kam-ad · H4C120160927ad · 2016-09-27 13:00:00 — Vi kommer här i riksdag att lägga fram en partimotion som på punkt efter punkt föreslår åtgärder mot våld och kriminalitet, mot sexualbrott och ungdomsbrottslighet för ett säkrare och tryggare . Vi kommer att fortsätta att satsa på polisen. Vi kommer också att visa att vi menar allvar med att stoppa den pågående tudelningen av och minska utanförskapet. Fler jobb, rättssamhällets närvaro och resurser till civilsamhällets brottsförebyggande arbete är delar av en helhet. Det är viktiga steg på vägen mot ett tryggare , och det är självklara prioriteringar för . Det borde vara självklara prioriteringar också för . Vad gör då regeringen för att skapa en effektivare organisation och en trygghet i hela landet? Det som regeringen faktiskt föreslår är budgetsatsningar som ligger efter nästa val, men det som krävs är satsningar här och . Vad gör regeringen för att lösa polisens kris? Vi i vill ha en polis som man kan lita på, som har god lokalkännedom, som kan skilja ett hatbrott från en misshandel, som känner skolbarnen och buset, som är trygg i sin myndighetsutövning och som pallar trycket när samhället och politiken säger olika saker. vill ha en polis med många kollegor och med en stark arbetsrätt. Vi vill ha poliser som är experter på mäns våld mot kvinnor och som är riktigt grymma på att förmedla kontakter till brottsofferjouren. Vi vill ha en polis som arbetar långsiktigt och brottsförebyggande. Vi vill ha poliser som är stolta. vill ha fler närpoliser. Vi vill ha en blåljuspatrull för att förhindra stenkastning. Vi vill ha förstärkt arbete mot hatbrott. Vi vill ha en specialpolis mot näthat. I den budget som vi har lagt fram tillsammans med regeringen får polisen 100 miljoner det här året och en storsatsning på det brottsförebyggande arbetet. Det är bra. Till skillnad från Alliansen och särskilt använder inte vi polisen som politisk gisslan för att markera mot regeringen. Alliansen använder polisens situation för att måla upp en domedagsbild av ett där ingenting längre fungerar. Det här stämmer inte. Förtroendet för rättsväsendet har bara ökat. Även tryggheten i samhället ökar. Men självklart kan mycket bli bättre. Vi måste dock lita på polisen. Vi måste lita på att polisen kan lösa sina egna problem och att all den kunniga personal som arbetar på myndigheten kan klara sin situation. När klubbade igenom beslutet om polisens organisation 2013 låg alla kort på bordet. Det ville genomföra som justitieminister blev gjort. Vad polisen nu gör är att följa det beslut som har tagit. Det är lätt att vara efterklok som moderat. Vi står just nu i stormens öga. 1,5 miljoner brott anmäldes 2015. Vi har en allvarlig situation i förorten. flaggade 80 polischefer håller på att gå in i väggen. Vad väljer då regeringen att göra? Jo, se till att polisen ska jaga papperslösa. I den otroligt allvarliga situation som polisen befinner sig i just nu prioriterar regeringen att polisen ska gå in på arbetsplatser och jaga papperslösa. Vi i är oerhört kritiska mot denna prioritering. Självklart ska utlänningslagen följas. Men en sådan här politik kommer att leda till större rasprofilering. Den är också oerhört företagsfientlig. kräver att regeringen tar sitt antirasistiska ansvar. Till skillnad från vad DN:s skriver tiger inte en svensk polis. Polisen har otroligt många kollegor som ryter till när saker och ting inte står rätt till. Polisen har ett väldigt skickligt fackförbund, som organiserar, debatterar och argumenterar när saker och ting inte står rätt till. - det här partiet som avskyr arbetsrätten, de kollektiva lösningarna och arbetstagarnas organisering - fullkomligt älskar . Det gör mig glad och lite förvånad, och jag välkomnar det. Jag vill ställa en fråga till och . Vilket är nästa fackförbund som kommer att omfamna? Är det kanske , med tanke på undersköterskornas situation i våra kommuner och landsting? Men jag vill också passa på att välkomna in i den fackliga kampen. Vi måste organisera oss för att vara starka. Läget för svensk polis är allvarligt. Vikande resultat, ett ansträngt operativt läge och en ansträngd arbetsmiljö motiverar ett antal åtgärder. Detta kunde ha varit en inledning jag skrivit själv till dagens anförande. Det kunde också ha varit det som kallar domedagsprofetior. Men texten kommer faktiskt från ett beslut fattat av den nationella strategiska ledningsgruppen inom svensk polis. Vi har hamnat i en situation som kräver att vi återigen bjuder in eller kallar in inrikesministern för att höra hur regeringen tänker med den viktigaste och största myndigheten inom rättsväsendet med över 30 000 medarbetare och drygt 20 000 poliser. Jag har lyssnat på inrikesministern här. Han talar om att vi var eniga. Ja, vi var eniga när fattade beslut om att omorganisera polisen från . Inrikesministern säger också att vi har ett gemensamt ansvar för att genomföra förändringar. Jag tänker inte ta ansvar för hur regeringen och regeringens rikspolischef har hanterat verkställigheten av beslut. Det står ingenstans i beslut att vi inte ska ha områdespoliser i utsatta områden. Det står ingenstans i beslut att det till och med efter beslutet fortfarande inte ska finnas områdespoliser, det vill säga lokala poliser, i de särskilt utsatta områdena. Det finns inte i alla delar. Särskilt i pågår fortfarande tillsättning och sökande med ljus och lykta efter poliser som kan tänka sig att jobba i särskilt utsatta områden. Det står ingenstans, herr inrikesminister, i beslut att det ska bli färre poliser i yttre tjänst. Det står att det ska bli fler poliser i yttre tjänst. efter riksdagsbeslutet har det blivit färre poliser i yttre tjänst. Det är ett stort misslyckande för rikspolisledningen, och ytterst politiskt ansvarig är inrikesministern och ingen annan. Vi från Liberalerna är beredda, och jämfört med våra kamrater välkomnar vi alla satsningar. Vi har det mest ambitiösa anslaget i vår budget inom Alliansen på svensk polis. Det är 5 000 fler beredskapspoliser, och 1 000 fler poliser än vad regeringen föreslår. Det är 1 100 fler civilt anställda inom polisen än vad regeringen föreslår. har vi också presenterat 50 miljoner extra i en särskild lönepott för att stimulera poliser i yttre tjänst. Detta har av socialdemokratiska ministrar kallats populistiskt både i den här debatten och senast i frågestunden . Är det populistiskt att följa rikspolischefens prognoser och underlag för politiska beslut? Är det populistiskt att lyssna in den kritik som har varit massiv och halvåret från polisfacket, , enskilda poliser och inte minst kommunala politiska kollegor som upptäcker hur det har utvecklats? Jag var i i går. Det är en liten kommun i min valkrets . Det finns ett fint medborgarlöfte som jag visade upp. När jag var klar med samtalet med näringsidkare och Folkets Hus-anställda gjorde jag ett kryss ovanför svikna löften. Man kan inte sätta sig från kommun och polis och lova en massa saker som ökad närvaro, fler trafikkontroller riktade mot trimmade mopeder och så vidare, och så ser samhället inte en enda polis. Det är vårt ansvar. Hur kan vi förstärka villkoren? Hur kan vi förstärka förutsättningarna? Det är precis det vi försöker göra genom politiska beslut. Det kan vara i budgeten, men det kan också vara att skruva i organisationen. Jag tar ett exempel, eftersom inrikesministern nämnde det. Det är polisavhoppen. Jag uppmärksammade det i en skriftlig fråga . I svaret säger statsrådet bland annat: "Om polisanställda väljer att sluta på myndigheten på grund av frustration är det förstås beklagligt. Personalomsättningen bland poliser är dock fortfarande låg i jämförelse med genomsnittet för svensk statsförvaltning." Jag tror inte att regeringen då insåg, och kanske inte heller inser, hur missnöjet gror inom svensk polis. Regeringen har möjligen felbedömt läget och situationen och inser egentligen inte hur allvarlig krisen är. Nej, , vi ägnar oss inte åt domedagsprofetior. Du kan sedan få en kopia av den nationella strategiska ledningsgruppens beslut om de sju åtgärder som vi försöker bearbeta och bemöta på ett seriöst och konstruktivt sätt. Att säga att svensk polis är i kris är ingen överdrift. Vi har tagit in uppgifter och synpunkter, och vi har också hört de berättelser som har varit uppe i debatten. Jag vill fylla på med två ytterligare. Jag satt med en polis som hade varit i tjänst . Han berättade att han hade varit med om mycket. Men han hade aldrig varit med om något liknande som han upplevde nu på sitt jobb. Han kände att orken tröt och att viljan att fortsätta jobba i princip var försvunnen. Även yngre kollegor som hade varit i tjänst i fyra, fem, som jag träffat i fikarum i polishus runt om i landet, som jag åkt med i radiobil och som jag gått med på gatan berättar: Jag funderar också på att göra som mina före detta kollegor. De har valt att sluta trots att de brann för polisyrket. Men efter bara fyra, fem, i yrket har de inte orkat längre. Detta är en mycket allvarlig utveckling som vi i riksdag måste ta på absolut största allvar. som jag säger det, herr talman, vill jag tacka alla de poliser som och gör stora insatser i för att vi ska bevara ordning, reda och trygghet. Lyssnar man på debatten här i kammaren verkar det som att vi alla är överens om polisens stora betydelse för att upprätthålla just ordning och trygghet. Det verkar också som att det finns en samsyn om att polisens resultat är på tok för dåliga. Uppklaringsprocenten måste upp. Resurser måste ut till lokalsamhället. Polisen måste finnas närvarande i hela landet. Om vi är så eniga: Varför är inte detta verklighet? Om vi är eniga: Varför möter inte regeringen de utmaningar och den oro som finns? Regeringen presenterade satsningar i sin budget. Men de betydande delarna, de stora satsningarna, ligger långt fram i tiden, först efter valet. Trots den ansträngda situationen här och har regeringen inte insett hur allvarlig läget är för svensk polis. Regeringens stöd till polisen är så litet att det skulle kunna gå att jämföra med en sjukvårdare som sätter ett litet plåster på ett stort blödande sår. Det krävs ett krispaket för svensk polis. aviserade en kraftfull satsning på polisen. Vi avsätter ca 4 miljarder för att stärka svensk polis och ungefär 600 miljoner. Det gör vi eftersom utmaningarna inte är efter valet utan här och . föreslår 2 600 nya polisanställda fördelade på 2 000 fler poliser med tonvikt på yttre tjänst i hela landet, 100 fler poliser i nationella insatskonceptet för att höja vår terrorbekämpningsförmåga och 500 civilanställda för att avlasta och renodla polisens arbetsuppgifter på en gång. Vi är medvetna om att det tar tid att utbilda poliser. Därför behövs det satsningar här och på civilanställda som kan gå in och avlasta poliser så att vi får ut fler i yttre tjänst. Att polisen kommer när den behövs, har förmåga att beivra brott och lagföra brottslingar är centralt för att upprätthålla lag och ordning i samhället. Men ett väl fungerande polisväsen betyder mer än så. Att samhället reagerar när människor utsatts för våldsbrott, rån, sexuella trakasserier eller inbrott i sitt hem är en förutsättning för upprättelse för brottsoffren och för att värna medborgarnas tillit till centrala samhällsfunktioner. ser vi hur den tilliten hotas när människor utsätts för brott. Som enskild ska man alltid kunna lita på att polisen har de resurser som krävs för att klara sin uppgift att förebygga, förhindra och beivra brott. Ett rättsväsen som står upp för de allra mest utsatta är en förutsättning för ett gott samhälle som håller samman. Vi har i debatten hört om att Alliansen, och andra partier håller polisen som gisslan. Vi har tidigare hört att inrikesministern närmast har raljerat över förslag om fler poliser. Jag vet inte om företrädare för S och V försöker få det att framstå som en partitaktisk fråga. För mig och för handlar det om att ta den oro på allvar som växer när medborgare märker av polisens oförmåga. Det är tjejen som är orolig för att gå på festival, företagaren som inte får sin stöld i butiken uppklarad och villaägaren på landsbygden som är orolig att drabbas av inbrott när närmaste polisbil är miltals bort. För dessa personer är fler poliser inte en taktisk fråga i en politisk debatt. Det är en fråga om trygghet. De behöver fler poliser som står på deras sida och skyddar våra gemensamma värden. För de poliser som står inför tuffa utmaningar i sitt arbete är frågan om de ska orka jobba kvar; det är inte en fråga om politisk taktik. Förutom underbemanning och tuffa arbetsvillkor har många nya, svåra uppgifter lagts på polisen och bidragit till en känsla av otillräcklighet. Fler och fler lämnar yrket. Det måste vi ta på allra största allvar, och därför föreslår en kraftfull satsning på fler poliser, motsvarande 4 miljarder och 600 miljoner . Vi måste ta de utmaningar vi ser på allvar här och , inte sedan och inte efter valet. Jag vill börja med att konstatera att ingen i oppositionen har ägnat sig åt att diskutera de omvärldsförändringar som har skett . De blundar därmed för mycket av det som har varit jobbigt för den enskilda polismannen och för polisorganisationen. Polisen har fått åka långa sträckor till bråk på asylmottagningar, utföra gränskontroll, ge sig ut på för att skydda vår stad och vårt samhälle mot terrorister. Gör man inte den analysen riskerar man också att brista i resten - vad som behöver rättas till för att få en bättre situation. Jag delar mycket av den kritik som oppositionen för fram, men det hade naturligtvis varit klädsamt om oppositionen inte hade låtsats som att alla problem uppkom vid regeringsskiftet. Många av de brister vi ser är i själva verket bakgrunden till att en enig riksdag gjorde en organisationsförändring. Det är inte problem som uppkommit av organisationsförändringen. Jag kan också konstatera att vi trots retoriska piruetter, kreativa räkneexempel och ett visst mått av kreativ bokföring ändå är i princip överens om vilka tillskott svensk polis ska få . Jag välkomnar det. Vi behöver fler poliser, och de ska vara där de behövs som bäst: i de mest brottsutsatta områdena. Vi har fått det i , på och i . Men det räcker inte. Vi måste se betydligt större förbättringar och betydligt fler poliser i de områden där de behövs som bäst. Jag kan garantera att jag kommer att bevaka denna fråga väldigt noggrant och se till att det som har hänt i , på och på fler orter också sker i andra socialt utsatta områden. Polisen har också valt att prioritera 14 sådana områden i det arbetet. Men vi måste också renodla verksamheten. Poliser ska inte behöva ha hand om fiskerifrågor, sälja får eller ge sig ut på långa transporter åt andra myndigheter som inte behöver utföras av polis. Alla de renodlingsfrågorna har vi också gått vidare med i budgeten. Vi måste också skärpa lagstiftningen för dem som ger sig på poliser och annan blåljuspersonal. Vi måste helt enkelt ha tuffare straff för den som gör det. Det ska vara tydligt att det är hårda straff för den som ger sig på någon som är satt att hjälpa andra. Vi måste få bättre verktyg för polisen och bättre lagstiftning. Där kommer också förslaget om hemlig dataavläsning in så att polisen följer med i teknikutvecklingen och vi kan använda hemlig telefonavlyssning också för den som kommunicerar via krypterade plattformar. Det har vi svårt att göra inom polisen. Vi måste få bättre arbetsmiljö och arbetsvillkor. Därför är det viktigt att vi inte bara har en auktion om antalet poliser utan skjuter till rejält med ekonomiska resurser och låter själv avgöra var och hur de pengarna används bäst i det enskilda läget. Vi behöver jourdomstolar, möjlighet till husarrest och, som jag nämnde tidigare, renodling. Vi måste fortsätta arbetet för att det ska bli jobbigare att vara kriminell i . Inrikesministern tycker inte att vi tar hänsyn till omvärldsförändringarna. Det är ju snålt om tid i en sådan här debatt, men när det gäller till exempel problemet med bråk på flyktingförläggningar är det ju framför allt ett bekymmer i glesbygden. Det problem vi ser är att resursfördelningen inte tar hänsyn till flyktingförläggningar och annat, vilket gör att det blir ännu snålare med resurser i glest befolkade områden. Här hade ju regeringen kunnat ta ett initiativ om man hade velat - det är ett riktigt problem. Men flyktingkrisen och de utmaningar den ställer polisen inför förklarar inte de bristande resultat vi ser generellt. Det går inte att skylla på det. Många av problemen har visserligen funnits tidigare. När det gäller de utsatta områdena och framför allt den grova organiserade brottsligheten satte ju alliansregeringen igång mobiliseringen mot sådan brottslighet. Det var en av förutsättningarna för att komma till rätta med en del av de problem vi såg och ser i . Så visst är det så att problemen verkar . Denna debatt ska handla om polisens situation, och jag tycker att det är viktigt att den gör det. Det handlar ju inte om partiernas egna önskelistor i största allmänhet, vilket en del tycks ha uppfattat. Jag konstaterar att polisen har problem, och det är mycket som inte fungerar. Det krävs åtgärder, inte politiker som bara följer utvecklingen och har något slags armarna-i-kors-mentalitet. Tyvärr är det min kritik mot regeringen: Ni gör för lite och tar för få initiativ. Jag förväntar mig att regeringen, när Statskontoret har lagt fram sin rapport, återkommer med konkreta förslag om vad vi ska göra för att åtgärda uppenbara bekymmer när det gäller reformeringen. Vi kommer att diskutera resursanvändning och resurstilldelning när vi kommer till budgetdebatterna. Där tycker vi att ert förslag är otillräckligt. Vi vill se fler poliser, minst 20 000 som en nedre gräns. Vi vill ha fler civilanställda. Sedan behövs det också initiativ när det gäller mängdbrotten. Det finns en kultur inom polisen som går ut på att prioritera ned den brottslighet som medborgarna möter. Det är därför man struntar i att någon blir pistolhotad på kyrkogården i . Det är därför det på en del håll inte händer något när man är utsatt för misshandel. Det är därför vi inte får inbrott uppklarade. vet vi att man kan klara upp ganska många bostadsinbrott om man använder rätt metoder. Det handlar om den verksamhet som inte fungerar i vardagen. Den kräver ledarskap och åtgärder, och vi måste ta i med kraft. Jag tror att litar alldeles för mycket på rikspolischefen - att han ska mäkta med att klara detta själv. Jag är för självständiga myndigheter; jag tror att det är bra. Men ibland måste de ha draghjälp och coachning från oss politiker. Vi måste peka med hela handen och säga: Vi förväntar oss att ni bryr er om vardagsbrotten. Vi förväntar oss att ni sköter som vi har beslutat om i . Vi förväntar oss att ni ingriper mot den och den typen av brottslighet. Annars får ju inte ledarskapet det stöd som krävs för att det längst ut på linan ska hända något. Jag blir vansinnig när man struntar i att ta problem på allvar när folk äntligen kommer fram i den växel som nästan aldrig tycks fungera inom polisen. Jag tror att vi måste samla ihop oss till en åtgärdsplan för att få mer effektivitet och fart på polisverksamheten så att vardagen blir tryggare för våra medborgare i storstäderna och förorterna och på landsbygden. Det finns hur mycket som helst att göra, och då hjälper det inte att bara åse verksamheten. Sedan konstaterar jag att nästan alla bra förslag som Ygeman tar upp är sådant som Alliansen har tagit fram och drivit, så vi är ju uppenbarligen överens om mycket. Vi kommer att återkomma med fler förslag. I mitt första anförande sa jag att alla andra partier kommer att gå fram här och slå sig för bröstet. Till och med det kunde jag alltså förutspå. går upp och säger "vi har länge krävt betydande resursförstärkningar". Hur länge då? I förra budgeten var det definitivt inte. Och hur mycket pengar gav ni till i budgeten 2014, som var en alliansgemensam budget? Det var den gången också. Vad pratar ni om när ni säger att ni länge har krävt betydande resursförstärkningar? Det har ni ju aldrig gjort. Ni har inte ens gjort det , för ert budgetförslag har ännu inte lagts fram. säger ni att ni kommer att göra det, och det är i så fall första gången på väldigt . Det ni säger är bara hittepå. Som man säger: Tomma tunnor skramlar mest. har konsekvent budgeterat för kraftiga resursförstärkningar för polisen, både generella anslag för förbättrade arbetsvillkor och lönevillkor och anslag för 7 000 nya poliser, som krävs för att man ska kunna hålla takt med den stora befolkningsökning som vi nu har haft på grund av er öppna-dörrar-politik. Det är ingen annan som har tänkt på att man måste ha någon form av mått för att se till att polisen håller jämna steg med en befolkningsökning som vi i sanning inte hade behövt ha i det här landet. I mitt förra anförande sa jag att jag skulle gå in på andra aspekter än just de ekonomiska. Ett av de stora problemen med svensk polis är polisledningen, med i toppen. Hans första utspel som polischef - han gick ut med det i - gällde inte att bekämpa organiserad brottslighet, att göra insatser i de särskilt utsatta områdena eller att bekämpa bostadsinbrott eller mängdbrottslighet. Hans fokus var i stället att bekämpa hätsk ton på internet. Det var det som var den nye polischefens fokus. Både under , , och under har polisen fortsatt med rena dumheter. Man väljer en defensiv taktik mot de mångkriminella gängen i våra förorter. Man gör sig själv till åtlöje genom att bjuda gängen på varm korv eller kaffe och bulle. Det är som hämtat ur en satirtidning. Man böjer sig för mediedrev. Så gjorde man till exempel med . Jag har talat med källor inom polisen som jobbade med att övervaka romska tiggarligor. Det fick de sluta med för att polischeferna var för skraja för medierna eller för den politiska korrektheten. Man gör alltså inte det som är polisens uppgift. Vi har en polischef, och polischefer, som öppet går ut och säger att man mörkar invandrarrelaterad brottslighet för att ett visst parti - vi, alltså - inte ska gynnas, eftersom vi har varit klarsynta nog att se problemet långt innan andra kunde göra det. Vi måste ha en polisledning som består av poliser, inte politruker. Det ska vara en ledning som inte böjer sig för politiskt korrekta drev utan har den hårdhet som krävs i det nya, spännande som ni har skapat åt oss. Det är ett land som har blivit alltmer splittrat och alltmer våldsamt. Vissa talar om högskoleutbildning som receptet för att göra polisyrket mer attraktivt, men jag tror att det bara kommer att förvärra situationen inom polisen. Vi behöver folk som vill och vågar vara ute och slita i detta hårda jobb. Det kommer att bli mycket, mycket värre i innan detta är över. Vi behöver inte folk i polisen som väntar sig något annat. Det är många inom polisen som vittnar om detta . Den utveckling som vi i står inför är allvarlig. Det kommer att bli mycket värre, som jag just sa. Då behöver vi en bra polisledning och en rekryteringsprocess som inte går ut på kvotering av olika grupper som inte får plats . Som många konstaterar är vi överens om att behöver en effektivare polis - en polis som är bättre på att klara upp brott, och detta i ett samhälle där brottsligheten minskar men förändras. Mer och mer kriminalitet sker på internet. Företaget har blivit den nya kofoten. Den organiserade brottsligheten är ett hot mot samhället. Men, , det är också hatbrotten och hoten mot utsatta grupper, politiska företrädare, journalister och andra som arbetar för demokratin. Det är viktigt att polisen prioriterar de brott som riskerar att i grunden slita isär samhället. Hatbrott är en av de kategorierna. Vi måste bryta tudelningen, sa från . Det är en självklar prioritering. Vi behöver ett gott samhälle som håller samman, sa en av hennes allianskollegor. Jag delar den ambitionen. Men vet ni vad? 2 000 poliser till kommer inte att förändra det faktum att vi har högre arbetslöshet bland dem som är nya i eller att det finns bostadsområden där eleverna går ut skolan med mycket sämre resultat än i andra områden. Vi behöver satsa på välfärden.