mot · H4023206 · 2016-10-05 00:00:00 — ingår i en övergripande strategi för hela regionen , vilket har bidragit till att stödet till de människor som arbetar för just demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet har minskat. För att kunna vända detta bör en ny Vitrysslandsstrategi tas fram som syftar till att stödja grupper och organisationer som arbetar för demokratiutveckling i . Insatser för att bekämpa förtryck mot minoriteter eller oliktänkande grupper behöver prioriteras. Med goda demokratiska värden som grund kommer även den socioekonomiska utvecklingen i utvecklingsländerna att gå snabbare framåt, men på alltför många håll förföljs människor för sin tro och drivs på flykt från sina hem under de mest vedervärdiga hot. Religions- och övertygelsefrihet är en viktig fråga att ta hänsyn till i utformningen av svenskt utvecklingssamarbete. Det handlar om frihet från tvång, frihet att uttrycka sig och om icke-diskriminering. Därför bör nya landsstrategier som tas fram alltid innehålla en analys av situationen för religions- och övertygelsefriheten. Vidare bör alla diplomater ha genomgått utbildning i frågor som rör religionsfrihet. Ett land där religionsfriheten starkt inskränkts är . har inlett ett återtåg till världsgemenskapen i takt med att sanktionerna mot landet hävs. har inte villkoren för befolkning blivit bättre. Regimen fortsätter att förfölja oliktänkande. Konvertiter som lämnat islam är en särskilt utsatt grupp. Kristna konvertiter arresteras och hålls bland annat fängslade i det notoriska Evinfängelset i där det finns en särskild avdelning för oliktänkande och politisk fångar. Sedan revolutionen har kristna ofta anhållits och åtalats för hot mot den nationella säkerheten eller spionage. De anhöriga fruktar att den iranska säkerhetspolisen använder tiden för att bryta ner de fängslade och få dem att komma med falska bekännelser som skulle kunna hålla dem skyldiga till fabricerade anklagelser. måste sätta större press på den iranska regimen att upphöra med sin förföljelse av kristna konvertiter. Det civila samhällets omistliga betydelse Svensk biståndspolitik bör föras på ett sätt så att det civila samhället stärks. Enskilda organisationer är inte bara oersättliga som genomförare av offentligt svenskt bistånd utan också mycket betydelsefulla då de ger oss enskilda människor en möjlighet att ta ansvar för utvecklingen i världen. Genom dem kan vi bidra, var och en av oss, till att bekämpa fattigdom och förtryck och till att lindra nöd hos våra medmänniskor. Det civila samhället är en naturlig plats för människor att göra en insats och visa att det inte går att förhålla sig likgiltig när världen brinner. Alldeles i synnerhet i tider som dessa, när det akuta hjälpbehovet bland världens flyktingar är enormt, måste det ideella engagemanget uppvärderas och absolut inte ses som en konkurrent till politiken, vilket avskaffandet av avdragsrätten för gåvor till ideella organisationer indikerar. Att försvaga de mellanmänskliga banden kan aldrig kompenseras med en ny myndighet och mer byråkrati eller ytterligare ett bidrag. Avdragsrätten för gåvor till ideella organisationer bör återinföras. Genom agendan för utvecklingseffektivitet har stater och andra aktörer gjort åtaganden om att erkänna civila samhället som aktörer i sin egen rätt och att säkra dess möjligheter att verka fritt. Dock begränsas människors möjlighet att organisera sig i allt större utsträckning. Ett krympande utrymme för civilsamhället är ett utvecklingshinder, då det innebär att organisationer inte kan agera aktörer för utveckling, något som bland annat Agenda 2030 slår fast som helt centralt för att de nya hållbara utvecklingsmålen ska kunna uppnås. bör sätta hårdare press på partnerländer där det civila samhällets utrymme krymper. Framför allt bör man verka för att förhindra att nya lagar stiftas som begränsar civilsamhällets möjligheter att verka. Frihandel som nyckel till utveckling Vi kristdemokrater utgår ständigt från förmågan hos människor att formulera förhoppningar, mål och idéer för sin egen och sina samhällens utveckling. Tillgång till den globala marknaden genom frihandelsavtal ger bättre möjligheter för framgångsrikt företagande i utvecklingsländerna och är centralt för att länder och människor ska kunna resa sig ur fattigdom. Vidare krävs det stöd till kompletterande åtgärder för att gynna handeln såsom förädling av produkter och infrastruktur. bör stödja upprättandet av frihandelsavtal mellan EU och utvecklingsländerna. Insatser där offentligt bistånd och privata aktörer kan samverka och skapa mervärde ska främjas då det öppnar för ökat entreprenörskap och skapar stabila marknadsregler. Företagen har dock ett stort ansvar för att medverka till en hållbar utveckling i de länder där de är verksamma. Erfarenheten visar att riktade insatser för entreprenörskap och egenföretagande särskilt stärker kvinnors ekonomiska frihet, vilket är en omistlig nyckel till ökad jämställdhet i många länder. Barns och kvinnors hälsa Den världsomspännande kraftsamlingen för att nå millenniemålen till 2015 gav resultat. Fattigdomen i världen har minskat och utvecklingen går åt rätt håll på de allra flesta områden. I fortsättningen krävs dock stora insatser från de rika länderna för att komma till rätta med den fortfarande alltför höga barnadödligheten och den undermåliga mödrahälsan i många fattiga länder, främst i söder om . För förbättrad mödrahälsa krävs långsiktigt arbete. ”Snabba lösningar”, till exempel fler utbildade barnmorskor på plats i dessa länder, avhjälper en del av problemen. Men för verklig förändring för kvinnors och flickors situation krävs i många fall förändrade strukturer och värderingar. Många svåra skador och dödsfall i samband med förlossning sker för att modern varit alltför ung för att kroppen skulle klara av en graviditet och förlossning. Sedvänjan att unga flickor gifts bort måste aktivt motverkas på ett kulturellt och värderingsmässigt plan för att mödradödligheten ska minska. Det handlar till syvende och sist om barn och att upprätthålla barnens rätt till liv och hälsa. Här har vi ett stort ansvar som vi inte får rygga tillbaka ifrån. Barnadödligheten för dem har minskat från 1990 till 6,6 miljoner 2014 – till stor del tack vare satsningar på vaccinationsprogram, insatser mot malaria och ökad tillgång till rent vatten. Men fortfarande dör omkring 16 000 barn , och det är inte värdigt mänskligheten 2016. Det är inte rimligt att barn ska behöva mista livet i relativt enkla sjukdomar som diarré och lunginflammation. Vi har alla möjligheter att minska barnadödligheten, som till stor del beror på basala och förhållandevis enkelt avhjälpta brister i miljön runt barnen. Arbetet måste fortsätta. Just vaccinationsprogram har visat sig vara ett mycket effektivt bistånd då en relativt billig punktinsats bokstavligen kan rädda liv. anser att stödet till den globala fonden och till vaccinalliansen bör höjas. Bistånd för att nå de globala klimatmålen Klimatutmaningen är i högsta grad global, och utöver ansvarsfulla nationella åtaganden för minskade utsläpp krävs gemensamma kraftansträngningar internationellt. Det är positivt att regeringen fortsätter att bygga på stödet som alliansregeringen initierade för den gröna klimatfonden (GCF). Den gröna klimatfonden startades för att hjälpa utvecklingsländer att utvecklas på ett hållbart sätt. Av fondens medel ska användas för anpassningsåtgärder och till åtgärder för utsläppsminskning. av andelen som går till anpassningsåtgärder ska gå till små ö-stater, de minst utvecklade länderna och , och resten till övriga utvecklingsländer. Det krävs att de rikare länderna prioriterar att sätta in medel till fonden för att utvecklingsländerna skall kunna bidra till de gemensamt överenskomna klimatmålen. I tider då miljontals människor flyr från korrupta och diktatoriska regimer måste vi börja fråga oss vad dessa länders regeringar är skyldiga att göra för att bistå den egna befolkningen. Demokratikämpar och humanitära organisationer är framförallt i diktaturer i stort behov av omvärldens bistånd, och det är av största vikt att dessa medel främst kanaliseras via civilsamhällesorganisationer eller internationella multilaterala organisationer och inte via korrupta regimer. bör utarbeta strategier för att sätta press på mottagarländer att ta ansvar för sina medborgare och leva upp till ratificerade konventioner. När regeringen erkände som stat ställdes inga motkrav. var kritiska då, liksom , och anser att erkännandet skedde på ett både förhastat och ogenomtänkt sätt. Vi ser hur fortsätter att utvecklas i en oroande riktning. Uppvigling till våld, indoktrinering och hatpropaganda har blivit vardagsmat i regionen. Politiken gentemot och biståndet till den palestinska myndigheten behöver göras om i grunden. måste ställa krav på att den palestinska myndigheten bättre uppfyller demokratiska principer, bekämpar korruption och respekterar mänskliga rättigheter för att få ta emot bilateralt bistånd. Att antalet människor som kommer till har minskat betyder inte att flyktingsituationen i världen har gjort det. anser att det moraliskt riktiga i detta läge är att kraftigt öka satsningarna för att skapa trygghet för de medmänniskor som är på flykt. Vi prioriterar därför det humanitära biståndet högre och avsätter en större del av den svenska biståndsbudgeten för humanitära insatser. Vi föreslår (i relation till budgetpropositionen ) att öka anslaget till de multilaterala organisationer som har störst verksamhet bland flyktingar och som arbetar med barns säkerhet och rättigheter, det vill säga UNHCR, WFP, och med totalt . Vi ökar även stödet till Gavi och globala fonden med totalt . Vi motsätter oss, i tider av omfattande humanitära behov, kraftiga höjningar av stödet till regionala och bilaterala strategier för , och , samt till informations- och kommunikationsverksamhet i . ska fortsätta att ha ett generöst bistånd och ett stort engagemang för utvecklingssamarbetet. är ett av få länder som lever upp till FN:s ODA-mål. förslag till biståndsram motsvarar av BNI enligt den nya beräkningsmetoden. Vi eftersträvar att enprocentsmålet ska nås även med den nya beräkningsmetoden. Utöver detta bör staten på olika sätt främja människors frivilliga engagemang och gåvogivande till biståndsändamål. Biståndet ska gå till utvecklingssamarbete i utvecklingsländer, men i den mån bistånd överskrider av BNI har vi accepterat att vi i särskilda situationer, såsom vid ett mycket stort antal människor på flykt, använder bistånd till att stödja medelinkomstländer i krigsdrabbade länders direkta närområde samt att göra avräkningar för att upp till en viss gräns finansiera flyktingars första år i . Detta är dock ingen långsiktig lösning och det ställer höga krav på ett effektivt bistånd där skattemedel går till insatser som verkligen gör skillnad. Till skillnad från regeringen värnar anhöriginvandring och har budgeterat för denna kostnad i utgiftsområde 7 – migration. uppmanar regeringen att vara vaksam när det gäller huruvida en del militära och säkerhetsrelaterade insatser ska räknas som bistånd. Detta då många givarländer står för en mer tillåtande definition. menar att en sammanblandning av militära och humanitära insatser bland annat kan påverka säkerheten för humanitära hjälparbetare. Att till exempel ge militär personal utbildning och träning i frågor som rör mänskliga rättigheter och katastrofberedskap bör dock kunna ses som en del av utvecklingssamarbetet. Skånberg (KD)