mot · H4021989 · 2016-10-05 00:00:00 — Fisket utgör ett av de allvarligaste problemen för den biologiska mångfalden i enligt senaste analys av miljötillståndet i svenska hav som redovisas i rapporten 2015/2016. EU:s nya gemensamma fiskeripolitik (GFP) ger enligt förutsättningar för att skapa ett långsiktigt hållbart fiske. Bristen på tillsyn av fiskeri- och miljölagstiftning är dock ett fortsatt problem. De kommande havsplanerna för , i enlighet med den antagna havsplaneringsförordningen, är enligt vår bedömning av stor betydelse för att främja åtgärder för ett hållbart fiske, inte minst det kustnära, och där samtliga regionala aktörer integreras i arbetet för att uppnå god miljöstatus i våra områden. Stärk fisketillsynen och minska det illegala fisket HaV får meddela föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske ska tas till naturvården. Fiskelagen är mycket viktig för de grunda kustnära områdena, både för reglering av yrkesfisket och för fritidsfisket. Den reglerar både direkt påverkan på bottnarna genom t.ex. trålning och indirekt påverkan i form av uttag av fisk. För den indirekta påverkan är bl.a. även den gemensamma fiskeripolitiken viktig då uttaget av fisk i havsområdet som helhet påverkar förekomsten av fisk nära kusterna. När 2015 genomförde sin fördjupade utvärdering av miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård avser man med ”kustfisk” bestånd som har stor möjlighet att förvalta nationellt. I identifieras ett antal hinder som finns för att nå miljökvalitetsmålet. Ett hinder som framkommit från experter på HaV är brist på tydligt ansvar och resurser för fisketillsyn i kustområden. Avsaknaden av tydligt ansvar leder enligt bedömning till låg effektivitet, dålig organisation och brist på långsiktighet i den operativa fisketillsynen. Regeringen bör förtydliga länsstyrelsernas ansvar för fisketillsynen i kustzonen genom att ange detta i länsstyrelsernas instruktion samt se över finansieringen av fisketillsynen så att finansieringen blir mer långsiktig. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Inför förbud mot bottentrålning Bottentrålningen är ett stort hot mot känsliga och ofta relativt okända havsmiljöer och ekosystem. De flesta arter som lever i djuphaven har en långsam tillväxt- och reproduktionstakt, vilket gör att det tar mycket innan mängden fisk som tas upp kan ersättas. Extremt tunga redskap som river upp skadliga stoftmoln och ödelägger livet på bottnarna används. På bottnar finns dumpade stridsmedel och på många områden finns gifter och kemikalier lagrade i bottensedimenten som kan frigöras vid bottentrålning. Bottentrålning medverkar även till att fosfor frigörs ur sedimenten och bidrar till övergödning. Det enda välmående beståndet av torsk i svenska vatten återfinns , enligt forskare på , i där trålförbud rått . Bottentrålning bör förbjudas i alla svenska havsområden. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. bör inom EU och globalt verka för ett förbud mot bottentrålning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Reglera fisket i Natura 2000-områden I enlighet med EU:s art- och habitatdirektiv ska säkerställa en gynnsam bevarandestatus för de arter och livsmiljöer som omfattas av direktivet. av hav är skyddade genom s.k. Hur fisket ska regleras i dessa områden är i vissa fall oklart. Fiske i marint skyddade områden bör ske genom tillståndsprövning i . Om gällande lagstiftning i är otydlig beträffande om fisket är tillståndspliktigt eller inte i dessa områden bör regeringen återkomma med lagförslag. Regeringen bör ta initiativ till förhandlingar med andra EU-länder för framtagande av regleringar som förhindrar att de biologiska värdena försämras i Natura 2000-områden genom ohållbart fiske. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En stor del av EU-flottans fiskefångster kommer från fiske i andra länders vatten, dvs. vatten utanför EU. Europeiska fiskeflottor kan med stöd av EU:s s.k. fiskepartnersavtal fiska i andra länders fiskezoner. Avtalen innebär att avtalsländerna överför fiskemöjligheter till EU mot ekonomisk ersättning. Den största delen av avtalen har slutits med utvecklingsländer. Dessvärre har många av avtalsländerna fiskbestånd som redan är överfiskade och utrymmet för utländska fartyg är således minimalt. Avtalsländerna är beroende av det småskaliga kustfisket som skapar sysselsättning och livsuppehälle för många av världens fattiga. Denna försörjningsmöjlighet riskerar att slås ut då EU:s fiskeflotta fiskar på redan hårt ansatta bestånd. I t.ex. har mycket av det kustnära fisket helt slagits ut, till stor del som följd av EU:s fiske. EU:s fiskepartnersavtal med tredjeland bör därför omvandlas till utvecklingsprojekt inom hållbart fiske. EU bör hjälpa de länder där avtal finns och stärka deras fiskeförvaltning istället för att stjälpa den. Detta ska ske genom både ekonomiskt stöd, ny teknik och kunskapsöverföring. Vad som ovan anförs om att bör verka för att EU:s fiskepartnersavtal med tredjeland omvandlas till utvecklingsprojekt inom hållbart fiske bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ålen är klassad som akut hotad i . har av beståndet av glasålar (ålyngel) vid Europas kuster försvunnit. Det är därför av allra största vikt att ålfisket regleras på ett kraftfullt sätt. I har ålplanen lett till ett förbud mot fritidsfiske på ål i havet och ett begränsat yrkesfiske, men fortfarande bedrivs riktat fiske efter ål i svenska hav. Utöver det legala fisket i på ål finns även illegalt fiske. i och beslagtog 2014 över 1 000 fällor, vilket lågt räknat motsvarade fångster på ål. Så länge det finns legalt fiske på ål så försvåras även kontrollen av försäljning av illegal ål. Det internationella havsforskningsrådet (Ices) råder till att införa totalt fiskestopp på ål. har ansvar för att bevara ålen, inte minst då de flesta könsmogna ålarna (blankålar) från vandrar ut längs vår kust, och bör vara ledande för at skydda arten i nödvändig utsträckning. bör införa ett totalförbud för allt riktat fiske på ål. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Skydda det fiskefria området i torskbestånd har varit på mycket kritiska nivåer. Detta föranledde och att 2009 inrätta ett område i södra med starka fiskeregleringar. Inom ett kärnområde har här rått totalt fiskeförbud och i ett större buffertområde har begränsningar i fisket införts. I en del av området har förbud införts för allt oselektivt trålfiske . har och fört diskussioner om ändringar av den nuvarande regleringen. Man har dock inte enats om alternativa åtgärder för att skydda torsken varför den ursprungliga regleringen ligger kvar. och har tillsatt en arbetsgrupp som tittar på frågan. Flera länsstyrelser har dock reagerat på att det saknas lokal och regional förankring samt oro för att fiske i området ska tillåtas igen. Enligt i har fiskeregleringarna varit framgångsrika och gynnat fiskebestånden i men även gett mervärden för övrig biologisk mångfald i havet då bottenmiljöerna skyddats från fysisk påverkan av bottentrålning. Även i menar att åtgärderna varit effektiva och konstaterar att torsk nu kan fångas vid fiske från land, vilket varit mycket ovanligt i dessa trakter . Denna vinst för havsmiljön som regleringarna medfört riskerar dock att gå förlorade då man från danskt håll vill öppna det skyddade området för kräfttrålning. ser med oro att en av de få platserna i som har bottnar som inte förstörts av bottentrålning nu kan gå förlorad. Nagoyamålen om biologisk mångfald innebär att av havsområdena ska skyddas till 2020, vilket vi är långt ifrån att uppfylla. Att inte freda detta område även från trålning vore ett stort resursslöseri. HaV har presenterat Handlingsplan för marint områdesskydd. redovisades den fördjupade analysen över marint områdesskydd, vilket var den första delen av regeringsuppdraget med anledning av marint områdesskydd. Dessa nämnda rapporter konstaterar att arbetet med marint områdesskydd går långsamt, men att det finns möjligheter att nå arealmålet om skydd av havsmiljö till 2020. Enligt myndigheten krävs det dock ett förstärkt och utvidgat skydd för att områdesskyddet skall bli ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt enligt etappmålet. För att åtgärda detta föreslår HaV ett antal åtgärder. Bl.a. lyfter man betydelsen av att det fiskefria området i skyddas. HaV har f.n. ett uppdrag från regeringen att se över bevarandevärdena i som ska redovisas . förs diskussioner mellan och om att åter öppna området för fiske, vilket skulle riskera att de unika havsbottenmiljöerna går förlorade. HaV anser att inga beslut om ett eventuellt öppnande av området för fiske bör fattas innan en ändamålsenlig avgränsning av ett marint skyddat område med tillhörande lämpliga bevarandeåtgärder finns på plats i . Framtiden för det fiskefria området i bör alltså inte avgöras förrän redovisningen av regeringsuppdraget om bevarandevärdena i levererats. vill betona vikten av att regeringen följer HaV:s rekommendation om att inte besluta om eventuellt öppnande av fiske för att säkra och skydda de unika naturvärdena i det fiskefria området. Långsiktig strategi och målsättning att öka skyddet av betydelsefulla havsmiljöer har i Nagoyaöverenskommelsen åtagit sig att genomföra en räddningsplan (de s.k. Aichimålen) för att bromsa utarmningen av biologisk mångfald och att se till att jord-, vatten- och skogsbruk bedrivs hållbart. ska av alla land- och sötvattensområden, samt av kust- och havsområden, vara bevarade genom ekologiskt representativa reservat och andra effektiva områdesbaserade naturskyddsåtgärder. har även 16 nationella miljökvalitetsmål som utgör grunden för vår nationella miljöpolitik och där ett utökat marint skydd skulle stärka möjligheterna att nå målsättningarna för flera av dessa. har endast 6–av sina havsområden i ett marint områdesskydd. I är motsvarande skydd och i . Forskning visar att behovet av skyddade områden ligger på ungefär 20–för varje livsmiljö. Regeringen bör återkomma med förslag på långsiktig strategi och målsättning om att öka skyddet av betydelsefulla havsmiljöer till . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna.