mot · H4023536 · 2016-11-24 00:00:00 — med anledning av redog. 2016/17:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av vissa frågor som rör ombudsmän och tillkännager detta för riksdagsstyrelsen. Av redogörelse /17:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse framgår bl.a. att deras instruktion enligt lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän inte har ändrats, att antalet klagomålsärenden har ökat kraftigt även föregående år samt att antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ alltjämt är färre än vad JO anser önskvärt. Detta motsvarar i allt väsentligt vad som har framkommit av senare års ämbetsberättelser, med undantag för ändringar av redaktionell och språklig art. Man kan också utläsa att andelen tillsynsärenden som resulterar i någon form av erinran eller annan kritik uppgår till , en trend som förefaller vara sjunkande . En anledning till att JO inte lyckas genomföra så många inspektioner och övriga granskningar på eget initiativ som den önskar kommer sig av ett numera ålderstiget uttalande i förarbetena till JO:s instruktion, där myndigheten uppmanas att prioritera klagomålsärenden. Detta kan förvisso ha tett sig fullt naturligt sett till de omständigheter och ärendeflöden som rådde vid den aktuella tidpunkten, men mot bakgrund av senare decenniers utveckling kan det föreligga skäl att se över rådande prioriteringsordning. Likaså torde den nu aktuella utvecklingen med allt fler klagomålsärenden och fallande andel ärenden som resulterar i någon form av erinran eller annan kritik kunna föranleda en analys och översyn i sig. Detta inte minst mot bakgrund av att JO skärpte kraven på vad som ska anses utgöra ett klagomål. Härutöver kan det rimligen antas att det faktum att styr sin myndighet genom instruktion i lag, utan t.ex. utfärdande av årliga regleringsbrev så som motsvarar regeringens styrning av sina myndigheter, medför en ökad och kanske inte alltid önskvärd tröghet i styrningen. Genom att t.ex. ovannämnd prioritering framgår av förarbetena till aktuell lag föreligger risk att det blir onödigt omständligt att genomföra önskvärda justeringar. Till detta kommer också att andra med god insyn i verksamheten, såsom tidigare JO , uttryckligen har påtalat att en förstärkning av huvudmannaskap för bättre styrning och uppföljning av sina myndigheter med fördel kan utsträckas till att gälla även . Det kan således vara av intresse att belysa hur roll som huvudman för JO fungerar och kan utvecklas. En fråga skulle då kunna vara om den parlamentariska insynen i och uppföljningen av JO:s verksamhet bör öka och i så fall i vilka avseenden. Ytterligare frågor av intresse att överväga är vilka resurser som bör finnas för myndighetsstöd och dito -styrning samt om tillsynen av JO bör förändras och i så fall på vilket sätt samt på vems uppdrag tillsynen genomförs. Allt ovanstående, och säkerligen mer därtill, talar för att en parlamentariskt sammansatt utredning bör ges i uppdrag att se över hur förutsättningarna för denna fortsatt grundlagsreglerade samhällsväsentliga institution under lämpligast bör te sig . Här skulle i sammanhanget också kunna ses över huruvida en eventuellt kommande nationell MR-institution bör inrättas inom JO eller om verksamheten kanske i stället tvärtom borde renodlas så att Opcat-enheten lyfts bort från JO. Likaså kan en jämförelse med regleringen av göras, så att en mer enhetlig reglering av de båda kontrollorganen möjliggörs där så bedöms lämpligt.