mot · H3023404 · 2016-05-02 00:00:00 — Dagens regelverk gör det svårt att placera ensamkommande hos närstående som inte är vårdnadshavare. Det kan exempelvis handla om släktingar eller nära vänner. Barnens bästa måste komma i första rummet och därför är det viktigt att regelverket inte allvarligt försvårar möjligheten att få sitt första boende i ett nytt land hos någon man faktiskt känner. Många ensamkommande har någon närstående i och placeras den nyanlände ofta i samma kommun som denna person, men alltför ofta i ett HVB-hem. En översyn av socialtjänstlagen är därmed nödvändig, i syfte att underlätta placeringen av ensamkommande minderåriga i trygga miljöer hos närstående i . måste de hem där de ensamkommande placeras noggrant bedömas för att garantera deras kvalitet och trygghet. Borttaget efterlevandestöd för ensamkommande Det är rimligt att barn och ungdomar som väntas få sin försörjning tryggad av det allmänna inom ramen för vård på institution, exempelvis HVB-hem och stödboenden, eller familjehem inte också ges rätt till så kallat efterlevandestöd. föreslår därför att rätten till efterlevandestöd avskaffas för denna grupp. Det skulle därtill göra reglerna för underhållsstöd och efterlevandestöd mer enhetliga. Förslaget väntas medföra en besparing om 2017. Ökat inslag av arbetsbaserade välfärdsförmåner för nyanlända Det svenska välfärdssystemet utmärker sig både genom sin generositet och den mån i vilken välfärdsförmåner erbjuds generellt, utan behovsprövning. Även inom detta generella välfärdssystem finns dock en tydlig uppdelning mellan bosättningsbaserade välfärdsförmåner, som alla i landet har rätt till, och arbetsbaserade välfärdsförmåner, som endast de som arbetat har tillträde till. Exempelvis har endast den som arbetat tillgång till inkomstgrundad ålderspension, medan alla bosatta i har rätt till garantipension. Ett annat exempel är sjukersättning, där den som arbetat har rätt till inkomstbaserad sjukersättning, medan alla bosatta har rätt till ersättning på garantinivå. Liknande uppdelningar återfinns inom många andra delar av de svenska transfereringssystemen. I syfte att minska kostnaderna för mottagandet bör fler välfärdsförmåner göras arbetsbaserade för nyanlända. Tillgången till sjukvård och utbildning bör inte påverkas av denna princip. Den som får uppehållstillstånd i ska ha rätt till en viss grundnivå, men denna grundnivå kan vara lägre än den grundnivå som erbjuds alla människor bosatta i . Genom arbete ska den nyanlända sedan kunna kvalificera sig till en högre nivå av välfärd. Att, som , fortsatt erbjuda samma generösa nivå till alla, oavsett hur mycket man bidragit till samhället, är troligen inte förenligt med ett långsiktigt hållbart mottagande eller en ansvarsfull hantering av de offentliga finanserna. Mot bakgrund av detta kommer i framtida budgetmotioner att återkomma med förslag ämnade att i högre grad låta nyanlända kvalificera sig till fullständig tillgång till svensk välfärd genom arbete. Därutöver har just flyktingar undantag från vissa redan existerande kvalifikationskrav, exempelvis vad gäller krav på boendetid i för garantipension och sjukersättning. kommer i framtida budgetmotioner att återkomma med förslag om att begränsa sådana undantag, i syfte att öka likabehandlingen och bidra till en mer hållbar och öppen migrations- och integrationspolitik. kom fler ensamkommande asylsökande barn än de femton föregående åren sammanlagt. Det har satt ineffektiva system, anpassade för mycket färre personer, under kraftig press. Allt fler kommuner har problem att täcka de behov som uppstår, inte minst i . Socialsekreterare säger upp sig och kommuner anmäler sig själva för att inte kunna följa lagen. Kvalitetskontrollen blir bristande. vill underlätta, effektivisera och minska kostnaderna för ansvar i asylmottagandet. Det är viktigt för såväl redan bosatta invånare som asylsökande, och inte minst ensamkommande barn. Undanta krav på högskoleutbildning för personal i barn- och ungdomsvård infördes krav på socionomexamen eller annan relevant högskoleutbildning för anställda i barn- och ungdomsvården med vissa myndighetsuppgifter. Mot bakgrund av det tryck som ställs på landets olika socialförvaltningar i spåren av flyktingkrisen är det omöjligt för många kommuner att uppfylla lagens krav. Bristen på socionomer som kan handlägga ärenden drabbar alla inblandade. Unga som blir föremål för orimligt långa utredningar, stora delar av yrkesgruppen som lider av en alarmerande dålig arbetsmiljö och kommunerna som har svårt att uppfylla vad som förväntas av dem då socionomer slutar, sjukskrivs eller helt enkelt undviker att söka sig till kommunala förvaltningar. föreslår därför att kravet på socionom- eller högskoleexamen, , bör ersättas med krav på lämplig kompetens och erfarenhet. Vid mottagandet och utredningen av ensamkommande barn intervjuas ofta samma ungdom på exakt samma sätt av flera olika personer. Det är ineffektivt och tidsödande både för den enskilde asylsökande och för det svenska mottagandet. föreslår därför att mindre känsliga person- och utredningsuppgifter ska kunna delas mellan myndigheter, i syfte att effektivisera utredningarna. Att effektivisera och minska behovet av ytterligare tid med betalda tjänstemän, utredare, gode män och tolkar kan innebära betydande kostnadsbesparingar. För att möjliggöra denna besparing bör det i utlänningsdatalagen slås fast att mindre känsliga person- och utredningsuppgifter kring ensamkommande ska kunna delas mellan myndigheter. Ett av problemen med dagens mottagande är bristen på, och de ökade kostnaderna för, gode män. Alla ensamkommande barn har rätt att få en god man. Lagen om gode män är dock föråldrad och inte anpassad för dagens situation, vilket undergräver kvaliteten och driver upp kostnaderna. Det har länge funnits kapacitetsbrister för gode män och med en mycket kraftig ökning av ensamkommande är behovet större . Det är svårt att rekrytera och i vissa kommuner finns det inte tillräckligt många lämpliga kandidater. Bristen på gode män gör också att vissa oseriösa aktörer har kunnat skriva sig som god man för ett stort antal barn och lyfta en mycket hög ersättning för detta. Detta är dåligt för de ensamkommande barnen som inte får det stöd de är berättigade till, men även för det offentliga som belastas med en orimligt hög kostnad. Kostnaden för gode män har ökat från 2013 till 99 miljoner 2014 och 125 miljoner 2015. [178] räknar med att utfallet kommer att vara . [179] En sådan kostnadsutveckling är inte hållbar. I ansvarar professionella gode män för runt 20 barn var. Det finns även goda erfarenheter av mer professionaliserade system från och . Även SKL förordar en professionalisering. [180] Rekryterar man professionellt istället för med ansökningar med bristande granskning är 20 barn per god man inte ett problem. En stegvis övergång till ett mer modernt system skulle ge det enskilda barnet den hjälp det behöver på ett mer rättssäkert sätt och även minska kostnaderna för gode män kraftigt. föreslår därför att systemet för gode män professionaliseras. Undanta krav på utbildning för familjehem är enligt socialtjänstlagen skyldig att tillhandahålla den utbildning som behövs för de som nämnden avser att anlita för vård av barn i familjehem eller jourhem. Kravet är en välmenande, men orealistisk, pålaga för redan pressade socialförvaltningar. föreslår därför att det bör bli möjligt att undanta kravet på utbildning för familjehem. Även SKL bedömer att det i den rådande situationen ska vara möjligt för att göra undantag från utbildningskravet. [181] Förutom att helt undanta utbildningskravet i lämpliga fall bör det även bli möjligt att genomgå utbildningen stegvis. Kommunerna är nyckelaktörer i den svenska integrationspolitiken. De flesta kommuner vill vara med och ta sitt ansvar för flyktingmottagandet. Men det råder ofta, med rätta, stor frustration ute i kommunerna. Många är de kommunpolitiker som vittnat om hur gärna de vill hjälpa till, men konstaterat att de saknar verktyg för att få till ett värdigt och välfungerande mottagande. vill därför se reformer som ger kommunerna rätt verktyg för att klara integrationen. Etableringsansvar till kommuner och civilsamhälle Att organisera en effektiv etablering av nyanlända kräver kunskap om de lokala förhållandena. Att försöka styra etableringen centralt, utan kunskap om olika platsers varierande förutsättningar, var dömt att misslyckas. Det är därför inte förvånande att Arbetsförmedlingen inte har lyckats med uppdraget som etableringsreformen lade på myndigheten. [182] Detta misslyckande gör det nödvändigt att återigen ge kommunerna samordningsansvaret för de nyanländas etablering. Det är genom att föra över ansvaret till kommunen och andra lokala krafter som nyanländas etablering kan ges möjligheten att fungera på riktigt. För att finansiera detta bör de resurser som avsätts för etableringsinsatser, och som Arbetsförmedlingen ansvarar för, föras över till kommunerna. Stora delar av civilsamhället har under flyktingmottagandet gjort stora insatser med mycket små medel. Integrationsinsatser som kommer från ideella aktörer är ofta mer effektiva vad gäller att få flyktingar i jobb än Arbetsförmedlingen. har därför föreslagit att resurser flyttas från Arbetsförmedlingen till civilsamhället, med primärt fokus på civilsamhällets projekt och insatser för mentorskap för nyanlända, nätverksbyggande och civilsamhällets roll som länk till arbetsmarknaden. Även idrottsrörelsen och studieförbund kan spela en central roll i integration. Dessa insatser bör utvärderas löpande, så att stödet används effektivt och att resurserna går till de insatser som ger snabbast väg till jobb och etablering i det svenska samhället. I när civilsamhället och ideella krafters arbete behövs som mest har regeringen valt att höja skatten på gåvor till sådana organisationer. Det är kontraproduktivt. För att belöna människor som vill bidra till det civila samhället har föreslagit att avdraget för gåvor återinförs. För att kommunerna ska kunna erbjuda ett bra mottagande behöver staten ta ett större ekonomiskt ansvar. Kommunerna måste få större långsiktighet i sitt arbete. Därför behövs reformer som gör att ersättningssystemet lever upp till sina syften: att kommunerna får full kompensation för de kostnader som är kopplade till asylboenden, kommunplaceringar och anhöriginvandring. Kommunerna får inte full kostnadstäckning för dessa utgifter . Det gäller bland annat ersättningarna för förskola eller skolbarnomsorg, lokalkostnader för skolgång, utredningskostnader och insatser. En pilotstudie från och Kommuner och Landsting konstaterar att kostnadstäckningen skiljer sig mellan kommunerna, men ligger lägre än kommunernas faktiska kostnader. [183] föreslog i budgetmotionen att ytterligare medel skulle tillföras kommunerna. Vi kommer noga att följa utvecklingen för att bedöma om ytterligare tillskott kommer behövas framöver. Ensamkommande som flyttas till en annan kommun ska räknas på den nya kommunens kvot I de fall ensamkommande behöver placeras i en annan kommun för behandling eller liknande bör personen i fråga överföras till boendekommunens socialtjänst och då räknas av på den kommunens kvot. Berörd kommun ska erhålla ekonomisk kompensation för de kostnader som uppstår. Behovet av detta skulle sannolikt minska ifall ensamkommande över 15 placeras på särskilda boenden för utsatta, men oavsett omfånget är det viktigt att rätt kommun står för kostnaden. Privattandläkare ska kunna behandla asylsökande Enligt gällande regler får bara tandläkare inom utföra behandlingar på asylsökande personer. Detta trots att drygt hälften av tandvården i bedrivs i privat regi. Denna godtyckliga begränsning innebär ett onödigt högt tryck på Folktandvården, som tvingas prioritera mellan vanliga kunder och asylsökande som privatpraktiserande tandläkare har ledig kapacitet. Privattandvården bör ges möjlighet att behandla asylsökande patienter för att därigenom öka utbudet av tandläkare. Fler lärare i skolan har en stor och ökande brist på lärare. Att fjolårets flyktingmottagande medfört 71 000 nya elever har gjort denna brist än mer akut. Om alla lärare ska vara behöriga kommer bristen att uppgå till 65 000 lärare. För att skolan ska ha möjlighet att hantera den stora ökning av elever som den senaste tidens flyktingmottagande inneburit måste utbudet av lärare öka. För att lösa lärarbristen måste givetvis större reformer av läraryrkets attraktivitet genomföras, men för att på kort sikt möta den omedelbara kapacitetsbristen krävs lösningar som innebär fler lärare . föreslår därför att kravet på lärarlegitimation tillfälligt slopas. Förutom att pensionerade lärare ska lockas tillbaka till skolan bör obehöriga lärare som arbetar inom skolan tillfälligt få dispens att sätta betyg. Lärarstudenter bör därtill användas som en pedagogisk resurs i skolan. Med dessa åtgärder frigörs tid för de redan legitimerade lärarna. Därutöver kan vissa utrikesfödda, med uppehållstillstånd och som varit lärare i sina hemländer, användas för hemspråksundervisning eller ämnesundervisning av elever med samma modersmål. Sammantaget skulle dessa åtgärder bidra till att temporärt öka utbudet av lärare för att möta den stora ökning av elever som flyktingmottagandet medfört. Många nyanlända har av olika skäl svårt att få ett första hyreskontrakt. För att underlätta kommunmottagande bör kommunerna i högre utsträckning gå in med hyresgarantier som garant gentemot hyresvärden. används de anslagna medlen för hyresgarantier inte fullt ut. Det årliga anslaget är , varav drygt 42 miljoner återbetalades 2014. Många kommuner uppger att ersättningen per garanti är för låg. vill därför se över garantiernas nivå, initialt inom ramen för tillgängligt budgetutrymme. Trygghet i hela landet För är det självklart att det bör vara enskilda individer, såväl brottsoffer som gärningsmän, företag och föreningar som ska stå i centrum för en närodlad rättspolitik. Människor ska kunna känna till vem den lokala polisen är och ha förtroende för denna. Vardagsbrott som drabbar många, till exempel stölder eller kortbedrägerier, måste tas på större allvar. Brottsoffer ska ha större rätt till samhällets stöd och det lokala brottsförebyggande arbetet bör få en mer framträdande roll i syfte att minska brottsligheten. De flesta brott begås lokalt och löses bäst lokalt. Därför bör polisen och det övriga rättsväsendet vara lokalt förankrat. Människor ska känna att dörren till rättsväsendet är öppen och att de blir sedda av de som jobbar där. Civilsamhället har en viktig roll att spela i brottsbekämpningen och därför vill underlätta för mer samarbete mellan till exempel föreningar, skola, polis och myndigheter med fokus på brottsförebyggande och brottsutredande arbete. 10.1 Rättsväsende och rättsstat Trygghet är kärnan i många människors livsdröm. Tryggheten är för många en grundförutsättning för att finna glädje i jobb, familj, utbildning och fritid. De allra flesta har inte någon kontakt med rättsväsendet fram till det tillfälle då det verkligen behövs. Då man har utsatts för ett våldsbrott, ett inbrott eller förlorat pengar till bedragare på internet. I det läget är det viktigt att man känner att polisen och rättsväsendet står till hands med de medel som finns för att stötta, hjälpa och om möjligt få någon fälld för det brott som har begåtts. Hela rättskedjan är viktig. I en fungerande rättsstat måste förtroendet för rättsväsendet vara starkt. Om människor upplever att de brott de anmäler inte utreds eller om ingen åtalas, trots att det upplevs vara förhållandevis enkelt att bevisa vem som har begått brottet, riskerar detta förtroende att minska. Det riskerar också att få till följd att människor låter bli att anmäla brott. Då polis och åklagare avstår från att utreda brott för att brottet inte påverkar straffet för den misstänkte eller då det gäller brott där samhällsintresset av att bestraffa brottet är ovanligt lågt frigörs utredningsresurser som kan användas till annat. Det är ofta i sin ordning. Men för att inte förtroendet för rättsväsendet ska minska är det ändå viktigt att de inblandade i processen får bättre och snabbare information kring vad som ligger bakom ett eventuellt beslut att inte utreda ett anmält brott. För att öka förtroendet för rättsväsendet är det därtill viktigt att polisen visar ett större intresse även för brott som de ofta anser vara mindre allvarliga, som exempelvis stölder. Det är dessa brott som påverkar människor i sin vardag och som ofta utgör en orsak till att de har anledning att ta kontakt med polisen. 10.2 Brottsoffret i centrum Det behövs ett starkare brottsofferperspektiv i rättsväsendet. Har man blivit utsatt för ett brott är det viktigt att man både har rätt och möjlighet att få information från rättsväsendet när det gäller ens fall och att det finns professionell personal som kan ta hand om en om det behövs. Personer som utsatts för brott ska enkelt kunna ta reda på vart de bör vända sig för att gå vidare med en polisanmälan och brottsofferjourernas möjlighet att ge fler hjälp måste öka. Kommunernas arbete med brottsoffer fungerar olika på olika ställen. För invånarna kan det innebära att det är svårt att veta vart man ska vända sig då man utsatts för ett brott. Bristen på helhetssyn gör också att vissa grupper av brottsdrabbade riskerar att falla mellan stolarna. Många brottsoffer vittnar om att svårigheten att få ut ett tilldömt skadestånd gör att kränkningen efter brottet blir än större. Det måste bli lättare för brottsoffer att få ut tilldömt skadestånd. Brottsoffers rättigheter bör tillvaratas bättre när det gäller bedömning av skadestånds- och ersättningsstorlek, sättet för utbetalning och hanteringstider, samt det sammantagna skyddet för brottsoffer. När det gäller brottsoffer som tilldömts skadestånd för brott som begåtts mot dem och där gärningsmannen har dömts till fängelse bör staten ta ett större ansvar för att det enskilda brottsoffret inte ska behöva kräva skadeståndet från gärningsmannen. 10.3 Brottsprevention och vardagsbrott Det bästa sättet att skydda både brottsoffer och förövare från följderna av brott är att hindra dem från att begås. Därför är det viktigt att det brottsförebyggande arbetet prioriteras. Det handlar dels om brottsprevention med fokus på att få individer att inte begå brott och dels om brottsprevention som har med samhällets utformning att göra. Brottsförebyggande arbete har i många kommuner fokus på gärningsmannen – att få en gärningsman eller trolig framtida gärningsman att välja att inte begå brott. Det finns dock ett antal faktorer som måste vara uppfyllda för att brott ska begås. Dels motiverade gärningspersoner, men också lämpliga objekt och avsaknad av kapabla väktare, till exempel lås, larm eller grannar som ser att ett brott sker. De två senare punkterna blir ofta bortglömda i det förebyggande arbetet. Hur bostadsområden byggs på ett sätt som inte inbjuder till garagestölder, eller hur parkbelysning kan användas för att undvika att människor blir rånade eller utsatta för våldsbrott, är exempel på viktiga frågor i detta arbete. För att öka människors känsla av trygghet vill förtydliga kommuners och andra offentliga aktörers brottsförebyggande ansvar. Företagare, civilsamhälle, kommuner och polis ska också samverka om brottsprevention lokalt. Polis måste ta vardagsbrott på större allvar. Systematiska stölder från bland andra företagare och boende på landsbygden skapar oro och frustration, även om stölderna var för sig inte röner stort intresse från de rättsvårdande myndigheterna. De systematiska stölderna är exempel på brott som ofta inte ger någon påföljd alls för den som begår andra liknande brott. Detta sänder fel signal. vill stoppa systematiska stölder genom att se över straffrabatten och utreda en ny brottsrubricering som tar sikte på dessa stölder. Ett annat vanligt vardagsbrott är bedrägerier och identitetskapningar. Handlarna förlorar stora belopp på bedrägerier, men har svårt att göra snabba och korrekta identitetskontroller för att säkerställa köparnas identitet, inte minst eftersom många köp sker via internet. Därför behövs ett id-kortssystem som är både praktiskt och säkert och har ett bibehållet högt integritetsskydd och som inte påverkar handeln negativt. Fler poliser närmare människor Trygghet ska man kunna känna i hela landet och därför ska polisen vara närvarande i alla delar av . Människor ska veta vilka poliser som arbetar i det område där de bor. Med kontinuitet och erfarna poliser som stannar på samma tjänst är det lättare att arbeta långsiktigt med kontaktskapande, brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete utifrån det som behövs lokalt. Det behövs ett fokuserat arbete för att få områdespoliser och kommunpoliser att stanna på sina tjänster och få möjlighet att bygga upp förtroende lokalt. I detta arbete är bland annat lönebildning och möjlighet att påverka sin arbetssituation viktiga delar. Fler människor behöver känna till vem den lokala polisen är och ha förtroende för denna. Områdespoliser är de poliser som i den nya polisorganisationen ska komma närmast enskilda människor. De ska skapa trygghet i hela landet och är en nyckel till att minska ungdomsbrottslighet och att stävja radikalisering. Men kontinuiteten inom polisens lokala verksamheter har brister. Många poliser byter tjänst och tjänstgöringsområde ofta och hinner inte bygga upp en långvarig relation till de som bor i området. Det vill ändra på. avsätter därför för att stärka områdespoliserna. Pengarna ska gå till att höja lönenivåerna för yrkeskategorin. På så sätt ökar attraktiviteten i att söka till en tjänst som områdespolis, och för att uppmuntra de områdespoliser som finns att stanna kvar i sina roller. Satsningen ökar kontinuiteten och tryggheten lokalt. Polisens arbete mot radikalisering och ungdomsbrottslighet blir också mer effektivt med långvariga relationer mellan de enskilda poliserna och de människor som bor i området. 2 000 nya poliser Polisen har en central roll i en fungerande rättsstat för att beivra, begränsa och lösa brottslighet. Politikens roll är i första hand att ange inriktning och säkra resurser till verksamheten. En risk med den nya polisorganisation som har beslutat om är att poliskåren centraliseras, när det som behövs och det som var syftet är motsatsen: en polis med en starkare lokal närvaro. har en poliskår med engagerade människor där de allra flesta trivs med sitt jobb, men många poliser går på knäna och pratar om att överge sitt yrke. Polisen behöver helt enkelt mer resurser för att klara av sitt uppdrag. Att satsa på polisen gör det möjligt att garantera polisens lokala närvaro i samhällen och kvarter, öka antalet arbetade polistimmar, höja löner och skapa förutsättningar för en bättre arbetsmiljö. Med nya resurser stärks polisens lokala verksamhet och kan även användas i kampen mot terrorismen. vill öka polisens anslag med . Dessa medel bör satsas på höjda löner, att antalet arbetade polistimmar ska öka och att poliser får bättre arbetsförhållanden, så att de väljer att stanna inom myndigheten. Tillskottet räcker bland annat till att finansiera utbildnings- och lönekostnader för att anställa ytterligare 2 000 kollegor. Inrätta en ny beredskapspolis Med en förändrad omvärld och en polisorganisation som har svårt att klara de extra arbetsuppgifter som ökade flyktingströmmar och terrordåd på nära håll innebär, har det blivit tydligt att beredskapspolisen behövs. avsätter därför för att inrätta en nationell polisreserv som ska kunna bistå polisen till exempel vid terrordåd, då det finns en ökad risk för terrordåd eller vid naturkatastrofer. Polisen skulle få större möjligheter att sköta sina kärnuppgifter, att skydda medborgarna och lösa brott, om de i vissa situationer fick understöd av en beredskapspolis, som exempelvis kan ta hand om skydd runt viktiga byggnader och liknande i en situation då polisens börda ökar tillfälligt. Ett nyinrättande av beredskapspolisen innebär att skulle kunna hantera en eventuell terroristattack bättre .