mot · H4023204 · 2016-10-05 00:00:00 — Det är ett samarbete som inkluderar arbetsplatser som tillsammans har över 950 000 anställda och finns över hela . Syftet med Interforce var från början att skapa bra förutsättningar för försvarsmaktsanställda att åka på internationell insats utan att det skulle behöva skada deras karriärer. Uppdraget har breddats. Konkret inkluderar samarbetet nu allt från arbetsförmedling och veteranfrågor till att skapa folkförankring och förståelse för försvaret. Under alliansregeringen togs de första stegen för att skapa en sammanhållen veteranpolitik. Några av åtgärderna som genomfördes var förstärkt uppföljningsansvar för Försvarsmakten efter genomförd insats, kontaktpersoner för anhöriga på Försvarsmakten och att en särskild veterandag med statsceremoniell status infördes. anser nu att veterandagen även bör göras till allmän flaggdag för att sprida medvetenheten om och erkännandet för de insatser som veteraner gjort för fred och säkerhet runt om i världen. I den veteranutredning som presenterades 2014 finns ytterligare förslag som syftar till att stärka stödet för veteranerna och ge dem det erkännande de förtjänar för insatser i rikets tjänst och i nationens intresse. Bland annat pekas på behovet av en veteranmyndighet med samordningsansvar. Regeringen har också fått ett tillkännagivande från att ett veterancenter bör inrättas. Det är viktigt att förslag nu blir verklighet. Officersutbildningen är ett annat område där det finns utmaningar som måste lösas. Försvarsmakten konstaterar att man kommer att få problem med att uppfylla målen i fråga om antalet officerare. Få sökande till officersutbildningen har varit ett problem och i årets sluttester till utbildningen var det många sökanden som föll bort i urvalsprocessen. Försvarsberedningen har pekat på vikten av fler vägar till officersyrket och en mer flexibel utbildning för att komma till rätta med problemen. När det gäller reservofficerare finns det en diskrepans mellan inriktningen att kategorin ska fylla en viktig roll i försvaret och det faktum att användandet av reservofficerare har minskat. Även här krävs mer arbete för att uppnå målsättningen. står inför ett antal utmaningar i de internationella insatserna. Det handlar om var, i vilken kontext och med vem som ska göra internationella insatser, men även om hur vi blir bättre på samverkan mellan civila och militära delar för att skapa långsiktighet och hållbarhet. Nato är den enda organisationen med en global förmåga att genomföra krishantering. har deltagit i Natoinsatser. Det har varit värdefulla missioner som har bidragit till fred och säkerhet och där de svenska bidragen fått beröm av övriga länder. bör även i fortsättningen samverka med Nato i internationella insatser. Det finns också ett värde i att bidra till FN-ledda insatser. Genom att delta i dessa bidrar till att höja kompetensen i FN-insatsen och ge den en större legitimitet. deltar i den FN-ledda insatsen i med ett underrättelsekompani. Som medlem i 2017–2018 kan också ha andra länders förväntningar om deltagande att leva upp till. Insatsen i var en ögonöppnare för många när det gäller vikten av att ha både säkerhetsskapande militär närvaro och långsiktigt utvecklingsbistånd. Utan säkerhet – ingen utveckling, utan utveckling ingen långsiktig säkerhet. Detta är viktigt att beakta i framtida svenska internationella insatser. Under det gångna riksdagsåret fick Alliansen igenom ett viktigt tillkännagivande till regeringen som rör insatsen i . Tillkännagivandet avser att den svenska insatsen inom ramen för Minusma bör utvärderas och löpande analyseras, särskilt med tanke på att regeringen aviserar att det svenska styrkebidraget till Minusmainsatsen ska vara långsiktigt. En väl genomförd analys kan ge viktiga lärdomar inför framtida engagemang när det exempelvis gäller styrning, civil-militär samverkan, samverkan med mottagarlandets myndigheter, effekter för svensk kompetens och förmåga samt resultat på samhällelig nivå i mottagarlandet. bör även fortsatt ha en hög ambition att delta i internationella insatser. Just nu ligger mycket av fokus på de sönderfallande staterna i och som också utgör baser för den terror som riktas mot länder utanför den regionen. Det är viktigt att tar sitt ansvar i kampen mot terrorismen. Det svar som regeringen gav på begäran om stöd efter terrorattentaten i enligt Lissabonfördragets artikel 42.7 var för svagt och har präglats av både saktfärdighet och försiktighet. Alliansen föreslog till exempel att vi skulle addera en flyginsats, som stöd till koalitionen mot Isil/Daesh. Försvarsmaktens ansvar för flödessäkerhet är samhället till stor del beroende av ett ständigt flöde av varor för att hålla samhällets funktionalitet igång. Som ett resultat av detta blir samhället sårbart för eventuella störningar i det flödet. Även om beredskapslagring av varor kommer att öka något som ett resultat av arbetet med att utveckla och stärka totalförsvaret kommer det inte att få samma betydelse som under det . Därför bör Försvarsmaktens förmåga att hålla luftrum och sjövägar öppna för handelstrafik vara prioriterad. Att analysera hur detta kan operationaliseras är något som bör ingå som en vital del i Försvarsberedningens arbete inför nästa försvarsbeslut. Genom att samverka med andra länder dels i internationella insatser, dels genom gemensam övningsverksamhet bygger det svenska försvaret kompetens och stärker förmågan till samverkan med andra länder i händelse av kris och krig – en hörnsten i säkerhetspolitik. försvarssamverkan med Nato och enskilda Natoländer har utvecklats under och dessutom under svenska regeringar med olika politisk inriktning. Det bra, men det finns en stor potential att fortsatta att utveckla dessa samarbeten. Det gäller till exempel ett svenskt deltagande i den (), samövning med kring luftvärnssystemet samt att den framtida svensk-finska styrkan skulle kunna vara en resurs för Natos sjöövervakning i vårt närområde. I det senaste försvarsbeslutet som har börjat genomföras från och med årsskiftet finns en skrivning om att aktivt bör söka deltagande i samarbeten som JEF. Detta för att stärka förutsättningarna för deltagande i internationella krishanteringsinsatser inom ramen för FN, EU, Nato och . Regeringen anser att svenskt deltagande i sådana operationer i första hand bör ske i samarbete med andra länder, i synnerhet våra grannländer. Det är viktigt att regeringen nu tar steg för att leva upp till den ambitionen. har återigen blivit ett område där de säkerhetspolitiska spänningarna har ökat. Inte minst är ett viktigt transitområde för Nato att föra in förstärkningar över om skulle hotas. Av den anledningen har en betydande missilkapacitet i Kaliningradenklaven, missiler som även innebär ett hot mot . bör därför söka samarbete med att öva med luftvärnssystemet på svenskt territorium. Från amerikansk sida har man uttryckt intresse för att göra just detta. och fördjupar sitt försvarspolitiska samarbete. En viktig del i detta är den gemensamma svensk-finska styrkan, , som kommer håller på att byggas upp. I uppgifterna ingår att den ska kunna genomföra sjöövervakningsoperationer och sjöfartsskydd. Styrkan bör även kunna samverka med Natostyrkor för att stärka säkerheten och stabiliteten i . Tillgången till avancerad och adekvat materiel är en avgörande faktor i moderna konflikter. Standarden på den materiel som försvar har tillgång till håller överlag god internationell nivå. Men den tekniska nivån och vapensystemens relevans är en färskvara och står inför ett antal kostnadsdrivande materielanskaffningar, särskilt bortom 2020. Det får inte glömmas bort i ett läge när fokus ligger på höjd försvarsförmåga här och . I ljuset av den ökade oron i närområde och det faktum att incidenter i numera tillhör vardagen behöver öka sin tröskelförmåga. Därför är det viktigt att till exempel förslagen att anskaffa fler E och ytterligare en ny ubåt blir verklighet. Förmågan till långräckviddig bekämpning är dessutom viktig och skulle dessutom lägga en ny förmåga till försvarets existerande verktyg. Det ger möjligheten att slå mot en eventuell angripares fasta anläggningar och på så sätt försvaga anfallskraften mot . Vapensystemen kan användas på flygplan och båtar och det svenska JAS Gripen-systemet har redan testats för att kunna bära så kallade kryssningsrobotar. Robotarna kan anskaffas av såväl europeiska som amerikanska leverantörer. Ett viktigt steg mot denna nya förmåga togs när tillkännagav för regeringen att göra tillgången till så kallade långräckviddiga bekämpningssystem till en prioriterad fråga under kommande mandatperioder. Behovet när det gäller materiel tydliggörs också av Försvarsmaktens bedömning att trots de satsningar som görs på försvaret så minskar Försvarsmaktens operativa förmåga relativt den utveckling vi ser i närområdet, den trenden blir än tydligare bortom 2020. Det är värt att påminna om den säkerhetspolitiska förskjutning som skett mot , dess vatten och luftrum. För att långsiktigt hantera de stora utmaningar som materielförsörjningen innebär ingår en utredning i försvarsuppgörelsen som ska se över de utmaningarna. Utredningen ska utarbeta förslag till hur materielförsörjningen kan prioriteras och effektiviseras och därmed hur den operativa förmågan ska kunna säkras och utvecklas . Det innebär att betydande ökningar av försvarsutgifterna står för handen bortom 2020. Utöver att det nu sker en översyn av de framtida anskaffningarna måste processen kring materielinvesteringarna ses över. Flera utvärderingar av den processen har pekat på och regeringens behov av att fokusera på den strategiska utblicken, snarare än att ta ställning till detaljfrågor. En utredning som ska ta till vara på de synpunkter som bland andra och Statskontoret har framfört har tillsatts som ett resultat av försvarsbeslutet. I sammanhanget är det viktigt att beakta det önskvärda i att riksdag och regering får möjligheten att fatta strategiska långsiktiga beslut genom att varje mandatperiod få ta ställning till en långsiktig plan för materielinvesteringarna. För att kunna ge Försvarsmakten tillgång till relevant materiel som ger operativ effekt här och utvecklade alliansregeringen, som en del av försvarsreformen, en ny prioritering. Den innebär att vidmakthålla materiel i den mån det är relevant och att nyanskaffning i första hand ska ske genom att köpa färdigutvecklad materiel och i sista hand egenutveckla i . Prioriteringen är framtagen för att undvika de långa ledtider som egenutveckling av materiel medför. Dessvärre har en del utvecklingsprojekt, som exempelvis , drabbats av allvarliga och utmanande långa leveranssvårigheter. Det finns därför behov av att se över upphandlingskompetensen hos försvarsmyndigheterna. En väl fungerande logistik är helt central för att försvaret ska kunna lösa sina uppgifter särskilt i tider av kris och krig. Försvarslogistiken inbegriper allt från service och reservdelar till att säkra tillgången på personlig utrustning och sjukvård. har den svenska försvarslogistiken genomgått en stor förändring, vilken var resultatet av en bred politisk uppgörelse i . Erfarenheterna pekar dock på att det är svårt att uppnå de effektiviseringsvinster som uppställts. Dessutom finns det frågetecken om effektiviseringarna alltid görs utifrån ett helhetsperspektiv där man har Försvarsmaktens operativa förmåga i fokus. I den materielutredning som refereras till ovan ingår även att analysera logistikförsörjningen. En viktig del i detta är utvärderingen av den senaste logistikförändringen där () fick huvudansvaret för processen. Efter att beslutet togs har omvärldsläget förändrats till det sämre och vikten av att ha en väl fungerande logistikförsörjning i kris och krig är än mer angelägen. När utredningen föreslår organisatoriska förändringar i den svenska logistikförsörjningen är det viktigt att beakta internationella exempel. I till exempel har staten ingått ett partnerskap med en privat aktör som står för stora delar av den finska logistiken. Erfarenheterna har initialt varit positiva och denna lösning skulle kunna vara ett bra exempel. Överhuvudtaget är det viktigt att se över hur synergierna mellan den svenska försvarsmakten och näringslivet skulle kunna bli bättre på logistikområdet. Vi har i ett antal större svenska företag med en stor kompetens och hög teknologisk nivå som borde kunna bidra till en förstärkt svensk försvarslogistik. Sådana samarbeten skulle även öppna för att teckna samarbetsavtal mellan dessa företag och Försvarsmakten när det gäller tjänstgörande personal. har en livskraftig försvarsindustri som bidrar till att stärka säkerhet och som utgör en viktig högteknologisk bransch i Industrisverige. Cirka 30 000 människor är direkt sysselsatta i den svenska försvarsindustrin, och betydligt fler om man räknar in underleverantörerna. Det är viktigt att dessa företag även fortsatt får möjlighet att verka under goda förutsättningar. Försvarsföretagen medverkar till en förstärkt svensk försvarsförmåga genom kompetens, kunskap och produktionsmöjligheter inom landet. Det statliga exportfrämjandet är en förklaring till att den svenska försvarsindustrin klarat omställningen på ett bra sätt från produktion för den inhemska marknaden till ett ökat exportfokus. Under alliansregeringen inrättades () som bidragit till ökad transparens och en tydlig åtskillnad mellan upphandling av krigsmateriel för Försvarsmaktens behov och exportfrämjande. Den nuvarande regeringen har tyvärr avvecklat FXM. Det skapar frågetecken kring framtiden för det svenska främjandet, exportstödet och marknadsanalyserna. Därför är det viktigt att framgent följa utvecklingen och tillse att den nya strukturen har förmåga att hantera dessa frågor. Det är viktigt med ett tydligt regelverk samt stor öppenhet och transparens kring exporten av försvarsmateriel. Utgångspunkten för export är att slå vakt om svensk försvarsförmåga och säkerhet. Det handlar om att kunna dela kostnader med andra samt långsiktigt säkra både produktionskapacitet i landet, tekniskt kunnande och kompetens. Framtidens försvarsindustri går i allt högre utsträckning mot att civil teknik integreras i militär teknik. Nya förmågor som cyberförsvar, rymdteknik, nanoteknik och autonoma system kräver en mycket hög teknologisk nivå som tekniken i existerande plattformar även blir mer avancerad. För att kunna leverera bra och konkurrenskraftiga produkter och tjänster kommer det vara avgörande att svensk försvarsindustri kan följa med i den utvecklingen. Vi måste bli bättre på att främja svensk högteknologisk försvarsindustri i när anslagen till forskning och utveckling sjunker. Ett sätt att göra detta är att öka möjligheten för innovationsupphandling av försvarsmateriel. Innovationsupphandlingen innefattar dels upphandling som sker på ett sådant sätt att den inte utesluter nya lösningar, så kallad innovationsvänlig upphandling, dels upphandling av innovation, det vill säga upphandling av framtagande av nya lösningar som ännu inte finns på marknaden. har det vid ett flertal tillfällen aktualiserats infrastrukturfrågor med en tydlig koppling till försvars- och säkerhetspolitik. Det gäller till exempel de två nya gasledningarna som Nord Stream-konsortiet vill lägga i , men även att största vindkraftspark till sjöss eventuellt ska byggas i utanför . Den föreslagna utvidgningen av de existerande gasledningarna Nordstream mellan och utgör ett allvarligt problem. Projektet skulle gå emot EU:s energiunion och dess ambition att minska beroendet av en leverantör, skulle ge makthavarna i Kreml möjlighet att utöva politiskt tryck mot EU och även vara ett hårt slag mot ekonomi. Detta är inte acceptabelt, särskilt mot bakgrund av det rådande säkerhetsläget och den ryska aggressionen mot . Därför bör projektet inte genomföras. Regeringen måste omsorgsfullt granska konsekvenserna för försvaret av den planerade vindkraftsparken i innan beslut kan tas. Båda dessa exempel illustrerar hur viktigt det är att vid alla större infrastrukturprojekt även ha med försvars- och säkerhetspolitiska aspekter när beslut tas. Detta är också en del i hur den nya breda hotbilden påverkar allt fler delar av samhället. Hemvärnet utgör av krigsorganisationen och finns i hela landet. Det är en viktig resurs som bidrar genom att bland annat försvara flyg- och marinstridskrafternas basområden och viktig infrastruktur. I fredstid gör hemvärnet även insatser för att stödja det civila samhället vid kriser. har hemvärnet genomgått en omvandling som har inneburit en stor positiv förändring. Medelåldern sjunker, utrustningen och uppgifterna blir mer avancerade samt att högre krav ställs och det genomförs fler övningar. Hemvärnet har en stor bredd av olika förmågor som bidrar till att höja försvarets operativa effekt. I försvarsuppgörelsen ingår att hemvärnet, med de nationella skyddsstyrkorna, tillförs granatkastare och bataljonsledningsförmåga. Med anledning av att hemvärnet utgör en så pass viktig och stor del av Försvarsmakten, som också fortsätter att utvecklas, bör den utgöra en egen försvarsgren inom myndigheten. Hemvärnet styrs också av ett annat regelverk än den övriga Försvarsmakten. Att göra hemvärnet till en egen försvarsgren skulle höja hemvärnets status ytterligare och den ökade autonomin skulle möjliggöra för hemvärnet att långsiktigt ta större ansvar för sin utveckling. Slutligen skulle detta också förbättra möjligheterna till styrning från riksdag och regering och möjligheten att få en tydligare återredovisning från hemvärnet. Hemvärnet bör fortsätta att utvecklas mot mer kvalificerade uppgifter . Ett förslag som Försvarsberedningen pekade på var att tillföra hemvärnet Robotsystem 70. Det finns även flera andra områden där hemvärnet kan bidra till en höjd operativ förmåga för försvaret, inte minst mot bakgrund av de nya hoten mot samhället. Vidare är det också viktigt att de officerare, soldater och sjömän som lämnar sina anställningar erbjuds plats i hemvärnet för att deras kompetens även fortsatt tas tillvara. De frivilliga försvarsorganisationerna har över 400 000 medlemmar och skapar folkförankring för försvaret som man genomför utbildningar som är till gagn för både försvaret och krisberedskapen. Organisationerna innehåller en stor bredd av människor och kompetenser som kommer från olika delar av samhället. Frivilligorganisationerna bedriver en bra verksamhet på flera sätt. Det gäller till exempel deras ungdomsverksamhet som bidrar till att öka intresset för försvaret hos grupper som annars är svåra att nå. Dessutom är utbildningsverksamheten, tillsammans med att bemanna positioner i hemvärnet, en viktig del i deras arbete. Det är önskvärt att även frivilligorganisationerna i ökad utsträckning kan fånga upp tidigare försvarsanställda för att utnyttja deras kompetens som instruktörer. När det gäller de frivilliga försvarsorganisationerna och krisberedskapen finns även här en stor utvecklingspotential. Det handlar om att organisationerna kan bidra till att skapa en medvetenhet om risker i samhället och vilka förutsättningar som finns att hantera dem. De frivilliga resursgrupperna är ett bra exempel på samarbete med kommunerna för att kartlägga kompetenser som kan vara viktiga att förstärka samhällets resurser med vid en kris. Frivilligorganisationerna utgör även en viktig del i det civila försvaret där planeringen nu återupptas. Ett annat exempel där frivilligorganisationerna kan göra en konkret skillnad är att låta organisationerna samarbeta mer med skolan för att informera om försvarets verksamhet. För att försvaret ska kunna ha en långsiktigt hållbar personalförsörjning krävs det att det också finns kunskap om försvarets verksamhet ute i samhället. Skolan är central i det sammanhanget. Därför bör det tas fram förslag hur samarbetet mellan skola och frivilligorganisationerna kan fördjupas. Dag Klackenberg (M)