mot · H40233 · 2016-09-20 00:00:00 — Att säkerställa löntagarnas rättigheter på arbetsmarknaden är också centralt för att lägga grunden för en socialt, ekonomiskt och miljömässigt hållbar utveckling. Ska fattigdomen och de ekonomiska klyftorna minska krävs fria fackföreningar som garanterar att den ekonomiska tillväxten kommer fler till del och att företagens vinster fördelas på ett mer rättvist sätt. Klyftorna mellan män och kvinnor kommer inte att kunna bekämpas om man inte säkerställer kvinnors rättigheter på arbetsmarknaden. På den globala arbetsmarknaden ser vi en arbetsdelning där kvinnor utför de tyngsta arbetena till de lägsta lönerna i den sämsta arbetsmiljön. Kvinnor är överrepresenterade bland osäkra och otrygga anställningar. En samstämmig svensk utvecklingspolitik förutsätter därför att alla politikområden bidrar till att stärka löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sina egna arbetsplatser. Ansvaret för att de mänskliga rättigheterna respekteras i arbetslivet vilar inte bara på regeringar, utan också på näringslivet. borde aldrig acceptera att svenska företag bedriver verksamhet eller genomför investeringar som kan bidra till brott mot de fackliga rättigheterna. lanserade regeringen sin handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. var då det sjätte landet i världen att anta en nationell handlingsplan utifrån FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter. Som del av planen kommer regeringen att göra en genomgång av hur svensk lagstiftning står sig mot de vägledande principerna för att se om det finns luckor som behöver åtgärdas. Handlingsplanen är ett välkommet initiativ, och det är bra att regeringen slår fast att den förväntar sig att svenska företag respekterar mänskliga rättigheter och ska följa FN:s vägledande principer för företagande och mänskliga rättigheter. Att planen inte klargör hur regeringen avser att säkerställa att detta sker är dock en stor brist. FN:s vägledande principer för företagande säger tydligt att stater bör använda samtliga tillgängliga åtgärder för att se till att kränkningar av mänskliga rättigheter inte sker. menar att den roll som fria fackföreningar spelar för fattigdomsbekämpning och ökad social rättvisa tydligare måste betonas. Likaså måste svenska företags del av ansvaret för att så sker tydliggöras. vill se bindande regelverk eller tydliga mekanismer för ansvarsutkrävande. Inte minst är det viktigt att tydliggöra att multinationella företag bär huvudansvaret för alla delar av sin produktion i de globala värdekedjorna. Vi utvecklar detta i motion 2016/17:1195, Fackliga rättigheter i världen. har yrkat på att regeringen ska verka för att svenska multinationella företag undertecknar s.k. globala ramavtal. Med kärnkonventioner som grund sluter globala branschfack och multinationella företag avtal som omfattar företagets samtliga arbetsplatser och anställda i världen. Avtalen reglerar grundläggande arbetsvillkor om exempelvis fackliga rättigheter, löner, säkerhet, arbetsmiljö och förbud mot barnarbete. menar att avtalen blir allt viktigare verktyg i kampen för att mänskliga rättigheter i arbetslivet ska respekteras, och en stor fördel är att fackföreningarna själva har insyn i hur avtalen efterlevs. Detta gör dem starkare och mer bindande än om företagen bevakar sig själva. Flera svenska företag har redan slutit globala ramavtal, men anser att det borde vara självklart att alla svenska multinationella företag sluter globala ramavtal, och den bör aktivt verka för att så sker. I motion 2016/17:1195, Fackliga rättigheter i världen utvecklar sin politik för hur fackliga rättigheter kan stärkas i världen och lägger konkreta yrkanden. Handel spelar en central roll för både ekonomi och den ekonomiska världsordningen. Genom utbyte av varor och tjänster skapas både arbetstillfällen och enorma vinster. Handeln förs inte på rättvisa villkor, och de vinster som handel skapar fördelas inte på ett rättvist sätt. Orättvisa handelsvillkor och ojämlika möjligheter att delta i världsekonomin är en av huvudförklaringarna till att vår värld är så ojämlik och att klyftorna mellan och inom länder i stora delar av världen fortsätter att växa. Handelspolitiken måste därför spela en central roll i utvecklingspolitiken. Genom medlemskap i överfördes stora delar av vår handelspolitik till , och där förs en gemensam handelspolitik där medlemsstaterna är bundna till unionens handelsavtal. Undantag är handel med krigsmateriel som fortfarande regleras på nationell nivå. bedriver också ett omfattande handels- och investeringsfrämjande arbete som också regleras på nationell nivå, t.ex. via (), () och Business (tidigare Invest in , Invest och ), genom det stöd man ger och de exportkrediter och garantier man utfärdar vid export och investeringar utomlands. granskade Amnesty och , SEK och dåvarande . Granskningen sammanställdes i rapporten ”Export till priset av mänskliga rättigheter”. Rapporten fann brister vad gäller uppdrag, transparens och uppföljning som gör det svårt för organen att på ansvarsfullt sätt hantera målkonflikten mellan exportfrämjande och utveckling. En uppdatering av rapporten visar på förbättringar men att det fortfarande finns mycket kvar att göra. Regeringen tog ett positivt steg när den i EKN:s regleringsbrev skrev in att de ska ”säkerställa att verksamheten bedrivs i enlighet med – samt informera om – riktlinjer för multinationella företag, principerna i FN:s Global Compact samt FN:s principer för företag och mänskliga rättigheter”. finns också kravet att ”ska inom ramen för den egna verksamheten och i samarbete med andra aktörer bidra till genomförandet av politik för global utveckling (PGU)”. EKN säger att de tar hänsyn till mänskliga rättigheter i sina affärer. Men EKN:s bedömningar är i huvudsak sekretessbelagda. Det är bara de största affärerna (kategori A) som behöver redovisa en begränsad mängd information (projektets namn, lokalisering och typ samt en sammanfattning av en miljö- och social konsekvensbedömning) innan ett slutligt beslut fattas, men även från detta krav kan undantag göras. Insynen är på så vis starkt begränsad, både för svenska beslutsfattare och för dem som berörs av besluten runt om i världen. På uppdrag av undersökte det svenska statliga stödet –2014 till investeringar och handel med länder som av organisationen – en obunden organisation som arbetar med övervakning av människors fri- och rättigheter – klassas som ”not free”, dvs. det vi kallar för diktaturer och auktoritära regimer. Det handlade då om 51 länder som klassades som ”not free”. För att kunna göra undersökningen behöver uppgifter om utställda krediter och lån sammanställas dels från EKN, dels från SEK. Detta lät sig inte göras, då det statliga bolaget vägrat redovisa hela sin verksamhet. Det är en orimlig ordning att riksdag inte kan få ta del av information om till vilka länder ett statligt bolag utfärdar krediter. Regeringen bör återkomma med förslag på hur de ska öka insynen i den verksamhet som EKN och SEK bedriver. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vad gäller EKN (som omfattas av offentlighetsprincipen) ser det ut på följande sätt: Den totala volymen exportkrediter till dessa länder 2010–uppgick till . Det motsvarar nästan en tredjedel av EKN:s totala garantivolym. Under detta intervall utmärker sig 2011 som ett särskilt mörkt år ur människorättssynpunkt. Det året gick EKN in och garanterade affärer med och för mer än . Enbart för affärer med utfärdade EKN garantier för mer än . Den enskilt största mottagaren av svenska exportkrediter –2014 är diktaturen med . Bristerna inom SEK och EKN är inte unika för just dessa institutioner. Expertgruppen för biståndsanalys () pekar i rapporten ”Business and human rights in development cooperation – has incorporated the UN guiding principles?” på allvarliga brister när det gäller styrningen av statsägda bolag och myndigheter. Bland annat pekar de på att det saknas obligatoriska krav på risk- och konsekvensanalyser i situationer med hög risk för kränkningar av mänskliga rättigheter, något svenska staten borde kräva av myndigheter och statsägda bolag. Även om en del aktörer på området hanterar detta genom egna frivilliga rutiner bör det ligga inom statens ansvar att ställa denna typ av krav. Regeringen bör återkomma med förslag på krav på risk- och konsekvensanalyser för myndigheters och statsägda bolags insatser inom utvecklingssamarbetet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Nystarten av PGU behandlar svenska företags roll på svåra marknader och det svenska exportstödet, men även här är målsättningarna låga. Genomförandet av nationella handlingsplaner ska följas upp, kunskaper ska höjas, handelsdelegationer ska informeras och statligt ägda bolag ska agera föredömligt. vill se kraftigare tag för att säkerställa att företag respekterar mänskliga rättigheter och bidrar till en hållbar utveckling. Regeringen bör återkomma med mer konkreta förslag på hur svenskt exportfrämjande ska bli samstämmigt med politiken för global utveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Över 65 miljoner människor befinner sig på flykt runt om i världen. 125 miljoner människor är i akut behov av humanitär hjälp. levde sammanlagt 244 miljoner människor i länder utanför födelselandet, flyktingarna inräknade. Migrationen har många olika orsaker, från människor som tvingas på flykt på grund av förföljelse, förtryck och från miljöförstöring till individer som aktivt valt att lämna sitt land för att förbättra sina livsvillkor. Migration i alla dess former påverkar förutsättningarna för utveckling på gott och på ont. Därför är det centralt att migrationspolitikens alla delar måste vara samstämmiga med utvecklingspolitiken. Att rekordmånga människor befinner sig på flykt borde leda till att flera stater, framför allt i den rika delen av världen, tar ett större ansvar för att erbjuda människor en , men också för att finna konstruktiva lösningar på hur migrationen ska hanteras. I stället ser vi hur har stängt sig alltmer, genom att införa gränskontroller och sluta avtal med för att de ska stoppa flyktingar från att ta sig in i . , vars gränsvakter har skjutit mot flyktingar som försökt ta sig in i landet från . , som inte har ratificerat tilläggsprotokoll som garanterar skydd åt flyktingar från länder utanför . , som har trappat upp konflikten med sin kurdiska befolkning och i kölvattnet av sommarens misslyckade kuppförsök har ökat kränkningarna av yttrande- och pressfriheten och massarresterat regimmotståndare, har alltså utsetts av EU till gränsvakt. Allt för att hålla flyktingar borta från den europeiska kontinenten. Dessutom diskuteras visumfrihet för turkiska medborgare och EU-medlemskap, som brotten mot de mänskliga fri- och rättigheterna har blivit än mer omfattande i landet. höjs flera röster för att EU bör teckna ett liknande avtal med , ett land i konflikt som saknar en legitim regering och där olika områden kontrolleras av olika väpnade grupper, bl.a. Daish. Amnesty har larmat om hur landets kustbevakning slagit, skjutit och övergett flyktingar i båtar vid sina ”räddningsaktioner”. rapporter vittnar även om hur tortyr, sexuellt våld och rättsövergrepp är vanligt förekommande i de häkten där förvarar asylsökande som försökt ta sig till . Kommissionen har också föreslagit en blandning av främjande och tvingande åtgärder för att få andra stater, framför allt i , att hindra migranter från att ta sig mot . Ambitionerna att förhindra människor från att tvingas fly kan låta välmenande, men i realiteten handlar det om att hindra människor från att röra sig snarare än att bekämpa anledningen till att de tvingas fly. Utvecklingspolitiken har en viktig roll i att bekämpa migrationens orsaker, såsom fattigdom, förföljelse, krig, förtryck och miljöförstöring. Men utvecklingspolitiken och biståndsinsatser får aldrig användas för att hindra människor från att fly eller ta sig just till . För är det centralt att det alltid ska vara de fattigas perspektiv på utveckling som styr var och hur biståndet bedrivs. När utvecklingen inom EU går åt fel håll måste stå upp för asylrätten och de grundläggande principerna för effektivt bistånd, samt visa hur migration och utveckling hänger ihop och kan stärka varandra. presenterades meddelande ”New Migration Partnership Framework”. Av meddelandet framgår att kommissionen vill börja använda bistånd som ett påtryckningsmedel för att förmå länder i syd att kontrollera och begränsa migration. har tidigare föreslagit att EU ska villkora sitt bistånd till med att regeringen i tecknar ett återtagandeavtal – trots att på inget sätt kan beskrivas som ett säkert land och utvecklingsutmaningarna är enorma. Det går dessutom helt emot principerna om hur bistånd ska bedrivas – bistånd ska utgå från mottagarens egna prioriteringar och behov, inte användas som ett maktmedel av givarländer. Regeringen bör slå fast att inte använder bistånd som påtryckningsmedel inom migrationspolitiken. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I takt med att antalet flyktingar som kommer till ökat har andelen bistånd som används till att finansiera flyktingmottagandet i enlighet med OECD-Dacs tillåtande principer om avräkningar också ökat. har under en rad år gjort störst avräkningar av alla . Det är en ordning som starkt motsatt sig. som vi slår vakt om en human flyktingpolitik har vi motsatt oss att notan för flyktingmottagande i ska skickas till världens fattiga och förtryckta genom indraget bistånd. När regelverket inom OECD-Dac ses över finns farhågor att den svenska praktiken med stora avräkningar styr agerande i förhandlingarna mer än den politiska ambitionen att avräkningarna ska begränsas. Regeringen bör verka för en förändring av OECD-Dacs regler så att de inte tillåter avräkningar från biståndet för mottagande av flyktingar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Kopplingen mellan migration och utveckling borde också kunna stärkas på myndighetsnivå. Sida har ingen handläggare med ansvar för migrationsfrågor och saknar tillräckligt tydliga instruktioner för att jobba med migration och utveckling, trots att det är ett område som flera svenska migrationsministrar lyft fram. Ett område som Sida borde utveckla när det gäller migration och utveckling är remitteringar, de pengar som migranter skickar hem till sina anhöriga i hemländerna, och hur de kan tas till vara för att finansiera utveckling. Sida bör också utveckla samarbetet med i sina land- och regionanalyser. kartläggningar och bevakningar av flyktingmönster och situationen för människor på flykt kan vara mycket användbara för Sidas förståelse av kopplingen mellan migration och utveckling, dvs. att ha kunskap om hur många människor som utvandrat, var de befinner sig, vilket slags relation de har till diasporan, hur stora remitteringar de ger upphov till och hur dessa kan användas för att främja utveckling och fattigdomsbekämpning. Att Sida nu har fått i uppdrag av regeringen att beskriva och analysera på vilket sätt migrationen berör Sidas verksamhet är välkommet. följer detta arbete och väljer därför att inte i denna motion lägga några skarpa förslag på detta område. strävar efter klimaträttvisa. Med det menar vi att vi tittar specifikt på klimatförändringarna utifrån ett rättviseperspektiv och på vem som påverkar respektive drabbas av klimatförändringarna. Situationen i världen kan betecknas som djupt orättvis utifrån ett klimaträttviseperspektiv. Världens rika människor har orsakat klimatförändringarna och har fortfarande störst påverkan på klimatet. De som drabbas är däremot världens fattiga människor. En samstämmig utvecklingspolitik måste därför innebära en ambitiös klimatpolitik. Utifrån ett klimaträttviseperspektiv är det de rika länderna som har det historiska ansvaret för klimatförändringarna och som även har det största ansvaret för att minska sina utsläpp. Dessutom måste de rika länderna ge stöd till de fattiga som drabbas av klimatförändringarna. Om ska kunna ta sitt klimatansvar måste vårt lands klimatpåverkan synliggöras. Ska vi minska vår klimatpåverkan måste vi se hur både vår konsumtion och vår produktion bidrar till klimatförändringarna. En studie av globala energisystem vid presenterade konsumtionsbaserade utsläpp av växthusgaser. I studien ingick alla de utsläpp som svenska medborgare orsakar, dels genom konsumtion av inhemska och importerade produkter, dels genom de direkta utsläppen i offentlig sektor och i hushåll. Även utsläpp som svenskar orsakar på grund av flygresor och övriga internationella transporter var medtagna. Resultatet från studien visade att de totala utsläppen ökade med –2005. I den officiella statistiken för uppvisas i stället en minskning . En sammanställning från visar att denna trend har förstärkts. –ökade den del av utsläppen från svensk konsumtion som sker i andra länder . har de inhemska utsläppen i som orsakats av konsumtion minskat . anser att detta belyser två viktiga insikter: för det första att sambandet mellan ekonomisk tillväxt och klimatpåverkan inte är brutet, för det andra att rättvisa globala klimatavtal och nationella målsättningar behöver konsumtionsbaserad bokföring av växthusgasutsläppen. Alla utsläpp måste inkluderas. Vi löser inte klimatkrisen genom att flytta utsläppen utomlands. rapporterar sin officiella statistik av växthusgasutsläpp till UNFCCC, . I denna statistik ingår endast de utsläpp som sker inom . Den bygger med andra ord på ett produktionsperspektiv. Utsläppen från vår konsumtion synliggörs med andra ord inte, och därmed finns inte heller åtgärder och styrmedel för att komma till rätta med dessa snabbt växande utsläpp. Sammanslutningen Klimatmålsinitiativet har föreslagit att ett nytt etappmål införs för att mäta och minska konsumtionsbaserade utsläpp. välkomnar det förslaget. I ett konsumtionsperspektiv ingår hela produktionskedjan av varor och tjänster, med hänsyn även till utsläpp som sker i andra länder, orsakade av svensk konsumtion. Däremot räknas utsläppen för det som exporteras från bort då konsumtionsutsläppen beräknas. Fram till dess att ett etappmål för konsumtionsrelaterade utsläpp införts anser att det är av stor betydelse att dessa utsläpp uppmärksammas. Regeringen bör ge i uppdrag att till sin årliga officiella statistik över växthusgasutsläpp i som rapporteras till , som komplement, även rapportera de konsumtionsbaserade utsläppen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. vill att ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati och folkstyre, ett land som aktivt och konsekvent arbetar för fred och nedrustning samt ett land som fördömer varje brott mot de mänskliga rättigheterna, oavsett var, av vem eller med vilka motiv de begås. har alla möjligheter att vara ett sådant land. Utrikesminister kritik gentemot , erkännandet av och inrättandet av en nedrustningsambassadör är välkomna exempel på hur kan gå före och göra skillnad. Men för att kunna vara en röst för mänskliga rättigheter, nedrustning, fred och jämställdhet med trovärdighet krävs att slutar beväpna auktoritära regimer, länder som befinner sig i krig och stater som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. är en av världens största vapenexportörer och exporten har nästan fyrdubblats . Bland köparna återfinns en lång rad diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Dubbelmoralen i svensk vapenexport visade sig inte minst under de folkliga protesterna i och . Folket krävde frihet, demokrati och social rättvisa, som levererade vapen till dessa auktoritära regimer. Bristerna i den svenska samstämmighetspolitiken blir som tydligast i dagens . som Sida bidrar med i humanitärt stöd till det krigsdrabbade landet säljer vapen till , som aktivt deltar i striderna i . inledde en koalition av länder under ledning av omfattande bombanfall i , efter inbjudan från . FN visade att de saudiska flyganfallen har dödat 785 barn och lemlästat 1 168. Redan för anklagade för att använda klustervapen i . Den saudiledda koalitionens anfall bryter mot folkrätten och har kritiserats av både FN och . I andra konflikter har av offren för klustervapen varit civila, många av dem barn. Majoriteten av vapen kommer från EU:s medlemsländer. kom av de vapen importerade från just EU enligt fredsforskningsinstitutet . –2013 utfärdade EU-länderna licenser för krigsmateriel till ett värde av till landet. är inget undantag; under en rad år var en av de främsta köparna av svenska vapen. köpte krigsmateriel från för . Vapenexporten fortsätter än . har i flertalet motioner, senast i motion 2015/16:3371, klargjort vår position om den svenska vapenexporten, behoven av att regeringen lägger förslag på en lagstiftning som förbjuder export av vapen till länder som kränker de mänskliga rättigheterna, krigförande stater eller diktaturer samt avvecklar den svenska vapenexporten helt. I de operativa mål som regeringen anger i skrivelsen, står att regeringen ska ha ”bidragit till att stärka förutsättningarna för att kunna bedöma hur exportkontrollärenden rörande krigsmateriel påverkar rättvis och hållbar global utveckling”. Genom en så pass urvattnad skrivning blundar regeringen för ett av de största hindren för genomförandet av PGU. Det är en försvagning av de redan vaga formuleringarna i där en stats demokratiska status föreslås ”utgöra ett centralt villkor vid tillståndsprövningen”. menar att det borde vara en självklarhet att man genomför obligatoriska konsekvensanalyser utifrån PGU:s målsättningar varje gång man beviljar tillstånd för export av krigsmateriel. Regeringen bör därför återkomma med förslag som innebär att den svenska krigsmaterielexporten blir samstämmig med politik för global utveckling och inte motverkar en hållbar utveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett av de enskilt viktigaste hindren i arbetet mot fattigdom är de enorma globala pengaflöden som går från fattiga till rika länder genom olaglig och oredovisad skatte- och kapitalflykt. Skatte- och kapitalflykten slår sönder möjligheten för länder i syd att mobilisera sina egna nationella resurser. Stora delar av det mervärde som skapas genom produktion och investeringar i syd kommer aldrig befolkningen i syd till del. Detta slår särskilt hårt mot länder som saknar en effektiv skatteinhämtningsförmåga samt länder där starka privata aktörer, exempelvis multinationella företag, har särskilt stora möjligheter att påverka och manipulera skattepolitiken och skattemyndigheten. Utan skatte- och kapitalflykten hade många länder i syd själva haft resurser att minska fattigdom, mödradödlighet och hunger. De hade haft en stadigare och mer tillförlitlig inkomstkälla och inte längre varit lika sårbara för biståndsgivarnas nycker och nedskärningar i biståndsbudgetarna. Målet för utvecklingssamarbete måste vara att länder i syd får kapacitet att själva ta ut skatt för att finansiera samhällsservice och att de får äga sin egen utveckling. Detta mål undergrävs tydligt av skatte- och kapitalflykten. söder om drabbas relativt sett mer av skatte- och kapitalflykten än någon annan del av världen. försvann från regionen i form av just skatte- och kapitalflykt, som biståndet till kontinenten uppgick till . Borträknat direktinvesteringar har alltså världens fattigaste region varit en kreditgivare på nettobasis till resten av världen under . I , det land som tar emot mest bilateralt svenskt bistånd, och är näst största exportör av guld, betalar flera av de största gruvföretagen ingen företagsskatt eftersom de rapporterar att de går med förlust år . politik för att motverka kapitalflykt beskrivs mer utförligt i motion 2014/15:66, Kapitalflykt. Om de multinationella företagen skulle redovisa sina finansiella resultat – omsättning, vinster och skatt – för varje land där man är verksam som ett komplement till dagens redovisning på koncernnivå skulle det öka möjligheterna till insyn.