mot · H40233 · 2016-09-20 00:00:00 — med anledning av skr. 2015/16:182 Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 4.2Riksdagens roll och insyn 5.1Hunger, matsäkerhet och landgrabbing 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge Expertgruppen för biståndsanalys i uppdrag att göra återkommande utvärderingar av politiken för global utveckling (PGU) och arbete med Agenda 2030 och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på hur tydligare kan involveras i arbetet med att följa upp politiken för global utveckling (PGU) och arbete med Agenda 2030 och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med tydliga förslag på hur man ska hantera de hinder för utveckling som beskrivs i skrivelsen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ta fram riktlinjer för det svenska utvecklingssamarbetet som tydliggör att svenska biståndsmedel inte får bidra till landgrabbing och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med förslag för att införliva frågor om landgrabbing i AP-fondernas etiska riktlinjer och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör ha som mål att av biståndet ska gå till flickor och kvinnor och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör verka för att EU, relevanta FN-organ, och de regionala utvecklingsbankerna förstärker sitt jämställdhetsarbete med målet att av allt utvecklingssamarbete ska gå till flickor och kvinnor, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) till av den totala biståndsbudgeten samt verka inom EU och FN för att övriga biståndsgivare följer exempel, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på hur den ska öka insynen i den verksamhet som () och () bedriver och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på krav på risk- och konsekvensanalyser för myndigheters och statsägda bolags insatser inom utvecklingssamarbetet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med mer konkreta förslag på hur svenskt exportfrämjande ska bli samstämmigt med politiken för global utveckling och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör slå fast att inte använder bistånd som påtryckningsmedel inom migrationspolitiken och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för en förändring av biståndskommittés regler så att de inte tillåter avräkningar från biståndet för mottagande av flyktingar, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag att som komplement till sin årliga officiella statistik över växthusgasutsläpp i som rapporteras till även rapportera de konsumtionsbaserade utsläppen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag som innebär att den svenska krigsmaterielexporten blir samstämmig med politik för global utveckling och inte motverkar en hållbar utveckling, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör arbeta aktivt för att EU ska anta direktiv om offentlig land-för-land-rapportering för multinationella företag inom alla sektorer och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör göra konsekvensanalyser av sina skatteavtal med utvecklingsländer utifrån ett rättighets- och fattigdomsperspektiv och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör upprätta offentliga register över företags verkliga ägare och förmånstagare när EU:s antipenningtvättsdirektiv genomförs i svensk lagstiftning, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör arbeta för att ett mellanstatligt organ upprättas inom ramen för FN, där låg- och medelinkomstländer kan delta på lika villkor i diskussioner om skattesamarbete och åtgärder för att motverka kapital- och skatteflykt, och detta tillkännager för regeringen. Det har gått antog propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling. Genom politiken för global utveckling, PGU, slog en enig riksdag fast att utvecklingspolitiken skulle genomsyras av ett rättighetsperspektiv och utgå från de fattigas perspektiv på utveckling. slog fast att svensk politik måste vara samstämmig, alla politikområden måste bidra till att uppfylla utvecklingspolitikens mål om rättvis och hållbar global utveckling. välkomnade PGU, och för oss är det centralt att svensk utvecklingspolitik utgår från PGU. För oss är det centralt att betona att internationell utvecklingspolitik handlar om mer än bara bistånd och att det råder samstämmighet mellan alla politikområden. PGU var visionär och nydanande när den kom. Flera länder och organisationer har utvecklat egna policyer och riktlinjer för samstämmighet. När världens stater 2015 enades kring nya hållbarhetsmål i Agenda återfanns samstämmigheten som bärande princip. För att förstå hur utveckling skapas, eller motverkas, måste man analysera all politik som påverkar utveckling. Det är välkommet att de regeringar som suttit vid makten sedan PGU först antogs har uppdaterat och utvärderat politiken med jämna mellanrum. Att regeringen nu tagit initiativet att förstärka arbetet med PGU i är också välkommet och väcker nya förväntningar på att politiken ska få förnyad kraft. De förändringar som regeringens nystart av PGU innebär handlar framför allt om hur arbetet ska organiseras och målen för det formuleras. välkomnar att regeringen höjer ambitionerna genom organiseringen i , och att regeringen valt att utforma mer operativa mål som säger vad regeringen ska göra, snarare än vad som ska uppnås. Precis som Statskontoret påpekat, är det svårt att härleda effekter av utvecklingspolitiken, varför operativa mål är att föredra. Målen är dock ofta vagt formulerade och lågt satta. Det är också för tidigt att säga om organiseringen av arbete inom kommer att få önskad effekt. efter att PGU antogs är det uppenbart att svensk politik fortfarande inte är samstämmig. Tydligt är att de stora målkonflikterna och hindren för en kraftfull utvecklingspolitik kvarstår, och att det saknas konkreta förslag på hur de ska hanteras. Här finns vapenexporten, EU:s jordbrukspolitik och skatteflykten som några av de klarast lysande exemplen. har regeringen tagit eller aviserat politiska beslut som går rakt emot målen i PGU. Oviljan att stå bakom offentlig land-för-land-rapportering på EU-nivå, avtalet med för att stoppa människor på flykt, åtstramningarna av de svenska asyllagarna, exportsatsningen riktad till diktaturer och försäljningen av kolgruvor är bara några av dem. Det är bra att PGU utvärderas, att ansvaret tydliggörs inom etc. Men om svensk politik verkligen ska bli samstämmig och alla politikområden ska bidra till utveckling och fattigdomsbekämpning så krävs politisk vilja att i grunden förändra svensk politik på flera områden. I denna motion presenterar vi därför både syn på hur arbetet med PGU kan utvecklas och utvärderas på ett tydligare och mer transparent sätt, och en rad konkreta förslag på hur svensk politik kan bli mer samstämmig. Styrningen av PGU och hur man ska se till att politiken får genomslag på samtliga politikområden, så som är avsikten, har diskuterats sedan samstämmighetspolitiken introducerades. I regeringens nystart av PGU har man valt att koppla arbetet med PGU till målen i den nya hållbarhetsagendan och på samma gång involverat samtliga departement i framtagandet av interna handlingsplaner. En interdepartemental arbetsgrupp bestående av PGU-ansvariga på enhetschefsnivå från samtliga departement har också inrättats. Regeringen är tydlig med att nystarten av PGU är en ambitionshöjning, som också ska följas av ett kunskapslyft inom . När Statskontoret utvärderade styrningen av PGU konstaterade man att det handlar om ett svårstyrt politikområde med visionära målsättningar, varför mer operativa mål är att förespråka framför resultatmål. Man slår också fast att även om flera röster förespråkat att samordningen lyfts till ett mer övergripande plan på Statsrådsberedningen är det fortsatt rimligt att samordningen ligger kvar på som har den största kunskapen inom området. delar Statskontorets bedömning och välkomnar att regeringen har valt att lyssna på kritiken. Att PGU knyts närmare Agenda 2030 är också välkommet och ytterligare ett argument för att låta samordningen stanna kvar på . I slutändan kommer dock genomslaget för politiken att vara beroende av hur högt den prioriteras av regeringen, och i det avseendet ger de ofta vagt formulerade och lågt satta målen tyvärr inte fog för några högre förhoppningar. Utvärderingen av PGU har gjorts av regeringen själv som redovisat sitt arbete i skrivelser till . Det har varit välkomna och viktiga uppföljningar, men otillräckligt för ett så pass omfattande och viktigt politikområde. Statskontoret föreslår i sin utredning att en extern aktör ges i uppdrag att utvärdera politiken och menar att det finns flera aktörer som skulle kunna utföra uppdraget. Man nämner bl.a. Expertgruppen för biståndsanalys (). delar Statskontorets uppfattning och anser att arbetet med att genomföra PGU också måste utvärderas av en oberoende utvärderingsinstans. Att regeringen utvärderar sig själv är inte trovärdigt. Att ge uppdraget till skulle kunna ge den ökade trovärdighet som politikområdet behöver. Ett sådant uppdrag bör innehålla tydliga riktlinjer om att konsultera civilsamhället. Utvärderingen bör också samordnas med uppföljningen av arbete med de nya utvecklingsmålen Agenda 2030 inför rapporteringen till FN:s högnivåforum för hållbar utveckling (HLPF). Regeringen bör ge Expertgruppen för biståndsanalys i uppdrag att göra återkommande utvärderingar av PGU och arbete med Agenda 2030. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.2 roll och insyn har haft en begränsad roll i arbetet med PGU. När regeringen nu har en uttalad ambition att öka kännedomen om PGU vore ett naturligt steg att tydligare involvera i genomförande och uppföljning av politiken. PGU har framför allt behandlats i utrikesutskottet, vilket rimmar illa med ambitioner om samstämmig politik som ska involvera samtliga politikområden. vill se en starkare involvering av i sin helhet, där samtliga berörda politikområden finns representerade. Det skulle exempelvis kunna säkerställas genom tillsättandet av en parlamentarisk kommitté eller referensgrupp. Den skrivelse som här behandlas innehåller endast exempel från de handlingsplaner som departementet tagit fram. I en parlamentarisk kommitté eller referensgrupp skulle handlingsplanerna i sin helhet kunna behandlas och redovisas för allmänhet och intresseorganisationer. Regeringen bör återkomma med förslag på hur tydligare kan involveras i arbetet med att följa upp PGU och arbete med Agenda 2030. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5 Målkonflikter och utvecklingshinder Regeringens skrivelse Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 innehåller en redovisning av regeringens arbete med tematiska PGU-områden kopplade till de globala målen. I redovisningen finns operativa mål för varje tematiskt område. Dessa mål behandlas mer ingående nedan. Redovisningen lyfter även upp fem mål- och intressekonflikter. Regeringen beskriver arbetet med mål- och intressekonflikter som ”komplext och resursintensivt” samt att det innebär att ”målkonflikter behöver synliggöras och bli föremål för medvetna och övervägda val”. Trots det är endast en av de mål- och intressekonflikter som lyfts fram i skrivelsen formulerad som, och innehållande, en tydlig konflikt: ”satsningar på hållbar energi kontra fattigdomsbekämpning”. De övriga rör företagande på svåra marknader, hållbar konsumtion och produktion, krigsmaterielexport och skatteflykt. Regeringen beskriver inom dessa områden hur svenska företag har ett stort ansvar i att agera ansvarsfullt på svåra marknader, att konsumtion och produktion behöver ställas om för att bli mer hållbara, att exporten av krigsmateriel hotar en rättvis och hållbar utveckling samt att skatteflykt från fattiga länder hindrar utvecklingen. Ingenstans tydliggörs vilka intressen eller mål som står i konflikt med målen inom dessa områden. Vilka mål uppfyller man genom svenska företags bristande ansvar på svåra marknader, ohållbar konsumtion och produktion, krigsmaterielexporten eller skatteflykten? Detta trots att målkonflikter ska synliggöras och bli föremål för medvetna val. Det är inte svårt att föreställa sig vilka intressen och mål det handlar om, men det är en stor brist att de inte tydliggörs, för precis som regeringen skriver är det endast så de kan hanteras. Målen och intressena som hindrar en hållbara utveckling på dessa områden bidrar knappast till att främja utveckling eller hållbarhet på något vis och bör därför formuleras som hinder som ska motverkas, snarare än delar av målkonflikter. För det krävs dock en tydlig politik som varken nuvarande eller föregående regering velat driva. Regeringen bör återkomma med tydliga förslag på hur man ska hantera de hinder för utveckling som beskrivs i skrivelsen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.1 Hunger, matsäkerhet och landgrabbing Omkring 850 miljoner människor i världen lever i hunger. Tillgång till tillräcklig och näringsriktig mat är en mänsklig rättighet, som varje stat har en skyldighet att tillförsäkra sina medborgare. De hållbarhetsmål som världens länder enats kring genom Agenda 2030 slår fast att hunger ska avskaffas och alla människor garanteras tillgång till tillräckligt med säker och näringsrik mat året om . Dessutom ska jordbrukets produktivitet och inkomster för småskaliga livsmedelsproducenter fördubblas, bl.a. genom säker och lika tillgång till mark, andra produktionsresurser och insatsvaror, kunskap, finansiella tjänster och marknader samt möjligheter till förädling och sysselsättning utanför jordbruket till 2030. Extra utsatta grupper, som kvinnor, barn och ursprungsbefolkningsgrupper, nämns specifikt i hållbarhetsagendan. Ett av de stora hoten mot en utveckling av jordbruket och matsäkerheten i syd är s.k. landgrabbing, som innebär att stora landområden hamnar under utländska investerares kontroll. Eftersom liten hänsyn tas till de människor som lever av jorden är landgrabbing en orättfärdig handel med jordbruksmark. Landgrabbing är ett växande problem i framför allt . När företag och enskilda länder med hjälp av utländskt kapital lägger beslag på stora markområden berövas fattiga bönder sin mark och därmed sina möjligheter att försörja sig. Landgrabbing innebär också att naturresurserna sätts under hård press. När småskaligt jordbruk av livsmedelsgrödor ersätts med storskaligt jordbruk av exportprodukter eller bioenergiproduktion, ökar oftast konsumtionen av vatten kraftigt medan den biologiska mångfalden minskar. En sammanställning av forskningen på området, Internationell handel med jordbruksmark – Ett modernt baggböleri, gjord av forskare vid , visar att landgrabbing är ”djupt problematisk ur lokalbefolkningens perspektiv”. En förklaring till detta är det ojämna maktförhållandet mellan företagen och småbönderna. Småbrukarna har ofta inget att sätta emot när internationella företag lägger beslag på marken. När de ändå protesterar blir svaret ofta våldsamt. Oxfams rapport, Land and – the growing scandal surrounding the new wave of investments in land, beskriver vad som hände när det utländska skogsföretaget tog över mark i där småbönder tidigare försörjt sig på att odla bl.a. bananer och . Bybor berättar hur de hotades, misshandlades och fördrevs samt fick se sin boskap slaktas, sina skördar förstöras och sina hem brännas ned. Ett sätt att förhindra landgrabbing är därför att se till att dessa maktförhållanden blir mindre ojämlika. En omständighet som underlättar landgrabbing är att småbönder ofta saknar papper på att de äger marken de brukar. I många länder saknas dessutom fungerande institutioner och relevant lagstiftning för att möta det kraftigt ökade utländska intresset av jordbruksmark. För att kunna upprätta register över vem som äger marken på ett sätt som inte bidrar till att brukarna fråntas sin jord måste därför lokala lantmäterimyndigheter ha resurser och kompetens. Detta uppmärksammar regeringen i skrivelsen och har som målsättning att främja uppbyggnaden av transparenta system som säkerställer nyttjanderätten och tillgången till mark, fiske och skog, vilket välkomnar. Tyvärr finns det många exempel på hur även svenska aktörer bidragit till landgrabbing. Hit hör bioenergiprojekten i , i och Bagamoyo Ecoenergy i . I de första fallen har svenska biståndsmedel kanaliserats genom och i det sistnämnda har Sida mottagit en ansökan om kreditgarantier. Svenska biståndsmedel ska inte användas till att beröva fattiga människor möjligheten att försörja sig. Regeringen bör ta fram riktlinjer för det svenska utvecklingssamarbetet som tydliggör att svenska biståndsmedel inte får bidra till landgrabbing. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Kritik har även riktats mot AP-fonderna för att de bidragit till landgrabbing genom sina placeringar. Ett exempel är Första AP-fondens investering i som uppmärksammades efter att ha ägnat sig åt landgrabbing i . tecknade ett avtal med om att under hyra mer än mark i för att odla palmer för framställning av palmolja. Bönderna i de berörda områdena hävdar att de berövats sin mark utan att först ha blivit informerade. Första AP-fonden äger fortfarande andelar i . Våra gemensamma pensionspengar ska investeras på ett etiskt hållbart sätt. Regeringen bör återkomma till med förslag som syftar till att frågor om landgrabbing ska införlivas i AP-fondernas etiska riktlinjer. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. syn på landgrabbing och politik för att förhindra förekomsten av det utvecklas i motion 2013/14:U201 S.k. landgrabbing. Kränkningar av flickors och kvinnors rättigheter är det vanligaste och mest omfattande brottet mot de mänskliga rättigheterna. Världen över begränsas flickors och kvinnors liv av diskriminerande lagstiftningar och samhällsnormer. Förtryck och diskriminering är ett centralt hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. En samstämmig svensk utvecklingspolitik behöver därför vara en feministisk utvecklingspolitik. Världen över ser vi hur flickors och kvinnors rättigheter begränsas på grund av diskriminering och förtryck på grund av deras kön. är det viktigt att understryka att flickor och kvinnor världen över i högsta grad själva är aktörer. till Malala Yousafzai 2014 synliggör både hur flickor och kvinnor själva arbetar för förändring och hur centralt arbetet för flickors och kvinnors rätt till utbildning är. Det är därför avgörande att det är flickor och kvinnor i syd som sätter dagordningen för arbetet med jämställdhet i utvecklingspolitiken och att verkar för att flickor och kvinnor finns representerade och inkluderas i alla former av beslutsprocesser. Den svenska utvecklingspolitiken ska utgå från två perspektiv: fattiga människors perspektiv på utveckling och ett rättighetsperspektiv. Både fattigdom och inskränkningar av de mänskliga rättigheterna tar sig ofta olika uttryck för män och kvinnor. För att nå framgång på dessa områden behöver ett tydligt könsperspektiv inkluderas så att mäns och kvinnors skilda villkor synliggörs och politiken utformas så att den undanröjer förtryck och diskriminering på grund av kön. har tidigare efterfrågat att jämställdhet görs till ett tredje perspektiv inom ramen för den svenska globala utvecklingspolitiken. Det är därför välkommet att regeringen infört jämställdhet som ett av tre tematiska perspektiv i sitt förslag till policyramverk för utvecklingssamarbetet. Trots att det råder bred enighet om att jämställdhetsfrågor är centrala både för utveckling i stort och i svenskt utvecklingssamarbete så saknas det tydliga siffror på hur stor andel av det svenska biståndet som går till pojkar och män respektive flickor och kvinnor. Det är viktigt både med mål och med uppföljning för att garantera att svenskt bistånd faktiskt bidrar till jämställdhet. bör ha som mål att av biståndet ska gå till flickor och kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det är på samma sätt viktigt att det skapas tydliga sätt att följa hur stor andel av biståndet som går till pojkar och män respektive flickor och kvinnor i internationella organisationer. bör verka för att EU, relevanta FN-organ, och de regionala utvecklingsbankerna förstärker sitt jämställdhetsarbete med målet att av allt utvecklingssamarbete ska gå till flickor och kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Att få bestämma över sin egen kropp och uttrycka sin egen sexualitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Men det är en rättighet som kränks och inskränks i många länder som bedriver utvecklingssamarbete med. Bristande tillgång till preventivmedel och sexualupplysning, bristande mödravård och starka begränsningar i aborträtten är centrala hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. Behovet är stort av givarländer som är beredda att stötta organisationer som arbetar för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) i syd. Alltför många givare saknar viljan eller modet att engagera sig i dessa kontroversiella frågor. ser vi hur de krafter som motverkar aborträtt är aktiva i många utvecklingsländer. har i flera rapporter granskat hur stor andel av det svenska biståndet som går till SRHR. presenterade de sin tredje rapport och deras granskning omfattar nu perioden –2014. Under dessa år varierade det svenska biståndet till SRHR mellan och . Det motsvarar av den svenska biståndsbudgeten. Trots att granskningen omfattar då de sittande biståndsministrarna lyfte fram SRHR som en tydlig svensk prioritering går det inte att se en tydlig ökning av det svenska stödet till SRHR, varken i kronor eller som andel av biståndsbudgeten. Jämfört med andra givare kan vi konstatera att kommer först på sjätte plats när det kommer till att satsa på SRHR, bl.a. , och avsätter en större del av sin biståndsbudget till SRHR. granskning sträcker sig , som den nuvarande regeringen tillträdde. Nuvarande regering har själva uppgett att av den svenska biståndsbudgeten nu går till SRHR. SRHR måste prioriteras i vårt utvecklingssamarbete. Av denna anledning har drivit att av biståndsbudgeten ska öronmärkas för SRHR – ett mål som även IPCI (on the Implementation of the ICPD Programme of Action) ställde sig bakom i sin slutdeklaration, Statement of Commitment. Regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med SRHR till av den totala biståndsbudgeten, samt verka inom EU och FN för att övriga biståndsgivare följer exempel. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Att få organisera sig i fria och oberoende fackföreningar är en grundläggande mänsklig rättighet. Trots detta är det i många av världens länder fortfarande förknippat med stor fara. Runt om i världen avskedas, trakasseras, fängslas och t.o.m. mördas modiga män och kvinnor bara för att de valt att organisera sig på sina arbetsplatser och krävt sina grundläggande rättigheter.