rfr · H30WRFR11 · 2016-03-21 00:00:00 — Riksdagstryckeriet, , 2016 ordnade ett seminarium om kultursamverkansmodellen. Utgångspunkt för seminariet var rapporten samverkan modellen? En uppföljning och utvärdering av kultursamverkansmodellen (2015/16:RFR4). Rapporten har tagits fram inom ramen för kulturutskottets uppföljnings- och utvärderingsarbete. I det följande redovisas programmet för seminariet och en utskrift av den stenografiska uppteckning som gjordes vid seminariet. Tid: –12.00 Plats: , Andrakammarsalen (M), kulturutskottets ordförande 10.05Presentation av rapporten samverkan modellen? En uppföljning och utvärdering av kultursamverkansmodellen (2015/16:RFR4) (S), ordförande i kulturutskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp för kultursamverkansmodellen , sekretariatschef, utvärderings- och forskningssekretariatet inom utskottsavdelningen , forskningssekreterare, utvärderings- och forskningssekretariatet inom utskottsavdelningen , tf. överintendent, för arkitektur och design, tidigare ordförande i kulturråds styrelse (2009–2014) , kulturchef, , kulturdirektör, i län 10.55Presentation av Statens kulturråds rapport – uppföljning 2014 11.05Presentation av Kommuner och Landstings rapport i hela landet – regionala perspektiv på kultursamverkansmodellen , ordförande i för Kultur och fritid, Kommuner och Landsting , direktör, Deltagare: , kultur- och demokratiminister , tidigare kulturminister (2006–2014) (S), kulturutskottets vice ordförande (M), ordförande i kulturutskottet: Varmt välkomna hit till andrakammarsal! Varmt välkomna också alla ni som följer detta seminarium, som sänds direkt i och på webben! Jag heter och är ordförande i kulturutskottet. ”Kultur är de mönster som vi människor skapar för vår samvaro. Det finns yttringar av vår kultur som är särskilt betydelsefulla för hur de mönstren utvecklas. Kulturpolitiken handlar om dessa. Konst och andra kulturyttringar, liksom kulturarvet, behöver ges en starkare ställning och dess betydelse bekräftas.” Så inledde den dåvarande sin slutrapport, som presenterades . hade en kommitté, utsedd av dåvarande kulturminister , med uppdraget att se över kulturpolitiken, utsetts. Man skulle se över kulturpolitiken, dess inriktning och dess arbetsformer. Utredningen bestod av fem namnkunniga personer ur svenskt kulturliv, under ledning av . Deras uppdrag var både brett och ambitiöst, och det ledde snart till breda, intensiva diskussioner landet över. En fråga som stöttes och blöttes länge var förslaget om att det kulturpolitiska målet om att motverka kommersialismens negativa verkningar skulle strykas. Men väldigt mycket kom också att handla om kulturpolitikens organisation och samspelet mellan nationell och regional nivå. Utredningen fastslog att den statliga kulturpolitiken ska vara nationell men att de statliga insatserna ska tänkas fram i ett sammanhang där de andra demokratiska nivåerna, som kommuner och landsting, skulle stimuleras. Det kulturpolitiska samspelet mellan de olika nivåerna behövde förnyas. Staten skulle lämna ett samlat bidrag till den regionala nivån, där detaljföreskrifter om bidragens användning inte längre skulle finnas. I stället skulle dessa ersättas av en förhandlingsordning, och överenskommelser skulle träffas, där den närmare fördelningen skulle ske på regional nivå. hade försök genomförts i ett antal län med en så kallad kulturpåse. blev denna påse en portfölj, eftersom en portfölj innehåller fack. Detta kom sedermera att bli den kultursamverkansmodell som de allra flesta arbetar efter. pekade redan då på ett antal risker med den nya modellen. Den största risk man varnade för var att såväl stat som landsting och kommuner skulle låsa in sina resurser i en överenskommelse som blir alltför statisk. Man såg en fara i att man inte skulle ha flexibilitet att parera olika akuta situationer som skulle uppstå. En annan risk man varnade för var en regional inlåsning av de statliga resurserna, det vill säga att inga resurser skulle få läcka ut över länsgränserna. Därför betonade man också vikten av att staten i förhandlingarna skulle lägga stor vikt vid samverkan över region- och länsgränser. Slutligen poängterade man vikten av att det nationella perspektivet i kulturpolitiken inte skulle försvagas. Man menade att de statliga företrädarna skulle betona inte bara den nationella kulturpolitiken utan också föra in ett internationellt perspektiv och insikten om att kulturpolitiken ingår i ett större sammanhang. beslutade att följa upp och utvärdera kultursamverkansmodellen. Uppföljningen har inriktats på att närmare beskriva och analysera hur kultursamverkansmodellen har fungerat och vilka konsekvenser och resultat som införandet av modellen har fått. För utskottet kändes det viktigt att utvärderingen inte bara blev en hyllvärmare utan att fler skulle få ta del av den, liksom att den kan utgöra en viktig grund för framtida politiska beslut. Det är därför vi har bjudit in er till det här seminariet. Att engagemanget och intresset är stort visar inte minst den digra anmälningslistan. Det är med stor glädje som jag välkomnar alla hit, framför allt er som har rest från olika regioner och som arbetar med kultursamverkansmodellen . tar jag fram lite rekvisita. Det var som samtliga landsting och regioner skickade över denna portfölj till kulturutskottet, och det gjorde man tillsammans med en budkavle, där man framförde sitt fulla stöd för portföljmodellen. Man skrev: ”Vi förväntar oss nu att förslaget om kulturportfölj finns med i regeringens förslag. Vi är beredda att ta vår del av ansvaret.” Jag är också väldigt stolt över det program som vi kan presentera . Parallellt med utskottets utvärdering har rapporter tagits fram av såväl som Kommuner och Landsting. Det ska bli väldigt intressant att få ta del av era presentationer. Vi kommer också att få höra ett antal spännande reflektioner över kultursamverkansmodellen, och inte minst är jag glad för att vi får välkomna inte bara en utan två kulturministrar, när såväl förra kulturministern som nuvarande kulturministern om gästar oss för ett gemensamt samtal. Vid min sida på podiet har jag utskottets vice ordförande och utskottets kanslichef . Tillsammans ska vi försöka guida oss alla genom den här förmiddagen. Jag kommer att lämna över till , som har lett arbetet i uppföljnings- och utvärderingsgruppen, och som tillsammans med sekretariatschef och forskningssekreterare ska presentera rapporten. Än en gång varmt välkomna! (S): Jag heter alltså och är ledamot i kulturutskottet. Jag representerar Socialdemokraterna och . Jag har haft uppdraget att vara ordförande i utvärderingsgruppen. Jag tänkte inleda med att ge en inramning, innan vi går in på själva innehållet i rapporten. 2015/16:11 SEMINARIUM OM KULTURSAMVERKANSMODELLEN Vi som har varit med i gruppen är förutom jag själv också Per Lodenius (C), (KD), (L), (MP), (M) och (SD). När vi inledde arbetet bestämde vi att utvärderingen skulle kolla på själva funktionssättet i samverkansmodellen. Vi hade ett övergripande resonemang som handlade om att titta på hur modellen har levt upp till de avsikter som fanns när den infördes och om kultursamverkansmodellen har visat sig vara tillämplig för att man ska nå upp till de mål för den statliga kulturpolitiken som finns. I och med att modellen innebar en regionalisering ville vi se huruvida den har inneburit några förändringar i utfallet, i fördelning av medel och i prioriteringar. Utifrån detta övergripande resonemang har vi landat i några frågeställningar som ni kan läsa i rapporten. Själva arbetet har förtjänstfullt utförts av utredarna , som strax kommer att presentera själva innehållet. Un- der arbetet har vi haft en rad möten i gruppen, och vi har också haft möten med myndigheter och aktörer runt om i landet. Det har varit väldigt nyttigt att få det perspektivet och deras bild av själva modellen och dess förändringar. Innan vi går vidare vill jag tacka alla som varit inblandade. Det har varit ett väldigt roligt arbete. Det har varit roligt av flera skäl. Ett skäl är det engagemang och intresse som finns för modellen runt om i landet. Det andra är att det tycks vara ganska många i landet som har ställt sig samma frågor som vi. Detta visar sig inte minst i det gensvar som rapporten har fått. Det har också varit roligt för att det är kulturpolitik. Jag tror att alla här inne tycker att det är roligt när kulturpolitiken lyfts på dagordningen och får ta plats. En viktig poäng för alla som har jobbat med detta är att diskussionen nu ska få fortsätta. Det här är ett startskott, och jag hoppas att vi alla , på våra håll och kanter, fortsätter diskussionen om kulturpolitiken och kultursamverkansmodellen. , forskningssekreterare vid utvärderings- och forskningssekretariatet inom utskottsavdelningen: Vi ska börja med att kort säga några ord om vad kultursamverkansmodellen är, för att sedan gå över till att berätta om rapportens innehåll och slutsatser och om några av de bedömningar som uppföljningsgruppen har gjort utifrån våra iakttagelser. Som vi redan har hört infördes modellen . Beslutet om en ny modell för fördelning av statens medel till regional och lokal kulturverksamhet fattades 2009. Syftet var att öka det regionala inflytandet och att förtydliga ansvarsfördelningen mellan nationell, regional och lokal nivå. är alla län utom med i modellen. I modellen tar eller regionen fram en flerårig kulturplan. Det gör man i samverkan med länets kommuner och i samråd med det professionella kulturlivet och civilsamhället. Kulturplanen ligger sedan till grund för beslut om hur mycket medel man ska få. eller regionen som fördelar medlen till kulturverksamheterna. var de totala anslagen inom modellen . Som vi har hört bestämde sig uppföljningsgruppen för ett antal frågor. Hur har modellen fungerat? Vilka erfarenheter har olika aktörer samlat? Man var noga med att ha ett användarperspektiv och att fånga så många röster som möjligt. Däremot valde man den här gången inte att fokusera på hur själva införandet av modellen har gått till. Man tittar inte heller på den stora frågan om finansiering av regional kulturverksamhet i stort. Uppgiften var inte heller att bedöma kvaliteten på de kulturverksamheter som får medel. Många intervjuer har gjorts. Tre områden valdes ut särskilt. Det var , och . Där har vi försökt träffa så många som möjligt: själva regionen, olika kommuner och liksom kulturskapare, kulturinstitutioner och olika representanter för civilsamhället. Vi har också träffat och . Vi har också träffat många myndigheter och andra organisationer inom kulturområdet. Sedan har vi förstås också använt skriftligt material, som kulturplaner och olika andra uppföljningar och utredningar som har gjorts. Vad kan man då säga? Modellen har lett till vissa förändringar. Man kan se att det har blivit en ökad dialog ute i landet. Det har blivit en vitalisering av det kulturpolitiska samtalet. Man kan också se att kulturen har kommit högre upp på den politiska agendan, och man kan se att det regionala och lokala inflytandet har ökat. kan man se att det statliga inflytandet är starkt. Som exempel på det nämns regleringsbrevet men också uppföljning, som sker och som av många uppfattas som ganska normerande och styrande. Mycket är däremot fortfarande detsamma som . Bidragsfördelningen till de olika verksamheterna är i stort sett densamma som innan modellen infördes. Det är ungefär samma verksamheter som får ungefär lika mycket pengar. Man kan inte heller säga att möjligheten att nå de kulturpolitiska målen har förändrats drastiskt i och med modellen. Modellen har inte heller påverkat det utbud av kultur som finns i olika regioner i . Mo- dellen har inte heller bidragit till att man lyckats nå nya deltagargrupper i högre grad än med tidigare fördelningsmodeller. Rapporten visar också att det fortfarande finns en hel del oklarheter när det gäller modellen. En sådan är kulturmiljöarbetets roll, som av många uppfattas som otydlig. Länsmuseerna, länsstyrelserna och har olika ansvar, men hur det ser ut är fortfarande otydligt. Det finns också exempel på samarbetssvårigheter inom det här området. För många är det också oklart varför vissa statliga bidrag ingår i modellen när andra inte gör det. Man nämner ofta Skapande skola som ett sådant exempel. Många frågar sig varför det ligger utanför modellen. 2015/16:11 SEMINARIUM OM KULTURSAMVERKANSMODELLEN Ytterligare en oklarhet är civilsamhällets roll och representation. Civilsamhället ska delta i samråd när kulturplanen tas fram, men vad samråden egentligen går ut på är på många håll fortfarande oklart, liksom vilka organisationer som ska representera civilsamhället. Som alla vet står utanför. Det är många som nämner att de inte uppfattar att modellen är hel eller färdig förrän alla län är med. Många har också sagt att de upplever en frånvaro från den nationella politiska nivån och att det upplevs som en obalans i modellen. , sekretariatschef vid utvärderings- och forskningssekretariatet inom utskottsavdelningen: Sammanfattningsvis visar uppföljningen att kultursamverkansmodellen tas på stort allvar av alla inblandade aktörer, och det finns också ett mycket stort engagemang runt om i landet. kan vi konstatera att det finns en del missnöje och kanske rent av lite uppgivenhet på lokal och regional nivå. En stor del av missnöjet handlar om finansieringen, även om den, som sa, inte riktigt har stått i fokus för uppföljningen. Men efter att ha rest runt i landet kan vi ändå konstatera att många regioner, kommuner och andra aktörer upplever att staten har backat från sin finansierande roll. Många pekar också på att staten inte avsatte några extra resurser när modellen infördes. En annan del av missnöjet handlar om samrådet med civilsamhället. Vi har kommit fram till att det kanske inte riktigt har hittat sina former . Representanter för civilsamhället efterlyser tydligare resultat från de samråd man har med regionerna. Vilka bedömningar har då kulturutskottets uppföljningsgrupp gjort utifrån det vi har visat för dem? En huvudslutsats är att kultursamverkansmodellen är en omfattande reform. Mycket i reformen funkar bra. Gruppen konstaterar att regionaliseringen av beslut om det statliga stödet ligger i linje med det riksdagsbeslut som ligger till grund för modellen. Utskottets ledamöter för också fram att modellen har lett till en vitalisering av kulturlivet och till en ökad dialog mellan olika aktörer. Som sa lyfter man också fram att kulturen har kommit högre upp på den politiska agendan. Men det finns också saker som fungerar lite mindre bra. Uppföljningsgruppen för därför fram att det är viktigt att de problem som har uppmärksammats i rapporten också åtgärdas på något sätt. Mot bakgrund av att bidragsfördelningen är densamma som tidigare och att möjligheterna att nå de kulturpolitiska målen inte har förändrats menar gruppen att kultursamverkansmodellen behöver ses över. En annan fråga som gruppen lyfter fram är att det är viktigt att fortsätta följa arbetet med att nå nya deltagargrupper. Man tycker också att det är viktigt att följa den fortsatta utvecklingen av den regionala variationen i kulturutbudet. Man betonar att det är viktigt att det finns kultur för alla och att det finns i hela landet. I sina bedömningar lyfter också ledamöterna fram att det är mycket viktigt att kulturmiljöarbetets ställning i modellen förtydligas och att de olika aktörernas roller också förtydligas. En anledning till det är naturligtvis att man tycker att det är viktigt att kulturmiljöarbetet ska kunna fortsätta utvecklas på ett positivt sätt. Gruppen konstaterar också att det har pågått diskussioner om vilka bidrag som ska ingå i modellen. Där ser ledamöterna att det är viktigt att man fortsätter att hålla diskussionen levande och att det är viktigt att det förs samtal om vilka satsningar som ska ingå i modellen. I uppföljningen har de stora kommunerna framfört kritik mot modellen. De upplever att de har fått ett minskat inflytande, trots att de svarar för en stor del av finansieringen. Mot den bakgrunden menar uppföljningsgruppen att det är viktigt att alla kommuner, både de stora och de små, ska ha ett skäligt inflytande inom modellen. Som nämnde omfattas inte av modellen. Gruppen menar att påverkan av det faktum att inte ingår är begränsad, men ledamöterna betonar att tanken med modellen när den infördes var att alla län skulle ingå. Gruppen för också fram att det är viktigt att kulturskaparna och civilsamhället är med i modellen och att dialogerna med dem måste läggas upp på ett bra sätt. Gruppen framhåller att det är särskilt viktigt att följa civilsamhällets roll och deltagande i kultursamverkansmodellen. En annan fråga som har kommit upp gäller regionernas dialog med den nationella nivån. Man kan konstatera att regionpolitiker efterlyser ett tydligare engagemang och en dialog med politiker på den nationella nivån. Där lyfter gruppen i sin bedömning fram att det är viktigt att fundera på hur dialogen mellan regionala och nationella politiker kan vidareutvecklas. Gruppen för fram att det är viktigt att statens politiska engagemang blir mer synligt. Slutligen lyfter kulturutskottets grupp också fram att det är viktigt att regeringen följer upp resultatet av de statliga bidragen till regional kultur och att regeringen också redovisar detta till i sin resultatredovisning. Detta är i stort vad rapporten handlar om. Ordföranden: Då ska vi gå över och höra ett antal spännande och intressanta reflektioner från ett antal personer som varit med under modellens framtagande och genomförande och också arbetat med den. Först ut är , som är tillförordnad överintendent vid Statens centrum för arkitektur och design och också har varit ordförande i vid tiden för modellens genomförande. Hon har även en lång bakgrund inom . , tf. överintendent: för att jag har fått förmånen att komma hit och återanknyta till något jag fick vara med om att starta som ordförande i . Det uppdraget förlöpte ganska parallellt med och med propositionen, som hette Tid för kultur. 2015/16:11 SEMINARIUM OM KULTURSAMVERKANSMODELLEN Mina reflektioner gäller framför allt tiden fram till dess att jag slutade som ordförande i . Jag är kanske inte så väl uppdaterad som ni som sitter här och jobbar mitt uppe i detta. Reformen som sådan tycker jag att det har varit oerhört intressant att få vara med om. I det strikta och välordnade system som råder i , med den statliga, nationella, regionala och kommunala nivån, är strukturen väldigt tydlig. Här har man just på konstens och kulturens område tagit sig för att ändra i den och hitta ett annat sätt att arbeta. Det är lite grann samma påverkan som digitaliseringen har på den fasta struktur som vi har levt med så . Den syftade naturligtvis till att klargöra ansvaret, men den hade också ett vidare syfte, nämligen att lyfta just konsten och konstens ställning och öka medvetandet om konstens betydelse hos medborgarna. tog ett ganska brett grepp om frågan. Sedan kom propositionen, som snävade in det. På följde vi detta bokstavstroget och funderade över vad det innebar för vårt sätt att arbeta. Sedan kom bruksanvisningen, nämligen utredning Spela samman, som gav en bra modell för hur vi skulle börja arbeta. Frågan var inte ny eftersom vi i redan tidigare hade haft samarbete med olika regioner i form av avsiktsförklaringar. Man hade redan börjat ringa in nya sätt att samarbeta när det gällde hur pengar ska användas och hur den offentliga finansieringen kan göra bäst nytta. För oss var det en nyttig förövning. Inledningsvis var relationerna till en del regioner ganska frostiga. Det var inte märkligt att en region som , som hade haft en helt annan modell, upplevde det som en tillbakagång. Det fanns andra regioner som vi förde ganska animerade samtal med. De var väldigt givande, för det kokade ned till att man måste ta sig an modellen från bägge sidor med ömsesidig respekt, ömsesidig förståelse och en ömsesidig uppskattning av varandras kunskap. har vi sett presentationen av den här utvärderingen. Jag har ingen annan uppfattning än att den här modellen under de år den har prövats varit framgångsrik. Jag har med stor behållning tagit del av kulturplaner, och jag är imponerad av hur ambitiöst man har arbetat med detta på andra nivåer än den statliga. Man har verkligen strävat efter att göra något av modellen, och man har aktivt arbetat för att hitta former för samverkan inom regionen med olika nivåer och parter. Jag har stor respekt för det stora administrativa arbete som ligger bakom detta. I har vi i de regionala kulturplanerna sett många tankar, idéer, ambitioner, mål och förverkliganden, men ändå har de regionala kulturplanerna varit ett sätt för att öka sin kunskap och på ett bättre sätt kunna bidra till samarbetet, diskussionen och utvecklingen. Jag är väldigt positiv till en sådan modell men inser naturligtvis också att det har krävts mycket. Det har verkligen varit en övning i samarbete. Jag kan inte tolka det man har sett av förhandlingar, samarbeten och idéer på något annat sätt än att konsten har fått en starkare ställning i genom att vi har prövat denna modell. Den har lyfts och debatterats mer, och jag tror att alla har varit medvetna om att detta är ett område som verkligen kräver sin plats, sina resurser och sitt engagemang för att medborgarna ska nås av det. Man ser att nya grupper inte finns med som deltagare i och mottagare av konsten, men det tror jag inte att man kan vända oerhört snabbt. Jag har följt detta och har, också under de år jag var på , mött behovet av att våga diskutera elefanten i rummet, nämligen vilka pengar som satsas på konsten på de olika nivåerna. Det har nämnts i den utvärdering som gjorts, och jag tror att det är dags att ta sig an den frågan också. Modellen riskerar att skapa stor besvikelse om man inte vågar diskutera detta. Det är en förutsättning för att nå det man har velat och som har varit syftet med modellen, nämligen att utveckla det konstnärliga innehållet i många avseenden. Då krävs naturligtvis prioriteringar – att man flyttar pengar från ett ställe till ett annat – men det är inte hela bilden. Rimligtvis kan man inte ta pengar från verksamhet som är väl fungerande och som har ett gott syfte för att skapa något annat, utan resurser behöver adderas. Prioritering är naturligtvis en självklarhet när man arbetar med begränsade resurser, men medel bör också tillföras för att modellen ska nå sin fulla potential. Det är en modell där jag tror att vi alla har tänkt: Kommer min makt att reduceras och någon annan att få mer makt? Jag har velat beskriva modellen utifrån min egen tolkning. Det handlar inte om ett nollsummespel av makt utan om att alla, med rätt ingång och rätt förhållningssätt, faktiskt kan öka sin makt och sitt inflytande för att konsten ska kunna utvecklas. Så tycker jag att man ska se på det här. Det är ingen som får sin makt reducerad om man verkligen går in i detta och har en ömsesidig respekt för de olika kunskaperna. Det har också talats om att det finns några formuleringar som antyder att man måste öka kunskapen på den regionala nivån. Utifrån det som jag sett av det regionala arbetet tycker jag att det finns en sorts kunskap som är mycket stor. Det finns andra kunskaper på , och det är klart att det ger ett värde för mångfalden när man lägger ihop de olika kunskaperna. Därför tycker jag att de formuleringar som antyder detta verkligen har kommit på skam. Jag har några reflektioner om hur jag skulle vilja se modellen utvecklas. Jag kan ju, utan att ha något som helst ansvar, framföra dem lätt. Det ena är resurserna. Det andra är att jag för min del tycker att det i diskussionen om huruvida det ska in fler bidrag snarare är så att om fler områden adderas måste det följa med pengar till det. Jag tycker däremot att det är en ganska bra balans att en del pengar ligger utanför modellen och en del i modellen. Det skapar möjligheter för staten att uppfylla de nationella kulturpolitiska mål som är statens uppgift.