mot · H3023404 · 2016-05-02 00:00:00 — Värt att notera är också att myndigheternas lokalyta per anställd varierar förhållandevis kraftigt, vilket indikerar att det finns en effektiviseringspotential. För att stärka myndigheternas kostnadskontroll föreslår på lång sikt tre förändringar av systemet. För det första bör uppräkningen av anslagen till följd av lokalkostnader enbart räknas upp av KPI, alternativt med hyresutvecklingen i de rikthyresområden som ligger utanför storstäderna. Det skulle innebära att myndigheter i städer utsätts för ett besparingstryck som ger dem incitament att omlokalisera till orter med lägre lokalkostnader. För det andra föreslår att rikthyrorna i sänks. Det innebär att myndigheter i får mindre anslagsökningar och därmed ges incitament att omlokalisera till områden med lägre hyreskostnader. För det tredje bör den uppräkning som följer av dessa två reformer schablonmässigt sänkas för att ytterligare öka kostnadskontrollen och bidra med finansiering till viktiga jobbskapande reformer. kommer i framtida budgetmotioner att återkomma med förslag kring hur kostnaderna för myndigheter kan minska och incitamenten till effektivare lokalisering kan öka. Från riktade till generella statsbidrag Ansvaret för en stor del av de politiska frågor som människor tycker är de allra viktigaste ligger på kommuner och landsting. Det gäller till exempel skolan, sjukvården och kollektivtrafiken. Om ska fungera måste kommuner och landsting ges förutsättningar att fungera. Politiker på nationell nivå är dock benägna att försöka detaljstyra lokalpolitiken. Ofta sker det med ädla motiv, men lika ofta mynnar den nationella debatten om frågor som i huvudsak ägs av lokalpolitiken ut i förslag om riktade statsbidrag. Det kan ibland vara motiverat med riktade statsbidrag. Att ge ett temporärt extrastöd till kommuner som tagit emot många flyktingar kan exempelvis vara nödvändigt. Alltför ofta är dock riktade statsbidrag ett sätt för nationella politiker att maximera antalet utspel, snarare än att maximera kvaliteten i den kommunala verksamheten. Det lapptäcke av riktade statsbidrag som skapats ökar byråkratin och minskar förutsägbarheten för lokalpolitiker. kommer därför i framtida budgetmotioner att arbeta utifrån principen om att riktade statsbidrag i så stor utsträckning som möjligt ska omvandlas till generella statsbidrag. Det skapar också ett ökat utrymme för effektivisering. 2016 finns cirka 80 olika riktade statsbidrag, ämnade för kommuner och landsting, som tillsammans uppgår till . Bland dessa finns några satsningar, exempelvis för att förbättra integrationen, som är rimliga att rikta specifikt till de kommuner som behöver dem. Det finns dock ett stort antal satsningar på angelägna områden, exempelvis skolan, som inte behöver detaljstyras via riktade statsbidrag. Och avslutningsvis finns även sådant som staten inte borde lägga pengar på överhuvudtaget, som exempelvis ineffektiva arbetsmarknadspolitiska program samt bostadssubventioner. 8.3 Världens grönaste städer Städer är kommersiella och kulturella centrum i den svenska ekonomin. De är nav kring vilka innovation och utveckling sker. Städer erbjuder människor möjligheten att bo tätt och möjliggör en effektiv och klimatvänlig kollektivtrafik. Städer är således också klimatsmarta. En politik för gröna städer är en politik för ekonomisk utveckling och grön omställning. Städernas utmaningar är i mångt och mycket ett destillat av hela samhällets utmaningar. Där finns en tudelning på arbetsmarknaden, som ofta också avspeglas i en tudelning på bostadsmarknaden. Inte sällan går denna tudelning mellan inner- och ytterstad. Att verka för att myndigheter och andra offentliga institutioner lokaliseras till alla delar av städerna är därför viktigt både i den lokala och nationella politiken. Att bygga en blandad stad, där hyresrätter, bostadsrätter, arbetsplatser samt offentlig och kommersiell service finns i samma områden är också viktigt för att bygga en hållbar stad. Bostadsbristen är det största hotet mot de svenska städernas tillväxt. En reformerad bostadspolitik, som främjar nybyggnation och avreglerar hyresmarknaden, är därför särskilt viktig för städernas utveckling. Riksintressen och länsstyrelsernas makt måste ses över i syfte att underlätta bostadsbyggande, då ett stort antal bostäder stoppas på grund av olika riksintressen. Att förändra bullerreglerna är också viktigt för att möjliggöra byggande vid kollektivtrafiknära lägen i städer. Möjligheten att inrätta zoner i vilka nationella planregler sätts på undantag bör också prövas. Många städer har en vilja att gå före i miljö- och klimatarbetet, men förhindras av nationella regelverk. Att kunna lösa lokala miljöproblem lokalt är avgörande för att skapa världens grönaste städer. För att ge de svenska städerna större möjlighet att gå före i klimatarbetet bör deras lokala makt stärkas. Det gäller framförallt makten över det egna gatuutrymmet och trafikregleringar, men också andra regler som formuleras nationellt och som förhindrar en hållbar stadsutveckling. Det bör exempelvis vara möjligt för städer att reservera parkeringsplatser för miljöbilar. finns möjlighet att införa särskilda miljözoner för tung trafik. Detta bör ändras till att också omfatta lätt trafik och persontrafik. En sådan miljözon ska kunna införas där det finns lokala luftkvalitetsproblem eller särskilda problem med buller. Miljözonen skulle kunna reglera att endast fordon som uppfyller vissa krav på utsläpp och buller får framföras inom zonen. Detta skulle leda till att lokala problem med luftkvalitet kan lösas och skapa förutsättningar för ökat bostadsbyggande. Städer bör också få makten att införa dubbdäcksavgifter. Ett annat exempel på makt som bör decentraliseras gäller beslutanderätten över trängselskatter. Såväl beslut om huruvida trängselskatter ska införas som hur avgifterna ska utformas och vad intäkterna ska användas till ska fattas lokalt. Dessutom bör städer få större makt att själva sätta bötesbelopp för nedskräpning samt organisera kontrollen av att sådan inte förekommer. Att bygga ut kollektivtrafiken så att beroendet av bilen minskar är viktigt för att minska både trängsel och utsläpp. Trängseln innebär stora samhällsekonomiska kostnader och att bygga ut kollektivtrafiken är därför viktigt både för städers tillväxt och för miljö och klimat. Olika sätt att främja kollektivtrafikresandet är därför viktigt att se över. Det kan exempelvis röra reseavdragets utformning samt förmånsbeskattningen av kollektivtrafikresor. Möjligheten till miljövänlig båtpendling i städer som exempelvis och stärks också av förslag om att befria mindre elfartyg från energiskatt. Därtill är det viktigt att cykeln får en mer framträdande plats som kommunikationsmedel i den nationella infrastrukturpolitiken. Att uppmuntra småföretagande och entreprenörskap är avgörande för att möjliggöra en levande stadsmiljö. förslag om ingångsföretag och regelförenklingar är här viktiga. Både för att skapa fler jobb men också för att möjliggöra för en mer levande stadsmiljö. har svenska bostadspriser, särskilt i storstäderna, vuxit betydligt snabbare än hushållens inkomster. Detta har bidragit till en ökad skulduppbyggnad och en situation som troligen inte är långsiktigt hållbar. Prisutvecklingen och skuldsättningen kan i förlängningen leda till en, i värsta fall kraftig, korrigering. Det innebär en risk för de offentliga finanserna, den finansiella stabiliteten och enskilda hushålls ekonomi. Här krävs att politiken enas om långsiktiga spelregler. som byggtakten måste trappas upp, och tiden från idé till inflyttning kortas ner, måste det befintliga beståndet utnyttjas bättre. [154] Det är det ineffektiva utnyttjandet av det befintliga beståndet som leder till de största välfärdsförlusterna på bostadsmarknaden. [155] Ett bredare utbud av ändamålsenliga bostäder behövs för att få igång flyttkedjorna. Det kräver såväl ökat byggande som ett mer effektivt utnyttjande av det befintliga beståndet. Sammantaget vill se omfattande regelförenklingar och förbättrad marktillgång, reformer som successivt och i högre utsträckning frigör hyressättningen, ett mer energieffektivt byggande och ett fortsatt arbete för att värna den finansiella stabiliteten. säger därtill tydligt nej till att återinföra statliga byggsubventioner. Trots en kraftig ökning av antalet nybyggda lägenheter håller byggandet inte jämna steg med den ökande efterfrågan. Resultatet är att det råder bostadsbrist i . [156] Fram uppgår behovet av nya bostäder enligt till 700 000. [157] 183 av landets 290 kommuner, i vilka av befolkningen bor, anger att det råder ett underskott av bostäder på marknaden. [158] Denna bostadsbrist syns i bland annat rekordhöga bostadspriser, svarthandel med hyreskontrakt och långa hyresköer. Att nybyggnationen inte förmår att möta efterfrågan tyder på att det finns kvarvarande systemfel som måste åtgärdas. Källa: SCB (2016e). För att råda bot på bostadsbristen behövs ett fortsatt arbete med att ta bort och ändra stela, olämpliga och svårtolkade regler som hindrar nybyggnation. Alliansregeringen har redan genomfört ett omfattande regelförenklingsarbete. Men många hinder för byggande återstår och det behövs nu ett ytterligare intensifierat arbete för att undanröja de kvarstående hindren. behöver fortsatt reformeras med ett fokus på ett mer flexibelt användande av planinstrumentet, kortare planprocesser och fler bygglovsbefriade åtgärder. Bullerregler, strandskyddsreglerna, tillgänglighetskrav och riksintressen behöver bli mer ändamålsenliga och inte i onödan begränsa bebyggelse. Bostadsplanering ska fortsatt vara kommunens ansvar. Men den privata initiativrätten behöver utvecklas och stärkas. I områden som inte är detaljplanelagda bör det införas avsevärt enklare regler och det behöver bli möjligt att göra små förändringar i redan antagna detaljplaner. Parallellt med det nationella regelförenklingsarbetet bör en försöksverksamhet genomföras där kommuner tillåts pröva möjligheter att förkorta, förändra och förenkla plan- och bygglovsprocesserna. En sådan reform skulle möjliggöra för enskilda kommuner att gå före i regelförenklingsarbeten samt att anpassa reglerna för lokala förhållanden. I ett bredare perspektiv skulle det även öppna upp för institutionell konkurrens mellan kommunerna och avsevärt stärka det kommunala självstyret. Nya finansieringslösningar kan bidra till att öka bostadsbyggandet. vill pröva modeller med förhandlingspersoner och tillförande av externt kapital för långsiktig finansiering, liknande det som föreslås i Sverigeförhandlingen, av drift och skötsel av bland annat värme- och VA-system, gator, fastigheter och trafiklösningar. anser även att privatpersoner ska kunna delta i finansieringen av hyresbostäder genom flexiblare regler, där en hyresgäst genom att satsa eget kapital vid nyproduktion kan tillgodogöra sig en lägre hyra. För att möjliggöra detta krävs en mer flexibel lagstiftning kring hyresrätter samt att tillåter olika insatser i olika boenden. Ökad konkurrens i byggsektorn behöver uppmuntras. I tillväxtkommuner bör det finnas en markberedskap så att fler och mindre byggföretag kan konkurrera med de stora. bör också ha en striktare övervakning av branschen och konkurrens från utlandet bör uppmuntras genom harmoniserade byggstandarder. Att konkurrensen från utlandet uppmuntras är viktigt, varför regeringens arbete för att begränsa denna typ av konkurrens är mycket oroande. behöver fler som bygger, inte färre. Mer mark och mindre väntan Alliansens arbete med instansordning och handläggningstider av överklaganden har gett resultat. Men precis som med regelförenklingsarbetet måste mer göras för att ytterligare förkorta handläggningstiderna, inklusive de kommunala. Bygglovsprövningar bör därför begränsas . Därtill bör den enskildes rätt vid prövningar av bygglov stärkas genom ett införande av omvänd bevisbörda så att myndigheten får ansvaret att påvisa att ett ärende strider mot lagstiftningen, istället för att den enskilde ska bevisa att vad hen gör är tillåtet. Sakägarkretsen vid ett överklagande bör också begränsas till att endast omfatta de som är direkt berörda. Markpolitiken är framförallt kommunernas ansvar, men även staten har en roll. Staten bör i ägardirektiv ge i uppdrag till statliga företag att inventera sitt markinnehav i syfte att få fram mer byggbar mark. ska inte heller kunna stå obebyggd . För att undvika detta ska tydligare uppföljningar av de markanvisningar som finns göras av kommunerna. Nej till ineffektiva subventioner De bostadssubventioner, kombinerade med hårt reglerade krav och stopp i regelförenklingsarbetet, som regeringen nu genomför är fel väg att gå. Subventionerna avvecklades då de inte förmådde öka nybyggnationen utan istället bidrog till högre kostnader. Antingen kommer byggandet inte bli av då det trots subventionerna inte är lönsamt, på grund av de omfattande regleringarna. Eller så kommer byggande genomföras till högre kostnad, på skattebetalarnas bekostnad. Vi riskerar också att få en byggbroms då pågående projekt avstannar och omstruktureras för att anpassas till de nya regelverken. Det bör noteras att subventionen per kvadratmeter är som störst i de största städerna, och som minst i resten av . Det är ytterligare ett exempel på hur regeringens politik aktivt bidrar till centralisering. Stärk det lokala inflytandet med förändrat strandskydd Strandskyddsreglerna är i många delar av landet ett hinder för byggandet. Många kommuner vittnar om att möjligheterna att skapa attraktivitet begränsas på grund av ett stelbent strandskydd. Att värna viktiga strandmiljöer, allemansrätten och människors tillgång till naturen är för en självklarhet, men det måste också finnas en avvägning mellan bevarande och utveckling. Därför anser att strandsskyddlagstiftningen bör förändras i syfte att öka det kommunala inflytandet och möjliggöra ökad bebyggelse i strandnära områden. Behov av bostäder, utveckling, jobb och verksamheter måste ges en roll i bedömningar av begränsningar i strandskyddet. Det ska vara möjligt att bygga och bedriva verksamhet även strandnära. Fler områden bör kunna pekas ut som så kallade LIS-områden, Landsbygdsutveckling i strandnära lägen. Bostäder står för av energiförbrukning. [159] En minskad energianvändning spelar en viktig roll för en minskad klimatpåverkan, tryggad energiförsörjning och ökad teknisk utveckling. Det är därför viktigt att såväl nya byggnader som det befintliga beståndet blir mer energieffektivt. För att möjliggöra detta behövs hårdare krav på energieffektivitet. Om ska alla offentliga byggnader vara nära-nollenergibyggnader och ska alla byggnader ha denna höga energiprestanda. Kravet på uppförande av nära-nollenergibyggnader utgår från ett EU-direktiv om byggnaders energiprestanda där alla medlemsstater i EU ska göra en motsvarande definition. bör här ta tillfället i akt och skärpa byggreglerna och se till att den handlingsplan och de inriktningsmål som ställs är i linje med vad byggbranschen anser sig klara av. De nordiska länderna bör eftersträva att ha samma definition av nära-noll för att kunna ha en ökad samverkan och konkurrens över gränserna, för att på så vis åstadkomma ett ökat byggande. Vid nybyggnation måste energieffektiviteten öka både när det gäller byggnadsmaterial och energiförbrukning. Ett sätt att uppnå betydligt bättre energieffektivitet är att bygga så kallade passivhus, vilket är välisolerade byggnader som till stor del värms upp genom den spillvärme som alstras av apparater och mänsklig aktivitet i byggnaden. ska vara ett föregångsland i miljöarbetet och i arbetet med att minska klimatpåverkan. Därför bör nya energieffektiva lösningar användas vid nybyggnation och renoveringar för att kunna reducera energiförbrukningen. Bättre utnyttjande av det befintliga beståndet Den låga nybyggnationen är inte det enda skälet till den rådande bostadsbristen. Ett i vissa fall större problem är det ineffektiva utnyttjandet av det redan existerande bostadsbeståndet. [160] har ungefär lika många bostäder per invånare som 1990, ändå anses bostadsbrist råda. Bland annat anser det omöjligt att enbart bygga bort bostadsbristen. Det behövs även åtgärder som möjliggör ett bättre användande av det befintliga bostadsbeståndet. Ett led i detta är att främja nya upplåtelseformer såsom kooperativ hyresrätt och tillskapandet av ägarlägenheter också i befintligt bestånd. Den viktigaste åtgärden är dock en reformering av det nuvarande förhandlingssystemet på hyresmarknaden. Hyresgästens ställning och inflytande måste värnas, men inriktningen måste vara att möjliggöra större variationer i hyresnivåerna. vill därför successivt införa en friare hyressättning med starkare koppling till bostäders marknadsvärde och anpassat till bostadsmarknadens tillväxt. Som ett första steg föreslår vi att vetorätt vid presumtionsförhandlingar avskaffas. Hyror som bestämts genom presumtionsavtal ska även påverka hyresnivåerna i andra nyproducerade lägenheter. Därtill bör möjligheten till andrahandsuthyrning förbättras. och Alliansen har redan gjort viktiga reformer på detta område. anser dock att ytterligare reformer behövs. Bostadsrättsinnehavare bör få större möjligheter att hyra ut sin lägenhet , utan att bostadsrättsföreningen ska kunna stoppa det. Finansiella bubblor och kriser har historiskt förknippats med hög skuldsättning, snabbt ökande skulder och snabbt stigande tillgångspriser, ofta på bostäder och fastigheter. Bara har skuldsättningen i svenska hushåll stigit med relativt disponibelinkomsten, till . [161] En rad bedömare, som , och , har länge varnat för att det är en ohållbar utveckling, att det finns risk för en svensk bostadsbubbla. Skuldsättning svenska hushåll, procent av disponibelinkomsten. Källa: (2016) Bostadspriser i , index. Not: HOXSWE avser pris för permanentbostäder medan HOXFLATSWE avser lägenhetspriser. Källa: Valueguard. På en marknad i obalans får hushållen svårare att urskilja vad i bostadsprisernas utveckling som utgörs av fundamentala och långsiktiga faktorer. Låga nominella räntor möjliggör för fler hushåll att kortsiktigt klara räntebördan med en mycket hög skuldsättning. Sammantaget kan detta leda till att hushåll hamnar på skuldnivåer som gör dem mycket känsliga för försämrade inkomster och nominella räntehöjningar. och flera andra bedömare har varnat för att fler hushåll är utsatta för sådana risker. [163] Därmed ökar också risken för en snabb korrigering nedåt av bostadspriserna. En sådan korrigering kan dämpa konsumtionen och försämra det makroekonomiska läget. föreslår därför att en rad åtgärder införs för att dämpa dessa risker på bostadsmarknaden både vad gäller lånevillkor och skatter på boende. För att stärka hushållens ekonomi och marginaler, och undvika att de hamnar i skuldfällor, är det viktigt att förstärka amorteringarna på skulderna och främja en sund sparandekultur. har en relativt låg amorteringsgrad i hushållen. Det är därför välkommet att ett flexibelt amorteringskrav ska implementeras , något som varit pådrivande för. Ett annat sätt att minska riskerna är det bolånetak som infört, ett tak för hur stor andel av inköpsvärdet på en bostad som kan vara belånat och därmed hur stor kontantinsatsen bör vara, som ligger på av marknadsvärdet. Detta bidrar dock till att försvåra för människor att göra entré på bostadsmarknaden, om de har tillräckliga inkomster men saknar större likvida tillgångar. För att underlätta för de som ska träda in på bostadsmarknaden borde det vara möjligt att sänka kravet på kontantinsats, men att amorteringskravet då skärps i motsvarande grad. På så vis möjliggörs en etablering på bostadsmarknaden för fler, som hushållens skuldsättning fortsatt begränsas. En översyn av skatter för att äga och sälja bostäder I en situation med obalans på bostadsmarknaden är det viktigt att skattesystemet bidrar till att öka utbudet av bostäder, underlättar rörligheten på bostadsmarknaden och inte förstärker skuldsättning och stegringar av bostadspriserna. hoppas att de pågående bostadsförhandlingarna med regeringen och de övriga partierna ska resultera i en bred, långsiktig och blocköverskridande överenskommelse vad gäller beskattningen för att köpa, äga och sälja sin bostad. avvisar dock förslag om införandet av en statlig fastighetsskatt. Det är naturligt att en sådan översyn bland annat innefattar reavinstbeskattningen vid försäljning av bostad, så att den inte i onödan hämmar rörligheten på bostadsmarknaden. Det är också naturligt att den innefattar ränteavdragen. Vid stigande nominella räntor, och med ökad skuldsättning på bostadsmarknaden, kommer ränteavdragen per automatik att bli allt mer kostsamma för statsfinanserna. Dessutom är ränteavdragen definitionsmässigt större för dem med högre skuldsättning på sin bostad än de med lägre skuldsättning, vilket kan leda till skeva incitament och fördelningseffekter. Snabba förändringar av ränteavdragen riskerar dock att skapa svåra omställningsproblem för hushållen. Alla förändringar bör därför ske försiktigt och gradvis . Här är också en bred politisk enighet avgörande, då de som köper bostad ska kunna veta att reglerna överlever eventuella maktskiften. Underlätta ungas start på bostadsmarknaden Unga möter stora problem med att komma in på bostadsmarknaden på grund av de höga priserna på bostäder och de höga kraven på kontantinsats, vilket bidrar till problem för unga att söka arbete och att bilda familj. Det borde, som nämnts ovan, i högre utsträckning bli möjligt för bland annat unga att växla höjt bolånetak mot en betydligt snabbare amorteringsgrad. vill också se över möjligheterna att införa ett riktat bosparande för unga, i syfte att ge incitament för fler att redan vid tidig ålder sätta undan en del av lönen för framtida investeringar i en bostad. Det är särskilt viktigt att en sådan sparform inriktar sig på unga med små ekonomiska tillgångar och inkomster, som också har svårast att få bostadsfinansiering. kom fler asylsökande till än . kom fler asylsökande till än något annat år i historia. Påfrestningarna på det svenska asylsystemet var – och är fortfarande – stora. Det krävs en ny integrationspolitik. För det första måste kostnaderna för mottagande minska. Förbättrad kostnadseffektivitet är en förutsättning för att i övrigt kunna bedriva en ansvarsfull budgetpolitik. Kostnaderna för boende, särskilt för ensamkommande, är orimligt höga. Därtill måste asylansökningar behandlas snabbt och rättssäkert, så att osäker och planlös väntan kan bytas till målmedveten integration. De transfereringssystem som erbjuder försörjning under en persons första tid i måste ses över. Alla lagar och regler som försvårar och fördyrar för kommuner måste också granskas med lupp och omprövas. För det andra måste jobbintegrationen förbättras väsentligt. Det är viktigt för att minska kostnaderna för mottagandet. Men framförallt är det viktigt för de enskilda, som förtjänar en chans att snabbt kunna bygga ett nytt liv i ett nytt hemland. För personer med lång utbildningsbakgrund krävs inventering, validering och komplettering av deras kunskaper. För dem med kort utbildningsbakgrund måste trösklarna till arbetsmarknaden sänkas. Enklare jobb som anställd, i form av ingångsjobb, och som egenföretagare, i form av ingångsföretag, utgör viktiga reformer. Lika viktigt är att arbetsmarknaden reformeras och att kostnaderna för att anställa blir lägre. Sysselsättningsgap 2014, 15–. Källa: (2016b). Det bristfälliga mottagandet har utvecklats till en av de stora samhällsutmaningar står inför. Det behövs genomgripande reformer för att garantera att öppenheten mot omvärlden kan värnas och att alla som får uppehållstillstånd i på ett snabbt och effektivt sätt kan bli en del av samhället. har föreslagit ansvarsfulla reformer för att minska kostnaderna, korta vägen till jobb och värna rätten att söka asyl. har en tradition och vilja att samarbeta pragmatiskt och flera av våra förslag ingår i sexpartiöverenskommelsen om migrations- och integrationspolitiken. Mer måste dock göras.