rfr · H30WRFR27 · 2016-01-01 00:00:00 — Saknas genetiskt släktskap har det inte någon betydelse att mannen kanske har varit barnets sociala och enda far, den med vilken barnet har en nära och god relation. Han kan alltid på eget eller på andras initiativ förlora ställningen som barnets far. Faderskap är genetiskt, inte socialt. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN fanns begränsningar i möjligheten att häva faderskap. de bort med hänvisning till att det inte är till barnets bästa att ha en icke-gene- Bättre ingen far alls än fel far. Det spelar heller inte någon roll när mannen får kunskap om det bristande genetiska släktskapet. Också i det fall en man vet att han inte är far till det barn som han på ett eller annat sätt blir rättslig far till och även tar ansvar kan han när som helst frånträda sitt faderskap. Så länge barnet är underårigt har barnets vårdnadshavare eller en god man också möjlighet att få ett hävande av faderskapet till stånd. mannen saknar helt betydelse i det sammanhanget. Om vi menar att det är den nära och goda kontakten med föräldrar som är det viktiga för ett barn – någonting som allt oftare betonats – finns det anledning att närmare se över regleringen rörande föräldraskap och inte minst faderskap. Den nuvarande ordningen innebär att pappors rättsliga ställning är otydlig. Det innebär också att barns situation kan bli osäker. sidan betonas ansvarstagandet och den nära och goda relationen som primär, å andra sidan signalerar regelsystemet att det enda som räknas vad gäller fäder är genetiskt släktskap. Det är dubbla budskap som ges, och barnets rätt till sina föräldrar får därför inte det skydd som den borde ha. , adjungerad professor, : Ärade ledamöter! det gäller arvsrätten finns det ett gammalt ordspråk som säger följande: har fyra arvingar. tar själen, jorden tar kroppen, världen tar ryktet och släkten tar ägodelarna. Det är det sista som jag kommer att koncentrera mig på. ning, nämligen om familjerätten är i takt med sin tid, är kanske särskilt moti- verad när det gäller arvsrätten. Vår nuvarande ärvdabalk går tillbaka till stor del arvslag och även på en förordning rörande laglott. De här författningarna togs 1958 in i och utgör fortfarande till stor del gällande rätt. Det måste med hänsyn till tidsutrymmet nu bli en ganska rapsodisk fram- ställning, men det jag snackar om bygger mycket på vad jag säger i kommen- taren till , delarna I och II. Inledningsvis har jag lagt in en bild i min presentation som ni inte har i de papper som ni har fått förut. Jag tyckte att det kunde vara intressant, för den väcker frågor om hur arvsrätten är och bör se ut. Man kan säga att vi i svensk rätt har två eller tre grunder för arvsrätt. första grunden utgörs av släktskapet, vanligen blodsbandet. av att med släktskapet har traditionellt ansetts följa en social och ekonomisk gemenskap som motiverat arvsrätt. Det innebär alltså att bröstarvingar ärver i Finns det inte bröstarvingar ärver föräldrar. Observera att till för- äldrar räknas även samkönade par där den ena har samtyckt till assisterad be- Sedan ärver syskon och så vidare. Det går en gräns vid kusiner. var som man sa att kontakten med kusiner är så begränsad att de inte bör ha arvsrätt. Det var alltså 1928. Är detta bra eller bör vi ändra på detta? STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Den andra grunden för arvsrätt är äktenskapet, vilket också motiverats av den närhet som normalt sett finns mellan makar. Efterlevande make har sålunda, utöver sin giftorätt som talade om, också en arvsrätt som successivt förstärkts och som innebär att make ärver även före de gemensamma barnen, vilka får vänta på sitt arv till dess att båda föräldrarna är döda. Annorlunda är det beträffande så kallade särkullbarn, alltså barn som inte är gemensamma. De behöver inte vänta på sitt arv till dess att styvföräldern har avlidit. De får ut sitt arv direkt vid sin förälders död. Är detta bra? Här kan vi ana en av de vanligaste konflikterna i svensk arvsrätt , det vill säga den mellan olika grupper av barn och efterlevande make. Vi har inte sällan den ena makens särkullbarn, gemensamma barn och den andra makens särkullbarn. Det här föranleder konflikter och ger anledning att fråga sig om den ordning vi har är bra. Testamente utgör grunden för att ändra på detta. Anser man att släktskapet inte bör vara avgörande kan man upprätta ett testamente till förmån för den som man tycker ska ha kvarlåtenskapen. Är man missnöjd med att make ärver kan man också genom testamente ändra på det. Det finns begränsningar i testationsfriheten. Den ena är laglottsskyddet, som jag ska återkomma till om , och den andra är basbeloppsregeln, som skyddar efterlevande make. Jag går inte in på alla frågor kring detta , utan jag går direkt på basbeloppsregeln. En arvsregel som man kan säga inte är i takt med tiden är den så kallade basbeloppsregeln. Jag tror att ändringar i den skulle kunna bidra till att till en del lösa de konflikter som finns mellan särkullbarn och efterlevande make. Syftet med denna regel är att ge efterlevande make ett yttersta skydd motsvarande fyra basbelopp, ungefär. Detta är emellertid alldeles otillräckligt och gör det inte ens möjligt för make att behålla sin bostad. Jag skulle vilja vara så radikal att jag säger att det inte ska vara fyra basbelopp utan 70 basbelopp, det vill säga . Metoden när det gäller tillämpningen av basbeloppsregeln är att vi måste ta hänsyn till enskild egendom som den efterlevande har och den egendom som vederbörande får vid bodelning, arv och testamente. Men räcker inte detta har man rätt till vad vi kallar för ett basbeloppsbidrag som då tas från särkullbarnens lotter eller från testamentstagarnas lotter. Effekten blir då att särkullbarnen inte är helt åsidosatta, utan de kommer igen sedan när den efterlevande maken dör och får en kvotdel som motsvarar vad vederbörande gick miste om på grund av basbeloppsregeln. Testamentstagare får också vika för den här basbeloppsregeln, men det är faktiskt oklart om de kommer igen eller inte. Vi har en diskussion i doktrinen om detta. Men skriver man om den här rättsregeln bör man precisera att även en testamentstagare, säg Cancerfonden, som har fått ge vika får komma igen vid den efterlevandes död. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Här visar jag några bilder som illustrerar detta, men dem stannar jag inte 3:8 är en hjärtefråga för mig själv, eftersom vi har haft en fullkomligt enorm diskussion inom rättsvetenskapen om hur den ska tolkas. Men jag lämnar den åt sidan och går vidare. Testamentsregister går jag heller inte in på, för jag utgår från att Schüldt kommer att ta upp den frågan. Jag tycker att det behövs ett offentligt testamentsregister, därför att det är motiverat ur rättssäkerhetssynpunkt ef- tersom testamenten kan komma bort. kommer de bort på grund av oe- Det är alltså ett bra förslag. Då kommer vi fram till frågan om laglotten. infördes genom kunglig förordning 1857. Den stadgade att bröstarvingen skulle ha en ovillkorlig rätt till laglott som alltså inte kan upphävas genom Storleken på laglotten är halva arvslotten. ler hälften, och resten kan man testamentera bort. Motiven bakom detta gamla institut var att bröstarvingarna därigenom skulle garanteras en försörjning, och man skulle också bibehålla en viss rätt- visa mellan bröstarvingarna. Den här laglotten har varit föremål för ständig kritik, vilket man sett inte minst genom motioner från denna riksdag. Vart och ser man dessa motioner som går ut på att vi borde ta bort laglotten. Därför tänkte jag säga något om de argument som finns för och emot detta laglottssystem. Det skäl som många anför emot när man vill ha bort den är det grundläg- gande argumentet att individens frihet att förfoga över sin förmögenhet också bör gälla beträffande kvarlåtenskapen. Det här är alltså ett starkt ideologiskt argument kan man säga. Ett annat argument för ett borttagande är att bröstarvingarnas försörjnings- behov inte är så stort som det var . kanske är i 50–60-årsåldern och har en egen förmögenhet. Man säger också att om det finns försörjningsbehov är det samhällets ansvar att ta hand om detta. Observera spänningen mellan det första och det tredje argumentet – individens frihet är viktig, men det är samhället som ska svara för försörjningen. Sedan är det också så att laglotten försvårar så kallade generationsskiften som sker i levande livet. Man överlåter ett företag eller ett jordbruk till äldsta dottern, och syskonen begär då kompensation för detta. Det här är mycket stora och omfattande processer som inte sällan leder till att den som har övertagit jordbruket eller företaget måste hosta upp ett visst antal miljoner kontant vid Det anses ofta som betungande. Det här är alltså ett så kallat förstärkt laglottsskydd som gäller inte bara mot testamenten utan även mot gåvor i le- Skälen för en laglott är att det fortfarande finns försörjningsbehov för vissa personer – underåriga, tonåringar. Föräldrar dör i en trafikolycka, sådant in- Det är inte det vanligaste, men ett skyddssystem är ju till för att ge ett skydd just i ömtåliga situationer. Det finns även vuxna personer, psykiskt eller fysiskt handikappade, som kan ha ett behov av skydd. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Laglotten behåller en viss rättvisa mellan bröstarvingarna. Det är ju det gamla argumentet som fanns . Sedan kan man hävda att den sociala och ekonomiska gemenskapen i familjen motiverar ett laglottssystem. Det här är den gamla familjetanken att omsorgen om de relationerna är viktig. Där brukar man tillägga argumentet om identifikation med familjeegendom. Vad är då det? Det är att barn ofta talar om ”vårt hus” eller ”vår bil” fastän det är föräldrarna som äger den. Den här identifikationen stärks ibland genom att barnen har använt, brukat eller jobbat på egendomen, och därför är detta ett argument. Det förekommer faktiskt i diskussionen i där man diskuterar laglottssystemet och kommer att behålla det hela, bland annat med hänvisning till sådana här argument. vill jag säga några punkter om laglott. Det finns olika konstruktioner. Laglotten är oftast en kvotdel av arvslotten. I och är den hälften. I har den varit två tredjedelar, men föreslår man i en ny utredning som blir proposition att man ska dra ned det hela till hälften. har en fjärdedel. Det finns också system där man laborerar med beloppsgränser. har en gräns på . Förslaget är nu att man skulle använda sig av 40 G, alltså 40 grunnbeløp enligt folketrygden. Det skulle gå upp till 3,4 miljoner. har 1 miljon. Därutöver laborerar man ibland med åldersgränser på 18 eller därför att behoven av skydd är störst för unga bröstarvingar. Det ser man i olika delstater i . Det finns också fall där man har en behovsprövning. Om försörjningsbehovet är viktigt gör man en behovsprövning i varje enskilt fall: Vad behöver den här bröstarvingen? Det kräver mycket överväganden och processer, men det förekommer också. , advokat och universitetslektor i civilrätt, : Ärade utskottsledamöter! Tack för att jag har fått komma hit! Det är glädjande att civilutskott intresserar sig för de här frågorna som är väldigt viktiga och berör många människor i svåra situationer. Ni ser i min presentation att det står En advokats syn på frågeställningarna. Jag skulle vilja säga att betoningen ska vara: En advokats syn på frågeställningarna. Jag utger mig alltså inte för att representera hela advokatkåren på något sätt. Mitt perspektiv är något annorlunda än de föregående talarnas på så sätt att jag arbetar med familjerätt på ett praktiskt plan. I min värld, advokatvärlden, är man inte överens. Det är väl de där som inte kommer överens enligt statistik. Det som är slående när man sysslar med praktisk familjerätt är att de beslut som fattas av parterna sällan grundar sig på rationella överväganden, utan det är väldigt vanligt att känslorna styr. Det är påtagligt när man sysslar med praktisk familjerätt att det är mycket känslor. kan man också se, eller tro sig se, den egentliga orsaken till vissa tvister. Om någon efter en separation känner sig förfördelad kan vederbörande säga till den andra parten: Du kommer aldrig STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN att få träffa barnen mer. Då har man en vårdnadstvist. Eller också säger någon: Du kommer inte att få en krona av mig. Då är det en bodelningstvist. När det gäller arv och testamente är det allmänt känt att det ger tillfälle för släktingar att bråka. Det gamla uttrycket att kommer med barnen och djä- vulen med arvingarna gäller tyvärr fortfarande i många situationer. Jag ska lite snabbt gå igenom vad som har sagts här , och mitt fokus är den ekonomiska familjerätten. Vi börjar med giftorättens omfattning. Jag tycker att det är rimligt att man kanske ser över hur man skulle kunna begränsa giftorätten. att många klienter som ska skriva äktenskapsförord eller testamente inte vet att i princip all egendom blir giftorättsgods när man ingår äktenskap. tror att det man för med sig in i äktenskapet skulle undantas så som det är för Vi går över på pensionsrättigheterna. Jag sysslar mycket med bodelning, och där vore det angeläget att man fick klarare regler. Det hinner vi dock tyvärr inte fördjupa oss i här och . Inte heller hinner vi med mycket om makars avtalsfrihet, utan jag går direkt på några ord om jämkning. Jag vill framhålla utredningen 2005:34, som jag antar att utskottet är Det var kollegan advokaten som gjorde den. hade, som jag har angivit här i bilden jag visar, synpunkter på hur man skulle ändra de här jämkningsreglerna. Jag tror att jag nöjer mig med att hänvisa till Det kan bli för tekniskt att gå in på den . När jag nu får tillfälle att framföra synpunkter vill jag gärna ta upp bodel- Lagen säger att om makarna inte kan komma överens om en bodelning ska tingsrätten förordna en bodelningsförrättare. uppdrag som bodelningsförrättare. Frågan är: Hur ska bodelningsförrättningen Reglerna om detta finns i 17 kap. , och de gäller för övrigt skiftesman vid arvskiften. I förarbetena står det att det här förfarandet ska vara summariskt och enkelt. Men det har visat sig att det i praktiken är långt därifrån. Ja, summariskt kanske det kan vara, men knappast enkelt. Med den inställning som parterna kan ha, som jag antydde inledningsvis, finns det risk för att det blir väldigt långa handläggningstider. sig hur det ungefär tar från det att det blir ett beslut om bodelningsför- rättare fram till dess att bodelningsförrättaren gör ett så kallat tvångsbeslut om parterna inte kan komma överens. Vid en snabb handläggning rör det sig om Så tar det alltså normalt. cerade fall kan det ta , och det är naturligtvis inte tillfredsställande. Även här har frågan utretts av i hans utredning . Jag ansluter mig till hans förslag där som jag tycker att man ska titta på en Jag tror också att har stora delar av advokatkåren bakom sig i sina förslag. Det här tycker jag är mycket angeläget, för det finns en risk att de här bodelningsprocesserna annars antar formen av dispositiva tvistemål till omfattningen. Det är nog inte meningen. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Framför allt, och det gäller både bodelningar och boutredningar, brukar folk tycka att det tar väldigt . Här har man alltså möjlighet att genom att effektivisera reglerna råda bot på det. En annan konsekvens när det gäller bodelningsförfarandet är att det här är helt privatfinansierat. Det kan bli så, som jag noterat där nere i bilden som jag visar, att den ”fattigare” av makarna, som har ett berättigat krav på den andra maken, kanske inte kan förverkliga det för att man inte har råd att genomföra ett bodelningsförfarande. Jag går över till sambor. Jag hör till dem som anser att sambolagen bara ska avse bostad och bohag. Om man utvidgar området för samboegendomen finns det risk att det blir någon form av B-äktenskap, vilket jag tycker skulle vara olyckligt. I den praktiska situationen när man ska skriva samboavtal och parterna sitter och funderar mycket kan det bli mycket vidlyftiga avtal. Det kan bli alla möjliga konstiga klausuler. Då brukar man komma med det : Ni kanske ska överväga att gifta er i stället. Jag är av den uppfattningen att avtalsmöjligheterna ska leda fram till avtal som är okomplicerade. Jag tycker inte att det finns någon anledning att utvidga möjligheten för avtal mellan sambor. En sak som man skulle kunna flika in när det gäller sambor är att bodelning mellan sambor bara avser bostad och bohag. Men ofta har ju sambor annan egendom, till exempel fritidshus, som man samäger. Och det ska ju också lösas upp. Där vore det alltså praktiskt om man i bodelningsförfarandet mellan sambor också kunde ta in samägd egendom. Annars är det risk för att det blir två förfaranden: en bodelning med bodelningsförrättare och en upplösning av samäganderätten enligt samäganderättslagen. Så kommer vi till arvsrätt för sambor. Det har ju varit en het fråga. Där anser jag inte att man ska införa någon generell arvsrätt. Men jag har fått ett förslag från en kollega som tycker att man skulle kunna införa en begränsad arvsrätt om samborna har gemensamma barn. Det skulle underlätta för den efterlevande sambon att bo kvar i den gemensamma bostaden. I och med den nuvarande lagstiftningen kan det hända att den efterlevande sambon inte har råd att lösa ut de gemensamma barnens arvslotter. De har ju rätt till arv direkt. Vi går över till arvsrätt. Där har det ju, som nämnde, varit en tendens i lagstiftningen att stärka efterlevande makes ställning. Men det som kanske är lite otillfredsställande där är att de regler som man stöder sig på i huvudsak är , som sade. Här finns det en mängd regler som skulle behöva ses över. Jag nöjer mig med att konstatera det och går inte in på några detaljer. Med hänsyn till den korta talartiden här går jag vidare för att prata lite om laglotten. Laglotten är, som sagt, starkt förankrad i den allmänna rättsuppfattningen. När man talar med klienter om laglotten är mitt bestämda intryck att många anser att laglotten ska finnas kvar. Det starkaste skälet är nog rättvisa. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN anser att har man satt barn till världen ska de också ha rätt till arv, även om det är begränsat. Jag tror å andra sidan att det nog bland jurister och advokater finns många som anser att man skulle kunna avskaffa laglotten. Förhållandena är ändrade, som nämnde, . Vi har en högre medellivslängd , och de som ärver är ofta i 50–60-årsåldern och har inte samma behov av arv för sin försörjning som . Särkullbarnens ställning brukar man alltid diskutera, och den frågan ska man inte bortse från i det här sammanhanget. Men en sak som jag skulle vilja ta upp här när det gäller laglotten är att om vi ska ha kvar den tycker jag att man måste se över det så kallade förstärkta laglottsskyddet. Det innebär i korthet att man inte ska kunna gå runt laglottsreglerna genom att skänka bort allt . Därför finns det regler som säger att gåvor som har givits och gåvor som har till syfte att likställas med testamente kan ingå i laglottskravet. Det låter ju fullt rimligt, men de här reglerna är otydliga, och det finns ett starkt behov av att precisera dem och förenkla dem. Å andra sidan är det här en ganska vanligt förekommande tvist beroende på den familjebildning vi har, alltså att man ofta har barn i olika generationer, och då kommer den här situationen upp. Slutligen vill jag säga något om testamenten. Det diskuteras ständigt om formkravet ska skärpas eller lättas. Det som talar för ett skärpt testamentskrav är rättssäkerheten, och vill man att det ska lättas brukar man anföra att hänsyn ska tas till testatorns vilja. Ett rättsfall som dök upp och som visar att rättssystemet kanske inte var i takt med tiden var det så kallade sms-målet. Där var det en person som innan han tragiskt tog livet av sig sms:ade ett testamente till en god vän. Frågan var då om detta skulle anses vara ett giltigt testamente. Tingsrätten, som kanske var lite mer i tiden, ansåg att det är mycket vanligare att man har en mobiltelefon i fickan än papper och penna, så man godkände testamentet. Men hovrätten ändrade och sade att det inte kunde godtas som testamente eftersom det inte fanns någon egenhändigt undertecknad handling. När jag nu får tillfälle att tala i detta forum vill jag också ta upp ett problem som man stöter på om man sysslar med arvsrätt i praktiken, nämligen av testamente. När man anför mot testamente och åberopar rubbad själsverksamhet – alltså att testatorn inte var vid sina sinnens fulla bruk – möts man av ett väldigt starkt beviskrav. Det tycker jag att man ska se över. Det finns praxis från , men detta är alltså ett problem. Jag vet att många kollegor delar min uppfattning på den punkten. Slutligen vill jag säga att det vore bra med ett testamentsregister. Det kunde kanske fungera på samma sätt som äktenskapsförord. Ordföranden: tack till alla talare! Ledamöternas frågestund börjar 10.40. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN Ordföranden: tillbaka! Då börjar vi frågestunden. Frågorna kommer att ställas i partistorleksordning. Det är bra om frågeställaren kan rikta sin fråga till någon, men om flera i panelen vill svara går det också bra. (S): Jag tror att det är bra att det finns en skillnad mellan sambo- och äktenskap. Det kan ju vara så att vissa faktiskt aktivt väljer att leva som sambor. Det är dessutom så att man blir sambo genom att flytta ihop, men när man gifter sig är det ett avtal. Jag tyckte dock att det var intressant med förslaget om att man skulle kunna registrera samboskap och få likartade regler som vid äktenskap. Då har man ändå fattat ett aktivt beslut. Men det ligger ju längre in . När det gäller dagens regelverk kan man som sambo skydda sig genom både samboavtal och testamente. Men det finns en brist när det gäller testamente, nämligen när man har gemensamma barn. Vi har fått höra under föredragningen att det är vanligt – av alla sambor har gemensamma barn, och av alla barn föds av sambopar. Även om man skriver testamente och vill att den efterlevande maken ska få arv och tillgång till bostad kan man alltså inte avtala bort de gemensamma barnens rätt. Det innebär att äldre barn kan starta en tvist mot sin förälder men även att överförmyndaren genom en god man kan gå in när det gäller minderåriga barn. Det kan ställa till det mycket för familjen och inte minst för barnen. Min fråga är därför om man som ett första steg skulle kunna se till att sambopar kan skydda sig genom testamente. : Eftersom sambor inte har någon arvsrätt än så länge är behovet av testamente stort. När man skriver dessa testamenten är det viktigt att de formuleras på ett riktigt sätt. Jag ser många testamenten som slår väldigt fel. Man förstår inte skillnaden mellan full äganderätt och fri förfoganderätt och så vidare. Men som du säger finns laglottsskyddet även här. Det innebär alltså att ett sambobarn har rätt att kräva sin laglott av kvarlåtenskapen – behöver inte göra det men har rätt att göra det. Är det fråga om små barn är det väl inte säkert att man gör det. Familjen lever ett fint liv tillsammans, och man strider inte om några laglotter. Men det är en betydelsefull begränsning, och det finns ett stort behov av testamenten . Det är kanske den viktigaste rättshandlingen man gör i ett samboförhållande om man vill ha en ekonomisk gemenskap. : I dansk rätt har man gett sambor rätt att skriva testamente. Den rätten finns förstås också i svensk rätt. Men i kan sambor dessutom säga att man i just arvsrättsligt hänseende ska behandlas som om man var gifta. Därmed får de gemensamma barnen behandlas på samma sätt som om föräldrarna vore gifta och får då vänta. Risken med ett testamente är alltid att det är någonting man tänker göra men kanske inte gör. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN OFFENTLIGA UTFRÅGNINGEN har verkligen fått genomslag i . Där vet man, eftersom testamenten också kan registreras. I nästan alla fall där man har gemensamma barn har man skrivit testamente, skulle jag säga.