mot · H4022710 · 2016-10-05 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om en laglig rätt till friköp av historiska arrenden och tillkännager detta för regeringen. Frågan om friköpsrätt av historiska arrenden som varit utarrenderade av jordbrukaren i historisk tid och som innehafts inom samma släkt i flera generationer har varit aktuell i olika lagstiftningssammanhang . 1989 togs ett beslut med stor majoritet i att avskaffa denna kvarleva. arrendekommitté (SOU 1991:85) följde upp riksdagsbeslut genom att enhälligt förorda en friköpslag som skulle omfatta bönder under adeln, kyrkan, samt universiteten. En friköpslag låg klar att klubbas, men förslaget avstyrktes av en majoritet av remissinstanserna. Regeringen kom fram till slutsatsen att en friköpsrätt inte var motiverad och att en lag om friköpsrätt inte var förenlig med regeringsformen. I vissa avseenden har förhållandena förändrats. Det är hög tid att genomföra denna historiska reform. I självägande bygder ökar befolkningen, medan det i bygder under fideikommiss och andra storgods råder avfolkning, förfall, blockering av vägar och stagnation. Det är rena kulturmordet på sina håll som fått försiggå successivt, en gård i taget och i det tysta. Vi har kvar ett gammalt ståndbetingat ägarmandat över hela bygder som blockerar och fortsätter att blockera rätten till enskilt ägande för jordbruksbefolkningen. Systemet bygger på en beskattningsrätt –. Det började med att staten, för att förbättra sin svaga statskassa, började sälja beskattningsrätter till adeln. Skatten och hyran som bönderna betalt till staten tillföll nu adeln. Men adeln såg sig som ägare av jorden även om affären formellt sett hade gällt rätten att driva in skatt och hyra. Bönder som skulle vilja köpa loss gårdar de brukat förvägras detta med hänvisning till fideikommisslagar. Dessa evighetskontrakt kallas för historiska arrenden. Marken har aldrig brukats av adeln eller storgodsägarna. Arrendatorerna har själva fått svara för investeringar, för , och därmed har de fått bära den totala företagsekonomiska risken för växtodling och djurhållning. Att avskaffa de sista resterna av ett feodalt system borde vara en självklarhet. är det enda land i som behållit systemet. I infördes regler som förbjöd adeln att lägga underlydande bönders jord till sig. Laglig rätt till friköp av historiska arrenden infördes . Vi kan konstatera att storbönder och adeln inte minst genom sin intresseförening – – har lyckats med sitt lobbyarbete. I den statliga utredning som gjordes 2003 framkom bland annat att det fanns spår av obalans, ojämn erfarenhet av tvister och ekonomisk ojämlikhet i frågan om att driva mål vidare till högre rättsinstanser. är ett av världens mest utvecklade länder när det gäller demokrati, jämställdhet, offentlig insyn och andra saker som vi förknippar med ett modernt samhälle. Men man måste fråga sig, är vi ett så modernt och demokratiskt land som vi tror när regler ännu blockerar rätten till enskilt ägande för befolkningar i hela bygder. Ett argument som ofta kommer fram i debatten om friköp av historiska arrenden är att om de mänskliga fri- och rättigheterna skulle vara ett hinder. brukar hävda att friköp skulle vara ett ingrepp i äganderätten som inte får göras annat än i det allmännas intresse. Detta stämmer inte, det är snarare tvärtom. Europeiska domstolen konstaterar i en dom följande: ”De nationella organen är principiellt bättre skickade än domstolarna att avgöra vad som skall anses vara i det allmännas intresse.” Det är alltså upp till att pröva om det är ett angeläget allmänt intresse att lösa frågan som har diskuterats och påtalats ! En kartläggning visar att storgodsägarna sällan medger friköp. Eller som sade i bok de ärvde: ”Vår grundprincip är att vi aldrig säljer mark.” Man säljer ogärna mark och man avvecklar arrendatorer i en allt snabbare takt. Det vi kan se nu är att jordägare på flera håll chockhöjt arrendeavgiften, att många jordägare försöker komma åt kontrollen av de stödrätter som tillhör brukarna och att banker har börjat kräva högre säkerhet för krediter eftersom brukarna inte äger sin egen fastighet. Det finns ett talande fall i nordöstra där en familj arrenderat en gård i flera generationer. för att vara mer precis. har greven inte investerat något, medan arrendatorerna satsat miljonbelopp på bl.a. en ny hölada, silo, maskinhall, värmesystem, totalrenoverat bostadshuset och röjt sten så att åkrarna kan brukas. Greven sade nej till friköp, men däremot ville han höja arrendet (investeringarna hade ju ökat värdet på marken) och tog av EU-bidraget för biologiskt mångfald. Att avskaffa de sista resterna av ett feodalt system borde vara en självklarhet. Det är dags att vi anpassar verkligheten till den bild vi gärna målar upp av det moderna . Men då krävs det att vi i inför det som man i gjorde , dvs. en laglig rätt till friköp av historiska arrenden