mot · H4021987 · 2016-10-05 00:00:00 — studier, såsom Våldsbejakande islamistisk extremism och sociala medier (och terrorismstudier (Cats), 2015) och Våldsbejakande och antidemokratiska budskap på internet (, 2013), bekräftar denna bild samt visar hur utåtriktade budskap och kommunikation i sociala medier, tillgängliga för allmänheten, används som verktyg för rekrytering och radikalisering. Internet och sociala medier är ett informations- och kommunikationsverktyg för miljontals människor samt utgör även en del av modern krigföring och brottslighet. Konflikten i har kommit att kallas ”Det första ”, som jämförelse till ”tv-kriget” som utvecklades under . Daish och dess anhängare utnyttjar internet och sociala medier till fullo för att rekrytera människor och sätta skräck i de som inte är beredda att acceptera dess våldsbejakande ideologi och praktik. Internet har även kommit att bli allt viktigare för jihadiströrelser och terroristgrupper, vilket inte är något som enbart är kopplat till Daish, och . Utvecklingen av detta har framförallt skett – i takt med globalisering och den informationsteknologiska utvecklingen. Sociala medier och hemsidor har primärt använts som verktyg för propaganda och indoktrinering men också spridande av instruktioner om modus operandi eller sprängmedelstillverkning, och utgör internet det största för jihadistlitteratur. Enligt så uppvisar de jihadistiska extremisterna tre särdrag som saknar motsvarigheter i de två övriga miljöerna: Det finns religiösa urkunder som uppfattas som en absolut sanning och ett ideologiskt-religiöst facit i alla frågor. Det finns religiöst betingade belöningar som saknas i de båda andra miljöerna. En jihadist får syndernas förlåtelse och belöning i Paradiset efter sin död. Jihadismen är en global och transnationell miljö. De svenska höger- och vänsterextremisterna är främst verksamma i och inriktade på att förändra svenska förhållanden. De jihadistiska budskapen rör i liten utsträckning svenska förhållanden utan gäller främst konfliktzoner som t.ex. , , och . Det slutliga målet är upprättandet av en muslimsk världsstat. Att internet och sociala medier används för propaganda och rekrytering till extremistiska organisationer är i sig inget märkligt då världen rör sig allt snabbare mot ett digitalt samhälle. Enligt teleunionen (ITU) använder 3,2 miljarder människor världen över internet och i är tillgången till internet väldigt hög, exempelvis använder av landets 17-åringar mobilen till internetanvändning. Av studien från Cats framgår att våldsbejakande extremistgrupper inte bara använder sig av Facebook, Twitter och Youtube utan också av plattformar som Ask.fm, , Instagram, Whatsapp, Tumblr, Kik, Paltalk och Justpaste.it. Om vi utgår från Facebook så konstateras det i att Facebook används som en plattform för svenskspråkiga grupper och profiler för att dels sprida officiell propaganda från terroristorganisationer som Islamiska staten och , dels för att sprida inofficiell propaganda till fördel för terroristorganisationer som Islamiska staten och . Facebook används som en plattform för försök till rekrytering, vilket bl.a. sker genom olika uppmaningar från personer som rest från till . Informationen som sprids sker dels från personer i och dels från personer som rest från till och Daish-kontrollerade områden. Hyllningar till våldsbejakande islamistiska ideologer och terroristorganisationers ledare sprids genom texter, bilder, fotografier och videos. Personer från som befinner sig i kommunicerar ”hem” till genom reseberättelser från Daish-kontrollerade områden. Inom dessa grupper finns ett flertal bakomliggande motiv och orsaker (humanitära, religiösa, ideologiska motiv tillsammans med önskan om martyrskap och något som kan ses som äventyr, våld, vapen och gemenskap) till att sympatisera med våldsbejakande islamistiska ideologier och rörelser samt argument för att någon ska resa till för att ansluta sig till IS. Ett antal faktorer varvas och överlappas. Som angivits tidigare i denna motion så behövs det ytterligare forskning för att förklara vilken roll sociala medier har för radikalisering och rekrytering samt fler studier av dem som har anslutit sig till dessa organisationer. är det svårt att mäta exakt vilken effekt, eller inflytande, som sociala medier har och om det är en avgörande faktor i radikaliseringsprocesser och rekrytering. Sannolikt samspelar detta med den yttre fysiska miljön. Det finns en rad möjliga åtgärder att vidta för att minska informationsflödet och/eller göra informationen mindre tillgänglig på sociala medier – detta är dock knappast en lösning för att komma åt grogrunden och orsakerna till problemet med våldsbejakande extremism. Våldsbejakande extremism är i första hand att betrakta som ett demokratiproblem snarare än ett sociala medier-problem. Personer som sympatiserar med icke-demokratiska rörelser och som med våld och hot om våld vill och försöker upprätta en auktoritär stat, lär sannolikt inte påverkas nämnvärt om exempelvis en Facebook-sida stängs ner. Strategiska åtal av enskilda individer som driver webbplatser skulle kunna ha en avskräckande effekt, men har i extremistiska sammanhang inte visat sig verkningsfullt, enligt rapporten från . I har insatserna på internetområdet främst gällt försök att stänga webbplatser och/eller åtala utgivarna bakom dem, vilket inte heller det har varit framgångsrikt för en minskning av de budskap som myndigheterna velat stoppa. Därmed inte sagt att inte mycket kan göras i förebyggande syfte för att minska riskerna för att framförallt unga attraheras av och rekryteras till våldsbejakande extremistmiljöer. Sammantaget finns en mångfald av strategier, mekanismer och processer som kan leda till radikalisering och omfamnandet av våldsbejakande budskap. Att försöka förhindra dessa var och en för sig synes inte vara meningsfullt, varför våra förslag till åtgärder ligger på en mer övergripande strukturell nivå med syfte att såväl stärka individens förmåga att kritiskt värdera och tolka medierade budskap som att undersöka vilket ansvar och åtgärder som kan kopplas till själva plattformarna som möjliggör den massiva spridningen. Medie- och informationskunnighet () i skolan I dagens informationssamhälle är det centralt att medborgarna är medie- och informationskunniga, vilket bl.a. innebär att de kan finna, analysera, kritiskt värdera och skapa information i olika medier och kontexter. Medieanvändare behöver ha förmåga att kritiskt värdera, analysera och förstå såväl online- som offlinematerial samt kunna ifrågasätta och jämföra olika informationskällor, ta del av oberoende undersökningar och kunna värdera texter, ljud- och bildmaterial. Såväl som har konstaterat att är en förutsättning för demokratiskt deltagande och ett fullvärdigt medborgarskap. I det samtida medielandskapet har gränserna mellan text och bild och mellan producent och konsument blivit otydliga och menar i sin rapport och antidemokratiska budskap på internet att det som krävs av medborgarna är en form av multilitteracitet. När enskildas uppfattning om omvärlden i allt större utsträckning baseras på mediernas rapportering är det också av vikt att barn och unga får lära sig . Kartläggningar av samtida våldsbejakande extremism framhåller internet som ett mycket viktigt, eller till och med det viktigaste verktyget, för rekrytering och radikalisering. Det kan också konstateras att behovet av främjandeåtgärder för en kritisk användning av internet och sociala medier blir allt större. Trots detta saknas större praktiska MIK-projekt med syfte att förebygga extremism. Ett framgångsrikt förebyggande arbete med syfte att stärka ungas motståndskraft mot våldsbejakande och antidemokratiska budskap bör ta sitt ursprung i att stimulera deras generella förmågor till kritiskt och analytiskt tänkande. Att försöka motverka extremism genom kampanjer där statliga aktörer upplyser unga om vissa ideologiers förkastlighet leder lätt till motsatsen – en radikalisering av de individer som attraheras av extremistiskt tankegods. När staten fördömer en ideologi fungerar detta snarare som ytterligare ett argument för extremistens avståndstagande från majoritetssamhället. Att unga får lära sig att förstå hur budskap konstrueras i propagandistiska syften ger dem verktygen att själva kunna genomskåda falsk eller vinklad information. För syftet att stärka unga mot rekryteringsbudskap är detta också mer ändamålsenligt och effektivt än att hävda att vissa uppfattningar är felaktiga. Statens medieråds bedömning, vilken delar, är att det endast är genom skolan som alla barn och unga kan nås av en fullgod MIK-undervisning. Det finns goda exempel på lokal och regional nivå, men dessa saknar resurser att nå alla på en nationell nivå. har ett pågående arbete för att öka medie- och informationskunnighet bland barn och unga som även syftar till att stärka dem mot anti-demokratiska och våldsbejakande budskap på internet och i sociala medier. har fått ett särskilt uppdrag att stärka detta arbete genom att utveckla, översätta och sprida utbildningsmaterialet för mig, respektive delar av det material som ingår i No Hate Speech Movement (dnr Ku2016/01622/LS). Detta är ett viktigt steg och kommer att följa detta arbete nogsamt. Rekrytering via sociala medier Traditionella medier lyder under yttrandefrihetslagen men för sociala medier gäller lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen). I BBS-lagen finns bestämmelser som reglerar ansvar och befogenheter för den som tillhandahåller den tjänst som gör kommunikationen möjlig. Ansvaret går ut på en skyldighet att informera om vem som driver tjänsten, en skyldighet att ha tillsyn över den kommunikation som äger rum med hjälp av tjänsten och en skyldighet att ta bort meddelanden som uppenbart innebär vissa uppräknade brott eller att hindra att meddelandena sprids vidare. Befogenheterna för den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan är utformade som en rätt att ta del av meddelanden för att kunna utöva tillsynen. BBS-lagen tillkom i vad som kan kallas för internets barndom och trots att lagen funnits så har den tillämpats i väldigt liten utsträckning, särskilt i fråga om att pröva ansvarsfrågor straffrättsligt. Däremot har BBS-lagen använts i skadeståndsmål mot bloggar och deras kommentarsfält och då har den enskilde bloggaren ansetts vara ansvarig. Att lagen är oprövad är ur flera aspekter problematiskt då det uppenbarligen finns ett behov av lagstiftning som innehåller bra och rättssäkra mekanismer för att ha tillsyn över t.ex. Facebook-sidor och andra sociala medier. Det är kring näthatsfrågor som debatten varit som mest omfattande beträffande sociala medieföretags ansvar. I exempelvis har den tyska staten satt press på Facebook och andra liknande företag för att få stopp på näthatet. julen 2015 träffade tyska staten och företagen en överenskommelse om att tysk lag ska följas och att det ska bli lättare att anmäla inlägg. Facebook har dock understrukit att de är ett teknikföretag och inte en publicist. uppfattning är att det principiellt sett alltid är den som publicerar ett budskap/meddelande som är ansvarig för meddelandets innehåll. Det går dock inte att bortse från att de sociala medieplattformarna har en stor och betydelsefull roll genom att de möjliggör en omfattande spridning av olika budskap. Oavsett om dessa plattformar ska betraktas som renodlade tekniklösningar eller anses ha någon form av publicistansvar så behöver frågan noggrant ses över. presenterades ett betänkande, Integritet och straffskydd (SOU 2016:7), som innehöll förslag som syftar till att komma åt hat och hot på nätet och stärka det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten. Betänkandet innehöll bl.a. förslag till ändringar av BBS-lagen. Just dessa ändringsförslag saknar dock betydelse för frågan om våldsbejakande extremism, men flera viktiga frågor om BBS-lagens tillämpningsområde och funktionalitet berördes häri. BBS-lagen innehåller bestämmelser som har bäring på frågor som rör våldsbejakande budskap (se exempelvis lagens 5 § och hänvisningarna till bestämmelser om uppvigling och olaga våldsskildring). Även om BBS-lagen varit föremål för en utredning så anser att en ny utredning bör företas. Dels för att den genomförda utredningen varken hade till uppgift eller berörde frågan om våldsbejakande extremism, dels för att det finns stora behov av att reformera och uppdatera lagen. En ny utredning bör ta sin utgångspunkt i hur BBS-lagen bättre ska kunna tillämpas vid spridning av såväl våldsbejakande extremistiska budskap som försök till rekrytering till sådana miljöer samt syfta till att förtydliga lagens tillämpningsområde, klargöra frågor om ansvarssubjekt och jurisdiktion. Att utvidga och skärpa lagstiftning som BBS-lagen som reglerar förhållanden på internet, publicering av information och informationsflöden på elektroniska anslagstavlor, kan få påverkan på samhällsdebatten och nyhetsrapporteringen på sociala medier. Yttrandefriheten kan dock svårligen sägas vara ämnad att i sig skydda spridning av uppgifter eller information som innebär brott. I den mån ett budskap är att anse som brottsligt så är det ju brottsligt att uttrycka det, oavsett hur det uttrycks. Avvägningen mot yttrandefriheten har då gjorts redan vid kriminaliseringen av själva yttrandet/budskapet. Att publicering eller annan spridning av sådana meddelanden hindras bör därför inte i sig ses som en förlust för yttrandefriheten. Konsekvensen av ett utökat ansvar för den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan kan bli starkare inslag av förhandsgranskning av kommentarsfunktioner och en omotiverat hård självcensur. Om kraven på tillhandahållaren blir för stora kan effekten i förlängningen bli att färre aktörer överhuvudtaget tillhandahåller möjligheter för enskilda att publicera inlägg i olika forum. En sådan utveckling kan givetvis ses som en förlust för yttrandefriheten och den fria samhällsdebatten. Att skärpa lagstiftning som direkt eller indirekt begränsar yttrandefriheten kan således få oönskade konsekvenser. En inskränkning av de grundlagsskyddade yttrande- och informationsfriheterna för att värna demokratin riskerar att få en kontraproduktiv effekt där det som avsågs att skyddas istället skadas genom den vidtagna åtgärden. Det är därför av stor vikt att frågan utreds och att nogsamma avvägningar görs mellan behovet att förebygga/motverka våldsbejakande extremism och att värna yttrandefriheten samt att ett eventuellt utökat rättsligt ansvar utformas på ett rimligt och funktionellt sätt. Mot bakgrund av detta bör det tillsättas en utredning som får till uppgift att se över om och hur sociala medieföretag kan involveras i arbetet för att motverka radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremistmiljöer och vilket eventuellt rättsligt ansvar som kan och bör åläggas dem. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utredningen bör även uppdras att göra en övergripande översyn av lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) med särskilt fokus på frågan om våldsbejakande extremism och med syfte att lagen ska förtydligas och bli mer lätt att tillämpa samt att det, i den mån det bedöms vara behövligt och motiverat, föreslås skärpningar av BBS-lagen och angränsande lagstiftning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. är generellt sett kritiskt till höjda straff och ökad kriminalisering. När det gäller just vapenlagstiftningen så har dock haft en delvis annorlunda inställning och sett positivt på att skärpa vapenlagstiftningen (exempelvis genom att höja straffminimum för grovt vapenbrott) och på andra sätt hindra förekomsten och användningen av illegala vapen i . Vi har även i våra tidigare budgetmotioner anslagit mer resurser till tullen för att öka kontrollerna och få större möjligheter att beslagta vapen som smugglas in illegalt. Den här typen av åtgärder måste dock alltid kombineras med sociala insatser och andra åtgärder för att förebygga brott. När det gäller just handgranater så omfattas inte handgranater av vapenlagens tillämpningsområde utan omfattas i stället av bestämmelserna i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor (LBE). Om handgranater klassas som vapen skulle det ge tullen och polisen bättre befogenheter. Tullen har tidigare framfört klagomål om att de både saknar resurser att hitta handgranater och saknar befogenheter. Eftersom handgranater inte heller finns med i uppräkningen i räknas det inte som smuggling att föra in handgranater från ett annat EU-land utan tillstånd. Det innebär dels att tullen inte har befogenhet att beslagta och förverka handgranater, dels att personer som grips med en handgranat inte blir dömd för vapenbrott. tillsatte regeringen en utredning med uppdrag att se över dels straffbestämmelserna i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor, dels bestämmelserna i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen avseende kontroll av införsel av brandfarliga och explosiva varor samt lämna förslag till författningsändringar på respektive område. Mot bakgrund av detta så avvaktar med att lämna några egna förslag på detta område. Permanenta den nationella stödtelefonen bemannar Röda Korset en stödtelefon som riktar sig till familj och närstående som är oroliga för att någon närstående ska ansluta sig till våldsbejakande extremistiska rörelser i eller utomlands. Utifrån den information som vi tillgodogjort oss, framförallt vid ett besök hos Röda Korset, så framstår det som att hjälptelefonen fyller en viktig funktion och att det finns ett behov av att den får vara kvar. Det är en viktig poäng med att det är just en välkänd och etablerad icke-statlig instans som människor kan vända sig till med sin oro och sina frågor. Regeringen bör därför tillse att pilotverksamheten med Röda Korsets stödtelefon blir permanent. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Socialt förebyggande arbete och sociala insatsgrupper Brottsförebyggande arbete syftar till att systematiskt och kunskapsbaserat arbeta mot brottslighetens orsaker och att begränsa möjligheterna att begå brott. Brottsförebyggande arbete sker i nära samverkan mellan statliga myndigheter, kommuner, frivilligorganisationer, föreningar och trossamfund, framförallt på lokal nivå. Brottsbekämpande myndigheters förebyggande arbete riktar sig framförallt till potentiella riskgrupper och mot potentiella brottstillfällen. Med sin unika kunskap om brottsligheten och dess utveckling inom ett visst geografiskt område kan t.ex. och Säkerhetspolisen bidra med relevant information vid framtagandet av lokala problembilder som kan guida och styra såväl det lokala brottsförebyggande arbetet som det lokala arbetet för att motverka våldsbejakande extremism. För att det brottsförebyggande arbetet ska vara effektivt och framgångsrikt krävs att samtliga relevanta aktörer på lokal nivå samverkar i framtagandet av problembilden och i genomförandet av de åtgärder som följer av den. På så sätt skapas förutsättningar för statliga myndigheter, kommunala verksamheter och det civila samhällets organisationer, inklusive trossamfund, att utifrån ett helhetsperspektiv kunna arbeta målinriktat tillsammans. Brå sprider kunskap och ger kvalificerat metodstöd till brottsförebyggande aktörer för att de ska kunna bedriva ett effektivt och kunskapsbaserat brottsförebyggande arbete utifrån lokala förutsättningar. I säkerhetspolisens rapport islamistisk extremism i (2010) förordas förebyggande åtgärder och arbete som det huvudsakliga sättet att bemöta och motverka våldsbejakande islamistisk extremism. anser att det förebyggande arbetet utöver generella välfärdssatsningar bör bestå i samordnade insatser mellan aktörer på både nationell, regional och lokal nivå samt givetvis även engagera och inkludera civilsamhällesaktörer, skolan och fritidsverksamheter, trossamfund och i lämpliga fall delar av näringslivet. Befintliga avhopparverksamheter kan komplettera det förebyggande arbetet och bör ske på initiativ och utföras av aktörer inom det civila samhället. Även erfarenheter och kunskaper från brottsförebyggande arbete generellt bör tillvaratas i högre grad. I årets höstbudgetproposition finns flera satsningar av brottsförebyggande art på exempelvis lokal nivå och medel avsätts även till avhopparverksamheter för att underlätta för människor att lämna ett liv i kriminalitet. Förebyggande åtgärder på lokal nivå är nödvändiga eftersom det är där som våldsbejakande extremistgrupper verkar. Det är viktigt att fritidsledare, lärare, personal inom och polisen har kunskap om extremism och kan upptäcka radikalisering och bemöta extrem och våldsbejakande retorik. Arbetet med olika sociala åtgärder och sociala insatsgrupper bestående av polis, socialarbetare och lokalt engagerade med specialkunskap om radikala miljöer behöver vara långsiktigt och fokuserat i socialt utsatta områden. Regeringen bör tillse att det görs en uppföljning av rapporten områden – sociala risker, kollektiv förmåga och oönskade händelser som Nationella operativa avdelningen hos polisen tog fram 2015 och att det utifrån uppföljningen föreslås lämpliga åtgärder. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vidare bör lämplig aktör, förslagsvis den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, ges i uppdrag att ta fram riktlinjer för konkreta förebyggande insatser på lokal nivå och vid behov bistå med hjälp och vägledning för att arbetet ska implementeras och komma igång. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna.