål för nära samverkan och framtida kollektivavtalsreglering på området. bolagens förening påpekar att ersättningsreglerna ska tillämpas av fond- bolag oavsett om de har tillstånd för diskretionär portföljförvaltning eller vid påpekar att Finans- inspektionens föreskrifter om ersättningssystem bör gälla för fond- bolagens verksamhet i sin helhet, dvs. även för annan (diskretionär) för- Skälen för regeringens förslag: Bindande regler på EU-nivå om ersättningspolicy och ersättningar till anställda är visserligen en nyhet för fondbolagens del, men finns för andra finansiella De regler som har införts i UCITS-direktivet innebär i huvudsak ska upprätta och tillämpa en ersättningspolicy och praxis som är förenlig med och främjar en sund och effektiv risk- hantering och vare sig uppmuntrar till risktagande som strider mot risk- profilen eller fondbestämmelserna för de fonder som det förvaltar eller hindrar bolaget att uppfylla sin skyldighet att agera i fondernas intresse (artikel 14a.1). Ersättningspolicy och praxis ska inbegripa fasta och rör- liga delar av löner och diskretionära pensionsförmåner (artikel 14a.2). ska gälla för de kategorier av anställda, inklusive den verkställande led- ningen, risktagare och kontrollfunktioner samt anställda vars totala ersättning är så hög att de hamnar i samma ersättningsklass som den verkställande ledningen och risktagare som i tjänsten utövar ett väsentligt inflytande på riskprofilen för fondbolagen eller de fonder som de för- valtar (artikel 14a.3). I direktivet anges mycket detaljerade regler om de principer som ett fondbolag ska följa när det upprättar sin ersättnings- policy och när det tillämpar den (artikel 14b). ska utfärda riktlinjer om ersättningspolicyn och tillämpningen av principerna för ersättning (artikel 14a.4). Motsvarande regler för kreditinstitut och förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förvaltare) finns i kapitaltäckningsdirektivet (artiklarna 92 och 94) respektive AIFM-direktivet (artikel 13 och bilaga II). För kreditinstitutens del utgör de ett komplement till övriga regler i kapitaltäckningsregelverket som syftar till att främja finansiell stabilitet och att förbättra kreditinstitutens hantering av risker som kan uppstå till följd av utformningen av ersättningssystemen (prop. 2013/14:228 s. 180–186). Även på fondområdet hänger ersättnings- reglerna samman med fondförvaltarnas riskhantering, men det blir på detta område snarare fråga om att ersättningssystemen inte ska upp- muntra till risktagande som kan strida mot de förvaltade fondernas riskprofil och fondbestämmelser och därmed skada fondandelsägarnas intressen (prop. 2012/13:155 s. 259–261). På motsvarande sätt som när det gäller kreditinstitut och AIF-förvaltare är bestämmelser om de ersättningssystem som fondbolagen ska ha av sådan art att de löpande kan behöva anpassas till nya eller ändrade riktlinjer på EU-nivå som de kan behöva anpassas till ändrade förhållanden på den svenska marknaden. Regelverk om ersättningssystem har i tidigare lagstiftnings- ärenden ansetts lämpa sig mindre väl för en reglering i lag. I stället har bemyndigats att meddela föreskrifter om de åtgärder som berörda företag behöver vidta (se prop. 2012/13:155 s. 260 f. och prop. 2013/14:228 s. 182). Regeringen gör samma bedömning i före- varande lagstiftningsärende. Liksom för AIF-förvaltare och kreditinstitut bör det därför i lagen om värdepappersfonder tas in en bestämmelse med ett generellt krav på att fondbolag ska ha ett ersättningssystem som främjar en sund och effektiv riskhantering. Bestämmelsen bör utformas efter förebild av bestämmelsen om ersättningssystem för AIF-förvaltare (8 kap. 22 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Till skillnad från den bestämmelsen och utredningens förslag bör dock bestämmelsen i lagen om värdepappersfonder, av tydlighetsskäl, dessutom klargöra att kravet innefattar en skyldighet för fondbolagen att upprätta och tillämpa en ersättningspolicy. På motsvarande sätt som för bestämmelsen om ersättningssystem för AIF-förvaltare bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om den närmare utformningen av det ersättningssystem som ett fond- bolag ska ha. De allmänna råd om ersättningssystem i fondbolag som finns är inte tillräckliga för att i svensk rätt genomföra reglerna om ersättnings- system i UCITS-direktivet (allmänna råd [FFFS 2015:14] om ersättningspolicy i understödsföreningar, fondbolag, börser, clearingorganisationer och av elektroniska pengar). I stället för allmänna råd kommer att behöva 2015/16:170 meddela föreskrifter. och vid påpekar ska reglerna i UCITS-direktivet tilläm- pas av fondbolag oavsett om de har tillstånd för diskretionär portfölj- förvaltning eller inte. Det innebär att även före- skrifter om ersättningssystem som gäller för fondbolag med tillstånd för diskretionär portföljförvaltning kommer att behöva ändras (Finans- inspektionens föreskrifter [FFFS 2011:1] om ersättningssystem i kredit- institut, värdepappersbolag och fondbolag med tillstånd för diskretionär portföljförvaltning). När det gäller de synpunkter som () och framför poängterar regeringen att det av skälen till ändringsdirektivet framgår att reglerna om ersättningar inte ska påverka det fulla utövandet av grundläggande rättigheter som är garanterade i fördragen, häribland arbetsmarknadens parters rätt att ingå och tillämpa kollektivavtal i enlighet med nationell lagstiftning och praxis (skäl 10). Även om regelverket enligt förslaget i denna proposition huvudsakligen kommer att genomföras i svensk rätt genom föreskrifter på lägre nivå än lag åligger det regeringen eller den myndighet som regeringen bemyndigar att meddela föreskrifter att ta hänsyn till detta och utforma reglerna med beaktande av bl.a. kollektivavtalsrätten och svensk praxis på arbetsmarknaden. Liksom vid genomförandet av motsvarande regler i AIFM-direktivet och kapitaltäckningsdirektivet gör regeringen därför bedömningen att arbetsmarknadens parters möjlighet att ingå kollektivavtal om bl.a. lön inte påverkas (se prop. 2012/13:155 s. 261 och prop. 2013/14:228 s. 183). Regeringens förslag: I informationsbroschyren, årsberättelsen och faktabladet till varje värdepappersfond ska det finnas information om fondbolagets ersättningspolicy och utbetalda ersättningar m.m. Regeringens bedömning: De detaljerade kraven i UCITS-direktivet på information om ersättningspolicy i informationsbroschyren samt om ersättningspolicy och ersättningsbelopp i årsberättelsen bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag genomförs även de detaljerade kraven i UCITS-direktivet på information om ersättningspolicy m.m. i års- berättelsen i lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att de av utred- ningen föreslagna bestämmelserna om information om ersättningsvillkor är övergripande och att UCITS-direktivets lydelse är mer detaljerad. att undvika tolkningsproblem anser att de svenska bestämmelserna inte bör frångå lydelsen i direktivet och att de mer detaljerade reglerna om innehållet i informationsbroschyren ska genom- föras i svensk rätt genom myndighetsföreskrifter. anser vidare att den föreslagna bestämmelsen som anger vad årsberättel- sen ska innehålla är otydlig på så sätt att det saknas en närmare beskriv- Prop. 2015/16:170 ning av skillnaden mellan att utöva ett väsentligt inflytande på risk- profilen för fondbolaget och att utöva ett väsentligt inflytande på risk- profilen för de värdepappersfonder som bolaget förvaltar. framhåller att lagen om värdepappersfonder endast föreskriver att det ska finnas en årsberättelse för en värdepappersfond (4 kap. 18 §) och att bestämmelser om årsberättelsens innehåll har samlats i Finans- inspektionens föreskrifter. Föreningen anser, framför allt med tanke på tillämpningen, att den nuvarande systematiken bör behållas i fråga om årsberättelsens innehåll och föreslår att den 4 kap. 18 a § inte införs. problematiskt att ta in bestämmelser om faktabladets innehåll i lagen om värdepappersfonder mot bakgrund av att detta regleras uttömmande i kommissionens förordning (EU) nr 583/2010 av om genomförande av och rådets direktiv /65/EG rörande basfakta för investerare och villkor som ska uppfyllas när faktablad med basfakta för investerare eller prospekt tillhandahålls på annat varaktigt medium än papper eller på en webbplats. Föreningen framhåller att det kan leda till en konflikt mellan lagen om värdepappersfonder och den förordningen. FAR invänder att det inte är proportionerligt att kräva fullständiga upplysningar om fondbolagens ersättningar i varje årsberättelse, eftersom en sådan redovisning ska lämnas för varje fond som förvaltningsbolaget eller fondbolaget förvaltar. vid påpekar att det är vanligt att en fond förvaltas av flera förvaltare och att flera förvaltare är delaktiga i förvaltningen av flera fonder. anser därför att det blir svårt att ange hur stor del av en förvaltares ersättning som är hänförlig till en viss fond och föreslår att information kring en förvaltares ersättning lämnas aggregerat i fondbolagets redovis- ning samt att det i fondens årsberättelse skulle räcka med en uppgift om var information om förvaltarens totala ersättning finns att tillgå. Skälen för regeringens förslag och bedömning Krav på information om ersättningspolicy och ersättningar Reglerna i UCITS-direktivet om informationsbroschyr, årsberättelse och faktablad (artiklarna 69–82) har i svensk rätt genomförts i 4 kap. 15– 21 §§ lagen om värdepappersfonder (prop. 2002/03:150 s. 177–181 och prop. 2010/11:135 s. 137–142). får enligt förord- ningen (2013:588) om värdepappersfonder (18 § 13 och 15) meddela föreskrifter om innehållet i sådana dokument.