ip · H310782 · 2016-09-01 00:00:00 — Interpellation 2015/16:782 Lån till bidragshöjningar av (M) till Finansminister (S) av alliansstyre lånades i kronor räknat 99 miljarder för att stimulera svensk ekonomi under den värsta globala ekonomiska kris som världen upplevt sedan depressionen. , trots att befinner sig i en högkonjunktur, talar prognoserna för att finansministern kommer att behöva låna ungefär halva det beloppet – på bara . lånar alltså (S) i goda tider dubbelt så mycket som (M) gjorde i historiskt dåliga tider. Mest hårresande är dock att tre fjärdedelar av regeringens satsningar går till annat än välfärdens kärna. Mer än hälften av detta går dessutom till bidrag och ineffektiv arbetsmarknadspolitik. Regeringen lånar alltså till bidragshöjningar. Mot bakgrund av det låga ränteläget trots högkonjunktur, att regeringen inte har kontroll över kostnadsökningar kopplade till utanförskap och migration och att vi nu är i behov av att ”spara i ladorna” för att kunna möta sämre tider är detta uppseendeväckande. Finansministern väljer alltså att göra ideologiskt motiverade bidragshöjningar i stället för att säkra landets framtid, något som oundvikligen kommer leda till antingen en ökande statsskuld eller besparingar på välfärdens kärna när lågkonjunkturen väl slår till. Mot bakgrund av ovanstående vill jag fråga finansministern: Varför lånar finansministern och regeringen till att höja bidragen när är i behov av att spara för att möta sämre tider? har frågat mig varför regeringen lånar till att höja bidragen när är i behov av att spara för att möta sämre tider. När den tidigare regeringen tillträdde 2006 visade de offentliga finanserna på ett överskott motsvarande av bnp, och statsskulden minskade. När den nuvarande regeringen tillträdde möttes vi av ett underskott motsvarande av bnp, och staten var tvungen att låna . Det var således under den tidigare regeringen som det offentliga sparandet försämrades kraftigt och staten började låna. När regeringen tillträdde avvek det finansiella sparandet i den offentliga sektorn tydligt från överskottsmålets nivå. försämrades det strukturella sparandet med av bnp. Detta förklaras delvis av den utdragna lågkonjunkturen, men framför allt av de ofinansierade åtgärder - bland annat flera skattesänkningar - som den förra regeringen vidtog trots att konjunkturläget förbättrades. Nuvarande regering har fört en stram finanspolitik som gjort att den offentliga sektorns underskott minskat kraftigt . Trots det stora underskott som ärvdes av den tidigare regeringen och de kortsiktiga konsekvenserna för de offentliga finanserna av de senaste årens asylinvandring avser regeringen att bedriva en finanspolitik som gör att överskottsmålet nås . Återgången till ett sparande i linje med överskottsmålet sker då i en takt som är väl avvägd. Avslutningsvis är det inte heller korrekt att regeringen lånar. Både och regeringen bedömer att vi kommer att amortera på statsskulden . Det är högkonjunktur, och i högkonjunktur borde man spara. Man borde spara i högkonjunktur så att man sedan kan möta en lågkonjunktur. Det gör inte finansministern. Det hon i stället gör är att sätta sprätt på en massa pengar, framför allt genom att höja bidragen för dem som inte arbetar. Vi har alltså en finansminister som lånar till bidragshöjningar. När hon ska försöka förklara bort detta försöker hon måla upp en bild av att alliansregeringen lånade till skattesänkningar. Hon talar om att vi hade ett underskott på 70 miljarder och att man nu minsann har minskat det underskottet. Jag vill först säga en sak, och det är att underskottet hade varit mycket större ifall den socialdemokratiska budgeten hade gått igenom . Det andra jag vill säga är att vi hade en långvarig lågkonjunktur under den förra och den förrförra mandatperioden, vilket gjorde att vi var tvungna att öka belåningen från statens sida för att kunna stimulera ekonomin. Det intressanta i detta är att om det var 70 miljarder i underskott 2014 var med på 64 av de miljarderna. Hennes argumentation är alltså fullständigt ihålig. Det är nästan så att man börjar undra om finansministern ens vet skillnad på högkonjunktur och lågkonjunktur. Är hon medveten om att det är andra förutsättningar när det är lågkonjunktur än när det är högkonjunktur? Något annat intressant är att finansministern försöker måla upp en bild av att hon bör kunna ta åt sig äran för att den ekonomiska utvecklingen är så positiv. Finansministern har alltså haft sin budget gällande . Socialdemokraterna fick ju inte igenom sin budget , utan det var alliansbudgeten som gick igenom. Anledningen till att det har gått bra för är att Alliansen förde en ansvarsfull ekonomisk politik och att det genomfördes strukturella reformer för att förbättra ekonomin. Det vi ser från den här regeringen är experterna helt överens om. och - alla oberoende experter - säger en och samma sak, nämligen att den politik regeringen för kommer att öka den strukturella arbetslösheten. När det sedan blir lågkonjunktur kommer arbetslösheten att bli högre än den hade varit om Socialdemokraterna inte hade genomdrivit sin politik. Vi får också höra mycket tydlig kritik från vad gäller just att man inte sparar tillräckligt mycket. Den nya ordföranden sa mycket tydligt i ett pressutspel för bara någon vecka sedan att regeringen skapar allvarliga obalanser i det offentliga sparandet. Vi måste spara nu när det är goda tider för att kunna möta lågkonjunkturen när den väl kommer, och det särskilt mot bakgrund av att räntan nu är så låg att vi inte kan räkna med att kommer att hjälpa till och stimulera en återhämtning. I detta läge väljer finansministern i stället att satsa på en politik där hon höjer skatten på arbete för att kunna, i huvudsak, finansiera satsningar på ökade bidrag så att det lönar sig sämre att arbeta. Det är mycket tydligt, både rationellt och logiskt men också tydligt förankrat i vetenskapen, att detta kommer att leda till en högre arbetslöshet. Det är detta finansministern alltså lånar till - att få höja bidragen. Det som pågår här, när man lyssnar på finansministern, är ingenting annat än historierevisionism. Att jämföra enskilda år och prata om hur det såg ut med regering och med alliansregeringen är fullständigt ovidkommande när man ser på totalen. Det intressanta är vad som hände som Alliansen styrde . Då minskade statsskulden, trots att vi gick igenom den djupaste globala lågkonjunkturen . Trots detta minskade vi statsskulden. Jag tycker att ska ge ett erkännande till och alliansregeringen i stället för att låtsas att den sista siffran på den sista raden är den viktiga. Vi skulle kunna jämföra enskilda månader eller någonting annat om vi tycker att det är roligt, men det intressanta är faktiskt att se vad som händer . Som påpekade här var S-budgeten faktiskt betydligt svagare 2014 än vad Alliansens budget var. var som ekonomisk-politisk talesperson för Socialdemokraterna med och tog fram den budgeten. Ändå har hon mage att klaga på Alliansens underskott fastän hon själv ville ha ett ännu större. Det är lite konstigt att man klagar på Alliansens siffror när man själv hade ett ännu större underskott i sin budget. Varför kan inte erkänna att Socialdemokraternas budget var ännu svagare 2014? Jag säger det igen: ska jämföras med . Nuvarande regering har fört en stram finanspolitik som har gjort att den offentliga sektorn minskat kraftigt , skriver i sitt svar. Det är faktiskt också en historieförfalskning. Ni har styrt med er budget. Under resten av de nio åren som har gått har det varit Alliansens budget. Det är ju vi som har fört en politik och lagt grunden så att underskottet i statens ekonomi har minskat. Det är inte ni som har gjort det. I slutet står det: "Avslutningsvis är det inte heller korrekt att regeringen lånar". Detta är väldigt konstigt. Om en budget går med underskott måste man ju finansiera den med lån. Är det kanske så att det är kommunerna som är banken ? Staten är skyldig kommunerna för migrationskostnader. Är det så finansierar underskottet ? När finansminister presenterade budgeten , om jag minns rätt, stoltserade hon med att regeringen har bedrivit en stram finanspolitik sedan man tog över . Man insinuerade också att man även fortsatt ser behovet av, är intresserad av och vill driva en stram finanspolitik. kan vi konstatera, när vi väl synar budgeten och också lyssnar på de oberoende experter som uttalat sig, bland annat , att väldigt mycket mer finns kvar att göra för att driva en stram finanspolitik, någonting som finansministern verkar vilja uppnå. Jag utgår nämligen ifrån att det handlar om mer än bara politisk retorik, faktiskt också någonting som man önskar och vill ska spegla innehållet. Det vore fullt möjligt att uppnå en budget i balans, trots det faktum att vi har genomgått både politiska och finansiella kriser . när man lyssnar på företrädarna för olika politiska partier får man bilden av att det är mer eller mindre omöjligt för riksdag att uppnå en budget i balans under innevarande år eller framtida år, utan det är någonting man gärna skjuter på - helst in i nästa mandatperiod. Men det är faktiskt fullt möjligt. Sanningen är att drivs inte underskotten av bärande av gamla kostnader, utan underskotten drivs av utbyggnad av bidragssystem, någonting som det vore fullt möjligt för dagens regering att säga nej till. Socialdemokraterna kunde avstå och säga att man inte har råd för stunden. Man kunde de facto bedriva en stram finanspolitik och inte bara hänvisa till att man vill bedriva en stram finanspolitik. Sanningen är också att det behöver inte är utbyggda bidrag över huvud taget. Det behöver och det som också bland annat pekar på är betydande reformer för att få fler människor i arbete. Det är det som just nu behöver. har den högsta sysselsättningen i EU. Det har finansministern tidigare stoltserat med, och det är korrekt. hade det som av EU klassades som den bästa jobbmarknaden i hela EU med en extremt hög sysselsättning, men vi klarar inte riktigt av att se till att tillräckligt många är med och bidrar. Framför allt klarar vi inte av att också hålla kostnaderna för bidrag nere, utan det är någonting som accelererar och upptar en alldeles för stor del av den svenska statsbudgeten. Betydande reformer behövs för att fler ska vilja jobba mer och därmed bidra mer. Men betydande reformer behövs också för att se till att de som står längst från arbetsmarknaden faktiskt får en chans att komma in på arbetsmarknaden och kan vara med och bidra. Det betyder för det första att vi behöver ytterligare sänkta skatter på arbete. Låginkomsttagare betalar nästan ingen annanstans i världen högre skatt än vad man gör i . Det är en stor och aktiv hämsko på viljan att arbeta. För det andra är det få andra ställen i världen som har så betydande marginaleffekter när man går från bidrag till arbete att det blir en avskräckande effekt för många. Man måste uppnå väldigt höga löner för att ens tjäna pengar på att börja arbeta. Sanningen är också att inget annat land i hela EU har så låg andel enkla jobb som har, och det innebär en betydande tröskel för unga människor och nyanlända när det gäller att ta sig in på arbetsmarknaden. Allt detta är sådant som förvisso har blivit bättre men som är långt ifrån bra. Reformer behövs, men regeringen väljer att göra ingenting. I stället bygger man ut bidragen. Det finns en annan väg som är möjlig. Det går att bedriva en stram finanspolitik på riktigt. tycker att jag borde ge en eloge. Det har jag också gjort. Jag tycker att den politik som fördes under själva finanskrisen var väl avvägd. Jag hade velat se en annan mix av åtgärder, men jag tycker inte att det var fel att man då använde de stora överskott som man ärvde till att motverka effekterna av finanskrisen. Det har jag aldrig kritiserat - tvärtom. Jag har sagt att jag tycker att det är en väl avvägd politik i omfattningen. Däremot riktar sig min kritik mot de omfattande skattesänkningar som man fortsatte att genomdriva 2013 och 2014, trots att konjunkturen då hade vänt, och som gjorde att vi hade stora underskott som inte berodde på konjunkturen. Det strukturella underskottet som vi tog över 2014 var på av bnp, vilket gör att man hamnade ungefär 75-80 miljarder från det överskottsmål som man borde ha. Vi tog alltså över i ett läge där vi låg ungefär 80 miljarder från överskottsmålet, beroende på att man hade sänkt skatten på ett sätt som det inte fanns utrymme för i de offentliga finanserna. Vi lade stramare budgetar än regeringen i opposition från det att jag tog över, vilket innebar stramare budgetmotioner både 2013 och 2014. lade vi så fram en mycket stram budget. Alliansmotionens ramar utgick från min budget och var också stram. Det vill jag ge en eloge för. Alliansen lade en mycket stramare budgetmotion i opposition än vad man någonsin gjort i regeringsställning, och den slutsats jag drar av det är att allianspartierna passar bäst i opposition. Det är bäst så för svensk ekonomi. Det är också viktigt att säga att vi ju lade fram en ändringsbudget . Om vi hade haft en politik som var så dålig och som hade förstört statsfinanserna hade vi alltså kunnat göra det så att det hade påverkat statsfinanserna. Men det gjorde vi inte, utan vi lade fram en mycket ansvarsfull och fullt finansierad budgetmotion då. Jag tror också att man kanske ska vara lite försiktig från sida när man säger att det var moderat politik hela 2015, för vi gjorde en omfattande takhöjning i a-kassan som jag kanske inte tror att vill vara med och ta åt sig äran av. Att tala om oberoende experter kanske inte är det bästa att göra just de här dagarna, när just oberoende internationella experter i rad tydligt visat att regeringen för en väl avvägd och ansvarsfull ekonomisk politik. har IMF kommit med sin studie av där de tydligt säger att de tycker att regeringen för en bra och väl avvägd politik - ett väldigt tydligt erkännande av att regeringens finanspolitik är mer väl avvägd än vad det ibland kan låta när man lyssnar på oppositionen. I går kom också med sin konkurrenskraftsmätning där vi kliver 20 placeringar uppåt vad gäller ekonomisk politik - ett rejält skutt uppåt tack vare den politik som förs här. är det viktigt att säga att vi tog emot fler asylsökande i än vad något OECD-land har tagit emot i modern tid. Om man inte tror att det på något sätt skulle påverka de offentliga finanserna i närtid tror jag att man kanske inte riktigt förstår hur omfattande utmaningen är. Här ser vi att regeringens politik, som vi har lagt om, har haft effekt och att det är färre som söker asyl. Det gör att kostnaderna är störst 2016 och 2017. Det är också därför som vi ser underskott de åren, men det är tydligt att vi sedan går mot balans och överskott. Det beror dels på att kostnaderna minskar, dels på att regeringen har fört och fortsätter att föra en mycket ansvarsfull politik. Vi har sänkt kostnaden där med 100 miljarder bara . Vi debatterar alltså att regeringen lånar till bidragshöjningar. Trots att vi har en högkonjunktur och borde spara lånar vi pengar för att kunna finansiera stora satsningar på att det inte ska löna sig bättre att arbeta. Socialdemokraterna vill gärna ge bilden av att de är ett parti som värnar välfärden, men när det kommer till kritan är det ju bidragen som de verkligen satsar på. Så var det också i opposition. försöker ge bilden att man var ansvarsfull och att den dåvarande borgerliga regeringen lånade pengar för att finansiera skattesänkningar. Vi har haft den här debatten så , och jag får aldrig något vettigt svar - eller åtminstone ett erkännande från finansministern att hon föreslog nästan exakt lika stora satsningar som alliansregeringen gjorde. Hade varit finansminister 2014 hade underskottet varit 64 miljarder i stället för 70 miljarder. I grunden var vi överens om att vi skulle stimulera ekonomin då. Skillnaden var att vi ville belåna staten 2013 och 2014 för att kunna stimulera ekonomin genom skattesänkningar, medan ville göra det på det sätt hon alltid vill göra, nämligen genom bidragshöjningar. När om kan läsa budget kommer hon där att kunna se - det vet hon i och för sig redan eftersom det redan har varit ett pressutspel om den - att vi föreslår 16 miljarder mer i sparande . Det innebär att det budget inte råder någon som helst tvekan om att slösarpartiet i det här dramat är Socialdemokraterna. Det som är särskilt häpnadsväckande är just att det är en fantastisk högkonjunktur och en hög efterfrågan. Det är just nu som borde spara, men det är just nu som finansministern slösar genom framför allt bidragshöjningar. Det är allvarligt inte bara därför att det äventyrar offentliga finanser. Apropå IMF:s rapport är det som är intressant med den och det som gör att IMF skiljer sig från svenska oberoende bedömare, som och , att IMF har ett längre perspektiv. När IMF tittar på hur har skött sina offentliga finanser går de längre tillbaka i tiden, det vill säga då Alliansen styrde, medan och tittar på här och . Som Finanspolitiska rådets ordförande säger för regeringen en obalanserad politik. Det är inte bara allvarligt att finansministern äventyrar offentliga finanser. Det är minst lika allvarligt att hon för en politik som handlar om att öka bidragen, därför att det som då händer är att det inte kommer att löna sig att arbeta. Under det knappa år som finansministern har kunnat påverka politiken har incitamenten, drivkrafterna, för arbete kraftigt sjunkit för vanligt folk. Det gör att man är arbetslös längre; där är forskningen väldigt tydlig. Man söker färre jobb. Man blir mer kräsen vid valet av jobb. Framför allt fastnar människor, därför att det är jobbigt att vara i utanförskap. Om man då dessutom känner att det inte lönar sig att ta ett jobb är det många som fastnar i depression och inte orkar ta sig tillbaka in på arbetsmarknaden. Det här är effekterna av politik, och vi ser dem nu tydligt. Det blir fler i utanförskap, och kostnaderna för bidragen ökar. Jag skulle vilja gå igen och krisen som vi hade då. Alliansen hade väldigt stora överskott i budgeten, och vi jobbade upp dem efter hand. var ekonomin väldigt stark. Vi kommer ihåg hur det var . Allt såg jättebra ut och alla siffror pekade åt rätt håll, men bara senare var vi inne i en riktigt djup kris. Men då fanns det muskler. Vi hade stora överskott i budgeten, och räntan låg på normalnivå. Vi kunde då satsa pengar för att ta oss ur krisen och framför allt hålla kommunernas välfärd under armarna så att den inte skulle falla ihop när skatteintäkterna föll. har vi underskott i statsbudgeten, och vi har minusränta. Vi har inga muskler över huvud taget. I detta läge lånar regeringen till att höja olika bidrag och ersättningar. Vad gör regeringen? Vad tänker göra om det skulle bli en ny global ekonomisk oro? Det är ju ingen brist på hot. Finansministern redovisade själv för finansutskottet så sent som att det finns stora risker och stora hot. Men det finns ingen beredskap. Vi moderater ser risken, och vi lägger fram en budget i balans . Trots det ger vi mer pengar till välfärden än vad regeringen gör. Vi ger 60 miljarder till välfärden, regeringen ger 40 miljarder. Ni lånar till bidrag. Vi lägger pengarna på välfärden. En av de saker som vi sparar in på är byggsubventionerna. sa alldeles att om vi drar in dem kommer man att sluta bygga, att det kommer att slå mot byggandet. redovisade i frågestunden att vi nästan har ett nytt rekord i byggande - utan subventioner, för de har inte trätt i kraft och börjat verka . Trots det har vi alltså ett rekordstort byggande. Det finns ingen risk alls med att ta bort byggsubventionerna. Det kommer att byggas på precis som vanligt. Som sagt: spelar roulett med den svenska ekonomin genom att inte ha någon beredskap. Jag skulle vilja ha en kommentar till det. Tack så mycket, finansministern och övriga debattdeltagare! Under finansministerns förra inlägg lät det bitvis som att i och för sig var en hyvens kille men att mer eller mindre allting Alliansen hade gjort under sina år var fel när det gäller arbetsmarknadspolitiken och den ekonomiska politiken. Sedan hyllade hon resultaten av alliansbudgetarna. Vi kan dividera om ifall det är nio eller av alliansbudgetar; likväl är det nästan av allianspolitik. Jag får inte riktigt ihop det. Tycker hon att de insatser som gjordes var bra eller dåliga? Om de nu var så dåliga, exempelvis jobbskatteavdraget, har hon då en intention att avskaffa dem? kan det låta så. Men i regeringens budget ligger den typen av satsningar kvar och beskrivs till och med som något positivt som bidrar till ökad sysselsättning, vilket inte alltid är den bild man får när man lyssnar på finansministern. Självfallet ska man vara stolt över att det går bra för . Det finns all anledning för finansministern att vara stolt och glad över att vi i har en urstark ekonomi, att vi har en stark och god konkurrenskraft, men det är någonting som vilar på vad vi har gjort tidigare. Det säger väldigt lite om vart vi är på väg. Om vi då i stället tittar framåt kan vi läsa i regeringens egen budget att man prognostiserar för fler i utanförskap. bekräftar att arbetskraftsdeltagandet väntas sjunka framöver på grund av att det saknas betydande reformer för att få fler människor i arbete. , - vi kan rada upp en lång rad instanser som är oroliga för framtiden även om det har gått bra för tidigare. Jobbskatteavdraget gav betydande effekter som de samlade intäkterna till offentlig sektor steg med 91 miljarder under alliansåren. Det finns all anledning att fortsätta att genomföra reformer. Låt mig påpeka att när talar om 60 miljarder mer till välfärden talar de om pengarna de ger men är tysta om pengarna de tar. Räknar man med de pengar som Alliansen tar från kommunerna slutar det på en minussumma. Till exempel behöver kommunbonusen på 7,5 miljard räknas bort. Även en rad fördyringar för kommunerna blir resultatet av politik, vilket gör att det hamnar på minussidan. Inte minst skulle det bli en katastrof för kommunerna när man halverar våra välfärdsmiljarder. Kommunerna fick 10 miljarder , vilket nu vill halvera. Tusentals människor runt om i landet riskerar att behöva sägas upp om politik blir verklighet. Det är tur för alla barn i skolan och förskolan och för våra äldre som är beroende av välfärden att den inte kommer att bli det. säger att vi lånar till bidrag. Låt mig påpeka att statens budget går med plus. Då är det kanske lite svårt att hävda att vi lånar till reformerna. säger att vi höjer skatten, vilket ökar utanförskapet och gör folk deprimerade. Den inkomstskattehöjning regeringen gör är avtrappningen av jobbskatteavdraget för människor som tjänar över 50 000. Jag är inte helt övertygad om att denna skatteförändring ökar utanförskapet. Jag ställde en fråga i förra interpellationsdebatten som jag fortfarande inte har fått svar på. har debatterat och uttryckt hur förskräcklig denna höjning är. Innebär det att de i sin budgetmotion kommer att föreslå att avtrappningen tas bort och därmed sänker min skatt med ? Jag förstår att finansministern är nyfiken på budget. Men hon får ha is i magen, för den kommer om . Då kommer hon att få svar på alla sina frågor. Debatten handlar om att vi har en finansminister som lånar till bidragshöjningar, även om hon försöker att få det att framstå som något annat. Staten går med underskott, och vi borde spara och samla i ladorna så att vi kan möta nästa lågkonjunktur. Men regeringen väljer att spendera mer pengar än man borde, och man får kritik från nästan alla oberoende experter. Det man framför allt gör för dessa lånade pengar är att satsa på högre bidrag så att det inte lönar sig att arbeta. fick ett vårdbiträde extra av att jobba kontra att gå på a-kassa. Det har sjunkit till runt . Vi har fått en situation där en arbetslös advokat kan få mer i bidrag för att inte jobba än vad den 19-åriga servitrisen får i lön för att gå upp och jobba och slita . Detta bygger ett samhälle som kommer att skapa ett enormt bidragsberoende. Man föder en kultur av bidragsberoende och en känsla av att man inte behöver bidra.