mot · H4021538 · 2016-10-04 00:00:00 — Effektiv hjälp till brottsoffer måste därför bygga på ett nära och väl fungerande samarbete. Om det går så långt att den skyldige blir fälld i domstol och döms att betala skadestånd är det inte alls säkert att den brottsdrabbade får några pengar. I stället måste brottsoffret ge sig i kast med en byråkratisk process för att få pengar från sitt försäkringsbolag eller från . Automatisk utbetalning av skadestånd En brottsutsatt bör få skadestånd av den som har begått brottet. Det är dock inte rimligt att, som ofta sker , den brottsutsatte själv tvingas ägna både tid och kraft för att få sin självklara rätt. Personer aktiva inom brottsofferstödet vittnar om att brottsoffret ofta inte vet hur de ska få sitt skadestånd. När ett skadestånd har dömts ut i en domstol går ärendet automatiskt vidare till Kronofogden som kontaktar brottsoffret med förfrågan om denne vill ge Kronofogden i uppdrag att driva in skulden. Om den skyldige har tillgångar ser Kronofogden till att brottsoffret får skadeståndet utbetalat till sig. Om Kronofogden kommer fram till att det inte finns något att utmäta återkommer fogden till brottsoffret och meddelar detta. Brottsoffret kan då vända sig till sin hemförsäkring. Vissa försäkringsbolag använder sig inte av skadeståndsrättsliga bedömningar utan betalar ut schablonbelopp. Om schablonbeloppet inte motsvarar praxis kan brottsoffret ansöka om resterande del (upp till praxis) från . När brottsoffret söker ersättning via hemförsäkringen eller dras alltid självrisken på . Om gärningsmannen har en låg inkomst och kan betala, men inte allt på en gång, drivs beloppet in . I vissa fall går då in och förskotterar en brottsskadeersättning så att brottsoffret ska slippa vänta på pengarna. Systemet med att kronofogden automatiskt kontaktar brottsoffret angående skadeståndet tycks inte fungera tillförlitligt i hela landet. En skuld till staten skrivs aldrig av. Det ska vara statens uppgift att kräva in pengarna. Detta kan lämpligen ske genom att domstolen skickar ett inbetalningskort, och om den dömde inte betalar överlämnas ärendet till kronofogden för indrivning. I finns regler liknande det som här föreslås. vill att en utredning tillsätts med syfte att skadestånd bör betalas ut direkt från staten till brottsoffret när en dom vunnit laga kraft. Detta bör ges regeringen tillkänna. Ungas upplevelser av brott Unga är oftare utsatta för brott. Den nationella trygghetsundersökningen (NTU) 15 visar tydligt att utsattheten för flera brottstyper är störst i de yngsta åldersgrupperna. Den mest utsatta gruppen är unga kvinnor (16–) där utsatthet för brott mot enskild person är nästan dubbelt så hög som hos den övriga befolkningen. Unga män är däremot den grupp som har högst utsatthet för misshandel (4,) och utsattheten för trakasserier är vanligast bland ensamstående med barn. I en undersökning som Brå genomförde uppgav en fjärdedel av pojkar som blivit rånade att det funnits vuxna i närheten som inte ingrep trots att de förstod vad som pågick. Enligt samma rapport utfördes hälften av alla ungdomsrån i miljöer där vuxna var närvarande. Enligt en tidigare undersökning från fanns det vittnen till av de brott de deltagande ungdomarna utsattes för, men ingen hade ingripit. Att vuxna ofta finns på plats utan att ingripa utgör ett svek från vuxenvärlden. För att minska antalet brottsoffer bland ungdomar är det alltså viktigt att vuxna kliver fram och avstyr brott när de pågår. Det finns i svensk lag inte någon allmän skyldighet att hjälpa en person i nöd. verkar för att ändra på det. Vi har länge förespråkat att ska få det som kommit att kallas för en civilkuragelag. En civilkuragelag skulle göra var och en skyldig att hjälpa en medmänniska i nöd, utifrån situationen och sina egna förutsättningar. Det handlar inte om avbryta våldsamma slagsmål med risk för sitt liv. Men de flesta av oss kan kalla på hjälp genom att ta upp mobilen och larma. Att vi inte redan har en motsvarande lag ser vi som en stor brist i lagstiftningen. Det finns ingen allmänt gällande plikt i svensk rätt att bistå den som befinner sig i fysisk fara eller som löper risk att få sin egendom skadad. Ett exempel som synliggör problemet är en otäck badolycka som skedde , där en femårig pojke förolyckades. Det rapporterades att när räddningspersonal kom till stranden och bad om hjälp att hitta pojken som var försvunnen vägrade ett flertal att hjälpa till. Historien är ofattbar. var en ensamutredning som kom fram till att inte bör införa en lag som kriminaliserar människor som inte agerade i situationer där en person var nödställd. Detta är beklagligt. Utredaren menade att en sådan lag inte skulle få någon nämnvärd effekt och han gissade att den skulle kunna få som konsekvens att fler avstod från att anmäla brott och vittna om övergrepp och olyckshändelser därför att de inte gjort tillräckligt för att hjälpa. Ett utkast till lagförslag formulerades dock: ”Böter eller fängelse ska enligt modellen kunna följa för den som låter bli att bistå någon som befinner sig i allvarlig fara för liv, hälsa eller trygghet till person. Ansvar ska utdömas bara om underlåtenheten med hänsyn till omständigheterna är uppenbart oförsvarlig. Härigenom tydliggörs att den som av fruktan för sin egen säkerhet avstår från att ingripa inte riskerar att straffas.” I flertalet andra länder i såsom , , , , , och finns redan en motsvarighet till en civilkuragelag. Det som i andra länder är en självklarhet är inte en självklarhet . Självklart skulle de flesta av oss hjälpa en medmänniska i nöd. Kanske skulle en lag enbart ha marginell effekt på människors beteende. Men det skulle ge en tydlig vägledning om vad som är rätt att göra. Det skulle även kunna vara ett stöd för människor att agera. Vi menar att det skulle vara av vikt för människor som är i nöd och brottsoffer som utsätts för brott om personer som ser eller uppmärksammar situationen var skyldiga att ingripa efter omständighet och förmåga. Detta bör ges regeringen tillkänna. Unga löper större risk att bli utsatta för upprepad brottslighet. I en tidigare svensk studie uppgav av de unga (16–) att de har utsatts för mer än ett våldsbrott , jämfört av de äldre (och uppåt). I cirka en fjärdedel av de fall där ett brottsoffer har utsatts igen har det nya brottet anmälts inom en månad från tidigare anmälan. Forskning visar att risken att utsättas för ett brott är som störst i nära anslutning till att man blivit utsatt. Därför bör insatser för att förhindra att personen utsätts på nytt genast vidtas. När det gäller brott i skolan är det viktigt att markera att det brottsliga beteendet inte accepteras. Stödcentrum för unga brottsoffer vill att verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer byggs ut till att omfatta hela landet. startades första stödcentrum för unga brottsoffer. Därefter har liknande stödcentra spridits över landet. Dessa stödcentrum drivs av olika kommuner och har frivilliga stödpersoner kopplade till sig. I är stödcentrarna placerade vid polisstationerna. Den unge brottsutsatte får en stödperson som är jurist och kan förklara hur rättsväsendet fungerar och varför exempelvis åklagare och domstolar agerar som de gör. Stödcentrum kan också erbjuda medling mellan brottsoffer och förövare. Föräldrar som får veta att deras barn drabbats av brott känner i grund och botten samma sak som det drabbade barnet: chock, förlorad trygghet, att vara kränkt, skuldkänslor, oro . Därför får även föräldrar samtalsstöd av Stödcentrum för unga brottsoffer. Stödcentrum för unga brottsoffer bör få ökat stöd. Verksamheten bör byggas ut så att den omfattar hela landet. Flera kommuner kan samverka om ett centrum. Kommunerna ska vara skyldiga att tillse att stödcentrum finns för unga som utsatts för brott. Detta bör ges regeringen tillkänna. Gör det möjligt att vittna anonymt I en undersökning från Brå var de vanligaste skälen till att ungdomar inte anmält brott att de inte trodde att polisen kunde få fast gärningsmannen, att de ändå inte skulle få tillbaka det stulna samt att gärningsmannen ändå inte skulle få något straff. uppgav att de var rädda att gärningsmannen skulle får reda på att de gått till polisen och anmält brottet. Ofta känner den som utsatts också skuld och skam, i synnerhet om offret varit påverkat av alkohol eller droger vid brottstillfället. När det gäller ungas obenägenhet att vittna tycks föräldrarna spela en stor roll; i en enkätundersökning uppgav 58 av 70 polismän att de varit med om att föräldrars oro fått barnet att inte stå fast vid sin berättelse om brott. Många känner en stor oro inför att vittna. Det gäller särskilt vittnesmål som rör gängbrottslighet och grov organiserad brottslighet. Det är ett nederlag för hela samhället när människor tystnar av rädsla för repressalier. Därför föreslår vi stärkt vittnesstöd i vårt budgetalternativ som redovisas i utgiftsområdesmotion 4 Rättsväsendet. Vi ser också ett behov av att pröva möjligheten att vittna anonymt. , ordförande för och f.d. överåklagare, sa i en intervju med (18/6 2015) att situationen är så allvarlig att möjligheten att i vissa fall kunna vittna anonymt bör införas i . ”kämpade jag emot det, men jag har ändrat mig. För jag ställde mig själv frågan om jag är beredd att ställa upp som vittne även under de allra mest extrema situationer. Och när jag inte kunde svara ett entydigt ja på den frågan, så kan jag inte begära det heller av andra”, sa till Ekot. I och är det möjligt att i vissa exceptionella situationer ha anonyma vittnesmål. Möjligheten att vittna anonymt i vissa specifika typer av brottmål bör prövas i . Det kan exempelvis vara när det finns allvarliga hot från gäng. Vi föreslår att en utredning tillsätts för att möjliggöra vittnen att, i vissa fall, avlägga sina vittnesmål anonymt i domstolsförhandlingar. Detta bör ges regeringen till känna. Skånberg (KD)