mot · H4022471 · 2016-10-05 00:00:00 — Avbrotten i utbildningen är många och det råder brist på kvalificerade sfi-lärare. Det finns även brister i sfi när det gäller utformningen. kompenserar utbildningen inte i tillräcklig utsträckning för klasskillnader eller språkligt avstånd. ser behovet av att höja kvaliteten i utbildningen och säkerställa att alla får rätt till en god svenskundervisning med kvalificerade lärare. Det bör också bli lättare att kombinera sfi med andra etableringsinsatser som praktik och validering. Försök med yrkesinriktad sfi har visats sig framgångsrika och bör kunna spridas och användas i större skala. Vidare behöver den bristande kontinuiteten för både den undervisande läraren och den studerande åtgärdas. Den löpande intagningen är en faktor, en annan är att den studerande tvingas göra avbrott i studierna för att ta ett jobb, även under kort begränsad tid, för att inte gå miste om sin försörjning. Detta skapar en motsägelsefullhet då individen å ena sidan ställs inför behovet att snabbt komma ut i arbetslivet och å andra sidan ställs inför behovet att skaffa sig fullgoda kunskaper i svenska för att klara arbetslivet och samhällets alla krav. Mot bakgrund av den brist på sfi-lärare som råder bör distansundervisning kunna användas för att tillgängliggöra undervisningen för fler. Det skulle dessutom kunna vara ett sätt att göra utbildningar tillgängliga för asylsökande och se till att utbildningarna blir mer rikstäckande. Distansutbildningarna skulle också kunna fungera som stöd och inspiration för de utbildningar som studieförbunden och folkhögskolorna bedriver. Regeringen bör återkomma med förslag på hur distansutbildning inom sfi för asylsökande och nyanlända kan utvecklas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9 En arbetsmarknad för alla Arbete är en viktig förutsättning för att komma in i samhället, men inte vilket arbete som helst och aldrig till varje pris. Skäliga löner, goda arbetsvillkor och fungerande kollektivavtal måste vara centrala förutsättningar för alla jobbskapande insatser. föreslår en rad åtgärder för att se till att asylsökande ska kunna komma i arbete så snabbt som möjligt utan att förstärka ojämlikheten på arbetsmarknaden. 9.1 Öka Arbetsförmedlingens kunskap om gruppen asylsökande ”I skuggan av hög arbetslöshet – om flykting- och anhöriginvandrares arbetsmarknadsetablering” beskriver hur föreställningar om nyanlända riskerar att prägla arbetsförmedlares syn och därmed etableringsinsatser på ett ofördelaktigt sätt. LO menar bl.a. att en kunskapssatsning krävs för att motverka diskriminering bland arbetsgivare och arbetsförmedlare om matchningen ska kunna utgå från individens kompetens. delar LO:s bild och menar att detta är extra viktigt med tanke på dagens debatt om flyktingar som ofta har rasistiska och fördomsfulla förtecken. Regeringen bör återkomma med förslag på en kunskapssatsning kring gruppen asylsökande riktad mot Arbetsförmedlingen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9.2 Utveckla omställningsorganisationernas uppdrag Omställningsorganisationerna har visat sig framgångsrika när det gäller att ta arbetssökande vidare mot nästa relevanta jobb. Omställningsorganisationerna utför de tjänster som erbjuds genom omställningsavtal. Avtalet tecknas mellan arbetsgivare och fackförbund. SSR konstaterar att omställningsorganisationen har kapacitet för fler omställningar än den hanterar. Därför har SSR föreslagit att bredda Omställningsfondens uppdrag till att inte bara omfatta personer som befinner sig mellan jobb, utan även personer som står inför ett inträde på arbetsmarknaden, och då särskilt nyanlända akademiker. Vidare har SSR även föreslagit att lägga en tillfällig omställningsorganisation nära de befintliga och använda deras arbetsmodell för nyanlända akademiker. instämmer i SSR:s bild av den potential som finns inom omställningsorganisationerna men menar att fokus inte bara borde riktas mot akademiker. Regeringen bör återkomma med förslag på hur omställningsorganisationernas uppdrag kan omformuleras så att det också omfattar nyanlända. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9.3 Utveckla plattform om arbetstagares rättigheter För att rättigheter ska kunna tillgodoses behöver de bli kända. Både för dem som har i uppgift att upprätthålla dem och för dem vars rättigheter riskerar att kränkas. Det måste bl.a. bli lättare för asylsökande och nyanlända att själva söka upp information om vilka rättigheter de har, hur arbetsmarknaden fungerar och om potentiella arbetsgivare. lanserade 2011 en plattform, i detta syfte. De menar att myndigheters information gentemot nyanlända är alltför oöverskådlig och svårtillgänglig och efterfrågar en central plattform från vilken de nyanlända kan söka efter den information de letar efter. delar Sacos kritik och menar att en plattform av detta slag skulle kunna vara ett steg mot att stärka rättigheterna för asylsökande och nyanlända. Regeringen bör återkomma med förslag om en plattform för information om vilka rättigheter arbetstagare har, hur arbetsmarknaden fungerar och om potentiella arbetsgivare riktad mot asylsökande och nyanlända. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9.4 Slopa 24-månadersgränsen för etableringsinsatser Försöken att begränsa etableringstiden till , som var tanken med alliansregeringens etableringsreform, har kommit att innebära att långsiktiga åtgärder från Arbetsförmedlingen prioriterats bort till förmån för kortsiktiga. konstaterade granskning av nyanländas etablering att det ”finns en risk för att etableringsuppdragets utformning kan leda till att såväl arbetsförmedlare som de nyanlända själva tenderar att då planen närmar sig sitt slut välja kortsiktiga lösningar framför vad som är långsiktigt hållbart på svensk arbetsmarknad”. Den ekonomiska osäkerheten som följer av att etableringsersättning garanteras endast spelar in, enligt . Programdeltagare väljer ofta att avbryta studier eller annan långsiktig planering för att söka arbete som kräver lägre kvalifikationer. granskning utvecklar samma resonemang. ”Den tvååriga etableringsperioden är för många … alldeles för kort för att både lära sig svenska och fullgöra en utbildning som kan öka chanserna till arbete.” Dessutom har få nyanlända etablerat sig i arbete eller högre studier vid etableringsplanens slut p.g.a. 24-månadersgränsen. Regeringen bör utreda möjligheterna att ta bort 24-månadersgränsen för etableringsinsatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheterna att få uppehållstillstånd i innebär att etableringsinsatserna kortas ned ytterligare, eftersom de inte får vara längre än uppehållstillstånden. Regeringen bör återkomma med förslag om att tillåta etableringsinsatser som sträcker sig längre än uppehållstillstånden. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Nyanlända som tar ett jobb som inte matchar deras kompetens möter svårigheter att avancera till ett jobb som motsvarar deras kvalifikationer. En av anledningarna till detta är, enligt Sacos undersökningar, att dörrarna mellan ett jobb och rätt jobb ofta är stängda. Arbetsbelastningen för handläggare på Arbetsförmedlingen är redan alltför stor. Den som kommer in på ett av förmedlingens kontor och säger att den har ett jobb men skulle vilja ha ett nytt kan inte förvänta sig särskilt mycket stöd och vägledning. Detta drabbar utlandsfödda akademiker extra hårt, då de uppskattas ha åtta gånger högre risk att ha ett okvalificerat arbete jämfört med en svenskfödd akademiker. Ett sätt att förbättra rörligheten skulle kunna vara att införa ett valideringsår. Valideringsåret innebär att en person som har ett jobb som inte matchar hens kvalifikationer skulle få möjlighet att upplåta sin tjänst till någon som är arbetslös. skulle individens utbildningsbakgrund kartläggas, utbildningen kompletteras samt individen erbjudas praktik för att få in en fot i rätt bransch. På detta sätt skapas en flexibel lösning för att i efterhand ”rätta till” matchningen för personer som har ett arbete som de är överkvalificerade för. Regeringen bör utreda möjligheterna att införa ett valideringsår. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9.6 Utöka vägarna till permanent uppehållstillstånd är stark motståndare till lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheterna att få uppehållstillstånd i . Lagen innehåller bl.a. en bestämmelse som gör att arbete är den enda vägen till permanent uppehållstillstånd. För dem som har tillfälligt uppehållstillstånd blir arbete också den enda säkra vägen att få rätt till familjeåterförening. Det innebär att arbete får större betydelse än skyddsbehov för den asylsökandes rätt att få stanna i och återförenas med sin familj. Det är en mycket märklig ordning som sätter lönsamhet framför humanism. är starkt kritiskt mot denna koppling mellan permanenta uppehållstillstånd och möjligheter på arbetsmarknaden. Bestämmelsen skapar dessutom incitament för asylsökande och nyanlända att välja arbete framför utbildning, validering eller snabbspår. Det innebär att nyanlända och asylsökandes kompetenser riskerar att gå förlorade och de kan tvingas ta arbeten som de är överkvalificerade för. vill att lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheterna att få uppehållstillstånd i dras tillbaka, men så länge lagen gäller vill vi förändra den incitamentsstruktur som gör att asylsökande och nyanlända väljer arbete framför olika typer av etableringsinsatser inom bristyrken, snabbspår eller subventionerade anställningar. Kontrollen av de subventionerade anställningarna måste vara noggrann och omfattande för att undvika risken för utnyttjande. Regeringen bör återkomma med förslag om att införa en möjlighet till permanent uppehållstillstånd för dem som deltar i snabbspår, etableringsinsatser inom bristyrken eller subventionerade anställningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9.7 Begränsa arbetsgivarens makt över vägen till permanent uppehållstillstånd Enligt den tillfälliga lagen om begränsningar av möjligheterna att få asyl i krävs ett arbete för att få permanent uppehållstillstånd. Enligt lagen måste anställningen ha anmälts till av arbetsgivaren månaden efter kalendermånaden då anställningen påbörjats. Permanent uppehållstillstånd får endast utfärdas om anmälan gjorts innan fattar sitt beslut. Detta är en särskild anmälningsplikt som alltså går utöver det som arbetsgivare i övriga fall måste anmäla till då man har anställda. Anmälningsplikten för arbetsgivare som anställer en utlänning finns i svensk lagstiftning (7 kap. 1 b § utlänningsförordningen) och har sin bakgrund i EU:s direktiv om sanktioner mot arbetsgivare som anställer personer utan arbets- eller uppehållstillstånd. Att koppla arbetstagarens möjlighet att få permanent uppehållstillstånd till att arbetsgivaren har gjort en sådan anmälan är olämpligt av flera skäl. Det innebär att en omständighet som den nyanlände arbetstagaren inte kan råda över och som denne svårligen kan kontrollera får avgörande betydelse för arbetstagarens möjlighet att få permanent uppehållstillstånd. En enkel administrativ miss av arbetsgivaren när anställningen inleds får stora konsekvenser för arbetstagaren. Regeringen borde dra tydliga lärdomar av de problem som uppstått efter ändringarna i regleringen av arbetskraftsinvandring som infördes av den tidigare högerregeringen och . Underlåtenhet att anmäla skulle även kunna användas som ett instrument av oseriösa arbetsgivare som av olika anledningar vill ha arbetskraft med en svag rättslig ställning och därför inte vill att deras anställda ska få permanent uppehållstillstånd. Oavsett om en arbetsgivare medvetet eller omedvetet avstår från att anmäla anställningen är det arbetstagaren som får bära risken och drabbas. För arbetsgivaren uppstår inga negativa konsekvenser, medan det för arbetstagaren finns en kraftig sanktion i form av en utebliven möjlighet till permanent uppehållstillstånd. Syftet med den föreslagna regeln, att det inte ska röra sig om skenanställningar, kan dessutom uppnås på annat sätt. I propositionen bakom den tillfälliga lagen beskriver regeringen hur för att kunna kontrollera att kraven är uppfyllda i stor utsträckning bör kunna använda sig av rutiner som har utarbetats vid förlängning av arbetstillstånd, t.ex. begära att sökande uppvisar lönespecifikationer eller i förekommande fall kontrolluppgifter. Den ytterligare kontroll som den särskilda anmälan till innebär är därför onödig. Bestämmelsen om att en särskild underrättelse från arbetsgivaren till ska vara ett krav för att en person med tillfälligt uppehållstillstånd ska kunna få permanent uppehållstillstånd bör strykas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 10 Ett värdigt boende Boendesituationen är ansträngd för många asylsökande och nyanlända. Asylboenden lever inte alltid upp till de krav som ställs, och platserna räcker inte alltid till. bodde nästan 48 000 personer i eget boende (EBO). EBO innebär att personen själv ordnar sitt boende, oftast som inneboende hos släktingar eller vänner. Möjligheten att kunna välja sitt eget boende är viktigt för den individuella friheten men i realiteten begränsas den av tillgången på bostäder och asylsökandes begränsade resurser. Frågan om EBO är mycket omtvistad i den svenska debatten. drog den dåvarande socialdemokratiska regeringen in det redan tidigare mycket låga bostadsbidraget till asylsökande som väljer att bo i eget boende, för att hänvisa asylsökande till anläggningsboende. Syftet var att pressa de asylsökande att välja bort möjligheten till eget boende. Rättigheten för asylsökande att välja att bo i eget boende anses ofta vara en av huvudorsakerna till att flyktingmottagandet i är så ojämnt fördelat, eftersom den innebär att asylsökande som kommer ensamma ofta väljer att bo nära människor de känner till och att de därefter tenderar att stanna kvar i kommunen efter att eventuellt uppehållstillstånd beviljats. Risken för trångboddhet och dåliga boendevillkor brukar lyftas fram. Slopandet av bostadsersättningen har emellertid inte minskat antalet asylsökande som väljer denna boendeform. Däremot har det inneburit att dessa ofta redan mycket fattiga människor blivit ännu fattigare och ännu mer beroende av att anhöriga eller andra landsmän tar emot dem som inneboende utan att ta ut hyra. Vissa kommuner har tagit emot betydligt fler nyanlända än andra. finns det rika och välmående kommuner som inte tar emot några eller väldigt få flyktingar. är situationen på vissa håll mycket pressad både när det gäller boendevillkor och möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Detta sätter upp svåra hinder för människors fortsatta möjligheter i . Särskilt i storstadskommunerna är bostadssituationen svår och många rapporter om trångboddhet har kommit från områden där många nyanlända bor. Ett antal kommunala bostadsbolag i , och har i ljuset av detta infört begränsningsregler för hur många människor som får bo i en och samma lägenhet. Syftet har varit att komma åt problemen med trångboddhet genom att fastställa att det inte får bo fler än ett bestämt antal personer i lägenheterna för att personen inte ska riskera att förlora sitt hyreskontrakt. Det råder alltså ingen tvekan om att situationen på flera håll är mycket svår och närmast ohållbar. Den lag som trädde i kraft och säger att nyanlända ska anvisas till olika kommuner innebär ett skifte till en jämnare fördelning, men åtgärdar bara den ojämna fördelningen till viss del. För att komma till rätta med bostadssituationen för asylsökande krävs fler reformer. vill se att kommunerna och tar ett större ansvar för asylsökandes boende, men problemen hänger också nära samman med den bostadsbrist som råder i hela landet. Den övertro på marknaden inom bostadssektorn och politikens tillbakaträdande som har dominerat har skapat den bostadssegregation vi ser . En segregation som påverkat skolornas kvalitet och tillgången till tillräcklig vård. För att komma åt bostadssegregationen krävs ett utökat byggande av billiga hyresrätter genom utökade investeringsstöd, samt att allmännyttan stärks. 10.1 Stoppa vinsterna i flyktingmottagandet Rapporterna om hur oseriösa företag tjänat stora pengar på flyktingmottagandet har avlöst varandra . När antalet människor som sökte sig till ökade kraftigt blev behoven av boende större än väntat. var då, utifrån rådande situation, arbetssätt och system, tvunget att vända sig till privata aktörer som kunde göra stora vinster. Flera av de boenden som upphandlat har hållit väldigt låg standard och drivits av oseriösa aktörer. Att privata, och ibland oseriösa, företag kan tjäna stora pengar på människors utsatta situation är ohållbart och ovärdigt. Staten behöver ta ett större ansvar för flyktingmottagandet i allmänhet, och boendesituationen i synnerhet. På så vis kan vinstintresset inom flyktingmottagandet begränsas och stoppas helt. konstaterar i rapporten ”Asylboenden – arbete med att ordna boenden åt asylsökande” att klarade av utmaningen att ordna boende , trots den stora belastningen till följd av att många människor sökte sig till . pekar på ett underdimensionerat system som resulterade i att verket tvingades använda kommunala evakueringsplatser till väldigt höga kostnader. Till den allvarligaste kritiken mot arbete med att ordna boende för asylsökande hör bristerna i upphandlingen av boenden som drivs av privata aktörer. De kravspecifikationer som verket har att arbeta efter följs inte och i flera fall har kontrakt förnyats trots omfattande brister. Att privata aktörer tjänar stora pengar på undermåliga boenden åt människor som söker skydd i utan att agerar är fullkomligt oacceptabelt. rutiner och arbetssätt måste skärpas. I skrivande stund pågår arbete. avvaktar därför med yrkanden i väntan på att utredningen presenterar sina förslag. 10.2 Långsiktiga boendelösningar för asylsökande trädde lagen (2016:38) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning i kraft. Lagen innebär att nyanlända anvisas till kommuner enligt en tvingande fördelning. I och med att asylprocesserna tar , i genomsnitt , och väntetiden kommer att öka innan den går tillbaka igen, hinner de asylsökande börja känna sig lite hemma innan de kan tvingas iväg till en ny kommun. Att etablera sig handlar inte bara om att komma in på arbetsmarknaden eller lära känna det ”svenska” samhället. Det handlar också om att bli bekant med den omedelbara omgivningen. Därför bör möjligheten att vid ankomst till placera asylsökande i samma kommun som de ska bo i vid eventuellt beviljad asyl ses över. är väntetiden mellan beviljad asyl och placering i kommun dessutom lång. Den genomsnittliga tiden från beslut om uppehållstillstånd till kommunplacering var . Om den asylsökande är kvar i samma kommun efter beviljad asyl och anvisning som kan hen påbörja sina etableringsinsatser direkt efter beviljad asyl, i väntan på boendeplacering. I slutändan bör det vara upp till var och en att avgöra var de vill bo men när det gäller det offentligas ansvar bör långsiktigheten om möjligheten att etablera sig och komma in i samhället vara vägledande. Regeringen bör återkomma med förslag på system för långsiktig placering av asylsökande. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har flera fall där asylsökande tvingas flytta från boenden i olika delar av landet uppmärksammats. Anledningen till att de tvingats flytta är att boendena måste fyllas utifrån i vilken ordning de upphandlats. Detta skapar en orimlig situation där de asylsökandes trygghet och förutsättningar att finna sig till rätta i samhället hamnar i andra rummet till förmån för lagen om offentlig upphandling () och privata företags intressen. Regeringen bör återkomma med förslag om hur asylsökandes rätt till trygghet ska prioriteras vid boendeplacering. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 10.3 Möjliggör för Härnösandsmodellen Enligt mening bör staten ha det övergripande ansvaret för att ta emot flyktingar och migranter till . Flyktingmottagandet ska därför ha en tydlig nationell styrning och tillräcklig statlig finansiering. Däremot menar vi att kommunerna ska stå för själva genomförandet av introduktionen mot tillräcklig ersättning från staten. anser att kommunerna bör kunna ta ett större ansvar för asylsökandes situation, exempelvis för deras boende. Det skulle kunna leda till en smidigare övergång för dem som beviljas asyl och en större möjlighet att stanna i den kommun där de först placerats. finns ett stort antal lokaler och anläggningar ute i landet som genom mer eller mindre omfattande åtgärder kan omvandlas till bostäder. Problemet är dels att det är oklart huruvida aktörerna blir ersatta för iordningställandet av boendet, eftersom inte ger förhandsbesked, dels att boenden med få platser inte används alls. vill ändra på det och se till att aktörerna får förhandsbesked om ersättning för åtgärder som behöver genomföras. Regeringen bör återkomma med förslag på hur rutiner kan förändras så att de möjliggör för ett bättre utnyttjande av lokaler. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Kommunerna bör dessutom få möjlighet att direktupphandla olika boenden, enligt den s.k. Härnösandsmodellen. Modellen innebär att kommunen tar det operativa ansvaret för ett ABT-boende (anläggningsboende tillfälligt) och att hyr lägenheter av kommunen med sedvanliga regler enligt verksamhets- och funktionsbeskrivning. Detta inom ramen för en avsiktsförklaring mellan kommunen, och Arbetsförmedlingen som fastslår vem som gör vad. är det oklart om en sådan överenskommelse är förenlig med kommunallagen. vill se en översyn av kommunallagen för att möjliggöra för Härnösandsmodellen. Regeringen bör återkomma med förslag på hur kommunallagen kan ses över för att möjliggöra för kommuner att ta det operativa ansvaret för ABT-boenden. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 11 Ett tryggt och värdigt mottagande av barn sökte över 70 000 barn asyl i , över 35 000 av dem var ensamkommande. Det innebär givetvis en stor belastning för de kommuner som tagit det stora ansvaret för dessa barn. De barn som kommit till bär ofta på hemska och traumatiska minnen och öden. De behöver en trygg vardag, vård, stöd och en fungerande skolgång för att kunna påbörja nya liv i . Mottagandet av barn ska bygga på principen om barnets bästa. Barn har själva rätt att uttrycka sina åsikter i alla frågor som berör dem. För att stärka mottagandet av barn krävs en lång rad insatser. Barn på flykt, och ensamkommande i synnerhet, riskerar att utsättas för både trafficking och sexuellt utnyttjande både under flykten och när de befinner sig i samhällets vård. Det är fullständigt oacceptabelt. 11.1 Undersök möjligheterna för eget spår för ensamkommande barn är under högt tryck i många kommuner. Det råder brist på socionomer, som dessutom är överbelastade med arbetsuppgifter som inte kräver deras utbildningskompetens. hanterar ensamkommande barn på samma sätt som barn som far illa, vilket leder till insatser som inte är anpassade för dem. skulle vilja se en utvecklingssatsning som syftar till att utveckla ett eget spår för ensamkommande barn. Satsningen skulle kunna ske genom att avsätta resurser som kommunerna kan ansöka om. Det egna spåret kan utformas på olika sätt. Ett förslag är att kommunerna utvecklar egna enheter eller team inom där det finns en socialsekreterare som är ansvarig person med kompetens för myndighetsutövning. Under varje socialsekreterare kopplas ett team som kan göra en första bedömning samt sköta administrationen. För de barn och unga med större behov faller ansvaret över till socionomen. Teamet under socialsekreteraren skulle således kunna bestå av personer med de kompetenser som behövs men som inte nödvändigtvis är socionomer. I större kommuner kan man vid behov överväga möjligheten att skapa egna förvaltningar inriktade på ensamkommande barn enligt strukturen vi beskriver ovan.