mot · H4022767 · 2016-10-05 00:00:00 — I efterföljden av det misslyckade försöket till militärkupp riktad mot den turkiska regeringen har åtgärder vidtagits av den turkiska staten och dess myndigheter som på ett flertal olika punkter skapat osäkerhet kring förutsättningarna kring detta avtal. Detta gäller i synnerhet de uttalanden som gjorts avseende ett återinförande av dödsstraffet i samt de många restriktiva åtgärder som riktats mot olika delar av det turkiska samhället. Vår uppfattning är att det ingångna avtalet med är angeläget och att EU bör anstränga sig för att bevara avtalet. Det är betydelsefullt att EU verkar för att vidtar åtgärder som garanterar rättssäkerhet för sina medborgare och tydligt klargör att något utrymme att åter införa dödsstraffet i den turkiska straffrätten inte finns. Det ankommer på regeringen att klargöra detta i överläggningar inom EU och i bilaterala kontakter. Det finns ett antal andra utmaningar för vilka behöver skapa strategier vad gäller migrationspolitikens samröre med andra politikområden: Regeringen bör stödja förslag om Global Approach to Migration and Mobility (GAMM) som bygger på principer om att bättre organisera den legala migrationen och skapa välordnad migration, förhindra och bekämpa irreguljär migration och stoppa trafficking av människor, maximera utvecklingspotentialen i migration samt uppmuntra internationellt skydd för asylsökande och den externa dimensionen i asylpolitiken. GAMM skall implementeras genom ett flertal olika politiska instrument (bilaterala och regionala policydialoger och genomförandeplaner), legala instrument (såsom viseringsliberalisering och återtagandeavtal) operativt stöd och kapacitetsbyggande som program och stöd till projekt som ställs till förfogande för tredjeland och andra samarbetspartners, såsom civilsamhället och internationella organisationer. är positiva till att flera olika verktyg inom GAMM används samlat för att skapa kort- och långsiktiga lösningar på migrationsutmaningarna i en europeisk kontext. Därutöver vill se ett ökat samarbete med ursprungs- och transitländer vad gäller återvändandeprocesser för irreguljära migranter, incitamentsstrukturer för länder i norra avseende handel och finansiering. Därför stödjer vi kommissionens förslag kallat ”Establishing a Partnership Framework with Third Countries under Agenda on Migration”, som innebär en förhöjd ambitionsnivå vad gäller dessa frågor. Regeringen bör i sina kontakter med kommissionen och i bilaterala kontakter verka för implementeringen och utvärderingen av sådana partnerskap och tydligt driva kopplingen mellan utvecklingsfrågor och migrationsfrågor. Som ett led i arbetet med det östliga partnerskapet och EU:s samarbete med länderna på västra har viseringsdialoger inletts med länder som ingår i dessa partnerskap och samarbeten, vilka långsiktigt syftar till att möjliggöra för medborgarna i dessa länder att resa viseringsfritt till EU. ställer sig positiva till grundprincipen att det är bra med ökad mobilitet mellan länder och personer. är det viktigt att de färdplaner som upprättas innehåller tydliga och kvalitativa kriterier för att en acceptabel nivå på ländernas kapacitet för infrastruktur och lagstiftning skall anses ha uppnåtts. Det är angeläget att inte kortsiktigt kompromissa med de uppställda kraven och att inte i sin strävan att nå fram till målsättningar vad gäller relationen till dessa länder underlåter att beakta missförhållanden eller brister som senare kan leda till migrationspolitiska problem. vill betona att frågan om trovärdighet i viseringsdialogerna är avgörande och önskar att regeringen tydliggör position avseende denna dimension i samarbetet med tredjeland. Det är vidare angeläget att åtgärder vidtas och utvärderas som kan reducera de nämnda ländernas problem med migrationsinfrastrukturen, registreringen, gränskontrollen samt återtagandet av sådana personer som ursprungslandet har ett ansvar för innan frågan om viseringsliberalisering och ett lyft visumtvång för inresa till EU på allvar aktualiseras. Även på denna punkt finns det anledning för regeringen att förtydliga den svenska positionen ifråga om stater som önskar ett närmare migrationssamarbete med EU. vill också understryka att de mycket stora utmaningar som och EU står inför avseende migrationsströmmar gör det nödvändigt att ständigt utveckla nya metoder för att göra oss mindre sårbara inför migrationsrörelser som i sin tur riskerar att skapa politisk oro och orsaka spänningar i såväl det europeiska samarbetet som i EU:s relation med sitt närområde och partners. Vi vill uppmana regeringen att intensifiera arbetet på detta område och att sträva efter holistiska ansatser för att förebygga och lösa potentiella och existerade problem. EU:s biståndspolitik/ EU som världens största biståndsgivare Drygt hälften av allt utvecklingsbistånd kommer från EU och dess medlemsländer. Det gör EU till världens största biståndsgivare. Både EU och de enskilda EU-länderna samarbetar med utvecklingsländer i biståndsprojekt. EU-länderna och EU ska samordna sina projekt för att förstärka och göra insatserna så effektiva som möjligt. Effektiveten av biståndet är dock i många fall bristfälligt och alltför stor del av EU:s bistånd går direkt till regeringar i form av budgetstöd, vilket i de flesta fall är varken önskvärt eller effektivt. har flera utvecklingsländer haft en stark ekonomisk tillväxt och lyckats minska fattigdomen. har därför EU fasat ut sitt direktstöd till stora länder som och andra länder som och flera latinamerikanska länder. I stället riktas nu stödet på de allra fattigaste i världen. Det är bra och en process som måste fortsätta. Fram tills 2020 kommer av EU:s bistånd att gå till dessa länder. De är dessutom ofta hårt drabbade av naturkatastrofer eller konflikter, vilket gör invånarna särskilt utsatta. Det är viktigt att EU fokuserar mer resurser på bistånd för att bidra till stabilitet och fred i ett område, stödja arbete mot terrorism och främja demokrati och mänskliga rättigheter i hela världen. EU har beskrivits som en av de mest öppna biståndsgivarna i världen. Att informera om vart biståndet går och hur det används hjälper skattebetalarna att kontrollera att deras pengar används på rätt sätt. Det ska förhindra att givarna överlappar varandra och motverkar korruption och missbruk av medel. Det är sant att EU har ett bra system för att se vart bistånd går. Däremot återstår mer att göra för att motverka korruption, krav på redovisning och transparens. EU:s biståndsprogram granskas regelbundet av oberoende experter som ska se till att räkenskaperna är i sin ordning. Om det finns misstanke om bedrägeri eller korruption ska ingripa. och delegationer i mottagarländerna övervakar och kontrollerar de projekt och program som de finansierar. Om det finns allvarliga misstankar om att pengarna missbrukas ska EU avbryta finansieringen och kräva tillbaka pengarna eller vidta andra nödvändiga åtgärder. Humanitärt bistånd bidrar till att rädda liv i akuta krissituationer och ge människor mat, tält och sjukvård i konflikter eller efter naturkatastrofer. Utvecklingssamarbetet stöder länder på medellång och lång sikt så att de kan ta sig ur fattigdomen och skapa hållbar ekonomisk tillväxt som gynnar hela samhället. EU måste på ett bättre sätt se till att övergången från katastrofbistånd till utvecklingsbistånd fungerar smidigt genom att koppla samman bistånden. bygger säkerhet tillsammans med andra länder. Vi ska vara med och ta ansvar för säkerheten i genom att stödja andra EU-länder eller nordiska länder om de utsätts för katastrofer eller olika former av angrepp. Ett sådant åtagande är det mest grundläggande uttrycket för europeisk solidaritet och därför en naturlig vidareutveckling av säkerhetspolitiska linje. Vi ska också ha förmåga att ta emot militär hjälp av andra länder om hotas. beslut om solidaritetsförklaringen var ett uttryck för detta. Vår solidaritetsförklaring ställer också nya och högre krav på att med trovärdighet ska kunna ge och ta emot militärt stöd. Solidaritetsförklaringen framhåller att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. ska därför kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. Varken solidaritetsförklaringen eller EU:s solidaritetsklausuler ger några bindande garantier och beror också på vilken förmåga har att kunna ge och ta emot hjälp. Efter terrordåden i prövades solidaritetsförklaringen när begärde hjälp i kampen mot Isil/Daish med stöd av solidaritetsartikel 42.7. svarade och bidrog men inte tillräckligt. Alliansen föreslog till exempel att skulle kunna ha gjort en flyginsats . Vi kommer behöva och ska göra mer. Den hjälp vi förväntar oss av andra ska vi också vara beredda att ge. EU-samarbetet har haft stora framgångar och inneburit en lång rad genomgripande förbättringar. måste man konstatera att EU-samarbetet står inför mycket allvarliga utmaningar. prövas styrkan för EU som global aktör, och EU:s institutioner måste ta medborgarnas bristande tillit på stort allvar och återbygga förtroende genom rätt prioriteringar i arbetet framöver. EU måste kraftfullt och samordnat hantera den dramatiska flyktingsituation som råder. Vi välkomnar de beslut som fattats om fördelning av asylsökande, men konstaterar att mycket mer behöver göras. har terrorn slagit hårt mot en rad städer i och våra grannländer. Kampen mot den internationella terrorismen är något som angår oss alla. På Isil/Daish-kontrollerat område pågår institutionaliserade kränkningar av de mänskliga rättigheterna och ett brutalt våld av sällan skådat slag. Detta berör oss här i av moraliska, humanitära, medmänskliga skäl, men också av nationella säkerhetsskäl. Den ökade terrorismen och terrorhotet förändrar våra liv, vårt sätt att se världen och vår säkerhet. Det utmanar vårt system och ställer nya krav både på åtgärder både här hemma, i EU och i världen. Terrorismen utgör ett stort hot mot såväl stater som individer och ytterst mot de värderingar som vårt samhälle vilar på. Arbetet med att motverka terrorism måste bedrivas både på plats där den uppstår och gentemot de sympatisörer som återfinns i andra delar av världen. Terrorismen är också en starkt bidragande faktor till den ökade flyktingströmmen. Länder med omfattande terrorism är också de som har stora flyktingströmmar. Radikalisering, våldsbejakande extremism och terrorism utgör ett hot mot såväl människor som stater och ytterst mot de värderingar som vårt samhälle vilar på. En ökad radikalisering bland extrema grupper utmanar tryggheten i vårt samhälle. Exemplen på EU-medborgare som reser, utför och deltar i terroristhandlingar eller terroristträning i exempelvis och är flera. EU måste reagera med tydlighet och konsekvens mot dem som återvänder. EU är en viktig aktör i kampen mot Isil/Daish. Vi måste nu skynda på implementeringen av de redan överenskomna strategierna och fokusera arbetet på EU-nivå. Det är viktigt att det som görs är samordnat mellan institutionernas och medlemsstaternas insatser. EU:s myndigheter måste arbeta mer aktivt utanför gränser och förstärka arbetet med kapacitetshöjande insatser. Det är avgörande att stoppa de finansiella flödena till Isil/Daish. Mer måste göras för att stoppa inflödet av kapital. Det är därför positivt att lade fram en åtgärdsplan mot finansiering av terrorism. Mycket ansvar ligger nu också på medlemsstaterna själva att ta fram nationell lagstiftning som kan stoppa finansiering av terrorism. EU-samarbetets framtida inriktning ställdes också på sin spets i och med folkomröstningen om fortsatt brittiskt EU-medlemskap där en majoritet av britterna röstade för at lämna EU. Britterna har tillsammans med stått upp för frihandel och marknadsekonomi och är en viktig partner för i EU-samarbetet. Den bör därför så långt som möjligt eftersträva sådana europeiska lösningar som gör att goda förbindelser med kan bibehållas under utträdesprocessen och därefter. Vi beklagar att britterna väljer att lämna EU, men vi måste också komma ihåg att bakom den brittiska kritiken finns problem som är värda att ta på allvar, även i . Reformtempot inom EU måste öka medan byråkratin och den politiska klåfingrigheten måste minska. EU måste visa handlingskraft och gemensamt kunna lösa problem. Mot bakgrund av dessa olika utmaningar, som innebär att fundamentala frågor ställs om vad EU-samarbetet är och bör vara, ser vi med oro på den passivitet och vilsenhet i EU-politiken. Regeringen verkar inte ha någon tydlig och gemensam bild av hur EU bör utvecklas, vare sig . Det är nu hög tid att åter får en konsekvent och tydlig röst i EU-arbetet för EUs trovärdighet, inåt och utåt. i (M)