rfr · H40WRFR6 · 2016-12-28 00:00:00 — Det är ju det som det hela handlar om: att ta ett väsentligt tydligare steg mot arbetsmarknad och arbete. Vi har växt, och nästan alla viktiga kommuner är med . Alla landsting är med. Det har varit en oerhört positiv utveckling. Som flera har sagt varierar struktur och verksamhet. Vi behöver en bättre ordning, inte minst på ekonomin och på vad man ska inrapportera vad gäller verksamhetsberättelser. Det är viktigt att vi får databasen för sektorsövergripande samverkan () att fungera utmärkt, eller i alla fall ännu bättre än vad det gör , så att vi kan se vad STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN som händer med de enskilda, för det är det som det handlar om. mycket att göra , men Finsam är väldigt viktigt i de här delarna. Finns det exempel på konkreta åtgärder som kommer att vidtas ? Det är nästa fråga. Vi har genomfört en förstudie om den finansiella samord- ningen och vilken roll den ska få . Den har berört alla de frågor som ni har tagit upp. Vilken roll ska Finsam ha i förhållande till Arbetsför- medlingen, , kommunerna och hälso- och sjukvården? vill i ett genomförandeprojekt undersöka det här närmare tillsammans med alla parter samt lokalt med ett antal samordningsförbund. Vi vill i det samman- hanget arbeta med två av de grupper som har nämnts här och som kanske är de stora utmaningarna: fysiskt funktionsnedsatta och nyanlända. sammans fundera på vilken roll den här finansiella samordningen kan ha för har det också bedrivits ett arbete runt , det uppföljnings- system som finns. Det kommer säkerligen att ge effekt , så att vi bättre kan följa vad som händer de enskilda. Vi måste visa på de här resultaten tydligare. Det finns ingen ordentlig sam- manställning över vad som sker i förhållande till det som sker med grupperna från Arbetsförmedlingen och de grupper som kommunerna har inom arbets- Vi måste få de tydliga bevisen för att ta nästa steg, och det är oerhört viktigt att vi gör det. Följande fråga är: Finns det åtgärder planerade ? samverkan är en ödesfråga för välfärden i någon mening. Hur ska vi klara det stora behov vi har av personal inom den kommunala verksamheten och inom hälso- och sjukvården i ett längre perspektiv? Vi behöver 500 000 personer eller något åt det hållet. Vi kan inte åka till länder och få hit välutbildade män- De som har lite längre till arbetsmarknaden är en oerhört viktig grupp. Att försöka hitta vägar till arbetsmarknaden för den här gruppen kommer att vara den stora utmaningen. De som står nära arbetsmarknaden behöver vi inte samverka om, för de får jobb ändå. Det är för dem som har problem – diffusa arbetsmarknadsproblem, sociala problem, hälso- och sjukvårdsproblem – som vi måste få till en samordning. För att inte tala om den utmaning som finns vad gäller nyanlända. nämnde inte riktigt det, men det är en väldigt stor utmaning att ta till vara denna grupp av människor, som främst kom hit . Jag ser en utveckling av de mötesplatser som regeringen beslutade om ; på ytterligare 20–22 orter kommer man att samlas runt dem som är nya i för en första in- De här mötesplatserna kan utvecklas till att bli någonting som gör att dessa personer kommer vidare till arbetsmarknaden och får fäste där. tycker jag att man ska fundera på om man kan bli lite tydligare kring. Vilka utmaningar och möjligheter ser man framför sig ? den avslutande frågan. Det måste komma ett tydligt uppdrag från regeringen till myndigheter om att satsa på den finansiella samordningen. Det är lite olika nivå på det, som vi ser det, och lite olika kraft i de direktiv som finns. STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN måste komma ett tydligt uppdrag till myndigheterna, men också tillföras medel, så att det blir möjligt att driva utvecklingen. Vi tror att det behövs någon form av förstärkning av den centrala nivåns möjligheter att stödja de lokala initiativen. Nästa viktiga steg är ett tydligt samarbete mellan departement. Vi försöker samarbeta mellan myndigheter och SKL, och lokalt finns det ett väl utvecklat samarbete. Men det må också bli någon sorts samordning – eller om ni nu vill kalla det samarbete eller något annat – på departementsnivån, så att det blir en enhetlig ordning på det här området. Det är det jag tror att ni kanske kan fixa till på något vis. Ordföranden: talare är generaldirektör. , : Jag tackar så mycket för inbjudan! Till att börja med tänkte jag konstatera att samverkan mellan myndigheter när det gäller till exempel långtidssjukskrivna och unga som står utanför och har svåra funktionsnedsättningar och uppbär aktivitetsersättning är det enda möjliga alternativet om man ska kunna utveckla en bra verksamhet. Vi måste klara att få ett gemensamt synsätt kring sjukskrivna och unga med aktivitetsersättning för att kunna nå regeringens mål. Vi måste också klara att utveckla samordnade insatser. Det finns inget alternativ till samverkan. Det här är någonting som diskuteras inom väldigt många politikområden. Måhända är det så att vi genom Finsam börjar hitta en bra väg att gå. Vi söker oss fram inom alla områden. Med det sagt skulle jag vilja peka på ett par utvecklingsområden som jag ser. Det här gäller både på kort sikt och på lång sikt. Den första frågan är var vi står när det gäller Finsam. Det finns 82 samordningsförbund. 247 kommuner medverkar, liksom alla landsting. Det är en mycket glädjande utveckling. En annan glädjande utveckling som jag tror är helt avgörande för området aktivitetsersättning är från kommunernas sida att skolan kommer in i detta samarbete mycket mer. När det gäller unga med aktivitetsersättning och den utveckling som har skett med den nya målgruppen ska man komma ihåg att det börjar i skolan. Det vet jag väl sedan mina tidigare uppdrag. Samverkan med skolan måste alltså in på ett väldigt tydligt sätt i hela landet. Samordningsförbundens mål och inriktning bestäms av respektive förbundsstyrelse. har konstaterat att det här är komplext. Det är inte helt enkelt. Vi måste fortsätta att diskutera hur vi från och andra myndigheter ska kunna styra vår verksamhet och ändå fungera inom ramen för samordningsförbundens struktur. När det gäller vilka framtida utmaningar som finns tänker jag lyfta fram ett par olika saker. Några har varit inne på de frågorna. En sak är att grunden för samverkan är att det måste vara minst två parter som medverkar. Den konstruktionen måste vi vara väldigt trogna, för det handlar om grunduppdraget. Vi måste hålla oss till att det alltid är minst två parter som ska vara med. STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN har ett mycket tydligt uppdrag från regeringen. handlar om att få ned sjuktalen, precis som statsrådet nämnde. Vi har också ett tydligt uppdrag att bidra till att unga med aktivitetsersättning kommer ut i ar- bete eller studier. Det här är två väldigt utmanande uppdrag, inte bara för För- säkringskassan, utan också för de kringliggande myndigheterna. är att samordningsförbunden mycket tydligare knyts till dessa två grundläg- gande uppdrag från regeringens sida och att de får en kraftfull prioritering i Det finns förvisso andra viktiga målgrupper, som nämnde. Men som konstruktionen ser ut med de resurser och ramar som finns tycker jag att det är centralt att det finns en tydlig och klar prioritering av de här två väldigt svåra målgrupperna inom samtliga samordningsförbund. ordningsförbunden är en del av den verktygslåda som har att arbeta med. En tydlig prioritering skulle göra att vi skulle komma närmare Efter att ha varit på kan jag konstatera att jag tycker att kompetensen inom myndigheten behöver höjas när det gäller samordning, samarbete och samverkan samt samordningsförbundens arbete. bland annat om kunskapen bland våra handläggare längst ut i verksamheten. Vad gäller aktivitetsersättningen behöver vi förbättra våra utredningar och våra rehabiliterande insatser. Vi behöver öka myndighetens chefers kompetens att se samordningsförbunden som en för oss viktig verksamhet. föra en diskussion på om hur vi ser på samordningsförbun- dens uppdrag och representanters roll i samordningsför- tycker jag att vi saknar en gemensam bild på av hur vi vill använda samordningsförbunden så att de ger ett bra stöd i de uppdrag vi har från regeringens sida. Det här är en fråga som vi kommer att återkomma till och arbeta med på . Jag har tagit upp två frågor och tänker nu ta upp en tredje fråga. på den bild jag visar delar vi i vår redovisning till regeringen upp verksam- heten i individinriktade insatser och strukturinriktade insatser. Som ni ser ökar andelen strukturinriktade insatser på bekostnad av de individinriktade insat- är det viktigt att se att lejonparten av budgeten självklart används till Men mitt och önskemål är att vi för en god diskussion kring vilken den vettiga balansen är mellan individinrik- tade och strukturinriktade insatser. Den här bilden gäller riket, men skillnaden mellan samordningsförbunden är stor. Jag tycker att utgångspunkten ska vara att prioritera de individinriktade insatserna, som det finns ett stort behov av, vilket många pekar på. Men vi behöver även göra andra saker. Jag vill att vi för en diskussion om detta tillsammans med samordningsförbunden. Vi kan också titta på antalet deltagare. Det är naturligtvis inte så att siffrorna säger allting, för det handlar också om kvaliteten i de olika insatserna. den här utvecklingen är en sak som vi gemensamt bör diskutera. STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN vecklingen till en förbättring när det gäller till exempel unga med aktivitetsersättning? Som ni ser har volymen deltagare minskat. Det här bör vi samtala kring. Den fjärde fråga jag tänker ta upp handlar om utvärdering av verksamheten, som statsrådet var inne på. Jag mötte samordningsförbunden första gången för som överdirektör för . Då hette det inte Finsam. Jag tror att det hette Socsam. Den här verksamheten har alltså funnits väldigt . Staten satsar stora resurser på området, även om många naturligtvis önskar kraftfullare resurser. Många utredningar har gjorts . Det har handlat om kartläggningar och uppföljningar från Statskontoret, ISF, utskottet och . Många lokala projektutvärderingar har gjorts. Men vi har inte gjort någon samlad kvalificerad utvärdering utifrån vedertagna vetenskapliga metoder. Efter de här ungefär 20 åren med samverkan i denna typ av struktur vore det väldigt välgörande med en sådan utvärdering; den kan titta på insatta resurser i förhållande till effekter. Att göra den typen av samhällsvetenskapliga utvärderingar är aldrig lätt. Det är komplicerat. Men med den arsenal av metoder som till exempel ISF har till sitt förfogande, som vi hörde, är jag säker på att vi skulle kunna få en bra utvärdering som skulle kunna ligga till grund för fortsatt förändring, utveckling och förbättring. , Arbetsförmedlingen: Jag tackar för inbjudan. Jag är den på Arbetsförmedlingen som ansvarar för vårt uppdrag kring arbetslivsinriktad rehabilitering. Jag är också Arbetsförmedlingens representant i det nationella rådet. Här tänker jag försöka ge Arbetsförmedlingens perspektiv på Finsam nu och framöver. Det finns ett antal grupper i samhället som genomsnittligt har svårare än andra att få arbete. Dessa grupper definieras av oss på Arbetsförmedlingen som grupper som har en utsatt ställning på arbetsmarknaden. Bland de här grupperna har vi personer som endast har förgymnasial utbildning, personer som är , utomeuropeiskt födda samt personer som har nedsatt arbetsförmåga på grund av funktionsnedsättning. Det är givetvis inte så att alla i dessa grupper har svårt att få arbete. De individuella skillnaderna är naturligtvis stora. Det vi kan konstatera är att antalet personer i de här så kallade utsatta grupperna har ökat både andelsmässigt och antalsmässigt på Arbetsförmedlingen . De utgör nu av de arbetslösa, i faktiska tal ca 260 000 personer. Vår bedömning är att det kommer att fortsätta öka som en konsekvens av att fler nyanlända nu kommer till oss på Arbetsförmedlingen. som vi ser den här utvecklingen gör vi bedömningen att efterfrågan på arbetskraft kommer att vara fortsatt hög de närmaste åtminstone ett till två åren och att matchningen är en central fråga – och kommer att vara en än mer central fråga – för att klara en fortsatt stigande sysselsättning och god tillväxt. Här är Arbetsförmedlingen en viktig aktör med två stora kundgrupper: STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN arbetsgivare och arbetssökande. Vi ser att tillgången på välutbildad och efter- frågad arbetskraft sjunker i takt med att efterfrågan ökar. Det innebär att vi behöver ha mer av omställning och rörlighet på arbetsmarknaden. också att vi behöver kunna erbjuda olika typer av aktiva insatser riktade till personer som annars har svårt att konkurrera på dagens arbetsmarknad och den Dagens välfärd är sektoriserad. Som självständig myndighet har Arbetsför- medlingen ett uppdrag att bedriva arbetslivsinriktad rehabilitering för personer som har nedsatt arbetsförmåga på grund av en funktionsnedsättning och/eller en ohälsoproblematik samt för vissa personer som finns i sjukförsäkringen och är i behov av arbetslivsinriktad rehabilitering för att komma ut i arbete. perspektivet ser Arbetsförmedlingen samordningsförbunden som en viktig möjliggörare när vi ska stötta individer som har behov av samordnande reha- biliteringsinsatser för att kunna nå målet arbete. Genom vår roll som medlems- part i ett samordningsförbund kan vi både identifiera och finansiera insatser som bidrar till att fler individers kompetenser, kanske inte minst de så kallade mjuka kompetenserna, uppmärksammas och tas till vara på en arbetsmarknad som behöver bli betydligt rymligare och mer inkluderande än dagens arbets- generaldirektör har presenterat data ur uppföljnings- systemet som visar att individinsatserna minskar och att de strukturerade Det är svårt att säga säkert vad den utvecklingen beror på. Men åtminstone Arbetsförmedlingen gör bedömningen att det är rimligt att anta att de lokala medlemsparterna har ansett att de tillsammans får ett bättre resursutnyttjande – och att det också gagnar den enskilde – om de satsar på kunskapsutveckling och på att bygga upp lokala strukturer. Konkreta åtgärder som vi på Arbetsförmedlingen tittar på, åtminstone i när- tid, handlar bland annat om att hitta beröringspunkter mellan vår medlemsroll i samordningsförbunden och andra aktiviteter som vi är engagerade i. lar det bland annat om det samarbete vi har med , det så kallade förstärkta samarbetet. Vi för också en dialog med en av psykiatrisam- ordnarna kring möjligheten för Arbetsförmedlingen att delta i en pilotverk- samhet när det gäller samordnad individuell plan, SIP. har dessutom i det närmaste samtliga kommuner tecknat överenskommelser med Arbetsför- medlingen utifrån det uppdrag som Delegationen för unga till arbete har. innebär att vi har hittat nya plattformar för det lokala samarbetet och för hur vi ska samla våra lokala resurser. Samordningsförbunden måste vara en natur- lig part i detta arbete. De 22 mötesplatserna ser också vi som en viktig arena att koppla samord- Vi på Arbetsförmedlingen anser också att det är särskilt viktigt att identifi- era och satsa på de unga som varken arbetar eller studerar. till tidigare utredning som pekade på att samordningsför- bunden är en etablerad struktur som borde utvecklas och kanske utvidgas. STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN I övrigt planerar även vi på Arbetsförmedlingen interna kompetensutvecklingsinsatser för att öka kunskapen hos våra medarbetare om vad det innebär att vi är en medlemspart. Vi ser också, precis som var inne på, fram emot ett större ESF-finansierat Finsamprojekt som bedrivs på nationell nivå. Utmaningar och möjligheter skulle vi också svara på. Lagen om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser är en lag som i sig möjliggör att fyra samhällsviktiga parter på lokal nivå tillsammans kan identifiera, besluta om och genomföra insatser som ska ge både individ- och samhällsnytta. Konstruktionen medger också att vi kan testa och prova insatser som ligger mellan myndigheternas olika uppdrag och som kanske inte skulle kunna genomföras utan lagen. Vi bedömer att många av dessa insatser ur ett individperspektiv är oerhört viktiga. Däremot konstaterar vi att det är svårare att bedöma samhällsnyttan och effekterna av dessa 339 plus 339 miljoner som investeras. Även vi anser därför att det är viktigt att det genomförs en nationell utvärdering av en oberoende part. Sedan ser vi naturligtvis att det finns utmaningar i gränsdragningsproblematiken, som framkom vid den förra hearingen och som också framgår i den uppföljningsrapport som var ansvarig för på uppdrag av socialförsäkringsutskottet. Vi från Arbetsförmedlingens sida ser att utmaningen eller gränsdragningsproblematiken kanske inte handlar så mycket om de faktiska gränserna mellan myndigheterna utan kanske mer om att vi som aktörer tolkar lagen utifrån vårt eget uppdrag. På tolkar vi lagen om finansiell samordning som en samverkanslag. God samverkan bygger alltid på att aktörer som samverkar har ett engagerat förhållningssätt och ett intresse av att åstadkomma någonting som innebär att man höjer sig över sina egna domäner och når något större än det som kanske ryms inom det egna uppdraget. Jag ska referera vad Statskontoret skriver i en av sina senaste rapporter som heter Mer tid till kärnverksamheten. Där konstateras att samverkan tenderar att bli ett mål i sig i stället för ett medel för att uppnå politiska mål. På ser vi ett fortsatt stort behov av Finsam. kunde vi till exempel läsa om Röda Korsets senaste utvärdering, där det framgår att en tredjedel av de nyanlända från lider av depressioner eller ångest. En lika stor andel lider av posttraumatisk stress och är i stort behov av professionella åtgärder från samhället. kunde vi också läsa om en utredning som är gjord av och som speglar hälsan hos barn och ungdomar. Där konstaterar man att unga har en minskad framtidstro, vilket resulterar i ökad stress och otrygghet. Nästan var femte flicka i årskurs 9 har skadat sig själv . STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Varför tar jag upp dessa två utredningar i detta sammanhang? Jo, det gör jag för att det innebär att det finns en stor risk att vi kommer att se ett samhälle där fler och fler unga faktiskt inte klarar av att fullfölja gymnasieutbildningen. Då talar jag både om svenskfödda unga och unga födda i andra länder. digt vet vi att arbetsmarknaden kräver en fullgjord gymnasieut- Finsams roll, som vi ser det, är att ge individer som har behov av samord- nade rehabiliteringsinsatser stöd för att de ska kunna förbättra sina förutsätt- ningar att få ett arbete. Vi från Arbetsförmedlingens sida ser nog att individens ersättningsform borde vara mindre viktig än individens behov av stöd från Det är också viktigt att detta stöd sätts in innan individerna ham- nar i utanförskap. När vi ställer oss frågan var gränsen för lagstiftningen egentligen går kon- staterar vi att vi inte ser något i lagen som hindrar förebyggande insatser. Av förarbetena till Finsam framgår det mycket tydligt att lagen handlar om att stödja människor som annars skulle riskera att hamna i en gråzon för att deras problembild inte tydligt ryms inom en specifik aktörs ramar, detta för att undvika en rundgång mellan olika aktörer. Detta kan bara uppnås om vi som är medlemmar i samordningsförbunden ser lagen utifrån ett helhetsperspektiv och också ser vårt uppdrag som ett vidare samhällsuppdrag. , : Jag tackar för inbjudan och för att ni anordnar Jag är representant i Nationella rådet, och jag är också samordnare för myndighetens funktionshindersfrågor. Det är alltså min port- följ och min ingång. Mycket har sagts här, och det blir lite svårt för mig att säga det som inte har Det kommer därför att bli viss upprepning, men förhoppningsvis med ett annat perspektiv. sitter med i Nationella rådet, men vi är inte medlemspart. Vi har på ett sätt en lite perifer roll. Vi är en kunskapsmyndighet. upp, utvärderar och tar fram rekommendationer, kunskapsstöd och så vidare – Men vi har också inskrivet i vår instruktion att vi ska bidra till en effektivare användning av tillgängliga resurser inom rehabiliteringsområdet Vi har också en historik när det gäller Finsam och Socsam, som Begler lyfte fram. Vi går alltså en bra bit tillbaka när det gäller dessa frågor. Vi tycker att Finsam är viktig, och vi ser definitivt poängen med Finsam. På jobbar vi mycket med integrated care, personcentrerad vård, individens behov i centrum och så vidare. Jag skulle kunna stå här och räkna upp många sådana satsningar. Men saken är den att Finsam redan är där. Finsam jobbar utifrån individens behov, och det är individen som gäller från början till slut. Det är unikt, viktigt och bra. Här tänker vi också att en av styrkorna är att detta har fått växa fram på lokal nivå. Det är inte bara den nationella arenan som har tryckt på och gjort satsningar. STENOGRAFISKA UPPTECKNINGAR FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Det är, som sagt, Finsams styrka att inte utgå från befintliga stödstrukturer, myndighetsutövning och så vidare utan att faktiskt utgå från individen. Men då är det lite knepigare med målgrupperna, behoven och omfattningen. Så fort någonting är fördefinierat blir det förstås enklare men inte nödvändigtvis bättre. Men inom Finsam är det inte fördefinierat. Vi talar inte om grupper explicit, men vi glider ändå in på detta . Finsams målgrupper är en spegling av samhällets utveckling. Detta har i princip alla talare före mig här pekat på, och vi vet det . Jag skulle vilja lyfta fram en grupp, och det gäller psykisk ohälsa. Det är en prioriterad fråga även för oss på . En annan sak handlar om tidiga insatser. Hur tidiga ska de egentligen vara? Här behöver vi ha koll. Vi behöver ha stenkoll. Jag skulle vilja visa några bilder där det framgår hur vi ser på utvecklingen. Vi producerar rätt många sådana figurer som visas på bilden. Det handlar om epidemiologi och vård vid depression, ångestsjukdomar eller neuropsykiatriska tillstånd. Det är kvinnor och män, utveckling , och det är uppdelat efter ålder – upp till och . Detta är på ett sätt kommunicerande kärl med när det gäller dessa socialförsäkringsuppgifter. Många av dessa personer har aktivitetsersättning och så vidare, och det finns ett utanförskap. Men vi ser att det ökar, och det har ökat dramatiskt. Detta handlar om dem som har vårdats inom slutenvård och inom öppen specialistvård. Antalet män har , under nästan en tioårsperiod, ökat från 1 000 personer per 100 000 invånare till 3 000 per 100 000 invånare. Det är astronomiskt. Även i fråga om andra grupper ökar antalet. Flickorna ligger lite lägre. Om det beror på bristande tillgång till vård eller om det beror på någon annan behovsbild har vi inte slagit fast. På bilden visas utvecklingen. Då funderar man på om vi kan se detta tidigare. Jag tror att det var som lyfte fram skolbarns hälsa. Denna figur visar psykisk hälsa bland skolbarn. Det handlar om en nationell undersökning om skolbarns hälsovanor. Här kan man se den andel som känt sig nere minst en gång uppdelat på kön bland 15-åringar. Detta handlar om lättare besvär och inte särskilt grava. Det är en dipp 2009–2010, och jag tycker att den ser ut att vara metodologisk. av pojkarna och av flickorna känner sig nere minst en gång . Det är mycket. Men så tänker man att det ändå handlar om det som vi kallar lättare psykisk ohälsa. Det kanske inte är så allvarligt. Vi vet att alla dessa inte kommer att utveckla psykisk ohälsa och att alla dessa inte kommer att behöva samordnad rehabilitering. Men forskning visar att detta är en prediktor för grav psykisk ohälsa i ett senare skede. Jag läser innantill: Självrapporterade besvär av exempelvis oro eller ängslan är varningstecken för senare psykisk sjukdom. Det finns också samband mellan tidiga självrapporterade psykiska besvär och problem med försörjning.