rfr · H30WRFR20 · 2016-01-01 00:00:00 — Offentlig utfrågning om utvärderingen av penningpolitik –2015 Riksdagstryckeriet, , 2016 anordnade en öppen utfrågning om utvärderingen av penningpolitik –2015 med utvärderarna och . Medverkade gjorde även finansminister och riksbankschef . I det följande redovisas programmet, en utskrift av de stenografiska uppteckningarna som gjordes vid utfrågningen och de bilder som visades av föredragshållarna under deras presentationer. Program för finansutskottets offentliga utfrågning om utvärderingen av penningpolitik 2010–2015.................................................... Stenografisk utskrift från den öppna utfrågningen.......................................... Bilder från utfrågningen................................................................................ Program för finansutskottets offentliga utfrågning om utvärderingen av penningpolitik –2015 Frågor från utskottets ledamöter och särskilt inbjudna gäster Särskilt inbjudna gäster: , förste vice riksbankschef Per , vice riksbankchef Hans Linblad, riksgäldsdirektör , finansutskottets vice ordförande Stenografisk utskrift från den öppna utfrågningen Ordföranden (S): Klockan har slagit nio, och finansutskottets öppna utfrågning med anledning av utvärderingen av penningpolitiken 2010–2015 inleds härmed. Jag vill hälsa er alla hjärtligt välkomna, men förstås är och professor extra varmt välkomna. Jag tar det på svenska , men det som sägs på svenska tolkas till engelska och vice versa. Till grund för dagens utfrågning ligger den utvärdering som King och Goodfriend presenterade för finansutskottet och de remissvar som sedan inkommit. Efter en kortare introduktion och sammanfattning från våra utvärderare kommer från finansutskottets kansli att kortfattat redogöra för remissvaren som inkommit. Därefter kommer riksbankschef och finansminister att kommentera utvärderingen. Sedan tar vi en kort paus innan frågestunden börjar. Där inleder vi med utskottets ledamöter och ger sedan också möjlighet för övriga inbjudna. Men vi börjar alltså med våra utvärderare. Jag ger ordet till till att börja med. Utvärderare : Ordförande, mina damer och herrar – god morgon! Jag skulle inledningsvis vilja säga att professor och jag verkligen uppskattar möjligheten att genomföra denna utvärdering. Vi fick bilda oss en bättre uppfattning om den omfattande öppenhet och insyn som råder på detta område i . Vi fick också skaffa oss en bättre bild av hur oerhört mycket information tillhandahåller, vilket gjorde det möjligt för oss att genomföra denna utvärdering. Jag ska kortfattat sammanfatta materialet, som jag vet att ni har läst. Jag kommer inte att gå igenom alla rekommendationer i detalj, utan snarare säga något om tankegångarna och grunden för våra rekommendationer. Jag ska även helt kort säga några ord om de svar och inlagor vi fått från remisser och i synpunkter. Rent generellt imponerades vi oerhört av ramarna för penningpolitiken i och det man lyckats åstadkomma . Den period som omfattas av vår utvärdering, 2010–2015, var utan tvekan en mycket besvärlig tid för alla centralbanker. Många av de antaganden man gjorde inom centralbankerna om hur ekonomin fungerar, så som det beskrivs i ekonomiska modeller, visade sig inte alls vara särskilt behjälpliga som följde strax efter finanskrisen. Ekonomiska prognoser är oerhört svårhanterliga när det uppstår turbulens och plötsliga chocker i systemet. En bred slutsats är att det inte var särskilt överraskande att inledde arbetet med att höja räntor 2010–2011. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Det var heller ingen särskilt dramatisk höjningsnivå, . Den svenska ekonomin återhämtade sig snabbare än ekonomin i resten av i-län- derna. Alla ledamöter röstade också för en kommande räntebana som skulle hamna någonstans mellan 3 ½ och . Det var genomgående ända fram till slutet av 2011. rådde ganska stor samsyn kring de svar som behövdes för att hantera det man såg i den svenska ekonomin. Vi påpekar också att det blev svårare, i synnerhet med tanke på problemen i euroområdet. De visade sig vara mycket allvarligare än vad , ECB eller någon annan hade kunnat förvänta sig. Det fanns grundläggande problem som man förmodligen ännu inte tagit sig an ordentligt. Tillväxten i euroområdet var mycket svagare än förväntat. Världsekonomin återhämtade sig inte heller som man hade hoppats, vilket innebar att räntorna i omvärlden blev lägre än man hade förväntat sig. Detta fick en ganska stor inverkan på den prognos som gjorde, eftersom väntade sig att räntorna i omvärlden skulle vara mycket högre än vad som sedan visade sig bli fallet. I vår utvärdering frapperades vi särskilt av vilken betydelse alla medlemmar i direktionen tillmätte prognoser och modeller när det gällde reporäntans framtida bana. Alla centralbanker lägger en viss vikt vid detta, men inte så mycket. Faktum är att det låg något nästan surrealistiskt över den precisa naturen i diskussionerna kring de framtida reporäntebanorna. En del sa att räntan skulle gå . Andra sa att den skulle gå . Marknaden förväntade sig dock inte att den över huvud taget skulle nå de nivåerna, vilket heller inte blev fallet. Vad vi kan se är att det i denna situation var ganska frestande att koncentrera diskussionen till dessa mycket små skillnader i förväntningarna på den framtida reporäntebanan och se på hur man förhöll sig till framtiden. Faktum är dock att vi inte kan vara så precisa i prognoserna, för vi vet inte tillräckligt om framtiden. Här är inte ensam. Vi är lite oroade över att man lägger väldigt stor vikt vid en typ av ekonomiska modeller som utvecklades före krisen. Det här var modeller som inte hade kapacitet att förutse krisen. Efter krisen missade man också många viktiga saker. Modeller kan vara bra – man skapar en abstraktion från verklighetens problem och kan fokusera på en viss sak, men ingen ekonomisk modell kan utgöra en riktig beskrivning av verkligheten. Det är därför vi har penningpolitiska beslutsfattare, och det är därför man diskuterar detta. Vi anser att man lade alltför stor vikt vid modellerna. Övriga slutsatser handlar framför allt om finansiell stabilitet, denna stora fråga som jag strax ska återkomma till. Detta är inte bara kopplat till ansvar för finansiell stabilitet, utan handlar också om utmaningar för alla centralbanker att fastställa en räntebana. Det är inte lätt för direktion att i prognosarbetet ta hänsyn till chocker STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN eller stora förändringar i ekonomin som inte beaktas i modellerna. det svårt att ställa en bra prognos och därmed fastställa en bra reporäntebana. Dessa stora chocker, vad man än kallar dem, påverkar den finansiella sta- Det kan exempelvis gälla höjda tillgångspriser. handelsöverskott, en stor obalans i bytesbalansen, vilket också kan vara en Det kan vara svårt att i modellerna få med dessa skarpa förväntningar i prognoserna och fastställa en räntebana 18 månader eller . Vi föreslår att man ser över riksbankslagen . Vi tror att det är en bra tid- Det finns ett antal viktiga aspekter där som skulle kunna stramas åt lite. Sedan finns det andra saker som man borde utforska. Vi säger tydligt i rappor- ten att vi inte lägger fram ett lagförslag för – det är ni som ska besluta om det – utan väcker frågor som vi tycker att ni borde fundera lite över. Jag ska ta upp en allmän sak som vi överraskades av beträffande reaktion- erna på utvärderingen. Det är meningsfullt att göra en skillnad mellan å ena sidan målen i politiken och å andra sidan besluten som fattas för att verkställa politiken och nå målet. I hela världen har penningpolitiken under de senaste 20–30 åren utvecklats på så sätt att de valda företrädarna för folket ska fast- ställa målen för politiken, medan man delegerar verkställigheten till oberoende självständiga organ som har behörigheten att fatta de tekniska besluten om nivån på räntorna eller vilka makrotillsynsinstrument som krävs för att nå må- Jag anser att det här är en gemensam syn i hela världen. Därför är det lite överraskande att ett stort antal personer som svarade på utvärderingen vände på den här ordningen. De sa att de ansåg att det var fel att de valda ledamö- terna, till exempel i finansutskottet, skulle sätta inflationsmålet. borde avgöra detta, sa man. Å andra sidan var det fel att delegera en del av Där är det i stället bra om reger- ingen är inblandad, ansågs det. Vi tycker att den här uppfattningen är att vända lite på hur det borde vara. Låt mig kort sammanfatta andan i våra rekommendationer. När det gäller penningpolitiken anser vi att det här vore ett bra tillfälle att tydliggöra definitionen av inflationsmålet. Ni i måste ju avgöra vem som ska fastställa inflationsmålet. Vi anser att det vore naturligt att finansutskottet och röstar om inflationsmålet och att man sedan delegerar verkställigheten till . Men det är naturligtvis upp till er Vi anser dock att det vore bra att fastställa mätt i KPIF och inte i KPI, eftersom det är det i praktiken gör. Det här är den vettigaste åtgärden, som ju undviker reporäntans effekter. När det gäller arbetet med framtida reporäntebanor vill vi rekommendera att titta noga på detta och sedan återrapportera. Vi har också en del rekommendationer om redovisningsansvaret – för riksbanksfullmäktige och också inför . Vi är imponerade av hur riksbanksfullmäktige fun- Det här är nästan unikt i världen. Men kan inte hållas utan- för den finansiella stabilitetens område. De kan inte göra sitt arbete i kristider om de inte är inblandade i diskussioner om finansiell stabilitet i normala tider. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Fastställandet av penningpolitiken måste beakta vad som sker i realekonomin, och detta påverkas direkt av den ojämvikt som kan uppstå på grund av finansiell instabilitet. Därför är det oundvikligt att är involverad i allmänna frågor om finansiell stabilitet och att man även kommenterar dessa frågor. Om ska tillhandahålla likviditet i en krissituation, vilket alla accepterar som en av de viktiga uppgifterna, måste de också veta mycket om banksystemet. Jag anser att det är oundvikligt. måste även veta mycket om de säkerheter mot vilka de ska luta sig i en kris. I en krissituation kan man inte bara plötsligt dra ut bakifrån kulisserna och säga ”nu ska ni agera, nu ska ni ta itu med det här” om de inte har varit inblandade tidigare. Hur det här ska ske är det upp till er i att avgöra. Det behöver inte nödvändigtvis innebära att fattar beslut om makrotillsynsinstrument, men måste vara med i diskussioner med banktillsynsmyndigheter och måste kunna göra offentliga kommentarer omvad av det som sker på området finansiell stabilitet som kan påverka penningpolitiken. En olycklig och enligt oss väldigt osvensk aspekt – som vi har kommenterat – av situationen i är att regeringen länge drog på beslutet om vilka som skulle bli ansvariga för makrotillsynen. Det här ledde till en olycklig offentlig strid mellan och . Inget av de här organen hade väl något annat val än att göra diskussionen offentlig, men det var beklagligt att detta drog ut så mycket . Här ligger ansvaret på regeringen, anser vi, och inte på . vill vi verkligen uppmana regeringen att snabbt besluta om vilka befogenheter ska få. Vi vill också uppmana er att fundera mycket noga över strukturen för beslutsfattandet vad gäller finansiell stabilitet. Att tilldela i stället för makrotillsynen kan vara rätt eller fel ansats – det är upp till er att besluta. Men visst är det motströms om vi jämför med internationella diskussioner. Jag har varit vice ordförande i . Varje stor aktör som satt med i nämnden kom från en centralbank i EU. Den allmänna åsikten i hela EU var att huvudansvaret för makrotillsynen borde ligga hos . Ni måste naturligtvis inte göra så i . Men det är bra att ha i åtanke att man simmar motströms om man ger ansvaret helt och hållet till . Vad gäller remissvaren har jag redan kommenterat att det är lite märkligt att ett stort antal personer som svarat å ena sidan anser att det är farligt att politikerna fastställer inflationsmålet och att borde fastställa detta men å andra sidan säger att det är ganska acceptabelt att politikerna lägger sig i och är väldigt involverade i att fastställa makrotillsynsinstrumenten. Om ni vill delegera vissa instrument, till exempel makrotillsynen, till ett tekniskt organ, som , är det väldigt viktigt att regeringen klargör vilka instrument det är den delegerar och sedan tar ett steg tillbaka och låter detta organ fatta besluten. Det är det här ni måste avgöra. Mitt intryck är att bakgrunden till beslutet om att ge det här ansvaret till var det motsatta, nämligen att ministrarna sa att det var STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN lättare för regeringen att utöva inflytande över () än över en oberoende riksbank. Om det är på det sättet är det väldigt farligt. Hur det än ligger till måste detta förtydligas på ett eller annat sätt. När det gäller remissvaren i övrigt skulle jag vilja bestrida en del av kommentarerna, i synnerhet kommentarerna från FI om att vi kanske inte har förstått en del saker vad gäller hur instruktionerna fungerar i . viinte riktigt har förstått hur det ligger till i . Det första var att vi skulle ha bett om att riksbanksfullmäktige skulle ha huvudansvaret för översynen av riksbankslagen. Men jag vill tydliggöra att vi inte har sagt att så behöver vara fallet. Vad vi sa var att och finansutskottet bör debattera riksbankslagen och att man bör bjuda in riksbanksfullmäktige till finansutskottet för att debattera riksbankslagen, eftersom de sedan är ansvariga för att verkställa detta. Vi har också sagt att vi är imponerade av hur riksbanksfullmäktige fungerar och hur de ser på sitt ansvar. Det är väldigt delikat att inrätta en oberoende riksbank och besluta om organisationen av den. Vi anser att riksbanksfullmäktige fungerar bra. Vi skulle vilja att ni beaktar deras åsikter om en framtida riksbankslag. Men vi rekommenderar alltså inte att riksbanksfullmäktige själva ska leda översynen. Sedan gäller det växelkursen. Det kanske är lite av ett missförstånd här. Vi sa att formuleringarna i riksbankslagen nu är otydliga och att det här är föråldrat när det gäller växelkurssystemet. är det att se över formuleringarna. Man kanske inte behöver ändra vad som står där i sak, men man behöver modernisera formuleringarna för att tydliggöra läget. Det tredje gäller inflationsmålet. Man säger att inte kan delegera inflationsmålet och att politikerna inte kan fastställa inflationsmålet, då är med i det europeiska systemet för centralbanker, medan centralbank inte är med där. Men det här tror jag är ett misstag. Varken eller är ju med i euroområdet, men vi sitter båda i ECB:s allmänna råd. Vi är också med i vad som kallas det europeiska systemet för centralbanker, och vi har båda i enlighet med fördraget ansvar för att fastställa det inflationsmål som vi önskar. Dessutom är tolkningen av på penningpolitikområdet helt klart flexibel. Det har tolkats på många olika sätt av olika medlemmar. Man har uppfattat det som man har önskat, så jag tycker inte att ni ska känna er begränsade. Ni har ju valt att inte gå med i euron, och även om ni inte har något uttryckligt ”opt-out” för att inte gå med kan jag inte se framför mig att ECB plötsligt skulle utöva kraftfulla påtryckningar för att skulle gå med. ECB vill ju inte ha en massa nya medlemmar just , och det är tydligt att inte vill gå med i euroområdet. Man kritiserar oss för att inte förstå de svenska institutionerna, men den kritiken är grundad på ett missförstånd. Vi respekterar den svenska situationen. Vi har inte lagt fram något lagförslag. Vi tog upp de här frågorna nu därför att vitycker att det är dags att se över riksbankslagen, och om ni ska göra det måste ni gå igenom varje paragraf för att se hur den kan moderniseras och uppdateras. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Då skulle jag vilja be min kollega att beskriva varför vi har genomfört utvärderingen och skrivit den så som vi har gjort. Utvärderare : Herr ordförande! Jag vill tala lite om våra metoder i utvärderingen. Grunden är en 60 sidor lång berättelse som går igenom penningpolitiksbesluten –2015. Vi bestämde oss för att anta strategin att bedöma penningpolitiska beslut i realtid enligt de förutsättningar som rådde då och inte se på detta från det framtida läge som råder . Ni kan tala om rekommendationer och så vidare, men allt vi rekommenderar grundar sig på den här berättelsen. Detta är det vi har förstått av den svenska situationen. Jag vill därför förklara lite hur vi har gått till väga när vi skrivit berättelsen. Den omfattande dokumentationen av diskussionerna i är grunden för att vi har kunnat göra utvärderingen. Jag vill understryka att tillgången till dokumentation av realtidsdiskussioner i – vi hade tillgång till protokollen efter att diskussionerna ägt rum – är något ganska unikt i världen. Man kan i protokollet se vad enskilda ledamöter har sagt. Detta är otroligt viktigt för insynen i centralbankernas arbete. Här är verkligen ledande. Det vill jag betona. Källorna till dokumentationen är de uppdaterade penningpolitiska rapporterna inför de penningpolitiska mötena. Det har ägt rum 35 möten , 2015. Vår 60-sidiga berättelse grundar sig på ungefär 1 200 sidor rapporter, ungefär 800 sidor protokoll och ungefär 2 000 sidor realtidsdata, prognoser och uppgifter om den penningpolitiska beslutsprocessen. Som ni kan föreställa er tog det att sammanställa berättelsen. Vi har förstås varit ganska selektiva i vår berättelse. Vi har bara valt ut de frågor som kan ligga till grund för en utvärdering av hur bra penningpolitiken har förts med tanke på den information som fanns tillgänglig . Som sagt ansåg vi att det var väldigt viktigt att inte utgå från dagens situation och se tillbaka på besluten vid utvärderingen av dem utan tänka på förutsättningarna . Vi tittade på prognoser och jämförde dem med de tidigare mötenas prognoser. Vi tittade på processen i beslutsfattandet och på motiveringarna från direktionen. Det här är information som främst kommer från de penningpolitiska rapporterna och uppdateringarna, som framför allt återspeglar majoritetens ståndpunkt. De penningpolitiska mötena i sig utgjorde en möjlighet för ledamöterna att redogöra för sina enskilda synpunkter. I protokollen framgår ledamöternas olika åsikter på ett nästan sätt. Ledamöterna hade ett starkt incitament att redogöra för sina synpunkter vid mötena, vilket sedan återspeglas i protokollen. Alternativa scenarier och prognoser återspeglade inte alltid de oliktänkandes åsikter. De finns ofta inte med i motiveringarna heller. I protokollen kan vi utläsa att vi har en minoritet som utmanar majoritetens ståndpunkt. Man ifrågasätter också enskilda ledamöter i majoriteten. Det här är ganska ovanligt STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Det kan verka överdrivet. Vid läsning av protokollen kan det verka som att man upprepar sig väldigt mycket. Men faktum är att ledamöterna tar ett enskilt ansvar för penningpolitiken. Jag har aldrig sett något sådant i Det fungerar definitivt inte så i . Eftersom centralbanker som ber enskilda ledamöter att ta ett individuellt ansvar och i synnerhet ger ledamöter möjlighet till detta vid de penningpolitiska mötena – och detta också återspeglas i protokollen – är det särskilt viktigt för oss ur en utvärderingssynvinkel att rapportera om dessa av- vikande åsikter för att bedöma i vilken utsträckning penningpolitiken hade kunnat förbättras om man hade beaktat de avvikande åsikterna vid ett visst Om ni tar er tid att läsa berättelsen kan ni själva avgöra i vilken grad detta varit fallet. Återigen vill jag lovorda för att man har tillhandahållit den här om- fattande dokumentationen av hur penningpolitiken har förts, för att man gör en oberoende utvärdering och för att internationella experter kallats in för att Jag var på ett möte i med Federal Reserves vice ord- förande, som då sa att de kanske borde göra som i den här processen, så ni har faktiskt påverkat resten av världen. Jag vill verkligen uppmana er att läsa hela vår utvärdering. räcker med att läsa rekommendationerna, men om ni verkligen vill förstå hur arbetet pågår, vad man hade kunnat göra och hur det hade kunnat bli vill jag verkligen uppmana er att läsa utvärderingen. Vi har gjort vårt bästa i samman- fattningen, men det är inte en tillräckligt god ersättning för att läsa själva ut- Ordföranden : Tack till er bägge för detta! ska nu ge en kort redovisning av remissvaren. , finansutskottets kansli: Någon sa att det är två evenemang som Det är mellon – – och vi. slå de andra med hästlängder! Vi bjöd in 43 organisationer och institutioner att ge svar på den här utvär- Vi fick in 23 svar, vilket är dubbelt så mycket som vi fick in efter Goodharts och Rochets utvärdering . Det visar lite på intresset. Jag tänker gå igenom två av och Goodfriends slutsatser och rekom- mendationer – lite lätt och snabbt, för jag har bara en kvart på mig. gjort det felaktiga att jag har en massa information på mina overheadbilder. Det får man egentligen inte ha, men vi kör ändå. Flertalet välkomnar en intressant utvärdering. Många, även direktionen, har noterat att omdömena är övervägande positiva. Sedan finns det en del kritik. tycker till exempel att man inte tittar tillräckligt på att grovt har missat inflationsmålet. STENOGRAFISK UTSKRIFT FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN KI, och tycker att man har ägnat för lite tid i utvärderingen åt inflationsprognoser. LO och industrifacken tycker till exempel att man inte tittar tillräckligt mycket på penningpolitikens betydelse eller inflationsmålets betydelse för lönebildningen i den svenska ekonomin. Som nämnde finns det en del som tycker att utvärderarna brister i kunskap om svenska institutionella förhållanden. Vi kan gå till den första slutsatsen. Egentligen är väl den att man tycker att åtstramningen 2010–2011 inte var orimlig och den delades i det stora hela av hela direktionen. Där finns det en del kritik. och anser att slutsatsen är helt felaktig. Man har fokuserat för mycket på förändringstakt i förhållande till förändringar i nivåer. avvisar också bestämt påståendet att minoriteten i direktionen skulle ha godtagit åtstramningen. Han menar att minoriteten följde en enkel handlingsregel som tydligt framgår av protokollen. De lägre räntorna, som minoriteten föreslog vid varje möte, var bara ett första steg mot en väl avvägd penningpolitik, enligt . Den andra slutsatsen är att det började tjorva till sig lite 2011 och 2012, att direktionen inte riktigt uppfattade hur svårt läget var i euroområdet och att man var sen med att sänka räntorna. Det här förvärrades av att man hade en överoptimistisk bedömning av tillväxten och ränteutvecklingen i världen. Flertalet remissinstanser delar den slutsatsen. kritiserar i sitt remissvar utvärderingen för att man inte tar upp frågan om nyttan av eller kostnaden för att luta sig mot vinden. Då kan vi gå över till rekommendationerna om penningpolitiken.Den första rekommendationen från Goodfriend och King, när man sedan gör om lagen, handlar om vad som bör vara mål. Det är att på finansministerns rekommendation bör både definiera och siffersätta inflationsmålet. Inflationsmålet bör vara mätt i KPIF, alltså den underliggande inflationen. Och målet bör ses över . Av de 13 instanser som har kommenterat den frågan är det 9 som är negativa till att eller politikerna skulle siffersätta målet och definiera målet. Några, som King tog upp, anser att det är oförenligt med ECB-stadgan. tycker att förslaget är bra, men man tycker att det måste läggas in någonting för att värna bankens självständighet i allt det här. Då tycker man att ska målet endast kunna justeras på förslag från . I rekommendationen rekommenderar de KPIF i stället för KPI. Samtliga tycker att man bör göra någon förändring här. Flertalet rekommenderar också att man inför KPIF i målet.