mot · H4023287 · 2016-10-05 00:00:00 — Sådana metoder och redskap bör utformas så att de även kan användas av kommunerna för att identifiera trossamfund och företrädare för trossamfund som bör respektive inte bör inkluderas i dialogen om problemen med radikalisering och extremism. Ensamagerande gärningsmän (”ensamvargar”) Indikatorer och förvarningssystem på radikalisering och terrorism till trots finns det inga sådana som fullständigt kan garantera att larmklockorna ringer för att förhindra ett terrordåd. Särskilt svårt är det i fall med ensamagerande gärningsmän som skrider till verket på eget initiativ och i synnerhet med dem som innan genomförandet av dådet helt passerat under både omgivningens och underrättelsetjänsternas radar. Problemet berörs i regeringens skrivelser om åtgärder för att göra det svenska samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism respektive den svenska strategin mot terrorism, men helt kortfattat (skr. 2014/15:144 resp. 146). Vi menar därför att problematiken kring självradikalisering och därmed i förlängningen ensamagerande terrorister tydligare bör inkluderas i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Bland annat behöver de aktörer som arbetar med förebyggande insatser mer kunskap om mekanismerna bakom självradikalisering och varningstecken som kan iakttas hos självradikaliserade personer. Det behövs också mer forskning om självradikalisering för att bredda och fördjupa förståelsen för drivkrafter och varningssignaler. Värderingsbaserat arbete mot bristande jämställdhet, homofobi och hedersförtryck samt alla former av rasism, inklusive antisemitism, islamofobi, afrofobi och antiziganism har en intensiv debatt pågått om vårt samhälles grundläggande värderingar och att dessa värderingar utmanas, särskilt i en del utsatta förorter och stadsdelar. I vårt land får kvinnor i förortsområden sin frihet inskränkt och beskuren av män och kvinnor som åberopar religiösa eller kulturella regler och sedvänjor som förevändning för att hindra dem att ta plats i det offentliga rummet. Hedersrelaterat våld och förtryck, kvinnlig könsstympning, oskuldskontroll, trakasserier av hbtq-personer och tvångsgifte är andra uttryck för denna typ av värderingar. Det är oacceptabelt att människor förnekas rätten att själva välja hur de vill leva sina liv. Det är uppenbart att det svenska samhället måste motarbeta denna typ av värderingar på ett mycket mer aktivt sätt än vad som har skett, och främja sådana grundläggande värderingar och utgångspunkter som vårt samhälle vilar på, till exempel jämställdhet mellan könen, alla människors rätt att forma sitt liv, hbtq-personers rätt att leva i trygghet och kvinnors – och mäns – rätt att själva välja livspartner. Att arbeta för att den värdegrund som bär upp demokratin, inklusive de mänskliga rättigheterna, ska bli mer förankrad hos fler bör vara en viktig del av det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism. Den som inte är redo att stå upp för andras frihet, utan som tvärtom vill påtvinga andra ett visst sätt att leva, uppvisar liten förståelse för demokratins väsen. Förekomsten av antidemokratiska och förtryckande värderingar innebär därmed att det finns en grogrund för islamistisk radikalisering och därmed för rekrytering till IS och andra terrororganisationer. (För tydlighets skull bör påpekas att företeelser som hedersrelaterat våld och förtryck, könsstympning och tvångsäktenskap förekommer i olika grupperingar med olika religiös tillhörighet, och de måste självklart motarbetas oavsett var de förekommer.) Härutöver krävs givetvis polisiära insatser mot dem som begår brott i hederns namn, tvingar andra till äktenskap, utför eller främjar könsstympning eller gör sig skyldiga till andra brottsliga gärningar, men sådana kriminalpolitiska frågor behandlar våra partier i andra motioner. I debatten anförs ibland att diskussionen om ”förtrycket i förorterna” tar fokus från arbetet mot rasism, till exempel islamofobi. Vi delar inte den uppfattningen. Det måste vara möjligt att diskutera flera frågor . Vi anser inte heller att det faktum att värderingsproblem i utsatta områden lyfts fram innebär att rasistiska föreställningar underblåses. Tvärtom menar vi att de fri- och rättigheter som grundlagen och garanterar – och som bland annat bygger på principen om alla människors lika värde oberoende av till exempel kön, etniskt ursprung och religiös tillhörighet – är till för alla, och att det är ett svek mot människor i utsatta områden att så inte är fallet . Med detta sagt är det viktigt att framhålla att alla former av rasism – till exempel antisemitism, islamofobi, afrofobi och antiziganism – strider mot vårt samhälles grundläggande värderingar och måste motarbetas. En hel del arbete pågår redan, men det finns anledning att överväga ytterligare satsningar. Vi vill också betona att det finns en dimension av rasism som inte har fått så stort utrymme i den svenska debatten: rasism mellan minoritetsgrupper. Ett par exempel: hetsade en turkisk företrädare mot armenier under ett anförande i . Uppdrag Gransknings program om judehatet i illustrerade att judar i utsätts för trakasserier av personer med rötterna i , vid sidan av de möjligen mer välkända angreppen från höger- och vänsterextremister. Vi menar därför att staten behöver initiera riktade åtgärder för att motverka rasism i olika minoritetsgrupper, utöver det generella arbete mot rasism som riktar sig till hela befolkningen. Skånberg (KD)