mot · H4022768 · 2016-10-05 00:00:00 — Regeringen verkar inte ha någon tydlig och gemensam bild av hur EU bör utvecklas, vare sig . Det är nu hög tid att åter får en konsekvent och tydlig röst i EU-arbetet för EUs trovärdighet, inåt och utåt. 3.3 En större union med välmående grannar EU ska vara öppet för alla de europeiska länder som vill och förmår att leva upp till de krav som medlemskapet ställer. Skulle EU stänga dörren till dessa länder riskerar vi att få en ekonomisk nedgång och en destabiliserande utveckling i . Vägen till medlemskap är ofta krävande och komplicerad. Men det är just uppfyllandet av EU:s medlemskriterier som i grunden ger medlemskapet dess stora värde då det skapar förutsättningar för att bli en del av en gemenskap av fria samhällen och konkurrenskraftiga ekonomier. Genom det östliga partnerskapet förstärks EU:s samarbete med de sex grannländerna i och . Dessa länders möjlighet att utvecklas till vitala demokratier och marknadsekonomier samt att själva göra sina utrikespolitiska vägval är centralt för ett säkert och stabilt . Partnerskapet uppmuntrar och stödjer dem i genomförandet av nödvändiga reformer i denna riktning. För att partnerskapet ska få reell genomslagskraft krävs det dock att EU klart och tydligt deklarerar att även dessa länder ska få bli medlemmar i om de så önskar och förmår. För oss är det östliga partnerskapet en logisk fortsättning på vårt historiskt starka stöd för EU-utvidgning och spridning av EU:s värden, standarder och arbetssätt till hela den europeiska kontinenten. Östliga partnerskapet har funnits . Vi har lagt grunden för en allt närmare relation med , och , genom att slutföra förhandlingar om associerings- och frihandelsavtal och etablera dialoger som syftar till viseringsfrihet. De kommer successivt att leda till att länderna integreras i EU:s inre marknad, vilket öppnar stora ekonomiska möjligheter. som partnerskapet på vissa områden överträffat förväntningarna finns det bakslag och stora utmaningar. I och är reformerna få och drog sig tillbaka från sitt framförhandlade avtal. Även i de tre föregångsländerna finns det fortsatta problem med skyddet av mänskliga rättigheter, korruption, alltför nära kontakter mellan ekonomi och politik. Den starka ryska reaktionen mot partnerskapet har eskalerat och satt partnerländerna – inte minst – under hård press. behöver därför öka ansträngningarna över hela regionen. EU måste stötta gentemot och hitta en långsiktig fredlig lösning på konflikten. En framgångsrik grannskapspolitik är av avgörande betydelse för EU:s trovärdighet och effektivitet som global aktör. Den kan även spela en viktig roll för att skapa starkare politiska och ekonomiska band till de länder i EU:s närhet som inte vill eller kan bli medlemmar av EU. Men då måste den bli ett tydligare stöd för demokrati, mänskliga rättigheter och öppna ekonomier. I grunden handlar det om att EU ska stå för en värdedriven utrikespolitik för att bättre kunna verka för en demokratisk utveckling framförallt i och . Det handlar om att inspirera och stödja länder som står vid historiska vägskäl och vars val kommer att ha betydande återverkningar på utveckling. Utmaningarna i denna del av världen är enorma när det kommer till behovet av ekonomiska och politiska reformer och det kommer att krävas stort tålamod och uthållighet. Men möjligheterna är ännu större. måste fortsätta på den väg som Alliansen startade. Det är genom ekonomiskt och politiskt stöd samt dialog som vi kan främja en positiv utveckling i regionen. och EU måste tydligare synliggöra de problem och möjligheter som finns med partnerskapet och hitta nya lösningar och en väg fram för att snabbare nå målen med partnerskapet. EU måste starkt och tydligt visa sin solidaritet och sitt engagemang för partnerskapet och partnerländerna och fortsätta att understryka vikten av implementering av gjorde åtaganden, inte minst långtgående reformer i partnerländerna. Synliga resultat är centralt för att bevara och stärka stödet. Vi välkomnar därför den gjorda översynen av strategin som ger utrymme för differentiering mellan partnerländerna som ger dem större möjlighet att gå med i sin egen takt. 3.4 EU:s röst i världen Vi vill se ett EU som är en stark kraft för demokrati, mänskliga rättigheter, frihandel och hållbar utveckling i världen. Men trots att EU har många viktiga utrikespolitiska instrument som ger inflytande är samarbetet inte tillräckligt starkt, samstämmigt och effektivt för att EU ska kunna spela sin fulla roll på den internationella arenan. Vi vill se en förstärkt utrikespolitik som tar sin utgångspunkt i det gemensamma europeiska intresset. En stärkt gemensam politik kräver kompetens, kunnande och ett stärkt förtroende för EU:s institutioner. ska spela en ledande roll inom EU för att utveckla och förstärka den gemensamma utrikespolitiken och den europeiska utrikestjänsten. EU behöver också agera mer samstämmigt och proaktivt. Sanktionspolitiken mot har varit framgångsrik i så måtto att EU:s 28 medlemsländer uppträtt gemensamt och koordinerat. EU:s medlemsstater har lyckats hitta en gemensam linje som varit mycket viktig för att sätta press på och sända en tydlig gemensam signal från EU. EU förenas av en djup värdegemenskap och starka handelspolitiska band med . Den transatlantiska länken, som binder parterna samman, är den viktigaste kraften för demokrati, mänskliga rättigheter och marknadsekonomi i den internationella politiken. I ljuset av de politiska och ekonomiska förändringarna i världen är det viktigare än någonsin att EU och fördjupar sitt samarbete och agerar tillsammans på den internationella arenan. Ett resursstarkare som har förmågan att både ta ett större ansvar för den egna säkerheten och kunna vara en stark partner till är även väsentligt för hållbarheten i det transatlantiska samarbetet. EU och bör upprätta ett gemensamt frihandelsavtal och arbeta för att reformera de internationella institutionerna, verka för hållbar energiproduktion samt hindra spridningen av massförstörelsevapen. Det finns en viktig säkerhetspolitisk dimension i frihandels- och investeringsavtalet Transatlantic Trade and Investment Partnership, TTIP. TTIP kommer att skapa världens största regionala frihandelsområde. Målet är att få bort handelshinder för den transatlantiska handeln. För är avtalet mycket viktigt. utveckling och välstånd har varit nära sammanlänkade med frihandelns landvinningar. Det gäller än och är en av våra viktigaste handelspartners. Vi vill därför se ett ambitiöst transatlantiskt handels- och investeringspartnerskap mellan och . Att på detta sätt sammanlänka världens två största ekonomier är bra för hållbar tillväxt och sysselsättning, för styrkan och vitaliteten i den så centrala transatlantiska länken, för säkerheten och för frihandeln. Relationen mellan och måste vila på respekt för internationella regler, institutioner och principer. Åtaganden inom världshandelsorganisationen och måste följas och uppmuntra till en utveckling mot ett pluralistiskt och mer demokratiskt . EU måste påtala de oacceptabla övergreppen mot de mänskliga rättigheterna inte minst mot hbtq-personer och den ökade repressionen mot det civila samhället. Betydelsen av EU:s relationer med har ökat markant. agerande påverkar i princip alla verksamhetsområden inom EU:s utrikespolitik. EU måste, som viktigaste exportmarknad, tydligare använda sitt ekonomiska inflytande för att påverka när det gäller mänskliga rättigheter, liberaliseringen av landets ekonomi och främjandet av en hållbar utveckling. EU bör utveckla närmare relationer med länderna på den afrikanska kontinenten och det behövs ett förstärkt partnerskap mellan EU och Afrikanska unionen (AU). Kampen mot fattigdom, främjande av hållbar utveckling och arbetet för frihandel är prioriterade områden för detta partnerskap. EU behöver också fördjupa sitt samarbete med länder som , och i viktiga frågor som rör klimat, forskning och tillväxt. EU måste också fortsätta att driva på fredsprocessen mellan och baserat på en tvåstatslösning där båda parter kan leva med säkra och erkända gränser med utgångspunkt gränser och FN:s resolution 242. EU:s medlemsländer behöver utveckla en starkare militär och civil förmåga att hantera kriser och konflikter. EU:s medlemsländer behöver därför fördjupa det försvarspolitiska samarbetet. Europeiska försvarsbyrån () kan stödja medlemsländernas arbete med att koordinera och effektivisera arbetet på detta område. Det är viktigt att verka för EU-stridsgruppernas användbarhet inom EU:s och FN:s ram. Idén bakom EU:s stridsgrupper är bra, men de har aldrig använts i ett skarpt läge. ska fortsätta att bidra regelbundet till EU:s stridsgrupper samt fortsatt verka för att stärka och utveckla EU:s partnersamarbete i säkerhets- och försvarsfrågor, inklusive bättre förutsättningar för tredjelandsdeltagande i EU-ledda krishanteringsinsatser. Särskild tonvikt ska läggas vid samarbetet med Nato, länderna inom östliga partnerskapet samt europeiska Nato-medlemmar som inte är medlemmar i . Strategin ”En europeisk säkerhetsstrategi – Ett säkert i en bättre värld” presenterades . Den europeisk globala strategin ska stärka EU:s möjligheter att fullt ut tillvarata Lissabon-fördragets potential och vara en kraftfull global aktör i en föränderlig omvärld. EU behöver ett samlat strategiskt ramverk som ger långsiktig och övergripande vägledning för EU:s internationella agerande. Syftet med strategin är att stärka EU som global aktör, genom en sammanhållen vision för EU:s utrikesrelationer och en effektivare användning av de resurser EU förfogar över. Vi välkomnar den strategi som presenterats och ska fortsatt vara pådrivande i arbetet för att strategin nu ska få effekt och implementeras i praktiken. bygger säkerhet tillsammans med andra länder. Vi ska vara med och ta ansvar för säkerheten i genom att stödja andra EU-länder eller nordiska länder om de utsätts för katastrofer eller olika former av angrepp. Ett sådant åtagande är det mest grundläggande uttrycket för europeisk solidaritet och därför en naturlig vidareutveckling av säkerhetspolitiska linje. Vi ska också ha förmåga att ta emot militär hjälp av andra länder om hotas. enhälliga beslut om solidaritetsförklaringen är ett uttryck för detta. Vår solidaritetsförklaring ställer också nya och högre krav på att med trovärdighet ska kunna ge och ta emot militärt stöd. Den svenska solidaritetsförklaringen som antogs av 2009 utgör ytterligare ett steg mot ett ökat fokus på säkerhet i samverkan med andra länder och organisationer som står för samma utmaningar som gör. trädde även Lissabonfördraget i kraft med sina solidaritetsklausuler. Den svenska solidaritetsförklaringen framhåller att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. ska därför kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. Varken solidaritetsförklaringen eller EU:s solidaritetsklausuler ger några bindande garantier och beror också på vilken förmåga har att kunna ge och ta emot hjälp. Efter terrordåden i prövades solidaritetsförklaringen när begärde hjälp i kampen mot Isil/Daish med stöd av solidaritetsartikel 42.7. svarade och bidrog, men inte tillräckligt. Alliansen föreslog till exempel att skulle kunna ha gjort en flyginsats. Vi kommer att behöva och ska göra mer. Den hjälp vi förväntar oss av andra ska vi också vara beredda att ge. 3.6 Det nordiska samarbetet Verksamheten inom det nordiska samarbetet utvecklades och fördjupades under alliansregeringen. Vårt nordliga grannskap fortsätter att vara ett område för samverkan och sökande efter gemensamma lösningar. Parallellt utvecklas de nordisk-baltiska relationerna, och banden mellan detta nordisk-baltiska samarbete och de så kallade Visegrádländerna i stärks. Den nordiska välfärdsmodellen bygger på gemensamma värderingar om demokrati, mänskliga rättigheter, öppenhet och inkludering, tolerans, tillit och jämlikhet. En målsättning för det nordiska samarbetet är att alla medborgare ska ha lika tillgång till den välfärd länderna erbjuder sina egna medborgare. har och ska fortsätta arbeta för att effektivisera, stärka och modernisera det nordiska samarbetet inom ramen för . Målet ska vara att det nordiska samarbetet i än högre grad ska bli ett användbart politiskt instrument för de nordiska regeringarna och bättre avspegla ländernas aktuella politiska prioriteringar. ska också arbeta för att synliggöra den gemensamma och omfattande verksamhet som bedrivs inom ramen för . ska fortsätta verka för ett fördjupat nordiskt samarbete också på det säkerhetspolitiska området samt ytterligare stärka det bilaterala samarbetet med de nordisk-baltiska länderna samt multilateralt inte minst i EU- och FN-sammanhang. Det nordiska försvarspolitiska samarbetet inom Nordefco, Nordic Defence Cooperation, fördjupas allt mer och omfattar numera till exempel gemensamma övningar, samarbete i internationella insatser och materielsamarbeten. Även bilaterala samarbeten mellan och enskilda länder i utökas. Alliansregeringen tog 2014 initiativ till den gemensamma handlingsplanen för försvarssamarbete med . Resultatet av denna presenterades och innehöll bland annat förslag på gemensam planering som inte bara gäller i fredstid. Svårigheten i det nordiska försvars- och säkerhetssamarbetet är att de olika länderna också har olika säkerhetsarrangemang. och är med i EU, men inte i Nato. är med i både Nato och EU, och är bara medlem av Nato. De olika tillhörigheterna blir gränssättande för hur långt den nordiska integrationen kan gå på försvars- och säkerhetsområdet. För och som har säkerhetsgarantier genom sina respektive Natomedlemskap kommer inte det nordiska samarbetet och eventuella säkerhetsgarantier i det vara intressant. bör dock fortsatt utveckla samarbetet inom Nordefco för att uppnå ytterligare samordningsvinster. I det fortsatta nordiska försvarssamarbetet bör man även sträva efter att i ökad utsträckning inkludera de baltiska länderna. En viktig fråga för säkerheten och stabiliteten i vårt närområde är att på olika sätt fortsätter att fördjupa samarbetet med Nato och enskilda medlemsländer i organisationen. bör därför ansöka om att få delta i den (), samöva med kring luftvärnssystemet på svenskt territorium samt erbjuda den svensk-finska styrkan som en resurs för Natos sjöövervakning i vårt närområde. Den arktiska regionen står inför stora utmaningar. Issmältningen hotar att få allvarliga konsekvenser för ekosystemet och för ursprungsbefolkningarnas möjlighet att utöva sina traditionella näringar. ökar möjligheterna att utvinna naturresurser i området, och kortare transportvägar öppnar sig mellan och . är det viktigaste organet för internationellt samarbete i arktiska frågor. Rådet erbjuder ett forum för diskussion och förhandlingar. Förväntningarna är stora på att ska bidra till att möta utmaningarna. Klimatförändringarna ställer de boende i , och övriga världen inför en rad nya utmaningar. som isen drar sig tillbaka öppnar teknikutvecklingen för utvecklade transportleder genom och en ökad tillgång till naturresurser i . För att utvecklingen ska gynna regionen måste den hanteras ansvarsfullt och långsiktigt hållbart. Med tanke på den tillspetsade ryska retoriken och ökade militära närvaron i vårt närområde spelar också en säkerhetspolitisk roll. har återupptagit militära övningar i området. måste förhålla sig till och påverka denna utveckling. En bra möjlighet att påverka är . Här träffas de arktiska staterna i ett samarbetsforum för att gemensamt arbeta för en ansvarsfull utveckling av regionen. ska ha en tydlig Arktisstrategi och vara en aktiv part i . då lämnade över ordförandeskapet i till har mycket skett som påverkar samarbetet. Det är därför oroväckande att utrikesministern, trots de stora förändringarna i området, inte tog upp i utrikesdeklarationen eller 2016. måste bidra till att möta de stora klimatmässiga, ekonomiska och säkerhetspolitiska förändringarna i på ett klokt sätt. För att kunna göra det krävs det att regeringen tar fram en ny Arktisstrategi. Det är av yttersta vikt att samarbetet i fortsätter att präglas av en låg konfliktnivå och ett brett samförstånd. Det är därför viktigt att förbättra uppföljningen av medlemsländernas implementering av Arktiska rådets rekommendationer. Oavsett vilken utmaning vi talar om måste regeringen arbeta för att säkerställa att förblir ett säkerhetspolitiskt lågspänningsområde. är ett strategiskt samarbete som ska användas för att driva utvecklingen i inom ett antal områden med fokus på miljö, transport, turism och urfolk. I en orolig tid i vårt närområde är det extra viktigt att strategiskt utnyttja samarbetet. är liksom en viktig arena för samtal och samarbete med om gemensamma frågor. Det som är unikt med är också att 13 regioner samarbetar där fem ryska regioner ingår. och strategiska betydelse växer, både som källa till viktiga råvaror och som knutpunkt för transporter. För att garantera säkerheten i en sådan miljö krävs intensivt internationellt samarbete. ska därför arbeta för synergier såväl mellan och som med nordliga dimensionen och andra organisationer samt vara pådrivande i transportsamarbetet inom ramen för Barents transportstrategi. Samarbetet i regionen bidrar till vattenrening, till minskade kemikalieutsläpp och till att möta klimatutmaningarna i de känsliga ekosystemen i norr. Där ska fortsätta ställa höga krav och bidra till bindande överenskommelser. ska använda samarbetet som plattform för klimatarbetet och arbeta för att eliminera ”Barents Environmental Hotspots”. har unika tillgångar på strategiskt viktiga råvaror. De lägger grunden för fortsatt tillväxt i regionen. är redan världsledande i att ta till vara sina resurser på ett effektivt och miljömässigt hållbart sätt. För att förverkliga regionens potential krävs fungerande transportlösningar som förenar med världsmarknaderna. Här ska vara pådrivande. Räddningssamarbetet är framgångsrikt och har potential att verkligen göra skillnad både för säkerheten i stort och för enskilda personer. Viktigt att det multilaterala avtal som finns fortsätter och förstärks. har sedan slut övergett möjligheten till neutralitet vid krig i vårt närområde till förmån för att bygga säkerhet i samverkan med andra länder. Framför allt medlemskapet i EU 1995, men även ingåendet i Natos Partnerskap för fred var viktiga steg i denna process. Samarbetet med Nato har fördjupats på ett flertal områden. Solidaritetsförklaringen framhåller att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. ska därför kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. Dock innebär solidaritetsförklaringen inga bindande säkerhetsgarantier i händelse av konflikt. Det är angeläget att fördjupar samarbetet med Nato. Nato utgör grunden för den europeiska säkerhetsstrukturen. Inom Nato förenas européer och nordamerikaner från 28 medlemsländer kring en gemensamt antagen säkerhetsagenda och gemensamma åtaganden. Av 28 EU-länder är 22 medlemmar av Nato och de flesta länderna i närområde är Nato-medlemmar. Det är ytterst också endast Nato som har förmågan att säkra EU-medlemsländernas territoriella integritet. Nato spelar en helt avgörande roll för att upprätthålla säkerheten i . Ett svenskt medlemskap i har därför aldrig varit så angeläget som det är . Genom ett svenskt medlemskap i skulle vi solidariskt dela säkerhetsgarantier med 28 andra demokratiska stater. Garantier som inte bara är begränsade till fredstid. Den senaste tidens utveckling har också inneburit ett ökat fokus från Nato på den kollektiva säkerheten. Det innebär att skillnaden mellan att vara medlem och partner har ökat. Ett medlemskap skulle också möjliggöra en gemensam försvarsplanering med Nato, något som trots ett omfattande samarbete inte finns . vill fördjupa samarbete med Nato och verka för en svensk anslutning. Vi vill se en färdplan för svenskt medlemskap i . Målet är en svensk ansökan under nästa mandatperiod. Ett sådant beslut bör även tas i nära dialog och helst tillsammans med . kommer därför att föra en dialog med finska företrädare kring förutsättningarna för ett svenskt och finskt medlemskap. Men ytterst är detta självständiga beslut som ska fattas av i respektive land. utredning om internationella försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten utgör en viktig pusselbit i det fortsatta arbetet med att utveckla en färdplan mot ett svenskt Nato-medlemskap. Den bidrar med ökad kunskap och fördjupning. Utredningen bör dels ligga till grund för Försvarsberedningens fortsatta arbete, men den kan även användas för en fördjupad dialog med och ett brett säkerhetspolitiskt samtal i () säkerhetsråd har det högsta ansvaret för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Genom sin världsomspännande medlemskrets har FN unika förutsättningar att samla världens länder till hållbara lösningar på många av vår tids globala utmaningar. Den normbildning som utvecklats inom FN är grundläggande för det internationella systemet. Det finns tydliga brister i uppbyggnaden av för mänskliga rättigheter, vilket föranleder ett behov av demokratikrav för medlemskap. Det är i längden inte hållbart att ett råd som ska granska medlemsländernas efterlevnad av de mänskliga rättigheterna delvis består av länder som själva konsekvent bryter mot dessa. Ytterst avgörs FN:s möjligheter och begränsningar av medlemsländerna. Alltför ofta hämmas FN-systemet av politiska motsättningar. sammansättning måste reformeras och bättre spegla världen av . bör också verka för att reformera . Vi behöver ett starkare FN som värnar om principen om skyldigheten att skydda. I yttersta fall kan detta även innefatta militära insatser. Civilbefolkningen är mer utsatt än någonsin i många konflikter. Därför behöver möjligheten till humanitär intervention utvecklas. Problemet är dock att vetomöjligheten i ofta i praktiken kan blockera ett nödvändigt ingripande. Ett exempel är när tillsammans med och hindrade ett fördömande av våldet i i . FN får inte heller ingripa i ett lands inre angelägenheter, såvida inte säkerhetsrådet beslutar att vidta åtgärder för att trygga freden och den internationella säkerheten. Den bristande kapaciteten inom FN systemet att skydda befolkningen vid inomstatliga konflikter har synliggjorts då några av våra blodigaste konflikter i modern tid har utspelats trots FN:s närvaro på plats. FN behöver ett tydligt fortsatt starkt mandat för att driva fattigdomsbekämpning. har nya mål tagits fram som gäller alla länder som skrivit under. Bland svenska prioriteringar för hållbar utveckling ska fattigdomsbekämpning, demokratisk samhällsstyrning, frihet från våld, jämställdhet och kvinnors egenmakt, sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, samt klimathänsyn och mänskliga rättigheter genomsyra arbetet med målen. tar plats i säkerhetsrådet. Vi lever i en allt mer orolig omvärld och står inför stora utmaningar där FN är en central aktör för att hitta gemensamma och långsiktiga lösningar. kommer vara ordförande i två omgångar . Här gäller det att vinna momentum, dessutom i där vi då har ny generalsekreterare på plats. Det blir ett tillfälle och anledning till nystart. agenda i och prioriteringar i säkerhetsrådet ska fokusera på konfliktlösning, mänskliga rättigheter och 1325. Parallellt med det måste också fokusera på nödvändiga reformer av FN-systemet, att få bukt med byråkrati, korruption och ineffektivitet. Det är nu upp till bevis för regeringen om och hur de kommer ställa krav och driva frågan om ett reformerat FN. Utan det kommer inte FN kunna sköta sitt grundläggande uppdrag. Regeringen måste även, med tanke på de senaste årens ökande oro i vårt närområde, prioritera det så viktiga EU-arbetet. Vi menar att det inte finns något motsatsförhållande mellan att driva en aktiv EU-politik och arbeta i säkerhetsrådet. Det går att göra både och.