mot · H4021987 · 2016-10-05 00:00:00 — Att förebygga och motverka våldsbejakande extremism Forskning om antidemokratiska budskap Nationell samordning mot våldsbejakande extremism Samordning mellan kommuner och myndigheter Medie- och informationskunnighet () i skolan Rekrytering via sociala medier Permanenta den nationella stödtelefonen Socialt förebyggande arbete och sociala insatsgrupper ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör få i uppdrag att initiera forskning om antidemokratiska budskap, med särskilt fokus på sociala medier, och hur dessa budskap tolkas av och påverkar mottagaren, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillse att arbetet med kunskapshusen utvärderas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör utredas hur fler kommuner ska ges möjlighet att inrätta kunskapshus och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillse att det skapas ett nationellt för stöd till välfärdens personal i deras arbete mot och möten med våldsbejakande extremism och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att länsstyrelserna bör, med utgångspunkt i den nationella samordnarens arbete, få i uppdrag att samordna och stödja kommunernas arbete med att ta fram handlingsplaner och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den nationella samordnarens verksamhet bör bli permanent genom att det skapas en ny myndighet med uppdrag att stödja och samordna andra aktörers arbete mot våldsbejakande extremism och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den nya myndigheten bör ges mandat att initiera forskning om våldsbejakande extremism och utvärdera olika vidtagna insatser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör göras en översyn av relevant lagstiftning och regleringsbrev till berörda myndigheter i syfte att öka förutsättningarna för bättre samordning som skyddet för den personliga integriteten värnas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör tillsättas en utredning som får till uppgift att se över om och hur företag inom sociala medier kan involveras i arbetet för att motverka radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremistmiljöer och vilket eventuellt rättsligt ansvar som kan och bör åläggas dem och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utredningen även bör uppdras att göra en övergripande översyn av lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) med särskilt fokus på frågan om våldsbejakande extremism och med syfte att lagen ska förtydligas och bli mer lätt att tillämpa samt att det, i den mån det bedöms vara behövligt och motiverat, föreslås skärpningar av BBS-lagen och angränsande lagstiftning, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillse att pilotverksamheten med Röda Korsets stödtelefon blir permanent och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillse att det görs en uppföljning av rapporten områden – sociala risker, kollektiv förmåga och oönskade händelser som Nationella operativa avdelningen hos polisen tog fram 2015 och att det utifrån uppföljningen föreslås lämpliga åtgärder, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att lämplig aktör, förslagsvis den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, bör ges i uppdrag att ta fram riktlinjer för konkreta förebyggande insatser på lokal nivå och vid behov bistå med hjälp och vägledning för att arbetet ska implementeras och komma igång, och detta tillkännager för regeringen. I har det funnits olika former av och grupperingar med antidemokratiska och våldsamma åsikter. finns det i huvudsak tre våldsbejakande extremistiska miljöer i som inte accepterar de grundsatser som det öppna demokratiska samhället vilar på: våldsbejakande högerextremism, våldsbejakande vänsterextremism och våldsbejakande islamistisk extremism. Utöver detta finns ensamagerande extremister som kan motiveras till våldshandlingar av olika ideologier, men inte tillhör etablerade grupper eller nätverk. I den här motionen kommer vi i huvudsak att fokusera på våldsbejakande islamistisk extremism och vilka åtgärder som behövs för att förebygga och motverka den. Detta är en aktuell fråga som vi anser behöver nyanseras. Frågan om våldsbejakande extrema miljöer är dock ingen ny företeelse och motionens förslag och analys kan även generellt sett appliceras på andra extremistmiljöer. Motionens förslag berör således inte frågan om terrorism och rättsväsendets hantering av olika terrorhandlingar. Våldsbejakande extremism finns inom de flesta religioner, och runtom i världen finns det en rad exempel på politiska motsättningar och våld som motiveras med religiösa argument. Vi ser många exempel på att religion politiserar och används som slagträ i konflikter som egentligen har sin grund i auktoritära styren, socioekonomiska konflikter etc. I har länge nationella, mycket våldsamma, konflikter funnits mellan katoliker och protestanter. I finns djupa och delvis våldsamma motsättningar mellan grupper som hämtar sin legitimitet ur hinduism, sikhism och islam. I finns oroshärdar där religion används för politiskt våldsamma syften med hänvisning till såväl islam som judendom och kristendom. Våldsbejakande extremism återfinns även inom vissa grenar av den s.k. bosättarrörelsen i . I , och riktar buddister hot och våld mot muslimer. Att resa för att strida utomlands är inget nytt fenomen utan har skett , men motiven har skilt sig åt. och är exempel på väpnande konflikterstrider där svenskar har rest iväg för att strida utomlands. Enskilda svenskar har rekryterats till andra länders arméer, privata säkerhetsföretag och enskilda väpnande grupper. har vi t.ex. haft svenska medborgare som rest till för att delta i striderna där eller som tagit värvning i armé. har vi sett en ny form av rekrytering av svenskar till väpnade konflikter genom att unga personer i anslutit sig till väpnande islamistiska grupper utomlands. Inledningsvis var målet för resorna och . har det skett en markant ökning i rekrytering och antal personer som reser för att delta i väpnande konflikter utomlands. Den politiska debatten fokuserar mycket på den islamistiska extremismen och många påverkas av framhastade politiska förslag som misstänkliggör alla muslimer som potentiella terrorister, undergräver rättsstatens principer och inskränker de mänskliga rättigheterna. Vi ser en ökad polarisering där många muslimer ställs inför valet att ge upp sin identitet och tro för att assimileras in i det europeiska samhället eller helt exkluderas. Islamofobi och ökat inflytande för högerextrema partier spelar jihadisterna i händerna och förstärker deras världsbild. måste därför vara konsekvent i sitt agerande mot destruktiva grupperingar och de människor som finns i våldsbejakande miljöer oavsett vilken extremistmiljö det handlar om samt, naturligtvis, vidta åtgärder för att motverka dessa grupper. är det helt avgörande att vårt samhälle slår vakt om religionsfriheten, motverkar islamofobi, bedriver en aktiv inkluderingspolitik och värnar möjligheterna att vara troende och delaktig medborgare i vårt gemensamma samhälle. Vi vet utifrån erfarenheterna av högerextremism i vårt land att arbetet mot våldsbejakande miljöer måste vara uthålligt och långsiktigt för att vara framgångsrikt. På samma sätt som våldsbejakande högerextrema miljöer kunnat få fäste och frodas över decennier och generationer på vissa orter riskerar vi att stå inför starka våldsbejakande jihadistiska miljöer som överlever om vi inte agerar. Arbetet mot våldsbejakande extremism kan därför inte bedrivas i projektform, utan det kommer behöva vara ett centralt uppdrag för myndigheter, civilsamhälle, välfärdens olika delar och de religiösa samfunden . Det finns inga enkla och snabba lösningar. Vi vet också att våldsbejakande miljöer skiljer sig åt, det som funkar i en miljö kan misslyckas i en annan. Varje insats måste därför bygga på de lokala och unika förutsättningarna. Att försöka kopiera andra modeller i detalj eller hitta en gemensam lösning för alla miljöer är i grunden dömt att misslyckas. Därmed inte sagt att det inte finns gemensamma nämnare och därmed likartade åtgärder som kan vara verksamma på ett generellt plan för att förebygga våldsbejakande extremism. Det finns många förklaringsmodeller kring varför personer radikaliseras till våldsbejakande miljöer. Modellerna utgår ofta från enskilda individers handlingar som sedan appliceras på gruppnivå och att radikaliseringen är en linjär process som sker genom olika steg. Problematiken är dock mer komplex än så. En radikalisering sker i en kontext där många olika komponenter spelar in. Radikaliseringen bör ses inom en socialpolitisk ram, där social osäkerhet, arbetslöshet, otrygghet, skola och hopplöshet spelar sin roll. Även manliga destruktiva miljöer, kriminella beteenden och könsroller spelar in. Mycket tyder på att många av dem som rekryteras till exempelvis våldsbejakande jihadism i har en kriminell bakgrund och/eller lider av psykisk ohälsa. Det finns även en koppling mellan våldsbejakande jihadism och organiserad brottslighet där de olika grupperingarna och miljöerna gynnar varandra och rekryterar från varandra. Det finns tydliga och destruktiva patriarkala strukturer i och kring extremistmiljöer. Det är framförallt män som dras till extrema grupperingar och åsikter och som radikaliseras och det är i miljöer som hyllar den aggressiva maskuliniteten som radikaliseringen sker. Män som hyllar krig, blod, våld och som hatar kultur och ser kvinnor som underlägsna varelser. Detta är en nidbild av maskulinitet, dragen till sin yttersta spets. Därför behövs problematiken med extremism och rekrytering också förstås och angripas utifrån de existerande stereotypa och destruktiva könsroller som finns och som framhålls, förstärks och reproduceras av de våldsbejakande grupperna. Män är överrepresenterade bland sympatisörer och resande till våldsbejakande grupper, men det finns även kvinnor som medverkar, deltar och reser iväg. Det finns tendenser som visar att mäns och kvinnors uppgift och funktion i våldsbejakande miljöer som Daish skiljer sig åt – männen strider medan kvinnor huvudsakligen förväntas fokusera på det reproduktiva arbetet. I rapporten antidemokratiska budskap på internet (, 2013) hänvisas till en studie av avhoppade nynazister i (Kimmel, 2007) där det poängteras att dessa unga mäns nazistiska engagemang var en maskulin passagerit snarare än en ideologiskt övertygad kamp. Inlemmandet och deltagandet i den nazistiska gemenskapen hade för de avhoppade varit ett sätt att hävda sig gentemot mobbare, bli populär hos tjejer och bli upptagen i en starkt sammanhållen grupp. När dessa behov inte längre upplevdes lika starkt längre så avtog engagemanget. Slutsatsen som kan dras är således att anammandet av ett våldsbejakande beteende hängde samman med en viss typ av maskulinitet snarare än en djupgående ideologisk övertygelse. Attraktionen hos denna våldsamma maskulinitet är i Kimmels artikel också sammanbunden med erfarenheter av personlig viktimisering i form av mobbning och social utsatthet. anger i sin rapport att det är tänkbart att maskulinitetsideal – i kombination med andra faktorer – kan spela en roll för unga personers potentiella attraktion till de budskap som studien lyft fram. Det innebär inte att budskapens ideologiska dimension är betydelselös. Snarare kan maskulinitetsideal komplettera förklaringen av dess möjliga dragningskraft. anser att radikalisering i första hand inte ska ses som en säkerhetspolitisk fråga, utan som en socialpolitisk dito. Vi vill därför se politiska initiativ och lagstiftning som framförallt stärker kommuners, civilsamhällets och andra aktörers arbete mot radikalisering, snarare än en ensidig fokusering på rättspolitiken och straffrättsliga aspekter. När samhället lämnar vissa orter eller stadsdelar kan de våldsbejakande miljöerna slå rot. Sådana krafter har betydligt svårare att agera i ett lokalsamhälle där det finns en närvarande områdespolis som har invånarnas förtroende, mötesplatser i form av bibliotek, aktivt civilsamhälle och fritidsgårdar, samhällsinstitutioner i form av socialkontor, försäkringskassa och arbetsförmedling samt förskolor och skolor där personalen har resurser och tid att se varje barn. Ett samhälle där människor trivs och har framtidstro. Förebyggande åtgärder, ett starkt välfärdssamhälle, skola och möjligheten att få ett arbete, en god tillgång till kultur- och fritidsverksamhet, fungerande sjukvård och andra saker som ger goda framtidsutsikter till ett bra liv är grundförutsättningar för att motverka extremism. har de politiska förslagen och svaren, en stark välfärd i samspel med konkreta åtgärder för att stärka demokratin och jämställdheten är vårt recept för ett demokratiskt samhälle utan våldsbejakande extremism. När demokratin hotas genom att människor begår terrorhandlingar, krigsbrott eller andra brott mot mänskligheten så behöver vi en proportionerligt och rättssäker lagstiftning för att de skyldiga ska kunna ställas till svars för sina handlingar och lagföras. Det är samhällets ansvar att se till att människor har så pass många valmöjligheter i livet och framtidsutsikter att de inte måste vända sig till det extrema för att hitta en framtid. I en samhällsdebatt som domineras av domedagsdiskussioner om den världsekonomiska krisen, miljöförstöring och arbetslöshet söker sig människor utanför den vardagliga kontexten. Det förebyggande arbetet kan stoppa betydligt flera från att resa än vad repressalier för dem som redan rest kan. Förebyggande åtgärder står dock inte i motsättning till vissa repressiva åtgärder. Forskning om antidemokratiska budskap Det behövs ytterligare forskning för att förklara vilka motiv och vilken roll sociala medier har i radikalisering och rekrytering samt fler studier som inbegriper intervjuer med sympatisörer och de som anslutit sig till dessa organisationer. Djupare kunskap om orsaker och riskfaktorer är också nödvändigt för att skapa ett adekvat förebyggande arbete. är det svårt att mäta exakt vilken effekt eller inflytande som sociala medier har, om det är en avgörande faktor i radikaliseringsprocesser och rekryteringen eller inte samt hur sociala medier samspelar med yttre fysiska miljön. Det är tunt med nationell och internationell forskning av hur barn, ungdomar och vuxna tolkar antidemokratiska budskap på sociala medier. För att fördjupa förståelsen av rekrytering till våldsamma extremmiljöer och ytterligare förbättra och utveckla motåtgärder krävs mer forskning. Det finns många obesvarade frågor som det behöver tittas närmare på: Hur vanligt är det att komma i kontakt med extremistiska våldsbejakande budskap? Genom vilka internetkanaler möter en dessa budskap: Facebook? Extremmiljöernas egna webbplatser? Söker enskilda själva upp budskapen eller leds de dit genom länkar i forum som inte är renodlat extrema? Hur tolkar mottagarna budskapen? Är det ideologierna i sin helhet eller enbart specifika delar av dem som tilltalar, i så fall vilka? Vilka delar är svårare att förlika sig med? Finns det andra, icke-ideologiska delar av miljöerna som attraherar? I de fall budskapet inte attraherar – på vilka grunder och hur sker avståndstagandet? Är det ett normativt avståndstagande eller beror det på brister i argumentationen? Det är i sammanhanget också av stor vikt att undersöka vilken betydelse mottagarna tillmäter budskap på internet jämfört med andra medierade budskap och icke-medierade sociala kontakter. Dessa frågor kan inte besvaras med mindre än att det genomförs omfattande receptionsstudier som fokuserar på mottagarna för budskapen i stället för budskapen i sig. I ideala fall skulle exempelvis en större kvantitativ enkätstudie kunna kombineras med kvalitativa djupintervjuer. bör därför få i uppdrag att initiera forskning om antidemokratiska budskap, med särskilt fokus på sociala medier, och hur dessa budskap tolkas av och påverkar mottagaren. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att utveckla det förebyggande arbetet och värna lokaldemokratin mot miljöer som använder våld som redskap visar internationell erfarenhet att ett sammanhållet ansvar, inbäddat i ett lokalt nav, är en nödvändig förutsättning för att lyckas med det förebyggande arbetet. Den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism har i sitt arbete bl.a. identifierat att det saknas ett sammanhållet ansvar för att samla lokala resurser och expertis för att stärka samhällets beredskap mot lokala problem som tar sig våldsamma uttryck. Fyra kommuner – , , och – har genom att prioritera frågan och investera resurser för att stärka strukturerna för det lokala arbetet utmärkt sig och kommit längst i det förebyggande arbetet. Mot bakgrund av detta har den nationella samordnaren tillsammans med dessa kommuner inrättat kommunala kunskapshus för att värna demokratin mot våldsbejakande miljöer. Dessa kunskapsdrivna lokala nav ska utgöra en modell för hur kommuner och regioner kan optimera sina resurser för att stärka det förebyggande arbetet mot våldsbejakande miljöer. Här samlas den kommunala expertisen och här finns samordningsansvaret för att på ett mer affektivt sätt möta utmaningarna i arbetet mot våldsbejakande extremism. Försöken med kunskapshus behöver följas upp och utvärderas. Vi är i grunden positiva till modellen och fler kommuner borde, med hjälp och stöd av den nationella samordnaren, få möjlighet att starta kunskapshus. Regeringen bör tillse att arbetet med kunskapshusen utvärderas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det bör utredas hur fler kommuner ska ges möjlighet att inrätta kunskapshus. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Runt om i möter lärare, socialsekreterare, skolkuratorer, bibliotekarier, fritidspedagoger m.fl. män och kvinnor i olika åldrar som är inne i en radikaliseringsprocess eller som har frågor runt radikalisering. Det uppstår svåra frågor och komplicerade situationer där stort ansvar läggs på enskilda individer att agera rätt. saknas stöd till välfärdens personal runt hur de ska hantera frågor om våldsbejakande extremism. Röda Korsets hjälptelefon beskriver att många av deras samtal kommer från t.ex. lärare som vill ha stöd och råd. Vi anser inte att ansvaret för denna typ av rådgivning kan läggas på en enskild frivilligorganisation. Röda Korsets kompetens och uppgift är att i första hand stödja anhöriga och vänner. Det behöver därför inrättas ett nationellt för stöd till välfärdens personal i deras arbete mot och möten med våldsbejakande extremism. Ett sådant centrum skulle med fördel kunna byggas upp i anslutning till i . Regeringen bör därför tillse att det skapas ett nationellt för stöd till välfärdens personal i deras arbete mot och möten med våldsbejakande extremism. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Samverkan är avgörande för en gemensam, tydlig och effektiv agenda i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism och terrorism. Kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan alla berörda nationella myndigheter spelar en viktig roll för att utveckla arbetet ytterligare. Frågor om förebyggande av våldsbejakande extremism kommer även på olika sätt att lyftas i de samråd som sker mellan regeringen och det civila samhällets organisationer, inklusive trossamfund. har cirka 200 kommuner tagit fram en handlingsplan mot våldsbejakande extremism. Vi anser att samtliga kommuner i bör ha en sådan handlingsplan för att inte riskera att stå handfallna eller fastna i byråkratiska svårigheter, utan i stället på ett tydligt och konkret sätt vara förberedda och kunna agera för det fall att personer i kommunen radikaliseras. En del kommuner saknar kunskap om våldsbejakande extremism och hur en handlingsplan ska utformas. Andra kommuner har inte resurser att på egen hand driva ett omfattande arbete mot våldsbejakande extremism. Det finns stora behov av samordning och att kommuner gemensamt gör insatser mot våldsbejakande extremism. I har gått in för att stötta och samordna kommunerna i deras arbete med att ta fram handlingsplaner och att genomföra dem. Det har inte minst varit värdefullt för de mindre kommunerna i länet. Vi tror det är en bra modell och ett komplement till den nationella samordnarens arbete. Länsstyrelserna bör därför, med utgångspunkt i den nationella samordnarens arbete, få i uppdrag att samordna och stödja kommunernas arbete med att ta fram handlingsplaner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Nationell samordning mot våldsbejakande extremism Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism arbetar för att förbättra samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Samordnaren ska även verka för att öka kunskapen om våldsbejakande extremism samt främja utvecklingen av förebyggande metoder. anser att det är viktigt att det arbete som har påbörjats och pågår inte överges utan att det får fortsätta i en mer permanent form. Den nationella samordnarens verksamhet bör därför bli permanent genom att det skapas en ny myndighet med uppdrag att stödja och samordna andra aktörers arbete mot våldsbejakande extremism. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Den nya myndigheten bör även ges mandat att initiera forskning om våldsbejakande extremism och utvärdera olika vidtagna insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Samordning mellan kommuner och myndigheter Samordningen mellan kommuner och myndigheter behöver förbättras. Det är av stor vikt att samarbetet och informationsutbytet mellan kommuner och myndigheter är välfungerande för att tidigt hitta personer som dras till våldsbejakande miljöer – ingen ska ramla mellan stolarna på grund av byråkrati. Att samla den breda, men ibland spretiga kunskap som myndigheter och kommuner kan besitta om en enskild person till en samlad helhet är prioriterat för att förhindra radikalisering. är det viktigt att bibehålla och upprätthålla hög rättssäkerhet i förfarandet och värna skyddet för den personliga integriteten. Det bör därför göras en översyn av relevant lagstiftning och regleringsbrev till berörda myndigheter i syfte att öka förutsättningarna för bättre samordning som skyddet för den personliga integriteten värnas. Detta bör ställa sig bakom och ger regeringen till känna. Ingen människa föds till våldsverkare för politiska eller religiösa syften. Att rekryteras till och radikaliseras inom ramen för våldsbejakande och antidemokratiska extremistgrupper är bl.a. en fråga om att mer eller mindre okritiskt tillgodogöra sig en världsbild där hat är drivkraften och våld det legitima medlet. I det samtida informationssamhället har internet i allt större utsträckning kommit att bli ett av flera verktyg för att sprida antidemokratiska budskap med syfte att rekrytera nya medlemmar. Detta faktum ställer stora krav på förmågan och viljan att kritiskt förhålla sig till information och ibland hårt vinklade budskap som förmedlas inom såväl traditionella som digitala medier. I tidigare studier genomförda av och Säkerhetspolisen () har det konstaterats att internet har utvecklats till en allt viktigare arena för rörelser med antidemokratiska strävanden.