mot · H4021769 · 2016-10-04 00:00:00 — (2007), Crime Prevention sixth edition, s. 54–55). vill därför se att en nationell handlingsplan tas fram. Den ska fungera som en kommuner att identifiera otrygga områden i alla landets tätorter och tillgodose dessas behov av effektivare och trygghetsgivande belysning. Målet med handlingsplanen ska vara att kvinnor över hela landet ska kunna känna sig trygga efter mörkrets inbrott på många fler platser än . Detta bör vara nog för att motivera åtgärden. En möjlig positiv bieffekt kan även vara att den ökade belysningen leder till att fler människor vistas utomhus. Detta kan i sin tur leda till en ökad social kontroll och i slutändan också en ökad faktiskt trygghet genom minskad brottslighet. Taxinäringen ska göras trygg och säker Många som tar taxi gör det för att komma hem snabbt och tryggt. Det är exempelvis inte ovanligt att taxi används av kvinnor för att undvika otrygga vägar hem . anser att taxinäringen därför är en viktig trygghetsskapande samhällsfunktion och att absolut ingen ska behöva utsättas för brott i en taxi. Detta oavsett om man är man eller kvinna, är i sällskap eller ensam, i nyktert eller berusat tillstånd. Vi vill därför se ändrad lagstiftning och ändrade rutiner för Transportstyrelsen och taxibolagen för att förhindra att grova brott begås i anslutning till taxiresor. avslöjade SVT:s program i sitt reportage ”Jag ville ju bara hem” alarmerande uppgifter om den svenska taxinäringen. Sammanfattningsvis framkom det att taxibolagen inte lyckats förhindra grova brottslingar från att köra taxi och att det finns taxiförare som upprepat utsatt kvinnliga passagerare för grova sexualbrott som våldtäkt. Anledningarna till detta var flera. För det första kontrollerade inte taxibolagen förarnas brottsbelastning tillräckligt ofta för att kunna upptäcka personer som gjort sig olämpliga för taxiyrket. För det andra meddelades beslut om nekade och indragna taxilegitimationer till de berörda förarna och inte taxibolagen. Detta med resultatet att grova brottslingar som fått sina taxilegitimationer indragna kunnat fortsätta köra för ovetande arbetsgivare. Slutligen fick de grovt kriminella förarna sina taxilegitimationer indragna och nekade nya under en alldeles . Detta med resultatet att de efter bara kunde få nya taxilegitimationer utfärdade, börja köra taxi igen och på nytt utsätta resenärer för allvarlig brottslighet. anser att det är angeläget att de problem som beskrivits ovan åtgärdas så snabbt som möjligt. Vi vill att taxibolagen och Transportstyrelsen görs skyldiga att tillsammans kontrollera taxiförare för lämplighet såväl vid nyanställning som fortlöpande under förarens yrkesverksamhet. Detta måste ske under så strikta former att olämpliga taxiförare, till skillnad från , alltid upptäcks och alltid nekas anställning eller förhindras att fortsätta köra taxi. Slutligen vill vi att en person som nekats eller fått indragen taxilegitimation på grund av allvarlig brottslighet ska nekas möjlighet till ny taxilegitimation som avsevärt längre än bara . För en återanpassad brottsling finns det många andra arbeten att söka sig till som inte ger samma möjlighet till att utsätta medmänniskor för allvarliga brott under de situationer av utsatthet som kan uppstå i under taxiresor. I vårt kommer alla som sätter sig i en taxi, oavsett situation, veta att en trygg färd väntar dem. Precis som att alla människor ska ha rätt till ett tryggt liv i hemmet och i det offentliga rummet måste också tryggheten garanteras i arbetslivet. djupgående undersökning visar tyvärr att långt ifrån alla svenska arbetsplatser är fria från hot och våld. Rapporten lyfter fram att fyra olika undersökningar alla visar att kvinnor utsätts ungefär dubbelt så ofta för våld i yrkeslivet som män. Arbetsmiljöundersökningen redovisar utsatta kvinnor men utsatta män. Undersökningen av levnadsförhållanden (/SILC) redovisar utsatta kvinnor men män och NTU redovisar utsatta kvinnor men män. Slutligen redovisar – det nationella systemet med information om arbetsplatsolyckor – att även skadorna som uppstår till följd av våldet är ungefär de dubbla till antalet bland kvinnor jämfört med män. Arbetsskador till följd av våld, angrepp eller hot inrapporteras i ungefär sju fall per 10 000 arbetande kvinnor, medan samma siffra endast är tre fall per 10 000 arbetande män (Källa: 2010:4 s. 17–21). Enligt undersökningens sammanställning av data förekommer kvinnovåldet främst inom vissa typer av serviceinriktade yrkesgrupper där kunder eller klienter är gärningsmännen. Exempel på sådana yrkesgrupper är biträden och sköterskor inom vård och omsorg, skolyrken, socialsekreterare och kassapersonal. Alla arbetsgivare ska bedriva ett fullgott arbetsmiljöarbete Kvinnovåld som sker på arbetsplatser kan ibland inte ensamt skyllas på enskilda gärningsmän eller på attityder i samhället. En del så kallat strukturellt kvinnovåld beror på en felaktig organisationsstruktur som ökar riskerna för att våld och hot ska inträffa. Det kan exempelvis röra sig om osäker kontanthantering, att en socialsekreterares besöksrum inte är inom hörselavstånd till övriga medarbetare, underbemanning på en vårdinrättning med farliga patienter, ensamarbete och så vidare (Källa: 2010:4 s. 31–56). När våldstillbud inträffar till följd av sådana strukturer är det viktigt att inte bara gärningsmännen utan också strukturerna bemöts på rätt sätt. För det första bör tillbuden rapporteras. För det andra bör tillbuden diskuteras och utvärderas. För det tredje och slutligen bör man utifrån utvärderingen utforma en förebyggande åtgärd som implementeras i organisationsstrukturen för att förhindra att tillbudet inträffar igen. Detta bör på alla arbetsplatser ske inom ramen för – systematiskt arbetsmiljöarbete. Detta är lagstadgat enligt arbetsmiljölagen och föreskrifter. Tyvärr visar inspektioner att sex av tio arbetsgivare slarvar eller saknar rutiner för att hantera tillbud på arbetsplatsen (Källa: ). Enligt statistik har även andelen som uppgett att inte ens bedrivs på arbetsplatsen legat på (Källa: 2011 s. 48). Detta är enligt inte acceptabelt. Vi vill därför att antalet arbetsgivare som bedriver fortsatt följs upp . stiftades nya strängare regler för åtgärder mot arbetsgivare som bryter mot arbetsmiljöföreskrifter (Källa: Prop. 2012/13:143). Visar dessa uppföljningar att de nya reglerna inte ger någon betydande effekt på antalet arbetsgivare som bedriver , måste ytterligare åtgärder vidtas. är vid en sådan situation beredda att låta öka antalet inspektioner på arbetsplatser samt eventuellt även höja minimibeloppet för det vite som arbetsgivare kan dömas att betala vid brott mot arbetsmiljölagen. Vi är inte nöjda förrän samtliga arbetsgivare arbetar effektivt för att förebygga våld och andra allvarliga tillbud på arbetsplatsen. Brott av sexuell karaktär mot yrkesutövare som ny försvårande omständighet Vi vet sedan ovanstående avsnitt att våld som drabbar kvinnor är ett allvarligt problem på svenska arbetsplatser. Ett närbesläktat problem är olika former av sexuella trakasserier. Det finns anledning att tro att yrken såsom servitriser inom hotell- och restaurangbranschen är extra utsatta. Enligt en genomgång SvD genomfört med inrådan från DO och SCB upplever av alla tillfrågade kvinnor med yrke eller yrkeserfarenhet av restaurangbranschen att de blivit kränkta sexuellt av kunder, kollegor och chefer (: ). Att utsättas för sexuella trakasserier eller andra brott på just en arbetsplats kan orsaka stort lidande för den utsatta. Å ena sidan blir arbetsplatsen förknippad med något mycket obehagligt ont, å andra sidan måste man dit för att upprätthålla en dräglig försörjning. Det kan också uppstå situationer där lojalitet till arbetsgivaren får den utsatta att känna en press till att tåla snarare än att anmäla och säga ifrån när brottsligheten begås av kollegor eller kunder. anser att samhället skarpare måste markera att alla former av sexuella trakasserier på arbetsplatser är helt oacceptabelt. Precis som exempelvis bestämmelserna om hot och våld mot tjänstemän syftar till att skydda myndighetsutövare vill vi att yrkesutövare i allmänhet ska skyddas särskilt mot våld av sexuell karaktär. Vi vill därför lägga till en ny försvårande omständighet i listan i 29 kap. över omständigheter som ger strängare straff. Det ska med vårt förslag ses som försvårande om en gärningsman begått brott av sexuell karaktär, såsom sexuellt ofredande eller grövre, om offret drabbats inom ramen för sin yrkesutövning. Visserligen kan det ses som försvårande om någon missbrukar sin tjänsteutövning och begår brott (Källa: Prop. 1987/88:120 s. 83 och 29 kap. 2 § 4 BrB). Dagens reglering har dock sin utgångspunkt i gärningsmannens befattning och inte offrets. Vi vill stärka skyddet så att även sexualbrott ifrån utomstående mot någon i tjänsten ses som försvårande (exempelvis restaurangkund mot servitris). För att även markera skarpare mot dem som begår brotten i egenskap av att vara chef eller kollega till den drabbade vill vi även slopa dagens ordning där påföljd och straff sänks om gärningsmannen sägs upp till följd av brottsligheten (Källa: Tojer, Lunning, Kommentarer till anställningsskyddslagen 1982:809 7 § Zeteo). Den som begår ett sexualbrott på arbetsplatsen ska i första hand dömas för brottet. Huruvida personen är lämplig eller ej för fortsatt arbete ska avgöras av arbetsgivaren och dennes omdöme ska inte påverka straffet. Straffskärpningar som nolltolerans mot kvinnovåld I har vi infört många ”mjuka åtgärder” för att motverka grov brottslighet. Tankegången har varit att brottsligt beteende är ett sjukligt beteende som kan botas precis som sjukdomar inom vården. I stället för att införa ordentliga och avskräckande straff har man infört mängder med vårdprogram. Tyvärr ger dessa program enligt forskningen i bästa fall knappt någon positiv effekt och i värsta fall faktiskt ökat återfallsrisken (Källa: (2009), Introduktion till kriminologi, s. 448–449). Ett exempel är kriminalvårdens omdiskuterade ROS-program som rehabilitering för sexualbrottslingar. Ett program som möjligt helt saknar positiv effekt på behandlade brottslingar trots att kriminalvården använt sig av det över . Den utvärdering som finns visar att av de behandlade återfaller i brottslighet jämfört av de icke behandlade. Detta är förvisso en liten positiv skillnad. Det bör dock påpekas att behandlingen är frivillig och det är därför troligt att gärningsmän som är mer motiverade att inte återfalla deltar i programmet. Det går därför inte heller att utesluta att programmet till och med har negativ effekt på sexbrottslingarna som genomgår det (Källa: Försiktigt positiva resultat för på ). Denna bakomliggande vård- och rehabiliteringstanke återspeglas även i de åtgärder samhället sätter in för att motverka kvinnovåldet. släppte regeringen en mycket omfattande handlingsplan som skulle motverka våld mot kvinnor med hjälp av 56 åtgärder (Källa: Skr. 2007/08:39). Endast två av dessa åtgärder var straffskärpande och avskräckande. Övriga 54 förslag utgjordes av ”mjuka” åtgärder som till exempel stöd till gärningsmän och brottsoffer, samverkansprojekt, utredning och utvärdering. anser att sådana ”mjuka” åtgärder visserligen är bra men måste kombineras med ”hårda” åtgärder. För oss är det uppenbart att dagens straff varken återspeglar det allmänna rättsmedvetandets syn på rättvisa eller är tillräckligt skarpa för att motverka kvinnovåld. Genom skärpta straff vill vi markera en nolltolerans från samhällets sida mot kvinnovåld. Inte bara kommer de nya straffen att verka avskräckande på potentiella gärningsmän, utan de kommer också att förvara mycket farliga återfallsbrottslingar hos kriminalvården så att dessa fråntas tillfälle att utsätta fler för brott. Skärpta straff för sexualbrott, olaga förföljelse och grov kvinnofridskränkning Vissa typer av brottskategorier utmärker sig som särskilt knutna till kvinnovåld. Som tidigare diskuterats i föregående kapitel har NTU:s mätningar visat att män är gärningsmän vid av alla rapporterade sexualbrott, medan kvinnor stod som offer i av de rapporterade brotten (Källa: ). Man kan därför tala om att sexualbrott i de flesta fall är synonymt med kvinnovåld. Vid vissa brott, som våldtäktsbrott, är könsfördelningen än mer alarmerande. anmäldes till exempel 3 440 våldtäktsbrott mot personer . I av våldtäktsfallen (3 307 fall) var våldtäktsoffret en kvinna. Ett annat brott som ofta drabbar kvinnor är olaga förföljelse. anmäldes 916 personer för detta nya brott. förföljelse instiftades för att motverka så kallad ”stalkning” och innebär att någon förföljs och utsätts för brott som olaga hot, misshandel, tvång, hemfridsbrott och så vidare. I av anmälningarna 2012 var förföljelsen riktad mot ett barn eller vuxen av kvinnligt kön. Slutligen har vi de snarlika brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Dessa brott innefattar upprepade och systematiska brottsliga kränkningar mot närståendes liv, hälsa, frihet och sexuella integritet. Syftet med brotten när de infördes var också att motverka våld i nära relationer. anmäldes 4 375 fall av fridskränkningsbrotten. I (3 508) av anmälningarna 2012 var förföljelsen riktad mot ett barn eller vuxen av kvinnligt kön (Källa: Brås officiella statistikdatabas på Anmälda brott efter brottstyp åren 2003–2012). Den sneda könsfördelningen som visar att kvinnor allt som oftast är offer vid fall av sexualbrott, olaga förföljelse och fridskränkningsbrotten visar också att dessa brott utgör betydande komponenter i kvinnovåldet struktur. Även brottens natur vittnar om detta; våld i nära relationer, förföljelse, våldtäkter och sexuellt ofredande. Att motverka dessa brott kommer därför också att vara en viktig del i arbetet med att motverka kvinnovåld och öka kvinnors trygghet. vill därför som enda parti kraftigt skärpa straffen för alla dessa mycket integritetskränkande brott. De nya straffen bör skärpas till den grad att de både upplevs som avskräckande och verkligen skyddar samhället genom inkapacitering av redan debuterade gärningsmän. I kombination med övriga åtgärder – speciellt de som ökar upptäcktsrisken såsom kameraövervakning – är skärpta straff en nyckel till ett tryggare samhälle. Reparativa åtgärder för offer för kvinnovåld Kvinnovåld är handlingar som allvarligt kränker kvinnliga brottsoffers fysiska och psykiska integritet. Om inte brottsoffer upplever att rättsväsendet i sitt bemötande agerar korrekt finns risken att också rättsprocessen blir en kränkning. Man kan i sådana fall tala om fall av ”sekundär viktimisering”, det vill säga situationer som kan ibland vara lika kränkande som det anmälda brottet i sig. anser att det finns stora brister i rättskedjan, speciellt i frågan om skadestånd, som måste åtgärdas för att undvika sekundära viktimiseringar av brottsoffer och för att rättsprocessen istället ska verka reparativt. Höjda skadestånd för kvinnovåldsbrott Vid sidan av straff döms det i svenska brottmål även ut skadestånd. Skadestånd syftar till skillnad från straffet endast till att kompensera det lidande och den kränkning brottsoffret utsatts för. Man kan kalla skadeståndet för en kränkthetsersättning. Skadeståndets storlek ska enligt rättskällorna baseras på rådande samhällsnormer om vad som är en skälig ersättning för den kränkning brottsoffret utstått, det vill säga vad det ”allmänna rättsmedvetandet” anser är skäligt (Källa: Kränkning och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av publicerad av 2012 s. 196–196). står tyvärr inte domstolarnas skadeståndspraxis i samklang med det allmänna rättsmedvetandets syn på vad ett skäligt skadestånd är. En mycket omfattande undersökning ifrån har undersökt både allmänhetens och brottsoffers syn på skadestånd. Båda grupper anser att det finns ett stort behov av skadestånd som ersättning för brottets kränkning, att skadeståndet ska vara stort samt att skadeståndet också ska utgöra en markering ifrån samhället hur allvarligt man ser på vålds- och sexualbrott (Källa: Kränkning och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av publicerad av 2012 s. 216, 228 och 230). Tyvärr framkommer det i samma undersökning att dagens praxis för skadeståndens belopp inte alls uppfyller dessa krav. Så många som av allmänheten och av brottsoffren anser att dagens ersättningsnivåer inte motsvarar brottsoffrens behov av ersättning (Källa: Kränkning och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av publicerad av 2012 s. 234). Vid tiden för undersökningen var domstolarnas praxis att utdöma ett skadestånd om för våldtäktsbrott och för sexuellt ofredande, vilket även upplever som alldeles för lågt. Även om pengar aldrig helt kan kompensera den fysiska och psykiska kränkning kvinnovåld utgör står det utom rimligt tvivel att dagens skadeståndsbelopp är för låga. För att skadeståndet åtminstone ska ge den viktiga effekten av att brottsoffer och allmänhet upplever att rättsväsendet tar brotten på allvar bör skadestånden höjas. ambition är att skadestånd, framförallt beträffande brott mot person, ska öka. Som ett led i detta vill vi se att skadestånden för sexualbrott samt brotten grov kvinnofridskränkning och olaga förföljelse höjs kraftigt. Dessa typer av brott är alla av mycket allvarlig kränkande natur och är enligt kriminalstatistiken dessutom allt som oftast ett utslag av våld riktat mot kvinnor. Vid sidan av skadeståndets storlek återstår ytterligare ett problem som riskerar att kränka brottsoffer. När väl ett skadestånd är fastställt och domen vunnit laga kraft är det sällan så att gärningsman har medel eller är villig att betala det. Brottsoffret måste då själv kräva gärningsmannen på beloppet med kronofogdens hjälp. Om inte det fungerar är nästa steg är att kontakta försäkringsbolagen för att se om deras försäkringar täcker skadeståndet. Ger inte heller detta något resultat får brottsoffret själv ta kontakt med och skriftligen ansöka om brottsskadeersättning. Ordningen ovan är mycket tidsödande och resulterar i att gärningsmannen kommer undan betalning samt att brottsoffret kränks på nytt. Den är också precis tvärtemot vad det allmänna rättsmedvetandet anser vara en ett bra system för utbetalning av skadestånd. I den tidigare nämnda studien framkommer det att av allmänheten och av brottsoffren anser att det är av ganska stor eller mycket stor betydelse att det går snabbt och lätt att få ersättningen utbetald (Källa: Kränkning och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av publicerad av 2012 s. 227). Vidare framkommer att av allmänheten och av brottsoffren anser att det är av ganska stor eller mycket stor betydelse att det är gärningsmannen och inte staten som ska betala ersättningen (Källa: Kränkning och upprättelse – En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer av publicerad av 2012 s. 228). För att uppfylla dessa krav och för att undvika att utsatta kvinnor själva tvingas driva in skulder från kvinnovåldsgärningsmän vill införa en statlig skadeståndsgaranti. För det första ska staten gå in och betala brottsoffret skadeståndet rätten utdömt. På så sätt får brottsoffret direkt sin rättmätiga ersättning och kan snabbare gå vidare i livet. För det andra ska staten sedan ta över ansvaret och aktivt driva in skulden ifrån gärningsmannen så att det i slutändan alltid garanteras att han i praktiken aldrig undkommer skadeståndsansvar. Ökat stöd till landets kvinnojourer Landets kvinnojourer gör ett fantastiskt arbete när det gäller att hjälpa kvinnor som utsätts för våld i hemmet. Kortsiktig finansiering och ideellt arbetande människor gör dock verksamheten osäker. Bristande resurser innebär också att många kvinnojourer ibland tvingas neka våldsutsatta kvinnor plats. Denna situation är inte hållbar och den är ovärdig ett land som . För att säkerställa en grundläggande trygghet och en långsiktighet i kvinnojourernas arbete, så att våldsutsatta kvinnor alltid får den hjälp de behöver, väljer att öka stödet till landets kvinnojourer. Hedersvåld och annat kulturellt motiverat kvinnovåld Under har en mycket omfattande invandring skett till från övriga världen. Denna invandring har bestått av hundratals olika nationaliteter som tagit med sig lika många för mer eller mindre främmande kulturer. Tillsammans har de bildat en mångkultur som tyvärr kan vara en källa till kvinnovåld och annan allvarlig brottslighet. formulerade den amerikanska forskaren sin kriminologiska kulturkonfliktsteori om kulturellt motiverad brottslighet. En kärnpunkt i Sellins förklaringsmodell är att vad ett samhälle betraktar som brott också är en reflektion av den dominerande samhällsgruppens uppfattning om rätt och fel. I fall innebär detta att det är svenska kulturens normsystem om rätt och fel som avgjort vad som är lagligt respektive brottsligt beteende. Detta leder till att andra mindre nationaliteter, med helt andra normsystem och uppfattningar om rätt och fel, kommer att komma i konflikt med vårt rättsväsende om de flyttar till . Sellin menade att ju mer kulturellt heterogent ett samhälle blir desto oftare kommer dessa brottresulterande konflikter att uppstå. Detta är precis vad vi ser exempelvis när det gäller familjer som utsätter döttrar för hot och våld om de begått ett brott mot familjens så kallade heder. Döttrarnas beteenden som kanske endast rör en pojk- eller flickvänsrelation är både lagliga och rätt enligt det svenska majoritetssamhällets normsystem men uppfattas som oacceptabelt utifrån familjens hederskultur. uppfattar familjerna sitt tillämpade hedersvåld som rättmätigt medan det tvärtom är olagligt enligt svensk lag. Det finns flera vittnesmål om tragiska människoöden och hedersvåld i . Två kända exempel rör naturligtvis de båda mördade kvinnorna Pela och . Det finns också kvantitativa uppgifter om hedersförtryckets utspridning. I 2009:5 Gift Mot Sin beräknas 70 000 unga mellan leva i en situation där de ”har begränsningar i förhållande till äktenskap och/eller att familjen ställer upp villkor för val av partner”. Det framkommer också att hedersförtrycket dubbelt så ofta drabbar kvinnor som det drabbar män och därmed oftast också är en fråga om kvinnovåld. Vidare konstateras att det ”är betydligt vanligare att unga som inte själva får välja framtida partner utsätts för hot, våld och kränkningar av närstående”. Problematiken är enligt vanligast bland ungdomar med bakgrund i Mellanösternområdet, Syd- och samt . För att motverka hedersvåldet och annat kulturellt motiverat kvinnovåld måste samhället bli bättre att markera skarpt mot det. anser dock också att det behöver skapas en effektiv stödjande och förebyggande struktur för att få kvinnor att våga anmäla och bearbeta vad de utsätts för av sina familjer. Åtgärder mot hedersrelaterat våld Det som särskiljer hedersvåld från annat kvinnovåld är att det inte rör sig om en make eller annan enskild person som står bakom våldet. Vid hedersvåld agerar ofta ett helt kollektiv av landsmän, släkt och familjemedlemmar förtryckande genom våld eller hot om våld (Källa: Artikeln Hedersrelaterat förtryck och våld, inhämtad på . Det är med andra ord svårt att vända sig till en närstående för stöd. Att fly från hedersförtrycket kan därmed komma att innebära att man tvingas säga upp kontakten med alla ens närmaste släktingar. Det kan ibland dessutom vara svårt att förstå att förtrycket är olagligt när hela ens krets av närmaste har uppfattningar om rätt och fel som kraftigt skiljer sig mot vad som uttrycks i svensk lag. Detta särskilt om man på grund av att man invandrat har dålig kännedom om hur det svenska samhället fungerar. För att stävja hedersrelaterat våld mot kvinnor anser att det är extra viktigt att utsatta har någonstans att vända sig dels för stöd, dels för upplysningar om lagar, rättigheter och möjligheter.