prop · H303180 · 2016-06-21 00:00:00 — 2015/16:180 att någon gör intrång i annans namnrätt enligt 23 §. Frågan om det före- ligger något intrång ska bedömas enligt de förutsättningar som anges i den paragrafen. Det är däremot inte nödvändigt att det förs en talan om förbud mot att använda namnet eller kännetecknet (23 och 45 §§). Det får anses vara rimligt att tillåta någon annan att använda namnet eller kännetecknet inom vissa gränser men kräva skadestånd om dessa gränser överskrids (se prop. 1963:37 s. 123 och 124). Ytterligare en förutsättning för skadestånd är att namnhavaren visar sig ha fått någon faktisk nackdel av intrånget. Skadestånd kan vidare komma i fråga endast om den som gör intrånget var i ond tro, dvs. hade insett eller borde ha insett att hans eller hennes användande skulle medföra olägenhet för namnhavaren. Den som gör intrång i någon annans namnrätt är skyldig att ersätta den skada som intrånget har medfört. Såväl ekonomisk som ideell skada är ersättningsgill. I de flesta fall av intrång i namnrätt kommer det att handla om att kompensera namnhavaren för den kränkning som han eller hon har orsakats till följd av intrånget. 26 § Varje barn ska ges ett eller flera förnamn. En ansökan om förvärv av barnets förnamn ska göras från barnets födelse. Paragrafen innehåller den grundläggande regeln om förvärv av förnamn. Paragrafen motsvarar i huvudsak 30 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Enligt första stycket ska varje barn ges ett eller flera förnamn. Det finns ingen begränsning av hur många förnamn ett barn får bära. Varje barn måste dock ha minst ett förnamn. I andra stycket anges att en ansökan om förvärv av barnets förnamn ska göras från barnets födelse. Ansökan görs till och förnamnet förvärvas när det blir registrerat (3 och 35 §§). Ansökan ska göras av barnets vårdnadshavare (se vidare kommentaren till 3 §). Om barnets vårdnadshavare inte gör någon ansökan inom den föreskrivna tiden, får förelägga dem att full- göra denna skyldighet. Om föreläggandet inte följs, får ett nytt före- läggande förenas med vite (43 §). 27 § En person får förvärva eller ändra förnamn genom 1. tillägg av ett eller flera namn, 2. byte av ett eller flera namn, 3. strykning av ett eller flera namn, dock inte alla, 4. ändring av ordningsföljden mellan två eller flera namn. I paragrafen anges hur en person får förvärva nya förnamn eller ändra sina befintliga förnamn. Paragrafen motsvarar delvis 31–33 §§ i 1982 års Övervägandena finns i avsnitt 12.1. I första och andra punkterna regleras förvärv av förnamn medan tredje och fjärde punkterna reglerar ändring av förnamn. Enligt första punkten får ett eller flera förnamn läggas till de redan befintliga namnen. Det finns inte någon begränsning av hur många förnamn en person får bära. Enligt andra punkten får ett eller flera förnamn bytas ut mot andra förnamn. Det är alltså tillåtet att byta ut samtliga förnamn. Även en ändring av ett förnamns stavning utgör ett byte av förnamn, vilket bl.a. innebär att namnet ska prövas enligt 28 §. I tredje punkten anges att ett eller flera förnamn får strykas. Det är inte tillåtet att stryka samtliga förnamn. Alla måste bära minst ett förnamn. Slutligen anges i fjärde punkten att ordningsföljden mellan två eller flera förnamn får ändras. En person som vill förvärva eller ända förnamn får ansöka hos om detta (3 §). Det finns inga hinder mot upprepade förvärv eller ändringar. Om ansökan avser ett barns förnamn krävs i regel barnets samtycke, om han eller hon har fyllt (46 §). 28 § Som förnamn får endast förvärvas ett namn som inte 1.kan väcka anstöt, 2.kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet, eller 3.av någon annan anledning är olämpligt som förnamn. I paragrafen anges de krav som ställs på ett namn för att detta ska kunna förvärvas som ett förnamn. Paragrafen motsvarar i huvudsak 34 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen avser förvärv av förnamn (se 26 § och 27 § 1 och 2) och anger på vilka olika sätt ett förnamn inte får vara konstruerat. Enligt första punkten får ett namn inte förvärvas om det kan väcka anstöt. Bestämmelsen är avsedd att tillgodose ett allmänt intresse och begreppet anstöt ska därför ses ur allmänhetens synvinkel. Kravet överensstämmer med det som gäller för efternamn enligt 14 § 3. Ett förnamn kan även utan att väcka anstöt vara till obehag för bäraren. I andra punkten anges därför att ett förnamn inte får förvärvas om det kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet. Bestämmelsen har främst betydelse i fråga om förnamn för barn. Bedömningen av vad som utgör obehag är subjektiv och ska göras ur den enskildes synvinkel. En vuxen person som ansöker om att förvärva ett visst namn får i regel anses ha gjort klart att han eller hon inte känner obehag inför att bära namnet. Det måste normalt finnas någon särskild omständighet kopplad till sökandens person eller till namnet som gör att det, trots sökandens egen uppfattning i frågan, kan antas att det kommer att upplevas som obehagligt att bära namnet för att kunna vägra ett förvärv. Om det däremot är fråga om en underårig sökande, ska större försiktighet iakttas i bedömningen. Det kan vara svårt för ett barn att hantera negativa synpunkter på förnamnet från omgivningen. Det är därför viktigt att barn inte tilldelas kuriösa eller frånstötande förnamn som blir en belastning för dem under uppväxtåren, innan de själva får rätt att byta sitt förnamn. Kravet överensstämmer med det som gäller för efternamn i 14 § 4. Av tredje punkten framgår att ett namn inte får förvärvas om det av någon annan anledning är olämpligt som förnamn. Bestämmelsen syftar främst på namn av mer påtaglig efternamnskaraktär. Att förnamnet ska vara lämpligt innebär vidare att det ska vara fråga om ett namn. får inte heller vara vilseledande eller uppfattas som en olämplig titel. 2015/16:180 Kravet överensstämmer med det som gäller för efternamn i 14 § 5. Så kallade könskonträra namn, dvs. att en man bär ett namn som kan uppfattas som ett kvinnonamn eller tvärtom, är lämpliga som förnamn, oavsett om namnbäraren är en vuxen eller ett barn. Om anser att det behövs, ska verket begära in ett yttrande från en myndighet eller någon annan för att pröva ett förnamns förenlig- het med namnskyddet eller förnamnets lämplighet med hänsyn till språk- liga eller andra förhållanden (40 §). 29 § Ett gårdsnamn som enligt gammal sedvänja används eller har använts som tillnamn får förvärvas av den som har anknytning till gårdsnamnet genom släkt- skap eller äktenskap. Gårdsnamnet ska bäras närmast före eller efter förnamnen. Den som bär ett gårdsnamn får stryka namnet eller ändra ordningsföljden mellan namnet och förnamnen. Paragrafen innehåller regler om gårdsnamn. 35 § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Med gårdsnamn avses ett namn som anger vilken gård den som bär namnet kommer från eller har anknytning till. Som exempel på gårds- namn kan nämnas Erikers, Finn, Klockar, , , , Tolvmans, Tysk och . Gårdsnamnet kan, beroende på sedvänjan på orten, bäras före eller efter förnamnen. Enligt första stycket får vissa gårdsnamn förvärvas. sikte på sådana gårdsnamn som används eller har använts enligt gammal Den möjliggör alltså inte förvärv av nyskapade gårdsnamn. Den som vill bära ett gårdsnamn ska vidare kunna visa en anknytning till namnet genom släktskap eller äktenskap. Främst kommer i fråga den som föds av föräldrar som använder namnet eller den som gifter sig med en person som använder det. Enligt andra stycket får ett gårdsnamn som någon bär strykas. får ordningsföljden mellan gårdsnamnet och förnamnen ändras. anges i första stycket får dock gårdsnamnet endast placeras närmast före eller efter samtliga förnamn. Att stryka eller flytta ett gårdsnamn utgör en ändring av namnet. En ansökan om en sådan ändring görs till Skatte- verket (3 §). 30 § Den som har förvärvat ett namn i en annan stat inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet eller i genom födelse, ändrat civilstånd eller annat familjerättsligt förhållande har rätt att förvärva det namnet också i , om han eller hon vid förvärvet i den andra staten var medborgare eller hade hem- vist där eller hade någon annan särskild anknytning dit. Första stycket ger inte en person rätt att som förnamn förvärva ett namn som 1. kan väcka anstöt, 2. kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet, eller 3. av någon annan anledning är olämpligt som förnamn. Paragrafen ger rätt att förvärva ett namn när det inte är möjligt enligt de vanliga reglerna, om det har förvärvats på ett visst sätt i en annan EES- stat eller i . Den tar sikte på de situationer då en tillämpning av lagens andra bestämmelser skulle leda till att någon nekas att här få ett namn som han eller hon bär i enlighet med den andra namntraditionen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 49 a § namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 13. Första stycket motsvarar 49 a § första stycket namnlag (prop. 2011/12:12 s. 17–19). I andra stycket anges i tre punkter vissa begränsningar av den rätt att förvärva ett förnamn som föreskrivs i första stycket. Motsvarande begränsningar finns vid inhemska förvärv (28 §). Även om bestämmelsen har en generell utformning, får den i praktiken betydelse som ett skydd för barn. Rätten att i som förnamn förvärva ett namn som redan förvärvats i den andra staten gäller enligt första och andra punkterna inte om namnet kan väcka anstöt eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det i . Bedömningen ska utgå från upplevelsen av att bära namnet i . Det spelar ingen roll att ett barn som ska bära förnamnet vid ansökningstillfället inte anser – eller uppfattar – att namnet leder till obehag, om det kan antas att namnet framöver kommer att göra det. Enligt tredje punkten får inte heller namn som av någon annan anledning är olämpliga som förnamn förvärvas här. Begränsningen är avsedd att tillämpas i förhållandevis sällsynta fall, t.ex. när ett namn kan uppfattas som en olämplig titel. ska, vid behov, begära in ett yttrande från en myndighet eller annan för att få hjälp med lämplighetsbedömningen (40 §). Begränsningarna ska ses i sitt internationella sammanhang och den bedömning som ska göras kan därför bli en annan än i inhemska fall. Hänsyn ska tas till att personen redan bär namnet, och intresset av att han eller hon har samma förnamn i båda staterna får vägas in i bedömningen. Exempelvis ska inte enbart det förhållandet att det är svårt att avgöra om ett namn är ett förnamn eller ett efternamn hindra att det förvärvas som förnamn här. Andra stycket gäller, i likhet med vad som gäller för rent nationella förvärv på familjerättslig grund, inte för efternamn (se 4–12 §§, jfr däremot när det gäller nybildade efternamn 14 § 3–5). En ansökan som avser ett barn som är ska göras av barnets vårdnadshavare (se kommentaren till 3 §). Om barnet har fyllt , måste barnet självt i regel ha samtyckt till namnbytet (46 §). Om barnet bär någon av föräldrarnas namn utan att den föräldern är vårdnadshavare, krävs för byte av barnets efternamn att den föräldern har samtyckt till namnbytet eller att en domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (34 § första stycket). 31 § Lagen gäller inte för svenska medborgare som har hemvist i , eller . Lagen bygger på nationalitetsprincipen, vilket innebär att den gäller för svenska medborgare oavsett var de har sin hemvist. Paragrafen innehåller ett undantag från denna princip. Enligt undantaget gäller lagen inte svenska medborgare som har hemvist i , eller . Paragrafen motsvarar 50 § namnlag (prop. 1982/83:38 s. 11 Prop. 2015/16:180 och prop. 1984/85:124 s. 72). Övervägandena finns i avsnitt 13. 32 § Lagen tillämpas på danska, finska och norska medborgare som har hemvist i . Lagen får tillämpas på andra utländska medborgare som har hemvist i . I fråga om efternamn som har förvärvats enligt lagen gäller 21–25 §§. När utländska medborgare adopteras här i landet tillämpas alltid 6–8 §§. I paragrafen anges när lagen ska tillämpas på utländska medborgare. Paragrafen motsvarar 51 § namnlag (prop. 1982/83:38 s. 12– 14 och prop. 1984/85:124 s. 72 och 73). Övervägandena finns i avsnitt 13. 33 § Lagen tillämpas på statslösa personer som har hemvist i eller, om de inte har hemvist i något land, har sin vistelseort här. Paragrafen innehåller regler om lagens tillämplighet på statslösa personer. Paragrafen motsvarar 52 § namnlag (prop. 1982/83:38 s. 14). Övervägandena finns i avsnitt 13. Samtycke eller prövning vid byte av barns efternamn 34 § Om ett barn bär någon av föräldrarnas efternamn utan att denna förälder är vårdnadshavare, krävs för att barnet ska få byta efternamn att föräldern har samtyckt till bytet eller att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. För att ett barn ska få byta efternamn enligt 11 § krävs att den eller de vars namn ska förvärvas har samtyckt till bytet och att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. Paragrafen innehåller särskilda regler för vissa fall när ett barn byter efternamn. Paragrafen motsvarar delvis 6, 8, 11 och 49 a §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.4 och 14.1. Om barnet står under vårdnad av endast den ena av föräldrarna, är det den föräldern som företräder barnet i namnfrågan och ansöker om namnbyte (se kommentaren till 3 §). När barnet bär den andra förälderns efternamn, krävs för att bytet ska beviljas dock enligt första stycket samtycke från denne eller att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. I första hand bör vårdnadshavaren vända sig till den andra föräldern för samtycke. Om den föräldern dock inte vill eller kan lämna samtycke, får barnet genom vårdnadshavaren ansöka hos domstol om att namnbytet ska förklaras vara förenligt med barnets bästa (se vidare 44 §). Med att barnet bär någon av föräldrarnas efternamn avses även det fall att den ena förälderns namn utgör en del av barnets dubbla efternamn. Om den förälder som har ensam vårdnad om barnet vill stryka den del av barnets dubbla efternamn som är den andra förälderns namn, krävs alltså samtycke från den andra föräldern eller att en domstol har förklarat att bytet är förenligt med barnets bästa. Kravet på samtycke gäller oavsett till vilket namn byte ska ske. Samtycket ska vara skriftligt (47 §). 2015/16:180 Samtycke krävs även när barnet står under vårdnad av en särskilt förordnad vårdnadshavare. Om barnet bär någon av föräldrarnas efternamn och byte ska ske, krävs alltså den förälderns samtycke. Även här kan den särskilt förordnade vårdnadshavaren vända sig till domstol om samtycke inte kan inhämtas. Om den av föräldrarna som ska lämna samtycke har avlidit eller befinner sig på okänd ort, kan byte endast ske om domstol förklarar att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Vad som är barnets bästa måste avgöras efter en bedömning i varje enskilt fall. Det är inte tillräckligt att domstolen i allmänna ordalag, utifrån ett generellt betraktelsesätt, konstaterar att något är till ett barns bästa. Barnets bästa ska konstateras efter ett aktivt övervägande i det konkreta fallet och redovisas av domstolen. Vid domstolens prövning av frågan om huruvida namnbytet är förenligt med barnets bästa ska domstolen ta hänsyn till barnets åsikter som ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Om barnet har fyllt , ska barnet i regel samtycka till namnbytet för att detta ska få ske (46 §). Barnet kan alltså motsätta sig ett byte om barnet vill behålla namngemenskapen med den förälder som inte är vårdnadshavare. För att ett familjehemsplacerat barn ska få byta sitt efternamn till ett namn med anknytning till familjehemsföräldrarna krävs enligt andra stycket samtycke från den eller dem vars efternamn barnet avser förvärva. Om familjehemsföräldrarna bär samma namn, måste båda ge sitt samtycke. Eftersom ansökan om namnbyte ska göras av barnets vårdnadshavare krävs att de också går med på namnbytet. Även barnet självt måste i regel ha samtyckt till namnbytet om barnet har fyllt (46 §). Ett ytterligare krav är att en domstol har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Domstolen ska inte bara beakta familjehemsplaceringens varaktighet, utan även lämpligheten av namnbytet över huvud taget. Vid sin prövning ska domstolen höra den förälder vars namn barnet bär, om denne inte är vårdnadshavare. Domstolen ska även hämta in ett yttrande från socialnämnden, om det inte är uppenbart obehövligt (44 §). Om ett familjehemsplacerat barn har förvärvat en familjehemsförälders efternamn, kan barnet sedan byta till ett namn som familjehemsföräldern därefter har förvärvat eller till den andra familjehemsförälderns efternamn. Även då krävs det att domstolen har förklarat att namnbytet är förenligt med barnets bästa (se prop. 1981/82:156 s. 55). Tidpunkten för förvärv eller ändring av personnamn 35 § Ett personnamn förvärvas eller ändras när namnet registreras, om inte annat anges i andra–fjärde stycket. Ett efternamn enligt 4 eller 5 § anses vara förvärvat vid födelsen. Detsamma gäller ett efternamn enligt 22 §, om det namn som har förlorats har förvärvats vid födelsen. Ett efternamn enligt 6 eller 7 § anses vara förvärvat vid adoptionen. Detsamma gäller ett dubbelt efternamn enligt 8 §. Ett efternamn enligt 12 § anses vara förvärvat vid vigseln om ansökan görs senast som vigseln. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller regler om när ett namn ska anses förvärvat eller ändrat. Paragrafen motsvarar delvis 1, 2, 3, 9, 16 och 34 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1, 6.2, 7.2 och 14.2. Ett förvärv eller en ändring av ett personnamn anses enligt första stycket i regel genomfört när det blir registrerat av . Byte av efternamn är en form av förvärv (2 §). Det är som beslutar i namnärenden (36 §) och som registrerar ett förvärv eller en ändring av namn (1 § folkbokföringslagen [1991:481], 1 kap. 4 § och 2 kap. 3 § 2 lagen [2001:182] om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet och 2 § förordningen [2001:589] om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet). Detta gäller alla personnamn (förnamn, gårdsnamn och efternamn). Undantag gäller emellertid för vissa efternamn som anses förvärvade . Det första undantaget gäller enligt andra stycket efternamn som förvärvas vid födelsen. En ansökan om förvärv av ett nyfött barns efternamn enligt 4 § ska göras från födelsen. Om det inte görs någon ansökan , förvärvar barnet det efternamn som den förälder som har fött barnet bär eller, om den föräldern har avlidit, det efternamn som den föräldern bar vid sin död (5 §). I dessa fall ska barnet anses ha förvärvat det efternamn som registrerar redan vid födelsen. Detsamma gäller om någon enligt 21 § förlorar ett efternamn som har förvärvats vid födelsen. Då ska det efternamn som domstolen fastställer i stället för det namn som har förlorats anses förvärvat vid födelsen (22 §). Det andra undantaget gäller enligt tredje stycket efternamn som förvärvas vid adoption. En ansökan om förvärv av ett adoptivbarns efternamn enligt 6 § ska göras från adoptionsbeslutet. Om någon ansökan inte görs , förvärvar adoptivbarnet vid en ensamadoption adoptivförälderns efternamn. Om det är fråga om makar som adopterar gemensamt, förvärvar adoptivbarnet den äldre av adoptivföräldrarnas efternamn (7§). I dessa fall anses barnet redan vid adoptionen ha förvärvat det efternamn som registrerar. Detsamma gäller om en domstol i adoptionsärendet beslutar att adoptivbarnet ska förvärva ett dubbelt efternamn som är bildat av det efternamn som han eller hon hade före adoptionen tillsammans med en adoptivförälders efternamn (8 §). I de fall domstolen beslutar att adoptivbarnet ska behålla sitt befintliga efternamn gör adoptivbarnet däremot inget nytt förvärv av efternamn. Det tredje undantaget gäller enligt fjärde stycket förvärv av efternamn vid vigsel. En ansökan enligt 12 § om byte av efternamn med anledning av äktenskap kan göras före, i samband med eller efter vigseln. Om en ansökan görs senast som vigseln, anses det efternamn som registrerar förvärvat redan vid vigseln. Om ansökan görs senare, förvärvas namnet när det blir registrerat av . Förfarandet i mål och ärenden 36 § beslutar om förvärv eller ändring av personnamn efter en ansökan enligt 3 §. Om namnet beslutas av domstol enligt 8 eller 22 §, ska dock ingen ansökan göras. Paragrafen, som utformas med beaktande av Lagrådets synpunkter, innehåller bestämmelser om beslut om personnamn och om undantag från skyldigheten att ansöka om förvärv. Paragrafen saknar motsvarighet namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.2. För gäller förvaltningslagen (1986:223) om inte något annat anges i denna lag. Det är enligt paragrafen som, efter ansökan av den som vill förvärva eller ändra ett personnamn, beslutar om namnförvärvet eller namnändringen ska beviljas eller inte. Om en domstol enligt 8 § beslutar att ett adoptivbarn ska behålla sitt befintliga efternamn, ensamt eller som en del i ett dubbelt efternamn, eller beslutar att en namnbärare ska förlora sitt efternamn och enligt 22 § fastställer ett nytt namn, ska det dock inte göras någon ansökan. I dessa fall är det domstolen som beslutar om namnförvärvet. Regeringen avser att i förordning föreskriva att domstolen ska underrätta när sådana beslut fattas. är därefter, som folkbokföringsmyndighet, skyldig att registrera namnförvärvet (1 § folkbokföringslagen [1991:481], 1 kap. 4 § och 2 kap. 3 § 2 lagen [2001:182] om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet och 2 § förordningen [2001:589] om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet). I vissa fall krävs det först en prövning i domstol för att ska kunna bevilja en ansökan om namnbyte. Det handlar om ett barns byte till en familjehemsförälders efternamn och om ett barns byte från en förälders efternamn, om denne inte är vårdnadshavare och motsätter sig namnbytet, till ett annat namn (se vidare 34 §). En domstolsprövning bör normalt ske innan en ansökan om namnbyte ges in till . 37 § En ansökan ska vara skriftlig. Ansökan ska innehålla uppgifter om 1.sökandens namn och personnummer eller samordningsnummer, 2.sökandens adress och telefonnummer, 3.det som yrkas, och 4.de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan. Paragrafen innehåller regler om ansökan. Paragrafen motsvarar delvis 36 och 39 §§ namnlag. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.1. En ansökan till enligt denna lag ska enligt första stycket vara skriftlig. Det finns inget hinder mot att den ges in elektroniskt. I andra stycket anges de uppgifter som en ansökan ska innehålla. Ansökan ska enligt första punkten innehålla uppgifter om sökandens namn och personnummer eller, i förekommande fall, samordningsnummer. Ansökan ska vidare enligt andra punkten innehålla sökandens kontaktuppgifter, dvs. de adresser, t.ex. postadress och e-postadress, och telefonnummer, t.ex. till mobiltelefon, som sökanden kan nås på. I tredje punkten anges att ansökan ska innehålla uppgift om vad som yrkas, dvs. det namn sökanden vill förvärva eller den ändring sökanden vill göra i sitt namn. Slutligen anges i fjärde punkten att ansökan ska innehålla de omständigheter som åberopas till stöd för ansökan. Om det handlar om ett familjerättsligt förvärv, bör sökanden t.ex. ange vilken familjerättslig koppling som finns till namnet. Om förvärvet avser ett gårdsnamn, bör sökanden ange kopplingen till gårdsnamnet. Om det är fråga om ett namnbyte som endast kan beviljas om det finns särskilda skäl, bör sökanden i sin ansökan ange de omständigheter som enligt hans eller hennes uppfattning kan utgöra särskilda skäl (13 § första stycket). I många fall krävs det inte någon närmare utveckling av skälen för ansökan. Sökanden bör vid behov ge in underlag till stöd för sin ansökan. Det kan handla om att visa släkttillhörighet vid en prövning enligt 18 §, att visa tillhörighet till ett gårdsnamn enligt 29 § eller för att visa existensen av det som åberopas som särskilda skäl.