mot · H4023494 · 2016-10-05 00:00:00 — Sysselsättningsfasen innebar, förenklat, att personer som deltagit i jobb- och utvecklingsgarantin kunde anvisas till en sysselsättningsplats där de fick arbeta med bibehållet aktivitetsstöd. Anordnaren fick ett anordnarbidrag som uppgick till per dag. Båda programmen består alltså i grunden av en lönesubvention om . Det offentliga betalar arbetsgivare för att ta sig an de aktuella personerna. Det finns dock också vissa skillnader. När sysselsättningsfasen var ny fanns ett förbud mot placering som innehöll ”arbetsuppgifter som liknade ordinarie arbetsuppgifter”. [127] ändrades detta till att deltagarna bör få ”arbetsnära uppgifter”. Extratjänsterna är i stället tänkta att bestå av reguljära arbetsuppgifter. Även om mer arbetsnära uppgifter ökar risken för undanträngning är extratjänsternas utformning i denna bemärkelse klok, då det är ett pris som kan anses vara värt att betala för att bättre hjälpa de aktuella personerna tillbaka till arbetsmarknaden. Extratjänster är sämre än sysselsättningsfasen i bemärkelsen att de är dyra och ställer krav på kollektivavtalsenliga försäkringar. Det är också olyckligt att personer kan få en signifikant högre ersättning inom extratjänsterna än de får som arbetssökande, då det blir lönsamt att vänta tills man blir berättigad till en extratjänst i stället för att aktivt söka andra jobb tidigare. Därtill exkluderar extratjänsterna många viktiga branscher, inklusive alla ideella föreningar och stiftelser. Inom sysselsättningsfasen var cirka hälften av alla sysselsättningsplatser hos ideella föreningar och stiftelser. Såväl extratjänster som sysselsättningsfasen lider också av att incitamenten för såväl den enskilde som arbetsgivaren/anordnaren att få den arbetssökande i reguljär sysselsättning är i det närmaste obefintliga. Det enda sätt som de båda programmen ämnar öka jobbchanserna är att ge den enskilde arbetslivserfarenhet. Extratjänsterna har följande problem, som ett alternativ måste lösa i högre grad: De är dyra. En snittkostnad om , med en maximal kostnad om , är för hög. De är enbart inriktade mot godtyckligt specificerade branscher inom offentligt finansierad verksamhet och exkluderar därmed privata företag samt ideella föreningar och stiftelser. De ger varken den arbetslösa eller dennes arbetsgivare incitament att öka chanserna för den arbetslösa att komma i reguljär sysselsättning. Den enda mekanism man kan hoppas på är att arbetslivserfarenheten, i kombination med de drivkrafter som redan finns inom ramen för skatte- och bidragssystem, ska öka jobbchanserna för personen i fråga. 2010−2014 tillsatte Alliansen en utredning för att utveckla alternativ till sysselsättningsfasen. Utredningen presenterade ett förslag om att införa ett pilotprojekt för så kallade matchningsanställningar. Utgångspunkten för matchningsanställningar är att det är troligt att många företag upplever en osäkerhet kring hur en person som varit borta från arbetsmarknaden länge ska passa in på arbetsplatsen. För att råda bot på detta föreslås att den jobbsökande anställs hos en matchningsaktör, som tar på sig arbetsgivaransvaret. Den jobbsökande arbetar sedan hos kundföretag, som inledningsvis inte behöver ta på sig den risk som arbetsgivaransvaret innebär. Matchningsaktörer kan exempelvis vara fackliga eller ideella organisationer, men även bemanningsföretag. Matchningsaktören ska enbart kunna tjäna pengar genom att ha den arbetssökande uthyrd till kundföretag eller genom att den arbetssökande får ett reguljärt arbete. På så vis undviks risken med att matchningsaktörer parkerar de jobbsökande i passivitet. Mest kraftfull bör ersättningen vara om den arbetssökande hittar varaktig reguljär sysselsättning. Reguljärt arbete för den arbetssökande ska alltid löna sig för matchningsaktören jämfört med att den arbetssökande fortsatt hyrs ut. föreslår att matchningsanställningar införs. De bör dock anpassas till det reformerade system för anställningsstöd som föreslagits tidigare i detta kapitel och därmed berättiga till en subvention om tre arbetsgivaravgifter. För att kompensera för den minskade subventionen bör stödet till matchningsaktören öka något. Framförallt bör dock den prestationsbaserade ersättningen förstärkas. I stället för att enbart betalas som den anställde skulle deltagit i programmet bör en bonus också utbetalas till matchningsaktören om den tidigare deltagaren varit anställd . Detta medför en beräknad snittkostnad för matchningsanställningen om . Ett stort problem med regeringens extratjänster är att civilsamhällets vilja och förmåga att bidra till att ge människor en chans att arbeta sig ut ur utanförskap och in i en gemenskap har negligerats. I stället är extratjänsterna hårt styrda mot offentliga arbetsgivare. Inom sysselsättningsfasen var nästan hälften av anvisningarna hos ideella föreningar och stiftelser. Det är också värt att notera att av deltagare med en sysselsättningsplats var nöjda och ansåg att de hade meningsfulla uppgifter. För att tillvarata civilsamhällets kompetens avser att i framtida budgetmotioner återkomma med förslag kring civilsamhällesjobb. Civilsamhällesjobb bör, som en utgångspunkt, rikta sig till personer som deltagit i jobb- och utvecklingsgarantin . Dessa bör kunna anvisas till ideella föreningar och stiftelser för att arbeta med bibehållet aktivitetsstöd. Organisationen som tar emot en civilsamhällesjobbare bör därutöver ges ett handledarstöd. Att avskaffa extratjänsterna och införa matchningsanställningar väntas leda till en offentligfinansiell besparing om . Effekten av arbetsmarknadsutbildningar (AMU) har varierat . Från att ha mätbara positiva effekter sjönk effektiviteten . [135] uppmättes återigen positiva effekter, särskilt för vissa yrkesinriktade utbildningar och utbildningar riktade mot något äldre personer och/eller personer med lägre utbildning. har effektiviteten återigen sjunkit och är nu generellt sett låg. [137] Potentiella förklaringar är ökade volymer, sämre arbetsmarknadsläge och en förändrad sammansättning bland deltagarna. [138] Det finns också tecken på att Arbetsförmedlingen misslyckats med den regionala anpassningen av arbetsmarknadsutbildningar. De grupper som förefaller ha störst utbyte av programmet är äldre, personer med kortare utbildningsbakgrund samt utomnordiskt födda. [140] Även personer med funktionsnedsättning har i perioder visat sig ha större nytta av programmet än andra. AMU är Arbetsförmedlingens dyraste insats. Eventuella positiva effekter relativt andra insatser måste således vägas mot det faktum att ett antal andra insatser är billigare och därmed kan erbjudas i större volymer för en given kostnad. vill minska omfattningen av de två stora arbetsmarknadspolitiska program som ger rätt till aktivitetsstöd − arbetsmarknadsutbildning och arbetspraktik − på två sätt. För det första måste möjligheten för arbetssökande att lära på jobbet förbättras. Det görs bland annat genom att lärlingsjobben utvidgas till fler personer och fler typer av företag. För det andra bör utbildningsplatserna inom det reguljära utbildningssystemet öka. Särskilt och yrkesvux är utbildningsprogram som delvis bör ersätta arbetsmarknadsutbildningarna. Värdet av att snabbt kunna ställa om och omskola sig, jämfört med att genomgå längre och mer omfattande utbildningsinsatser, kan antas vara större för äldre personer. Detta då utbildningar leder till inlåsning och produktionsbortfall på kort sikt, men höjer produktiviteten och inkomsterna på . Yngre personer bör därför i högre grad ges möjlighet till utbildningsinsatser inom det reguljära utbildningssystemet. Personer som står nära arbetsmarknaden är också ofta i mindre behov av utbildningsinsatser. För dessa personer är ett aktivt jobbsökande generellt mer prioriterat. föreslår därför att resurserna till arbetsmarknadsutbildningar minskas motsvarande kostnaderna för de arbetsmarknadsutbildningar som ges till personer som är samt personer som bedöms stå nära arbetsmarknaden. Med denna modell kvarstår resurser för äldre personer som bedöms stå längre ifrån arbetsmarknaden, medan övriga grupper ges något mindre tillgång till arbetsmarknadsutbildningar i Arbetsförmedlingens regi. En del av de resurser som sparas används i stället för att bygga ut det reguljära utbildningssystemet för dessa personer. Förslaget bedöms leda till en besparing för offentlig sektor på . 7.5 En trygg och flexibel arbetsrätt har länge föreslagit förändringar och förbättringar av den svenska modellen, exempelvis när det gäller turordningsreglerna, behovet av en proportionalitetsprincip och rätten till återanställning. Det kommer vi fortsätta att göra. Men det behöver tas ett större grepp om den svenska modellen. har därför föreslagit att en självständig och opartisk expertkommission tillsätts, för att utveckla den svenska modellen för morgondagens arbetsmarknad. Syftet är att snabbt föreslå rimliga regler som tar hänsyn till företagens behov av flexibilitet och kompetensförsörjning, de anställdas behov av trygghet och möjlighet till omställning samt de arbetslösas behov av att kunna få ett jobb. Svensk arbetsmarknad präglas av en tudelning mellan de med en fast och trygg anställning och de som står utanför, vars enda möjligheter till arbete ofta består av en tidsbegränsad och otrygg anställning. Det strikta anställningsskyddet leder till högre arbetslöshet bland grupper med svårigheter att etablera sig, som det leder till inlåsning för de som har ett jobb utan att öka deras upplevda trygghet. [144] Den sammanpressade lönestrukturen höjer trösklarna för att få in en fot på arbetsmarknaden och försvårar än mer för marginalgrupper att etablera sig. Dessa problem har funnits . Men den senaste tidens flyktingströmmar, och arbetskraftens ökande heterogenitet, gör att behovet av lösningar blir allt mer akut. Det finns alltså goda skäl till att göra ett omtag kring reglerna på den svenska arbetsmarknaden och anpassa dem till nu rådande förhållanden. För det första måste tryggheten öka. är vissa anställda helt utan trygghet, medan andra är inlåsta i jobb de inte trivs med. Det är resultatet av en stelbent arbetsmarknad som omfördelar otryggheten till de som har svagast ställning på arbetsmarknaden. Situationen är orättvis och kräver lösningar för en större och mer rättvist fördelad trygghet. Fler måste också ges möjlighet att skapa sin egen trygghet via kontinuerlig fortbildning. För det andra måste regelverken på arbetsmarknaden anpassas till att det är små och växande företag som i allt högre grad står för jobbskapandet. Stora företag har, och kommer fortsätta att ha, en mycket viktig roll att spela i svensk ekonomi. Men dagens arbetsmarknadsregler, som skapades i då storföretag var de dominerande aktörerna på svensk arbetsmarknad, hindrar framväxten av morgondagens jobb. Medan näringslivet förändrats ser konfliktreglerna fortfarande i stort sett ut som de gjorde när kollektivavtalslag skrevs. Kombinationen av dåtidens arbetsmarknadsregler och dagens arbetsmarknad riskerar i längden internationella konkurrenskraft. Det måste bli enklare och billigare för småföretag att anställa. För det tredje måste trösklarna till det första jobbet sänkas. Det faktum att tre av fyra av de arbetslösa väntas tillhöra grupper med en utsatt ställning på arbetsmarknaden visar att dagens arbetsmarknad inte är till för alla. Särskilt den dåligt fungerande jobbintegrationen visar att en arbetsmarknad som stänger ute stora grupper av människor skapar problem för de offentliga finanserna, för sammanhållningen och för de enskilda. Tröskeln till det första jobbet, oavsett om det är det första jobbet efter studierna eller det första jobbet i det nya hemlandet, måste sänkas. Arbetsmarknaden måste vara tillgänglig för alla. 7.6 Ökat jobbfokus i arbetslöshetsförsäkringen Arbetslöshetsförsäkringen ska ge människor en möjlighet att tryggt ställa om i arbetslivet. är det viktigt att försäkringen är just en omställningsförsäkring och att den utformas på ett sätt som uppmuntrar till arbete. Regeringens höjning av a-kassan beräknas ha lett till cirka 27 000 fler arbetslösa och ökat de offentliga utgifterna med . [145] I när jämviktsarbetslösheten väntas öka och de offentliga finanserna är pressade är detta inte en ansvarsfull prioritering. Arbetslöshetsförsäkringens effekt på arbetsmarknaden[146] Arbetslöshetsförsäkringens nivå och utformning har stor inverkan på arbetsmarknadens funktionssätt. För det första påverkas flödet ut ur arbetslöshet. En hög ersättning innebär att det blir relativt mer förmånligt att inte arbeta. Därmed minskar utflödet från arbetslöshet. Det faktum att man måste kvalificera sig till arbetslöshetsförsäkringen genom arbete innebär dock att människor som inte arbetar ges större drivkraft att börja arbeta, för att få tillgång till den extra tryggheten. För det andra påverkas flödet in i arbetslöshet. Inflödet till arbetslöshet kan öka, då det blir relativt mer förmånligt att inte arbeta jämfört med att arbeta. För det tredje innebär en högre ersättning att lönebildningen påverkas, då en hög ersättning innebär att kostnaden för fackförbund att bidra till löneökningar som ger högre arbetslöshet minskar. För det fjärde medför en relativt förmånlig arbetslöshetsförsäkring att arbetssökande ges större möjligheter att hitta ett jobb som passar deras kvalifikationer. Produktiviteten kan öka till följd av denna förbättrade matchning. För det femte är arbetslöshetsförsäkringen en automatisk stabilisator som kan hjälpa till att utjämna konjunktursvängningar. Det finns relativt starkt empiriskt stöd för att en generös ersättning från arbetslöshetsförsäkringen leder till en höjd jämviktsarbetslöshet. [148] Detta allmänna mönster förefaller också stämma för . [149] Det förefaller också som att sänkt ersättning i arbetslöshetsförsäkringen bidrar till mer återhållsamma löneökningar. Trygghet och drivkrafter för jobb − en ny modell för arbetslöshetsförsäkringen vill se en arbetslöshetsförsäkring som möjliggör en trygg omställning som den garanterar att det lönar sig att arbeta. Det finns också relativt starkt stöd i forskningen för att en kontinuerlig avtrappning av ersättningsnivån leder till lägre arbetslöshet. Givet dessa utgångspunkter är det uppenbart varför regeringens reformering av arbetslöshetsförsäkringen förtjänar kritik. Höjningen av ersättningsnivåerna bedöms ha bidragit till 27 000 fler arbetslösa. [152] Därtill är avtrappningen av ersättningen märkligt utformad, då avtrappningen skiljer sig markant för personer som slår i taket jämfört med personer som inte slår i taket. Nedan presenteras modell för arbetslöshetsförsäkringen: Tabell 10 förslag till arbetslöshetsförsäkring Modellen innebär ett signifikant höjt tak jämfört med Alliansens system. kombineras detta med en snabb och likformig avtrappning. Det långsiktiga ersättningstaket är något lägre än under Alliansen. För att begränsa kostnaderna av en högre initial ersättning måste den långsiktiga ersättningen minska något, vilket inte är orimligt givet att den genomsnittliga ersättningen i arbetsmarknadspolitiska program är som högst för människor i sysselsättningsfasen. Diagram 26 Ersättningsgrad i dagens arbetslöshetsförsäkring vid olika tidigare månadslön Källa: Egna beräkningar. Diagram 27 Ersättningsgrad med arbetslöshetsförsäkring vid olika tidigare månadslön Källa: Egna beräkningar. Att avtrappningen är symmetrisk innebär att alla, förutom de som får den lägsta ersättningsnivån, möter samma avtrappning . Detta avspeglas i ett lönetak. Det är viktigt, dels ur ett likabehandlingsperspektiv men också för att det gör systemet mer lättöverskådligt. Förslaget innebär en besparing jämfört med regeringen på cirka 1,7−1,. [155] Därtill väntas det leda till 11 000 färre arbetslösa. Ändrad definition av lämpligt arbete När en ersättningsperiod har löpt ut, det vill säga när en person kan anvisas till jobb- och utvecklingsgarantin, bör också bestämmelserna om vad som ska betraktas som ett lämpligt arbete reformeras så att kravet på att arbetet ska betala av dagpenningen tas bort. [157] I stället bör enbart krav om att ersättning ska lämnas på en nivå som motsvaras av kollektivavtal gälla. 7.7 En trygg arbetsmiljö Arbetsmiljö är mycket mer än skyddsutrustning, ergonomiska stolar och den sociala arbetsmiljön i stort. Det handlar om arbetsplatser som är långsiktigt hållbara. Där man kan utvecklas. Det handlar även om hur man skapar effektiva och starka organisationer. En god arbetsmiljö är positiv inte bara för individen, utan även för arbetsgivarna och de offentliga finanserna. Det behövs mer forskning kring arbetsmiljöfrågor. Det är därför viktigt att det offentliga säkrar att det finns tillräckligt med resurser för forskning och kunskapsspridning kring arbetsmiljö. Särskilt psykisk ohälsa, främst inom offentlig sektor, bör prioriteras. Kunskap om arbetsmiljöfrågor bland mindre arbetsgivare bör också förbättras. Arbetsmiljöarbetet i offentlig sektor bör stärkas. En avgörande faktor för att stärka arbetsmiljöarbetet är att chefer inom exempelvis kommuner och äldreomsorg har en chefsutbildning där arbetsmiljöarbetet ingår. Enligt saknar så många som av enhetscheferna i äldreomsorgen eftergymnasial utbildning och har högst en tvåårig högskoleutbildning. [158] har äldreomsorgen utvecklats till en mycket komplex verksamhet. Det ställer krav på att huvudmännen ger cheferna i sina respektive organisationer den kunskap och de verktyg som krävs för att säkerställa en god arbetsmiljö. 7.8 Det ska löna sig att arbeta I är skatterna på arbete, företagande och specialisering höga. Det gör mindre attraktivt för såväl inhemsk som utländsk specialiserad arbetskraft och sänker utbildningspremien. och Alliansen har genomfört viktiga reformer för att sänka de höga skatterna på låga inkomster. Det är viktigt för att göra det mer lönsamt att arbeta, vilket bidrar till ett ökat arbetsutbud och högre sysselsättning för grupper som tidigare stått utanför arbetsmarknaden. [160] Skatterna på låga inkomster är fortsatt höga. Det är dock värt att notera att gapet mellan beskattningen av högre respektive lägre inkomster är mycket högt i . Höga inkomster beskattas högt i förhållande till beskattningen av lägre inkomster, vilket försämrar utbildningspremien. Att sänka marginalskatterna för medelhöga och höga inkomster är därför en förutsättning för att inte lägre skatt på låga inkomster ska få den olyckliga effekten att utbildningspremien försämras ytterligare. Diagram 28 Marginalskatt på låga inkomster samt skillnad i beskattning mellan låga och höga inkomster Källa: (2016b). Sänkta marginalskatter ger, av naturliga skäl, upphov till ett antal fördelningspolitiska frågor. Det kan dock vara värt att notera att en statisk analys baserad på individers inkomster ett givet år kan ge en skev bild av de fördelningspolitiska effekterna av sänkta marginalskatter. De flesta personer gör i varierande grad lönekarriär under sitt yrkesverksamma liv. Det innebär att andelen av befolkningen som möts av de höga marginalskatterna i livet är högre än andelen av befolkningen som möts av dem ett givet år. 2013 betalade cirka 1 miljon människor, eller av de helårs- och heltidsanställda, statlig inkomstskatt. [161] av de som fyllde 2012 hade betalat statlig inkomstskatt. [162] Än fler lever i hushåll som påverkats av den statliga inkomstskattens höga marginaleffekter. Det är således felaktigt att utgå från att sänkta marginalskatter enbart gynnar de som har inkomster över brytpunkten. Marginalskatterna påverkar stora grupper av normalinkomsttagare över deras livscykel. Diagram 29 Andel individer och hushåll som betalar, eller har betalat, statlig inkomstskatt, 2012 Not: Diagrammet visar andelen som betalar statlig inkomstskatt , andelen som har betalat statlig skatt och andelen som ser hushållsekonomin påverkas av den statliga inkomstskatten. Källa: (2016). Därtill är det värt att notera att sänkningar av en skatt som , i hög grad, är självfinansierande att ta bort innebär att vissa personer får en ökad disponibel inkomst utan att någon annan får en lägre disponibel inkomst. De höga skatterna på arbete bidrar också till det tudelade skattesystemet. Givet skillnaden i beskattning av inkomster från arbete respektive kapital ges företagare incitament att plocka ut ersättning i form av utdelningar eller liknande, i stället för lön. För att reglera detta har de så kallade 3:12-reglerna införts. Dessa regler bidrar till ökat regelkrångel och improduktiv skatteplanering. Sänkta marginalskatter är därför viktigt för att kunna förenkla reglerna för småföretag. Ett antal utredningar har visat att sänkt statlig inkomstskatt leder till fler arbetade timmar, karaktäriseras av hög självfinansieringsgrad och bidrar till en ökad effektivitet i ekonomin. [163] För är det därför prioriterat att gradvis göra marginalskattekurvan mindre brant. Regeringen väljer att gå den motsatta vägen. Genom att stoppa uppräkningen av såväl den lägre som den högre skiktgränsen och fasa ut jobbskatteavdraget höjer de skatten för breda löntagargrupper, med färre arbetade timmar som följd. har gjort beräkningar som visar att det avtrappade jobbskatteavdraget samt de sänkta skiktgränserna − två reformer som höjer marginalskatterna − tillsammans leder till färre arbetade timmar motsvarande cirka 5 200 heltidssysselsatta. [164] Det innebär att ”när hänsyn tas till dynamiska effekter på arbetsutbud och prestation, leder reformerna inte till någon förstärkning av de offentliga finanserna överhuvudtaget”. [165] Regeringens höjning av marginalskatterna leder alltså till färre arbetade timmar och oförändrade intäkter. riskerar detta att leda till en underfinansiering av regeringens budget. föreslår att jobbskatteavdraget återställs till sin ursprungliga konstruktion genom att avtrappningen tas bort. Det medför en statisk minskning av skatteintäkterna om . [166] Antalet arbetade timmar väntas öka , vilket motsvarar 4 000 helårsekvivalenter, och ger en självfinansieringsgrad om . avvisar också regeringens förslag, såväl de som lämnas i budgetpropositionen som de som genomförts tidigare, om att sänka skiktgränserna för statlig inkomstskatt. Sänkt skatt för äldre som arbetar En av de största utmaningarna på svensk arbetsmarknad är att allt fler kommer att behöva arbeta allt längre. [167] Forskning visar att behöver fler äldre som vill, kan och får arbeta längre för att klara välfärdens finansiering. [168] Givet de äldres förbättrade hälsa är detta en rimlig och uppnåelig målsättning, givet rätt reformpolitik. För personer som arbetar efter att de fyllt införde alliansregeringen ett förstärkt jobbskatteavdrag. Utvärderingar av reformen visar att sannolikheten att arbeta för de berörda grupperna ökat. [170] Med fler arbetade timmar förstärks den svenska ekonomin långsiktigt. Regeringen har i stället höjt kostnaden för att anställa personer genom att införa en särskild löneskatt för dessa. Skattehöjningen slår mot sysselsättningen för denna grupp. föreslår att det förstärkta jobbskatteavdraget utökas till att gälla också de som fyllt samt att den särskilda löneskatten för äldre avskaffas. Detta väntas leda till minskade skatteintäkter om respektive . 7.9 jobbförslag för utsatta grupper I avsnitten ovan har den tudelade svenska arbetsmarknaden beskrivits. Om denna tudelning inte bryts riskerar arbetslösheten att bita sig fast på mycket höga nivåer. riskerar att klyvas inte bara ekonomiskt, utan också socialt. Det är en utveckling inte kan acceptera. Arbetsförmedlingen definierar följande grupper som havandes en utsatt ställning på arbetsmarknaden: Personer med kort utbildningsbakgrund Nedan presenteras, kort och schematiskt, några av de förslag som beskrevs i föregående kapitel i termer av deras förmåga att bryta tudelningen. Färre, enklare och kraftfullare anställningsstöd För att minska ungdomsarbetslösheten föreslås förutom ingångsavdraget ett sommarjobbsavdrag. Sammantaget omfattar de ovan beskrivna insatserna riktade till utsatta grupper och därefter.