mot · H4023494 · 2016-10-05 00:00:00 — Etableringslånet ska bestå av både en bidragsdel och en lånedel, med samma proportioner som dagens studiemedel. System där förmånliga lån ges till nyanlända för att hjälpa dem under sin första tid i sitt nya hemland finns i bland annat och . Diagram 33 Antal deltagare i etableringsuppdraget samt kostnader för etableringsersättning Källa: 2016:1415. I etableringsuppdraget ges nyanlända samhällsorientering, svenskutbildning och andra typer av åtgärder ämnade att göra dem mer anställningsbara. Det är rimligt att den typen av kompetenshöjande insatser, precis som för studenter, delfinansieras med förmånliga lån. En lånefinansiering innebär också att incitamenten att göra sig anställningsbar och snabbt komma ut på arbetsmarknaden stärks. Viss återbetalning av etableringslånen bör ske även från annan inkomst än lön. Kombinerat med förstärkta jobbstimulanser i de aktuella ersättningssystemen innebär detta att marginaleffekterna av att komma i arbete sänks. Det faktum att etableringslån medför en förhållandevis liten lånestock, har en lång avbetalningstid och låga räntor innebär, i kombination med att återbetalning ska ske även från annan inkomst än lön, att sannolikheten att en stor andel av lånen återbetalas får anses vara relativt stor. Etableringslån medför en ekonomisk besparing genom att vad som var utgifter omvandlas till lån som ska återbetalas. Den mängd uteställda lån som väntas betalas tillbaka uppgår 2017 till . [241] Enligt budgetlagen får utlåning för vilken den förväntade förlusten är låg finansieras med lån i . Annars ska utlåningen anslagsfinansieras. För att säkerställa att konservativa beräkningar används väljer därför att anslagsfinansiera etableringslånen. Trots denna redovisningstekniska försiktighet kvarstår det faktum att etableringslånen leder till stora förväntade besparingar. Ökat inslag av arbetsbaserade välfärdsförmåner för nyanlända Det svenska välfärdssystemet utmärker sig både genom sin generositet och den mån i vilken välfärdsförmåner erbjuds generellt, utan behovsprövning. Även inom detta generella välfärdssystem finns dock en tydlig uppdelning mellan bosättningsbaserade välfärdsförmåner, som alla i landet har rätt till, och arbetsbaserade välfärdsförmåner, som endast de som arbetat har tillträde till. Exempelvis har endast den som arbetat tillgång till inkomstgrundad ålderspension, medan alla bosatta i har rätt till garantipension. Ett annat exempel är sjukersättning, där den som arbetat har rätt till inkomstbaserad sjukersättning, medan alla bosatta har rätt till ersättning på garantinivå. Liknande uppdelningar återfinns inom många andra delar av de svenska transfereringssystemen. I syfte att minska kostnaderna för mottagandet bör fler välfärdsförmåner göras arbetsbaserade för nyanlända. Tillgången till sjukvård och utbildning ska självklart inte påverkas av denna princip. Att, som , fortsatt erbjuda samma generösa nivå till alla, oavsett hur mycket man bidragit till samhället, är inte förenligt med en ansvarsfull hantering av de offentliga finanserna. Nedan beskrivs ett antal reformer som i högre grad gör att människor kvalificerar sig in i välfärden. ämnar återkomma med ytterligare förslag på detta område i framtida motioner. Minskad möjlighet till retroaktiv föräldraförsäkring Nyanlända, och svenska medborgare som återinvandrar, med barn i åldrar som berättigar till föräldraledighet ges retroaktiv rätt till föräldraförsäkringens alla per barn. Det innebär att särskilt nyanlända kvinnor med små barn kan inleda sin integrationsprocess med att vara föräldralediga . [242] Detta riskerar att fördröja och försämra deras integration på den svenska arbetsmarknaden. Inom ramen för den migrationsöverenskommelse som träffades mellan , de övriga allianspartierna samt regeringen beslöts att rätten till retroaktiv föräldrapenning bör begränsas kraftigt för nyanlända familjer. Detta för att påskynda nyanlända kvinnors etablering på arbetsmarknaden samt påskynda nyanlända barns entré i förskolan. Regeringen har tillsatt en utredning ämnad att ta ett bredare grepp kring föräldraförsäkringen, som ska lämna ett delbetänkande samt slutredovisas . har inget att invända mot en sådan utredning, men utredningens arbete bör inte hindra implementeringen av den begränsning som formulerades i migrationsöverenskommelsen. Regeringen har valt att kommunicera att det är osäkert huruvida det är möjligt att genomföra den överenskomna begränsningen. trappas antalet dagar som ett barn berättigar till ned i den omfattning som barnet gett rätt till föräldraledighet utomlands. Denna avtrappning bör kunna göras baserat på barnets ålder, snarare än huruvida det har berättigat till föräldraförmåner i andra länder. Det skulle öka föräldrars drivkraft att snabbt komma i arbete som systemet skulle bli enklare och rakare jämfört med dagens system. En sådan avgränsning bör också vara oproblematisk ur ett likabehandlingsperspektiv. föreslår därför att barnfamiljer som invandrar till ges rätt till föräldraförsäkring i förhållande till hur gammalt barnet är. Föräldraförsäkring bör enbart medges för det yngsta barnet i familjen och till dess att det aktuella barnet fyller . Förutom att öka kvinnors arbetskraftsdeltagande förväntas denna förändring innebär en besparing om 2017. Avskaffat efterlevandestöd för ensamkommande barn och ungdomar Det är rimligt att barn och ungdomar som väntas få sin försörjning tryggad av det allmänna inom ramen för vård på institution, exempelvis HVB-hem och stödboenden, eller familjehem inte också ges rätt till så kallat efterlevandestöd. föreslår därför att rätten till efterlevandestöd avskaffas för denna grupp. Det skulle därtill göra reglerna för underhållsstöd och efterlevandestöd mer enhetliga. Förslaget väntas medföra en besparing om 2017. Borttaget undantag för flyktingar inom garantipensionen För att vara berättigad till garantipension måste en person ha fyllt 65 och haft en låg eller obefintlig inkomstgrundande pension. För att få full garantipension krävs att personen i fråga har bott i från det år hen fyllt 16 till dess hen fyllt 64. Uppfylls inte detta krav minskas garantipensionen proportionellt mot hur personen bott i i förhållande till . Undantag från denna regel görs dock för personer som beviljats uppehållstillstånd som flykting, annan skyddsbehövande eller motsvarande äldre bestämmelser. Personer som trots garantipension inte kan täcka en skälig boendekostnad och nå upp till en skälig levnadsnivå är berättigade till äldreförsörjningsstöd. Att vissa människor som flyttat till ges rätt till garantipension, medan andra inte gör det, förefaller inte vara motiverat. föreslår därför att undantaget från kravet om 40 års boendetid i tas bort. Detta väntas medföra en förstärkning av de offentliga finanserna med . Kommunerna är nyckelaktörer i den svenska integrationspolitiken. De flesta kommuner vill vara med och ta sitt ansvar för flyktingmottagandet. Men det råder ofta, med rätta, stor frustration ute i kommunerna. Många är de kommunpolitiker som vittnat om hur gärna de vill hjälpa till, men konstaterat att de saknar verktyg för att få till ett värdigt och välfungerande mottagande. vill därför se reformer som ger kommunerna rätt verktyg för att klara integrationen. I stället vill vi att ansvaret för mottagande och etablering ska flyttas till kommunerna. I stället för att ska anordna boende under asylprövningen och kommuner sedan stå för placeringen när en asylsökande fått uppehållstillstånd, vill vi att boendeansvaret ska ligga på kommunerna från början. Det kommer att minska antalet steg i asylprocessen, göra att kommuner kan planera asylboendens placering själva och underlätta för asylsökandes möjlighet att bo kvar på samma plats utan att behöva flyttas runt. är anslaget för utgiftspost 1:2, ersättningar och bostadskostnader, i utgiftsområde 8, Migration, nästan . Anslaget minskar sedan snabbt kommande år. Utgifterna inom anslaget utgörs till stor del av kostnaden för boende för asylsökande. När boendeansvaret ligger på kommunerna i stället för regeringen kommer samtliga resurser som går till boendeanslag istället att gå till kommunerna. Tabell 12 Anslagsnivå för UO8 1:2 2016/17:1. Etableringsansvar till kommuner och civilsamhälle Etableringsreformen, som flyttade ansvaret för nyanländas etablering i från kommunerna till Arbetsförmedlingen, har inte lett till de förbättringar som var syftet. [248] Trots högre kostnader har andelen i arbete inte ökat, utan etableringen på arbetsmarknaden är på en fortsatt låg nivå. Syftet med reformen var bland annat att åstadkomma ett starkare jobbfokus i integrationspolitiken. Det var i sig en god tanke, men följden blev att den lokala integrationspolitik som fanns gick om intet. Arbetsförmedlingens misslyckande gör det nödvändigt att återigen ge kommunerna ansvaret för de nyanländas etablering. Det är kommunerna som står för försörjningsstöd och andra kostnader som uppstår när människor inte integreras i det svenska samhället. Detta ger kommunsektorn starka incitament att utveckla fungerande system för nyanländas etablering. Därför föreslår att etableringsreformen dras tillbaka. I stället vill vi se kommunerna ansvara för etableringen. består de statliga kostnaderna för etableringen av två stora poster. För det första är det etableringsersättningen, som innebär att staten bär det ekonomiska ansvaret för försörjningen av nyanlända . För det andra är det utgifterna för själva etableringsinsatserna. Ska kommunerna få ökat ansvar för etableringen fordras att de även får ökade medel för detta. De statliga medlen för etableringsinsatser bör därför flyttas till kommunerna. Tabell 13 Ersättningar till etableringsinsatser i budgetpropositionen [249] Källa: Prop. Det är medel som tror att kommunerna kan hantera bättre än Arbetsförmedlingen. Ensamkommande barn som kommer till har rätt att få en god man, som i förälders ställe ska bestämma i frågor runt barnet, personliga som rättsliga och ekonomiska. Uppdraget är tillfälligt tills beslut om uppehållstillstånd eller avvisning meddelas. Lagen om gode män är dock, liksom många andra regler kring ensamkommande barn, utformad för en situation där det kom några hundra ensamkommande . Det har länge funnits kapacitetsbrister för gode män och med en mycket kraftig ökning av antalet ensamkommande barn är behovet av effektiviseringar större . Det är svårt att rekrytera gode män och i vissa kommuner finns det inte tillräckligt många intresserade personer. Av samma skäl finns det personer som har godmanskapet som enda sysselsättning, och kan hantera ett mycket stort antal barn. Ofta fungerar det bra, men både krav och vägledning brister. I stället borde de ensamkommande barnen få en professionell företrädare med specialkompetens utsedd. Den personen ska sedan följa barnet fram till beslut. SKL konstaterar att ett liknande system används i , där en socionom med rätt utbildning kan ta hand om ett tjugotal barn och rutinerna är inarbetade. Det finns även goda erfarenheter av mer professionaliserade system från och . Ett professionaliserat system skulle ge det enskilda barnet den hjälp det behöver på ett mer rättssäkert sätt. Reformen skulle troligen även innebära en mindre ekonomisk besparing, men den stora vinsten ligger i kommunernas och barnens förbättrade situation. Snabbare utredningar av ensamkommande barn Vid mottagandet och utredningen av ensamkommande barn intervjuas ofta samma ungdom på exakt samma sätt av flera olika personer. Flera handläggare på , flera socialsekreterare, kontaktpersoner på boendet, det offentliga biträdet, god man, lärare på skolan. Det är ineffektivt och tidsödande både för den enskilde asylsökande och för det svenska mottagandet. föreslår därför att mindre känsliga person- och utredningsuppgifter ska kunna delas mellan myndigheter, så att allting inte måste handhas vid varje steg i utredningen. Att effektivisera och minska behovet av ytterligare tid med betalda tjänstemän, utredare, gode män och tolkar kan innebära betydande kostnadsbesparingar. 10.6 Civilsamhällets roll för bättre integration En viktig och underskattad roll i mottagandet av nyanlända spelas av civilsamhället, ideella föreningar och organisationer, inom allt från idrott till bistånd. I civilsamhället finns nätverk av aktiva personer som förmår att koppla de nyanlända till arbetsliv och jobbmöjligheter, och ger en bättre kunskap om det svenska samhället. Ofta är en insats via civilsamhället mer effektiv för jobb än via Arbetsförmedlingen. Efter förslag från har regeringen gradvis ökat medlen till civilsamhället för att arbeta med integration, senast med länge efterlysta resurser till arbeta med svenskundervisning för asylsökande från dag ett av ankomsten till . Men det finns mycket mer att göra. Mentorskapsprogram är en integrationsmetod som påvisat stor framgång, både lokalt och internationellt. En svensk person blir åt en nyanländ för att denna ska kunna få ett utbyte, bland annat om jobbmöjligheter. Detta utbyte kan vara språkligt, kulturellt och arbetslivserfarenhetsmässigt. I har man påvisat mycket goda resultat genom att låta professionella inom olika sektorer ha mentorskap med nyanlända som har kvalifikationer för att jobba inom samma områden. Mentorerna kan då utbilda nyanlända i vad svenska arbetsgivare letar efter i cv:n och vad för extra kvalifikationer som behövs för vissa jobb. Genom detta förbättras den nyanländas anställningsbarhet markant. har i mycket mindre skala haft just denna typ av mentorskap arrangerade av . Vidare har och Teknikföretagarna arrangerat mentorskap, i slutet av vilka tillåtit den nyanlända gå in i sysselsättning med lägre lön. Dessa program har dock varit mycket blygsamma i storlek. Vi ser dock nu en viss tillväxt av mentorskapsprogram som är mer fokuserade på språkligt och kulturellt utbyte. Röda Korset och Kompis är några av dem som arrangerar mentorskapsprogram mellan nyanlända och svenska mentorer med så likartad bakgrund som möjlig. På samma sätt har ideella organisationer visat möjligheter att praktisera inom verksamheten, med positiva sysselsättningseffekter. vill utvidga stödet riktat till mentorskap med . Detta ska ske genom ideella organisationer som vill matcha utbildade mentorer och nyanlända med kunskaper inom samma profession. Detta ska också ske genom att ge öronmärkt stöd för integrationsprojekt med språkfokus. Därtill ska de ideella organisationernas arbete med att söka praktikplatser i näringslivet förstärkas med 40 miljoner , kopplat till mentorskapsprogrammen. Praktikplatserna kan inledningsvis vara inom de ideella organisationernas egen verksamhet, men målet är att de ska mynna ut i riktiga jobb. Idrotts- och friluftsrörelsen och samlingslokaler Idrotts- och friluftsföreningar är viktiga mötespunkter för olika delar av samhället, som underskattats i arbetet för integration. För ytterligare kontaktpunkter för integration vill vi i därför förstärka stödet till idrotts- och friluftsorganisationer med 50 miljoner . Detta gör att exempelvis de lokala initiativ som inleds för att förstärka nätverk för nyanlända och ensamkommande barn får extra resurser. På många ställen, inte minst på landsbygden, utgör samlingslokaler ett nav kring vilket civilsamhället organiseras. vill därför öka stödet till samlingslokaler med utöver redan anvisade medel i budgetpropositionen . Denna ökning av stödet ska specifikt gå till att förstärka integrationen. 11 Trygghet i hela landet Att garantera tryggheten för den enskilda människan är en av statens viktigaste uppgifter. Trygghet handlar till stor del om att veta att om man behöver polisen så finns den där och att om man utsätts för ett brott kommer rättssystemet att lagföra gärningspersonen. Tryggheten består också av ett stöd i form av tydliga lagar och rättssäkerhet, som gör att vi inte döms för brott som vi inte har begått. Men, kanske mest av allt, består tryggheten i att man slipper vara orolig för att utsättas för brott. Trygghet är viktig för såväl kvinnor som män, unga som gamla. Den ska värnas i hela landet oavsett om du bor på landsbygden, i storstaden eller i några av våra utanförskapsområden. För är det självklart att det bör vara enskilda individer, såväl brottsoffer som gärningsmän, företag och föreningar som ska stå i centrum för en närodlad rättspolitik. Människor ska kunna känna till vem den lokala polisen är och ha förtroende för denna. Vardagsbrott som drabbar många, till exempel stölder eller kortbedrägerier, måste tas på större allvar. Brottsoffer ska ha större rätt till samhällets stöd, och det lokala brottsförebyggande arbetet bör få en mer framträdande roll i syfte att minska brottsligheten. De flesta brott begås lokalt och löses bäst lokalt. Därför bör polisen och det övriga rättsväsendet vara lokalt förankrat. Människor ska känna att dörren till rättsväsendet är öppen och att de blir sedda av dem som jobbar där. Civilsamhället har en viktig roll att spela i brottsbekämpningen och därför vill underlätta för mer samarbete mellan till exempel föreningar, skola, polis och myndigheter med fokus på brottsförebyggande och brottsutredande arbete. 11.1 Rättsväsende och rättsstat Trygghet är kärnan i många människors livsdröm. Tryggheten är för många en grundförutsättning för att finna glädje i jobb, familj, utbildning och fritid. De allra flesta har inte någon kontakt med rättsväsendet fram till det tillfälle då det verkligen behövs. Då man har utsatts för ett våldsbrott, ett inbrott eller förlorat pengar till bedragare på internet. I det läget är det viktigt att man känner att polisen och rättsväsendet står till hands med de medel som finns för att stötta, hjälpa och om möjligt få någon fälld för det brott som har begåtts. Hela rättskedjan är viktig. I en fungerande rättsstat måste förtroendet för rättsväsendet vara starkt. Om människor upplever att de brott de anmäler inte utreds eller om ingen åtalas, trots att det upplevs vara förhållandevis enkelt att bevisa vem som har begått brottet, riskerar detta förtroende att minska. Det riskerar också att få till följd att människor låter bli att anmäla brott. Då polis och åklagare avstår från att utreda brott för att brottet inte påverkar straffet för den misstänkte eller då det gäller brott där samhällsintresset av att bestraffa brottet är ovanligt lågt frigörs utredningsresurser som kan användas till annat. Det är ofta i sin ordning. Men för att inte förtroendet för rättsväsendet ska minska är det ändå viktigt att de inblandade i processen får bättre och snabbare information kring vad som ligger bakom ett eventuellt beslut att inte utreda ett anmält brott. För att öka förtroendet för rättsväsendet är det därtill viktigt att polisen visar ett större intresse även för brott som de ofta anser vara mindre allvarliga, som exempelvis stölder. Det är dessa brott som påverkar människor i deras vardag och som ofta utgör en orsak till att de har anledning att ta kontakt med polisen. 11.2 Brottsoffret i centrum Det behövs ett starkare brottsofferperspektiv i rättsväsendet. Har man blivit utsatt för ett brott är det viktigt att man både har rätt och möjlighet att få information från rättsväsendet när det gäller ens fall och att det finns professionell personal som kan ta hand om en om det behövs. Personer som utsatts för brott ska enkelt kunna ta reda på vart de bör vända sig för att gå vidare med en polisanmälan, och brottsofferjourernas möjlighet att ge fler hjälp måste öka. Kommunernas arbete med brottsoffer fungerar olika på olika ställen. För invånarna kan det innebära att det är svårt att veta vart man ska vända sig då man utsatts för ett brott. Bristen på helhetssyn gör också att vissa grupper av brottsdrabbade riskerar att falla mellan stolarna. Många brottsoffer vittnar om att svårigheten att få ut ett tilldömt skadestånd gör att kränkningen efter brottet blir än större. Det måste bli lättare för brottsoffer att få ut tilldömt skadestånd. Brottsoffers rättigheter bör tillvaratas bättre när det gäller bedömning av skadestånds- och ersättningsstorlek, sättet för utbetalning och hanteringstider, samt det sammantagna skyddet för brottsoffer. När det gäller brottsoffer som tilldömts skadestånd för brott som begåtts mot dem och där gärningsmannen har dömts till fängelse bör staten ta ett större ansvar för att det enskilda brottsoffret inte själv ska behöva kräva in skadeståndet från gärningsmannen. 11.3 Brottsprevention och vardagsbrott Det bästa sättet att skydda både brottsoffer och förövare från följderna av brott är att hindra dem från att begås. Därför är det viktigt att det brottsförebyggande arbetet prioriteras. Det handlar dels om brottsprevention med fokus på att få individer att inte begå brott, dels om brottsprevention som har med samhällets utformning att göra. Brottsförebyggande arbete har i många kommuner fokus på gärningsmannen − att få en gärningsman eller trolig framtida gärningsman att välja att inte begå brott. Det finns dock ett antal faktorer som måste vara uppfyllda för att brott ska begås. Dels motiverade gärningspersoner, men också lämpliga objekt och avsaknad av kapabla väktare, till exempel lås, larm eller grannar som ser att ett brott sker. De två senare punkterna blir ofta bortglömda i det förebyggande arbetet. Hur bostadsområden byggs på ett sätt som inte inbjuder till garagestölder, eller hur parkbelysning kan användas för att undvika att människor blir rånade eller utsatta för våldsbrott, är exempel på viktiga frågor i detta arbete. För att öka människors känsla av trygghet vill förtydliga kommuners och andra offentliga aktörers brottsförebyggande ansvar. Företagare, civilsamhälle, kommuner och polis ska också samverka om brottsprevention lokalt. Polis måste ta vardagsbrotten på större allvar. Systematiska stölder från bland andra företagare och boende på landsbygden skapar oro och frustration, även om stölderna var för sig inte röner stort intresse från de rättsvårdande myndigheterna. De systematiska stölderna är exempel på brott som ofta inte ger någon påföljd alls för den som begår andra liknande brott. Detta sänder fel signal. vill stoppa systematiska stölder genom att se över straffrabatten och utreda en ny brottsrubricering som tar sikte på dessa stölder. har beslutat om ett tillkännagivande till regeringen angående systematiska stölder och förväntar sig att regeringen sätter igång arbetet kring en ny brottsrubricering för att komma tillrätta med seriestölderna. Ett annat vanligt vardagsbrott är bedrägerier och identitetskapningar. Handlarna förlorar stora belopp på bedrägerier, men har svårt att göra snabba och korrekta identitetskontroller för att säkerställa köparnas identitet, inte minst eftersom många köp sker via internet. Därför behövs ett id-kortssystem som är både praktiskt och säkert och har ett bibehållet högt integritetsskydd och som inte påverkar handeln negativt. Fler poliser närmare människor Trygghet ska man kunna känna i hela landet och därför ska polisen vara närvarande i alla delar av . Människor ska veta vilka poliser som arbetar i det område där de bor. Med kontinuitet och erfarna poliser som stannar på samma tjänst är det lättare att arbeta långsiktigt med kontaktskapande, brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete utifrån det som behövs lokalt. Det behövs ett fokuserat arbete för att få områdespoliser och kommunpoliser att stanna på sina tjänster och få möjlighet att bygga upp förtroende lokalt. I detta arbete är bland annat lönebildning och möjlighet att påverka sin arbetssituation viktiga delar. Fler människor behöver känna till vem den lokala polisen är och ha förtroende för denna. Områdespoliser är de poliser som i den nya polisorganisationen ska komma närmast enskilda människor. De ska skapa trygghet i hela landet och är en nyckel till att minska ungdomsbrottslighet och att stävja radikalisering. Men kontinuiteten inom polisens lokala verksamheter har brister. Många poliser byter tjänst och tjänstgöringsområde ofta och hinner inte bygga upp en långvarig relation till de som bor i området. Det vill ändra på.