mot · H4021195 · 2016-10-04 00:00:00 — saknas det en ambassadör för arbetet med Global . Regeringen bör tillsätta en ambassadör för Global . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Målet för svenskt bistånd är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Ska det målet infrias kommer det att vara centralt att inom utvecklingspolitiken förstärka arbetet för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats. har t.ex. påvisat sambandet mellan fackliga rättigheter och fattigdomsbekämpning. Även drog för samma slutsats i sin rapport and Collective Bargaining. Regeringen nämner fackliga rättigheter i flera av de initiativ man tagit för att utveckla biståndet, bl.a. både i förslaget till nytt policyramverk för utvecklingssamarbetet och nystarten av PGU. Men konkreta åtgärder för att stärka fackets roll och kraftfullt driva initiativet Global saknas i både förslaget till ramverk och PGU. Ska svenskt bistånd på allvar bidra till ökad respekt för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats krävs ytterligare initiativ. Bland annat behöver de fackliga frågorna få tydligt genomslag i regeringens strategier för biståndet. Regeringen bör återkomma med förslag om hur mänskliga rättigheter i arbetslivet och Decent Work-agendan tydligare kan prioriteras i svenskt utvecklingssamarbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7 Kvinnors rättigheter i arbetslivet I dagens världsordning ser vi en arbetsdelning där kvinnor utför de tyngsta arbetena till de lägsta lönerna. Enligt den fackliga samorganisationen är det globala lönegapet mellan män och kvinnor . Lönegapet har dessutom varit näst intill helt oförändrat . är den kontinent som har störst löneskillnader och där minst framsteg har gjorts. Bakom den ökade försäljningen av kläder och skor i den svenska handeln finns till stor del en produktion som upprätthålls av kvinnor i vidriga arbetsmiljöer och med låga löner. Runt om i världen möter kvinnor diskriminering på arbetsmarknaden. I alltför många länder grundar sig diskrimineringen i lagstiftning och regelverk som uttryckligen särbehandlar kvinnor. I många länder försvåras och begränsas kvinnors möjligheter att arbeta och få en egen försörjning av tradition, normer och kultur. Runt om i världen möter kvinnor t.ex. stora hinder för att kunna kombinera föräldraskap med yrkesarbete. Finanskrisen med dess konsekvenser har dessutom slagit hårdast mot världens arbetande kvinnor. Överallt, även i , är kvinnor överrepresenterade när det gäller osäkra och tidsbegränsade anställningar, och bland de arbetstillfällen som försvinner först vid ekonomiska kriser. Fackliga rättigheter och kollektivavtal är därför ett av de viktigaste verktygen för att öka jämställdheten i världen. Det skulle ge många av jordens kvinnor möjlighet att organisera sig och kräva bättre arbetsmiljö och anständiga arbetsvillkor. En studie av ITUC har bl.a. visat att facklig organisering minskar löneskillnaderna mellan män och kvinnor. har blivit känt för undermåliga arbetsvillkor inom tekoindustrin (sammanfattande benämning av textil- och konfektionsindustrin). En av de mest uppmärksammade händelserna var när en fabriksbyggnad kollapsade . 1 138 människor miste livet och 2 500 skadades. Bränder har varit vanliga inom tekoindustri, och det finns ett stort missnöje från fackligt håll p.g.a. de dåliga arbetsförhållandena och låga lönerna. Även om minimilönen har höjts till visar en rapport från Garment Manufacturers and att av fabrikerna i med omnejd fortfarande inte nådde upp till den nivån . Tekoindustrin är största exportindustri och ger arbete åt fyra miljoner människor, varav är kvinnor. Mot bakgrund av situationen i är det mycket glädjande att och tillsammans med tecknade ett samarbetsavtal . Tillsammans ska de verka för en bättre dialog mellan arbetsgivare och löntagare. Avtalet är ett exempel på hur det svenska initiativet Global kan användas för att stärka fackliga rättigheter som välkomnar och vill se mer av. bör genom sitt utvecklingssamarbete särskilt understödja kvinnors rättigheter och möjligheter att organisera sig på sina arbetsplatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7.1 Arbete mot diskriminering på arbetsmarknaden Det finns sju diskrimineringsgrunder. Utöver kön talar man om diskriminering p.g.a. könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsvariation, sexuell läggning och ålder. Arbetet mot fattigdom och för utveckling och demokrati måste hänga ihop med ett brett arbete mot diskriminering på alla sju grunder. En majoritet av världens fattiga lever i medelinkomstländer men exkluderas från landets ekonomiska utveckling, ofta p.g.a. diskriminering p.g.a. sitt kön, att man tillhör en etnisk eller religiös minoritet, att man har en funktionsvariation eller att man är en hbtq-person. De fackliga organisationerna är nyckelaktörer för att på arbetsmarknaden synliggöra och motarbeta diskriminering. Men det finns också behov av att arbeta med fackliga organisationer för att de ska vara organisationer som är öppna för alla löntagare. Det finns internationella konventioner som är centrala verktyg i arbetet mot diskriminering när det kommer till fem av diskrimineringsgrunderna. När det kommer till sexualitet och könsöverskridande identitet och uttryck saknas det konventioner mot diskriminering, vilket gör hbtq-personer till en särskilt utsatt grupp. När den nuvarande regeringen tillträdde lanserade man initiativet Global , med syfte att internationellt verka för välfungerande arbetsmarknadsrelationer och respekt för mänskliga rättigheter i arbetslivet. Regeringen bör inom ramen för Global särskilt verka för att avskaffa diskriminering på arbetsmarknaden. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Runt om i världen finns minst 214 miljoner migrantarbetare och antalet växer snabbt. Bara har antalet migrantarbetare ökat med 40 miljoner. För många av världens fattigaste kan migration och ett arbete i ett annat land innebära en unik möjlighet att förbättra sina livsvillkor och ta sig upp ur fattigdom. Men världen över ser vi att migranter har en extremt utsatt position. Lagstiftning kan försätta migranter i en stark beroenderelation till sin arbetsgivare. Många migranter tvingas skuldsätta sig och sina familjer för att kunna ta ett arbete utomlands. På många arbetsmarknader blir migranterna en andra klassens löntagare som hänvisas till arbeten med de sämsta arbetsvillkoren och de lägsta lönerna. I många länder är migranterna hänvisade till tunga och farliga arbeten inom byggnadsindustri, jordbruk eller som hembiträden. Den fackliga organiseringen bland migranter är ofta mycket svag, även om det också finns goda exempel på hur migranter organiserat sig och krävt sin rättigheter. På dagens globala arbetsmarknad finns goda möjligheter för de arbetsgivare som önskar att utnyttja migranter och använda dem för social dumping. Att understödja migranters rättigheter och möjligheter att organisera sig på sina arbetsplatser är en central utmaning för att minska fattigdom och ekonomiska klyftor. Mer än hälften av världens migrantarbetare är kvinnor och flickor. De arbetar framför allt som hushållsarbetare. Det är en mycket hårt exploaterad yrkesgrupp som, förutom att de är kvinnor och migranter, dessutom är ofta starkt beroende av sin arbetsgivare. Ändå är sektorn, med några få undantag, i princip helt oreglerad och har svagt stöd i internationella konventioner. Många av konventioner gäller inte ens hushållsanställda. I flera länder är utnyttjandet av kvinnliga migranter satt i system och så omfattande att det kan liknas vid slaveri. I många av länderna runt Arabiska gulfen arbetar ett mycket stort antal kvinnor och flickor från länder som , och som hushållsarbetare. De får ofta sina pass beslagtagna och är sedan helt beroende av arbetsgivaren. I välbärgade kuststäder växer ett liknande system fram med kvinnliga migrantarbetare från fattigare provinser. antog konvention 189 om hushållsanställdas rättigheter. Det var ett mycket viktigt steg för att synliggöra en stor och mycket utsatt yrkesgrupp på den globala arbetsmarknaden. har 22 stater ratificerat konventionen, bl.a. , , och . har tyvärr ännu inte ratificerat konventionen. En svensk ratifikation skulle framför allt bidra till att stärka konventionens ställning och vara en viktig internationell signal. Efter valet sade regeringen att skulle ratificera 189, men fortfarande har man inte lagt fram något förslag till . Regeringen bör ta initiativ för att ska ratificera konvention 189. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 8.2 Fackliga rättigheter vid internationella idrottsevenemang har flera stora internationella idrottsevenemang uppmärksammats för omfattande brister när det gäller arbetsvillkor. Diskussionen tog fart på allvar i samband med i . har i och herrarnas stundande världsmästerskap i fotboll i och 2022 uppmärksammats. Framför allt har förberedelserna inför evenemangen fått stor uppmärksamhet för bristande förhållanden för de många byggarbetare som under tidspress ska se till att arenor, hotell och andra byggnader finns på plats . Det finns dock anledning att anta att även andra arbetstagare tvingas arbeta under bristande arbetsvillkor i samband med evenemangen. Under förberedelserna inför i dog 70 byggnadsarbetare. Normalt har 10 000 byggnadsarbetare. Men före arbetade närmare 100 000 människor med byggnation. Migranter från och lockades av löften om löner som i många fall aldrig infriades. Vittnesmål om bluffkontrakt, uteblivna löner och bestraffningar mot dem som vågat protestera var vanliga. Samvetslösa arbetsgivare hade stöd av myndigheter och köpte övervakning av privata vaktbolag. , inför i herrfotboll i , är oron för en upprepning stor i det globala bygg- och träfacket, BTI. Enligt , , fanns det 14 miljoner migrantarbetare i . Hälften av dem arbetade i byggbranschen. Många söker sig till arrangörsstäderna i hopp om arbete. har världens högsta BNP per capita, räknat efter landets medborgare, som endast utgör av landets ungefär två miljoner invånare. I stort sett allt arbete i utförs av migrantarbetare från andra länder i . Migrantarbetarna är exkluderade från de rättigheter och den välfärd som gäller för medborgarna. Lagen förbjuder migrantarbetarna att organisera sig fackligt eller strejka. Enligt det kritiserade Kafala-systemet får migrantarbetare dessutom varken byta jobb eller lämna landet utan tillåtelse från sin ”Kafeel”, som är ett slags sponsor för migrantarbetarens uppehållstillstånd. är det arbetsgivaren själv. Om en migrantarbetare vill byta jobb måste hen resa tillbaka till hemlandet eller bli papperslös. Kafala-systemet kritiseras för att öppna för tvångsarbete och slaveri. Även om det finns lagar som reglerar arbetstid och andra villkor kan arbetsgivaren i princip ställa vilka krav som helst utan att de anställda har möjlighet att säga ifrån. Migrantarbetarna utsätts dessutom för omfattande diskriminering. De tvingas att bo i särskilda arbetsläger, ofta med mycket dålig standard. De tillåts inte bo i samma områden som medborgare och får inte vistas i de centrala delarna i huvudstaden . Största delen av migrantarbetare arbetar i byggindustrin som växt enormt sedan tilldelades i herrfotboll 2022. har de slavliknande villkoren och många dödsfall på byggindustrin fått stor uppmärksamhet. Minst 1 200 byggnadsarbetare beräknas ha dött i förberedelserna, och världsfacket har beräknat att om ingenting görs åt de usla villkoren kan så många som 4 000 arbetstagare dö i olyckor . Idrottsevenemang ska handla om glädje och sport. De ska vara möjligheter för nationer att mötas i fair play. menar att det är orimligt att internationella idrottsevenemang ska arrangeras med människors liv som insats. Regeringen bör verka för att arrangörer av internationella idrottsevenemang ska respektera löntagares fackliga rättigheter både under förberedelser inför och vid genomförande av evenemangen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)