kam-bu · H3C120160413bu · 2016-04-13 00:00:00 — Klyftan fördjupas mellan dem som har ett arbete och dem som inte har - de som inte får en chans att komma in på den svenska arbetsmarknaden, som aldrig blir efterfrågade och som aldrig blir en del av en arbetsgemenskap. Vad händer med deras framtidstro och deras tillit? Vad händer med deras barn, som växer upp och inte ser sina föräldrar gå till jobbet år ? Det är ju dem det handlar om när vi talar om regeringens totala frånvaro av strukturreformer i denna vårproposition. Visst, man gör ett antal satsningar. Man inför snabbspår och mer validering, och det finns ett antal satsningar i vårändringsbudgeten, varav flera är lovvärda. Vi kan också ha en samsyn om att vi behöver mer och bättre yrkesutbildningar. Men på det stora hela saknas svaren på hur de hinder som blir allt högre för vissa på arbetsmarknaden ska monteras ned. I stället tycks regeringen ägna sin möda åt att angripa oss som kommer med förslag om sänkta trösklar, som vårt förslag om introduktionsanställningar. Vi som har sett hur arbetsmarknaden förändrats vill göra något åt detta. Det är samma problem som IMF, och pekar på: behovet av att sänka trösklarna till jobb i . Vi måste göra något åt problemet med höga krav som slår ut jobb och stänger ute personer med lägre kvalifikationer. Vi behöver reformer som skapar vägar in för alla. Det handlar om en breddad RUT-sektor och om åtgärder som gör att jobb som har försvunnit men som kan utföras av personal med lägre utbildning kan återkomma. Dessa jobb utförs kanske inte alls , eller så utförs de av högutbildad personal, till exempel vårdserviceteam. Vi behöver också förenkla kraftigt i arbetsmarknadsstöden för att de ska kunna bidra till att fler tar sig in. Men i vårpropositionen blir det övertydligt: Det ekar tomt i regeringens reformverkstad. Lampan är släckt. Man tycks ha gått hem för dagen. Det goda tillfället att när hjulen snurrar göra långsiktiga reformer när det gäller arbetsmarknad och välfärd, det tar man inte, och det är de mest utsatta man sviker. Det innebär förlorade år för när det gäller nödvändiga reformer. Så agerar, eller agerar inte, en regering som är illa förberedd och inte orkar eller kan driva den reformagenda som behöver. Men regeringen nöjer sig inte med detta. Den gör i stället tvärtom och monterar ned goda reformer. Vi har år sett en fantastisk utveckling med RUT-reformen, med fler företag, fler kunder och fler jobb . Det har blivit tusentals nya jobb, och hälften av dem som får dem är utrikes födda och fyra av fem kommer från arbetslöshet eller uppsägning. Då vill regeringen gärna ha ett ord med i laget och halvera RUT-taket. Visserligen lägger man till ett par tjänster, men det skapar ändå osäkerhet. Vad ser vi då hända? Jo, det blir ett trendbrott i utvecklingen. Omsättningen i RUT-sektorn sjönk , och av RUT-företagen bedömer att de nu kommer att behöva minska antalet anställda. Regeringen har också andra åtgärder. När vi nu har en utveckling med fler äldre som arbetar inför regeringen en särskild löneskatt för äldre, som remissinstans efter remissinstans varnar för att införa eftersom den kan komma att trycka ut människor från arbetsmarknaden och försämra möjligheterna för den som vill sätta guldkant på tillvaron i slutet av arbetslivet. Det finns också andra utmaningar som regeringen duckar för. När regeringen tillträdde låg på avsatta pengar för en nationell demensplan för ett bättre arbete mot demenssjukdomar - en enorm utmaning! Det första regeringen gjorde var att stryka bort dessa pengar, och det är faktiskt ganska upprörande. Till och med när Alliansens budget vann bifall och bestämde att pengarna skulle gå till en nationell demensplan genomförde regeringen inte det, utan pengarna gick till annat. varnar en internationell forskargrupp för att ökningen av demens kan komma att leda till kaos i sjukvården. Vi ser en kraftig ökning av antalet personer i som lider av demenssjukdomar. Man räknar med att det kan ha gått från 160 000 till 250 000. Och det största problemet, menar forskarna, är att många dementa tvingas bo kvar hemma mot sin vilja. De får inte flytta till ett äldreboende. Men även investeringsstöd till äldreboende tog regeringen bort, och det förberedda förslaget om en äldreboendegaranti där den äldre själv skulle få välja när han eller hon skulle flytta till ett äldreboende genomfördes aldrig. Det är dags att återinföra detta eller att se till att det kommer på plats, så att det blir större makt för den enskilde att välja i stället för att myndigheter ska ha makten. Det är förstås välkommet med mer pengar till kommuner och landsting. Det finns stora behov i många verksamheter. Vi kristdemokrater kommer också att tillföra mer resurser i vårt alternativ , som vi gjort så . Men det viktigaste för kommunerna och för välfärden är hur jobben utvecklas. Vi har hört regeringen tala om en konflikt mellan sänkt skatt och resurser till välfärden. Vi kan dock se att ökade resurserna till kommunerna , rensat för inflationen, och det var en kraftigt ökad skattekraft. Det berodde på konsekventa reformer för fler jobb. Vi kan se att regeringens jobbfientliga politik ligger fast. Den politik som innebar tiotals miljarder i höjd skatt på att arbeta och anställa fortsätter, trots att det kommer att leda till färre sysselsatta än annars. När regeringen inte reformerar arbetsmarknaden, som man borde göra, och har dålig kostnadskontroll i de offentliga utgifterna och inte utvecklar välfärden för att klara morgondagens utmaningar kommer vi också att se risker för välfärden . Det är inte risker i största allmänhet, utan det är de mest utsatta som drabbas, inte minst de som har flytt från krig och förföljelse. De som inte får en chans att komma in på arbetsmarknaden är de som drabbas hårdast när regeringen inte klarar av att göra den här typen av reformer. Det är de som är allra mest beroende av fungerande välfärd och . Det är min övertygelse att vi måste göra mer, att regeringen måste göra mer och att regeringen måste presentera reformer för att vi ska kunna se ett där ingen hålls tillbaka och ingen lämnas efter. Jag tänkte höra lite hur ser på den fördelningspolitiska analys som finns med i vårpropositionen. Jag vet inte om du har hunnit läsa den, men jag hoppas förstås att du anser att den ser bra ut. Den fördelningspolitiska analysen visar nämligen att det är de med lägst inkomster som får mest pengar i de budgetar som har förhandlat fram tillsammans med regeringen. Detta är en skillnad mot den tid då parti satt i regeringen och det framför allt var de med högst inkomster som fick det bättre ställt. Jag kommer ihåg grafer, och det gör kanske också. Där kunde man se att de med inkomster i decil 1 kom väldigt dåligt ut jämt, medan de i decil 10, alltså de med högst inkomster, kom väldigt bra ut. Man kan se att de som har tjänat bäst har fått 10 gånger mer i procentuell ökning av sin disponibla inkomst än de som tjänar minst. Så var det vid makten. Vi såg också att den relativa fattigdomen ökade med . Särskilt illa drabbade var ensamstående kvinnor med barn. Men ser det helt annorlunda ut. Det borde, tycker jag, glädja någon som pratar mycket om att man ska kunna känna tillit i samhället. Tillit bygger ju också på att vi inte har för stora ekonomiska skillnader i samhället. Det visar forskning och beprövad erfarenhet. Om skillnaderna ökar väldigt mycket minskar förtroendet mellan människor. Det påverkar hälsa. Det påverkar barns hälsa, framför allt. Det påverkar också barnens skolresultat. Med de starka orden om tillit i samhället borde det finnas ett intresse från sida av att faktiskt se en annan fördelningspolitik än den som fördes under deras vid makten. Tack, , för frågan! Jag tycker att det är mycket intressant och viktigt med fördelning och sammanhållning i ett samhälle. Om du studerade graferna så noga som du säger vet du också att decil 1, som du pratar om, hade en väldigt god utväxling när det gäller de reformer som gjordes. När det blev lättare att komma i arbete fick också den gruppen, när man såg det i ett längre perspektiv, större möjligheter. Det är också väldigt viktigt. Den stora klyftan finns nämligen mellan dem som har ett arbete och dem som inte har ett arbete. Därför är den bästa fördelningspolitiken den som skapar fler jobb och som ser till att de 700 000 som saknar gymnasieutbildning får en chans att komma in på svensk arbetsmarknad. Det skulle vara det absolut bästa vi skulle kunna göra för i fördelningspolitiskt hänseende. Det är ett stort problem att man inte ger de människorna chansen. Ni har inte i er budget som ni presenterar några reformer för hur de ska kunna få ett arbete på svensk arbetsmarknad. Jag och mitt parti har drivit på för höjt flerbarnstillägg och för en höjd barndel i bostadsbidraget. Det är kanske det mest träffsäkra man kan göra på kort sikt för att stärka fördelningen i och se till att barnfamiljer kommer bättre ut. Jag har drivit på för att höja grundnivån i föräldraförsäkringen. Det är också en reform som har bidragit till en bättre fördelning och till att fler i får del av inkomstökningen. Det är väldigt viktigt. pratar varmt om detta. Jag ska säga att ni hade en del bra reformer - jag tycker också om höjt barntillägg och så vidare. Men verkligheten såg de facto lite annorlunda ut. Det var faktiskt så att de med högst inkomster kom ut mycket bättre än de med lägst inkomster. Jag vet att försökte dölja det i sina grafer. Han hade alltid en skugga inritad bland de lägre inkomsterna för att de också skulle gynnas av att de rika fick sänkt skatt. Det var någon form av trolleritrick som han förväntade sig skulle hända - vi vet alla att det inte hände. Vi kan titta på hur det faktiskt var. De med högst inkomster fick en förbättrad ekonomi med vid regeringsmakten, medan de med lägst inkomster fick ca mer i inkomst. Det säger ganska mycket om vilka ni prioriterade att lägga de resurser som vi har gemensamt i samhället på. Det var alltid de med högst inkomst. Jobbskatteavdraget var och är väl fortfarande i den budget som lägger fram och som ni står bakom, där jobbskatteavdraget är en bärande del, utformat så att man vid lägre arbetsinkomster får en större procentuell minskning av sin skatt. Det är ni med på. Det lägger ni fram på bord. Idén med detta är naturligtvis att det ska löna sig att arbeta och att marginaleffekterna ska minska när man går från bidrag och ersättningar till arbete. Det kan man kalla för trolleritrick om man vill, men är det faktiskt ganska bra att människor får större möjligheter och större drivkraft att komma i arbete. Jag håller med om att man på kort sikt, i det korta perspektivet, behöver göra fördelningspolitiska insatser för att hålla ihop ett samhälle. Där är vi helt överens. Men vi är definitivt inte överens om hur man skapar det bästa sammanhållna samhället . Det handlar inte om att skapa stora grupper som lever i ett utanförskap och lever på bidrag och ersättningar. Det kommer inte att skapa det sammanhållna samhälle som jag vill se. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren biföll talmannens förslag att motionstiden för propositionen skulle förlängas till .