mot · H4022899 · 2016-10-05 00:00:00 — Bemanning av dessa ska ske med en blandning av anställd, kontrakterad och värnpliktig personal. Trängslet kan återöppnas som huvudskjutfält för artilleriet. Brigadformatet är en väl beprövad organisation för markstrid mot en kvalificerad motståndare. Ett försvar med en brigadorganisation och personalförsörjt med värnplikt har större möjlighet att kunna verka under sådana förhållanden. Det är nödvändigt att arméns brigader är samövade för att kunna verka effektivt. Bristen på effektivt luftvärn är en av de största bristerna i den befintliga krigsorganisationen. Enligt vår mening är luftvärnet så viktigt för försvarsförmåga att ett strategiskt luftvärn under flygvapnet bör upprättas. Brigadluftvärnet ska därefter förnyas. Stödbataljonerna i en brigad ska vara en luftvärns-, en ingenjörs-, en underhålls- och en artilleribataljon. 17.1 Arméns strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör beslutas av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Hur mål och uppgifter för försvarsgrenarna kan se ut ses i bilaga 2. brigadskiss för fältarmén: Mek Bat: – Professionell (anställda samt GSS-K). Mek Bat: – anställda, som tjänstgör på värnpliktsbasis samt GSS-T. Mek Bat: – Värnpliktsförband. Mek Bat: – Värnpliktsförband, delvis draget ur hemvärnet. Brigaderna ska ha hemdepåer men även i perioder vara förlagda till befintliga skjutfält med god infrastruktur, vilka används som truppövningsläger. På så sätt kan behovet av att bygga nya anläggningar minskas. Första bataljonen, brigadstabskompaniet, mekspaningskompaniet och luftvärnsbataljon vid varje brigad ska ha en kader av anställda eller kontinuerligt kontrakterade gruppbefäl och soldater, som kan lösa stridsuppgifter initialt till dess mobilisering har genomförts. På så vis är varje brigad i sitt militärområde direkt gripbar även om inte i sin helhet. Brigaderna ska vara sammansatta så att om de går på tre täter, alla täter ska ha understöd av ingenjörs-, artilleri-, underhåll och luftvärnsförband. 17.3 Baseringsorter för armén Armén bör bestå av åtta brigader och förslag till baseringsorter för brigaderna framgår av bilaga 7. För att möjliggöra återtag av ännu fler brigader ska regementen och annan militär infrastruktur bevaras vid ytterligare orter. 17.4 Jägarförband inom brigadsystemet Kustjägarna fortsätter utbildas för att krigsplaceras i amfibiebrigaderna. Dessa elitförband kan vara avgörande vid snabba skeenden i våra amfibiska miljöer. I den av Socialdemokraterna ledda försvarsuppgörelsen som ledde fram till försvarsbeslutet talades om att stärka Försvarsmakten. Det reella utfallet kan ifrågasättas. Inom armén har visserligen antalet krigsförband utökats i någon mån. Det som inte är lika känt är att detta har skett genom att övriga krigsförband har reducerats och vissa har lagts ner. Nettoeffekten är i princip oförändrad. Två av de krigsförband som lades ned är ammunitionsröjningskompanierna i . De tillhörde Försvarsmaktens mest insatserfarna förband, och nedläggningen har fått allvarliga konsekvenser för förmåga att hantera hotet från minor, oexploderad ammunition och hemmagjorda bomber. De senare utgör ett ökande hot i världen och är det vanligaste vapnet bland terrorister i stora delar av världen. Försvarsmakten, genom Totalförsvaret ammunitions- och minröjningscentrum, Swedec, i utbildar bombtekniker. Behovet av bombtekniker i har ökat kraftigt med anledning av dels ökad kriminalitet, dels det förhöjda terrorhotet. Försvarsmakten har byggt upp en spetskompetens inom området genom deltagande i internationella insatser. Den kompetensen är på väg att försvinna med anledning av nedläggningen av de två ammunitionsröjningskompanierna. Ammunitions- och minröjning är en förmåga som ständigt är efterfrågad såväl vid internationella insatser som i det nationella perspektivet – i fred, i kris och i krig. Utan en stark förmåga inom Försvarsmakten riskerar även polisens förmåga att raseras. vill därför återupprätta Försvarsmaktens ammunitions- och minröjningsförmåga minst till den nivå som gällde innan försvarsbeslutet för att säkerställa att fortsatt kan hantera det hot minor, oexploderad ammunition och hemmagjorda sprängladdningar utgör. Det nyupprättade ammunitionsröjningsförbandet bör placeras vid Totalförsvarets ammunitions- och minröjningscentrum i . Militärpolisen skall utbildas och utrustas för att vid behov kunna förstärka den civila ordningspolisen. Vid insats utanför Försvarsmakten skall militärpolisen vara underställd civilt polisbefäl. 17.7Arméns materielsystem fyra år Investeringsplanen som skulle materielförsörja IO 14 till 2024 hade ett underskott om 50 Gkr. SD täcker detta underskott genom att lägga till 5 Gkr/år till försvarets materiel till 2030. Det innebär att med SD:s budget så kommer all redan inplanerad materiel att kunna införskaffas. (Gäller hela försvaret ej bara armén.) SD budgeterar för betydligt mer drivmedel, ammunition och robotar till alla försvarsgrenar. 17.8 Arméns materielsystem tio år Försvarsmaktens investeringsplan är tioårig. Mer materiel än det redan planerade måste tillföras för att en upprustning av förband och förmåga ska kunna ske. SD planerar för materiel till lokalförsvarsbataljoner (– ...), materiel för ytterligare 6 armébrigader (tom 2032), nytt brigadluftvärn (– ...). Sex bataljoner (6x3 batterier) raketartilleri (tom 2033), Två bataljoner per fördelning. 48 st attackhelikoptrar (fyra skvadroner) (tom 2028), två skvadroner fördelning S, två skvadroner fördelning M. Marinen bör bestå av såväl flottan, amfibiebrigaderna, som territorialförsvarsförband och lokalförsvarsförband. En modern flotta med beväpning och eget skydd och övade amfibieförband är en förutsättning om ska kunna försvaras. Dimensionering av de förband som skall lösa dessa uppgifter måste ske med beaktande av att är den nation som har längst kust i , . Vidare måste hänsyn tas till att antalet tillgängliga fartyg alltid är lägre än det nominella antalet på grund av underhållsåtgärder m.m. Det är fortsatt lämpligt med två ytstridsflottiljer, men flera av fartygstyperna befinner sig antalsmässigt nära under kritisk massa för att systemen rationellt ska kunna vidmakthållas personellt och materiellt. Ser man till de uppgifter som skall kunna lösas längs vår långa kust framstår det som uppenbart att antalet kvalificerade ytstridsfartyg bör utökas. De levererade Visbykorvetterna är fem. Fem nya Visbykorvetter bör inköpas i en serie för att sedan kompletteras av sex fregatter. När antalet ytstridsfartyg är fler än tio bör antalet ytstridsflottiljer öka till tre, varvid en stationeras i . Ytterligare en minröjningsdivision bör tillföras och denna bör huvudsakligen vara baserad på som en följd av dennas stora betydelse för handelssjöfarten. Regeringen har beställt två nya ubåtar, A 26. Ytterligare fem ubåtar bör inköpas. När antalet ubåtar är större än sju bör ubåtsflottiljen organiseras i två divisioner, varefter en stationeras på . För en liten nation som kan de konventionella ubåtarna utgöra ett strategiskt vapensystem eftersom ingen potentiell angripare kan bortse från att försvararen förfogar över tysta ubåtar. 18.1 Marinens strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör besluts av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Hur mål och uppgifter för försvarsgrenarna kan se ut ses i bilaga 2. Ytstridsfartygen och större fartyg kommer att vara högvärdiga mål i ett storskaligt krig. Det gör att dessa fartyg bör ha såväl automatkanon som robotluftvärn. Det är egenskydd men robotluftvärnet är också en del av det samlade luftförsvaret. Det är viktigt därför med gemensam lägesbild med flygvapnet. 15 är ett robotluftvärnssystem som bör prövas för dessa fartygsplaceringar, och på fregatterna passar 30. När åter ska rusta är det givet att kustförsvaret bör återtas. För detta bör tre amfibiebrigader om vardera 3 576 man sättas upp. Se vidare bilaga 8 b. I och sätts varsin amfibiestridsgrupp upp om vardera en amfibiebataljon, ett kustjägarkompani och ett kustrobotkompani. uppsattes ett rörligt kustrobotbatteri med Saabs RBS 15 robot som huvudvapen. Systemet var kostnadseffektivt och hade stor uthållighet och snabb gruppering. Då kustartilleriet avvecklades valde man även att avveckla det då blott systemet som såldes till . Detta system är (i moderniserad version) aktivt i och där det utgör en stor del av den tröskeleffekt dessa länder förfogar över för att möta, hejda och slå en angripare över havet. Systemet bör av dessa anledningar återuppsättas i i åtta kompanier med vardera sex robotbilar. Det innebär att Amf 1 får två kustrobotkompanier. Systemet bör integreras i Försvarsmaktens kommande sensornätverk men även kunna operera autonomt. Tre av dessa bör bemannas av kontinuerligt tjänstgörande personal. Basering för alla sex kompanier: , , , och . 18.5 Understöd och luftvärn bör ha understöd av samt på Stridsbåt 2010 eller motsvarande. Stridsbåtplattformar bör också kunna bära robotar som Seaspear eller motsvarande. Robotsystem 70NG bör övervägas för att hantera fientliga attackhelikoptrar. När de förbanden växer uppstår ett behov av en förstärkt regional indelning. Vi föreslår därför att marinen ska förfoga över tre marinbaser, och i öster föreslår vi därtill två detachement – ett i och ett på . Se vidare bilaga 8. Marinbaserna har marintaktisk ledning. Slås en marinbas ut ersätts den av egen redundans i första hand, sedan av högkvarteret och i sista hand av en annan marinbas. För skydd, logistik, ekipage och sjöinformation verkar marinbasbataljonerna. De tre marinbaserna bör ha varsin marinbasbataljon. och bör ha vardera ett marinbaskompani. hade en acceptabel ubåtsjaktförmåga med bland annat tio med sensorer och tolv ubåtar. Socialdemokratiska regeringar med i spetsen började då att avveckla försvaret. regeringar tog vid och minskade ytterligare försvarets medel. Man flyttade ubåtsflottiljen från till och tappade därvid en stor del kompetent personal och förutsättningarna att regelbundet öva ubåtsjakt på ostkusten. De tystgående svenska ubåtarna är överlägsna vid spaning och kan i hög grad kontrollera utloppen från . Men om de befinner sig eller mer från i ytlägesfart tar det att få dem till under vattnet. Personal behöver utbildas för ubåtsjakt, vilket är mycket tidskrävande. Det är av militärgeografiska skäl en utbildning som bör bedrivas året runt i aktuella farvatten. Den marintaktiska ledningen bör ske från tre staber. Marinen har få tross- och ledningsfartyg. Varje marinbas bör erhålla ett stödfartyg för tross och ett stödfartyg för ledning. 18.10 Marinens materielsystem fyra år Investeringsplanen som ska materielförsörja IO 14 till 2024 har ett underskott om 50 Gkr. SD täcker detta underskott genom att lägga till 5 Gkr/år till försvarets materiel till 2029. Det innebär att med SD: s budget så kommer all redan inplanerad materiel att kunna införskaffas. (Gäller hela försvaret ej bara marinen.) SD budgeterar för betydligt mer drivmedel, ammunition och robotar till alla försvarsgrenar. SD budgeterar för materiel till marinbasbataljonerna (tom 2028). 18.11 Marinens materielsystem tio år Försvarsmaktens investeringsplan är tioårig. Mer materiel än det redan planerade måste tillföras för ett stärkt försvar. SD planerar för infrastruktur för nya marinbaser (– ...), 5 st ytterligare U-båtar i klass A26 (tom 2032), 5 st nya Visbykorvetter, materiel till AmfBrigader (tom 2032) samt 6 st nya fregatter av typ (tom 2035). En ökning av antalet radarspaningsplan är önskvärd för havsövervakning. Flygvapnet har tvingats till en omfattande omorganisation med kraftiga nerdragningar som följd. Försvarsgrenen har på grund av detta problem med såväl materiel- som personalförsörjning och om inte åtgärder vidtas blir situationen ohållbar . Flygvapnet består personellt av såväl anställda som kontrakterade. Den viktiga resurs som värnpliktssystemet innebar är däremot avvecklad. Flygvapnets verksamhet är resurskrävande och präglas av ett allt för stort fokus på internationella åtaganden. Försvaret av i händelse av en framtida ofred har nedprioriterats. För att utveckla och vidmakthålla förmåga till ett trovärdigt försvar är det uppfattning att det behövs fler stridsflygdivisioner. Fem flygflottiljer med vardera två divisioner kräver 200 stridsflygplan. Gripbara reservdelar och tillräcklig serviceapparat ska garantera att minst tre grupper, 12 plan, ständigt är operativa per division. Genom bättre villkor för flygförarna och mer bindande kontrakt bör antalet krigsplacerade piloter öka. Anskaffning av JAS 39 E skall ske oavsett om är enda köpare. En tvåsitsversion (F) av denna bör också anskaffas, dels för att underlätta i vår egen flygutbildning, dels för att underlätta en export av Gripensystemet. Gripen E bör ny tillverkas och ej baseras på ombyggda C/D-skrov. Därigenom kommer det finnas kvar C/D-plan. behöver alltså i första hand 160 E/F + Gripen C/D och för åtta divisioner och i ett längre perspektiv sammanlagt 200 plan Gripen E/F för tio divisioner. Luftförsvaret hade från början ett eget svenskt dataprotokoll för kommunikation, . har de svenska Gripenplanen Natos Länk 16, vilket sätter oss i beroende av och deras , vi får inte tillverka egna. Detta beror på svenskt passivitet. Vi borde istället återintegrera för att realisera ett eget Länk 16-liknande nät precis som utvecklar sitt LX. Vi kan då välja momentant att kommunicera nationellt eller med Nato. 19.3 Flygvapnets strategiska mål och taktiska uppgifter Direktiv för Försvarsmakten bör besluts av i dialog med Försvarsmakten. Mål och uppgifter för försvarsgrenarna bör beslutas av Försvarsmakten i dialog med Försvarsdepartementet. Hur mål och uppgifter för försvarsgrenarna kan se ut ses i bilaga 2. 19.4 Upprättande av ytterligare flygflottiljer Jämte flygflottilj (F 7 ), flygflottilj (F 17 ) och flygflottilj (F 21 ) bör flygflottilj (F 16 ) sättas upp. Antalet Gripenförband är för få för att på allvar utgöra en nödvändig tröskeleffekt. Att återupprätta en fjärde flygflottilj som hem för två nya stridsflygdivisioner är därför av största vikt. Valet faller sig naturligt på F 16 med sitt geografiska läge i det strategiskt viktiga med huvudstaden och som högprioriterade angreppsmål. När vi har 180 placerade i stridsflygdivisioner ska en femte flygflottilj öppnas: F 13 Bråvalla. Tio fler Gripen E/F beställs . Se vidare bilaga 9. För att uppnå ett dugligt luftförsvar räcker det inte med enbart flygstridskrafter. Dessa har visserligen stor yträckvidd men har uthållighetsbegränsningar. Därför bör strategiskt luftvärn införskaffas. Detta bör absolut vara modernt och långräckviddigt. Gamla begagnade system bör inte inköpas. Köper vi ett modernt system så kommer svensk försvarsindustri troligen bli samarbetspartner. Det strategiska luftvärnet ska försvara de viktigaste baserna i vårt försvar och tillhör flygvapnet. Det strategiska luftvärnet ska kunna omgruppera fort men ska också ha korträckviddigt luftvärn som egenskydd. Avvecklingen av BAS 90 är till stort men för den svenska luftförsvarsförmågan. Det skydd och den rörlighet flygvapnet hade har i och med det gått förlorad. För att återställa denna förmåga till operativt taktiska och strategiska fördelar är det av stor vikt att bevara de möjliga krigsflygplatser som fortfarande finns. Ingen före detta flygflottilj får vidare exploateras så att den inte lätt kan återtas, särskilt inte de med bergshangarer eller annan viktig infrastruktur. BAS 90-systemet bör till stora delar återskapas successivt. Detta kan påskyndas genom att i en första etapp återinföra BAS 60-systemet i lämpliga geografiska områden. I en andra etapp utvecklas dessa till fullvärdiga BAS 90. Skydd genom spridning är kostnadseffektivt och ger ett stort strategiskt värde. Snabba omgrupperingar för tankning och ombeväpning är några av fördelarna med ett sådant system. Försvarsmakten vill ha rent från vindkraft i fyra mils radie utanför de tio aktuella militära flygplatserna. I radarhänseende finns sammanblandningsrisk mellan vindkraft och helikopter. Det bör finnas minst en basbataljon per flygflottilj. Basbataljonerna är avgörande i snabba krigsförlopp, exempelvis när banor ska repareras, men de skyddar också baserna mot attacker från mark. Hemvärnet har en viktig stöttande roll för att skydda baserna. Stationskompaniet är föregångaren till dagens flygunderhållskompani, dvs. den tekniska tjänsten för att få upp flyget. I kompaniet ingick de så kallade klargöringsplutonerna. I IO 14 ingår inte längre serviceplutoner vilket hämmar klargöringen. Stationskompaniet bör återtas eftersom klargöring är viktigt för ett krigsanpassat försvar. Samband, tross, räddning, flygledning, sop och blås kan man alltid få på en flygplats tillsammans med hemvärnet. Att detta organiseras är viktigt för att se till att förmågan att sprida flygplan nationellt ökar. I ett skymningsläge sprider vi flygförare, klargöringstroppar, tekniker och flygplan. Ju mer som är förberett och ju mer vi kan sprida flygplanen desto bättre. Stridsflyget är en av luftförsvarets två tunga komponenter. Liksom en kedja är beroende av alla sina länkar, är stridsflyget beroende av flera delar vilka alla måste fungera annars förlorar hela systemet sin verkanskraft. Antalet krigsplacerade stridspiloter är en nyckelfaktor för vår försvarsförmåga, och därför måste den hållas på en stabil och hög nivå . När vi nu ska upprusta vår försvarsmakt, krävs det att vi också ökar rekryteringen av antalet nya stridspiloter. För att lyckas med det krävs kraftfulla åtgärder. föreslår att följande åtgärder genomförs: Översyn av lönenivån för stridspiloter. Utreda möjligheten att krigsplacera piloter som lämnat Försvarsmakten för arbete som pilot på den civila marknaden, som reservofficerare (i flygtjänst och med återkommande repetitionsövningar). Fokusera på att återta förband i storstadsregionerna i syfte att underlätta rekryteringen. Helt överge det ”gamla arbetssättet” där regionalpolitiken till stor del fick styra var förbanden skulle förläggas. Helikoptrarna möter olika behov. Exempel på det är: sjuktransporter vid övningar och skarpa operationer. trupp- och materieltransporter. sjöräddning och brandbekämpning. ubåtsjakt (tyvärr för stunden avvecklat). attack- och understöd. hade armén, marinen och flygvapnet egna helikoptrar, men har resurserna samlats i en enda helikopterflottilj. Det har missgynnat tillgängligheten. Ordningen med anpassade helikoptrar för varje försvarsgren och olika baseringsorter beroende på uppgift bör återställas. bör anskaffa helikoptrar i olika roller men ha kvar grundstommen med få olika system i drift för att ena helikopterflottan. Gripens beväpning bör helst göras med system där svenska företag är delaktiga i utveckling och produktion som och . har avsagt sig att använda klusterammunition även om , , , , med flera har kvar det i sin beväpning. Därmed vidareutvecklas inte bombkapsel 90 och vi får söka andra yttäckande markattacksystem. Detta gap kan fyllas av en version av Tarus som uppfyller Oslokonventionen. Försvarets flygstridskrafter har historiskt haft en blandning av inhemsk och utländsk beväpning. Bilaga 3 visar hur situationen ser ut. Försvarsmakten förfogar över sex av (ursprungligen åtta) C-130E/H plan. Dessa plan (som började köpas in 1965) bör ersättas successivt. Det bör prövas om vi kan äga ett antal transportflygplan gemensamt i för att spara pengar i fredstid. För brandsläckning finns MAFF-system till med kapacitet att sprida vatten per tömning. 19.13 Radarspaningsplan och signalspaning Försvarsmakten hade från början sex st Erieye radarspaningsflygplan. återstår två, övriga har sålts. Två är för lite med tanke på vårt läge och att planen behöver regelbundet underhåll. Signalspaningsplanen är två och de täcker vårt behov. 19.14 , eldledning, lätt attack SK 60 är ett lätt attackplan som använts till skolplan . De är och måste senast ersättas . /T-X är förstahandsalternativ som ersättare, men då kommer troligen ytterligare ett skolplan i propellerformat behövas som första steg. Jetdrivna skolflygplan bör krigsplaceras som lätt attack. 19.15 Flygvapnets materielsystem fyra år Investeringsplanen som ska materielförsörja IO 14 till 2024 har ett underskott om 50 Gkr. SD täcker detta underskott genom att lägga till 5 Gkr/år till försvarets materiel till 2030. Det innebär att med SD:s budget så kommer all redan inplanerad materiel att kunna införskaffas. (Gäller hela försvaret ej bara flygvapnet.) SD budgeterar för betydligt mer drivmedel, ammunition och robotar till alla försvarsgrenar. SD budgeterar för materiel för flygbasbataljoner (tom 2028), materiel till strilbataljoner (tom 2028), åtta eldenheter (–2028). 19.16 Flygvapnets materielsystem tio år Försvarsmaktens investeringsplan är tioårig. Mer materiel än det redan planerade måste tillföras för ett stärkt försvar. SD att planerar för köp, av mer Gripen E/F än liggande beställning, 10 plan mer/år (tom 2037) Försvarsberedningen gjorde ett allvarligt misstag som inte ställde hårdare krav på tillgänglighet också för förbandsreserven. För att förbandsreserven skall kunna utgöra en relevant del av försvarsförmåga så krävs att förbanden också övas och utrustas. Det största problemet med förbandsreserven är dock att Försvarsberedningen föreslår att den inte ens efter ett särskilt beslut om aktivering kommer att vara färdigutrustad förrän . Den anvisade tidsperioden vilar också på antagandet att det, i ett internationellt läge som har föranlett aktivering av förbandsreserven, fortfarande skall vara möjligt att anskaffa nödvändig materiel till den, vilket måste ses som högst tveksamt. För att förbandsreserven skall vara relevant krävs att utrustandet av den påbörjas redan nu vilket förordar, se lokalförsvarsbataljonerna. Mobilisering bör såväl i freds- som krigstid sker med hjälp av pliktlagstiftningen. Överbefälhavaren bör utan regeringsbeslut kunna höja beredskapen genom: Givakt – Högsta beredskap för fredsorganisationen. Mobplatsberedskap – Befäl och mobförberedare inkallas. Regeringen bör kunna höja beredskapen i tre steg: P-mob (mindre (av all personal) P-Mob RÖD större () A-mob VIT (all personal) Möjligheten att förklara undantagstillstånd är viktig vid kriser i fredstid, det underlättar då särskilt för Försvarsmakten att bistå med hjälp. 21.1 Regelverk för övningar Försvarsberedningens majoritet väljer att inte nämna det, men har påvisat att krigsförbandsövningarna har minskat och att det senaste årtiondet har sett kraftiga minskningar i körtid på fordon, fartyg och flygplan. Det är välkommet att Försvarsrapporten pekar på vikten av samövade krigsförband med reell förmåga. Detta är däremot omöjligt att genomföra med den arbetstidsreglering som råder vid våra förband. För att åtgärda problemet och möjliggöra en effektivare övningsverksamhet så måste man både ändra på detta regelverk för gruppbefäl, soldater och sjömän samt återaktivera värnplikten i en form som möjliggör krigsförbandsövningar med stöd av pliktlagar. 21.2 Krigsförbandsövningar (KFÖ) Tre veckors KFÖ bör genomföras med en armébrigad och en amfibiebrigad. Årliga övningar i brigader är helt avgörande för att uppnå politisk vilja, det vill säga användbara, tillgängliga, väl samövade fältförband för nationella och internationella uppgifter. Försvarsgrenarnas och vapenslagens olika strids- och skjutskolor är viktiga för utvecklingen av militär förmåga. Skolorna ska därför prioriteras högt. 22.1 FRA, Siun Signalspaning är en viktig komponent i värnandet av rikets säkerhet, såväl mot yttre hot från främmande makt som mot potentiell terroristverksamhet. All sådan spaning bedrivs dock under en ständig balansakt gentemot värnandet av den enskilda medborgarens integritet.