ip · H310372 · 2016-02-02 00:00:00 — Interpellation 2015/16:372 Utredning om dödshjälp av (C) till Statsrådet (S) Frågan om individens frihet att vid svåra lidanden i livets slutskede kunna få sin yttersta vilja respekterad är oerhört laddad. Samtliga riksdagspartier, förutom , vars kongress körde över partistyrelsens förslag, är emot att ens utreda frågan om en strängt reglerad möjlighet till dödshjälp. Också mitt eget parti, , är emot. Dock hade vi en livlig och respektfull debatt i frågan på vår partistämma, där en betydande minoritet talade för att frågan äntligen borde utredas. Detta är en moralisk-etisk livsfråga som bottnar djupt i var och en av oss. Jag har länge varit övertygad om att dessa viktiga frågor behöver utredas och har under min riksdagstid väckt flera motioner, samt även ställt två interpellationer till dåvarande socialminister . Jag vill hänvisa till dessa och de interpellationsdebatter vi hade som ger en god bild över båda min, och statens, argumentation. Min entydiga uppfattning är att – – allvarligt bör överväga en rätt till dödshjälp under noggrant specificerade förutsättningar och en rätt att skriva ett livstestamente. Genom att fortsätta att totalt förneka dessa möjligheter för människor, vars yttersta vilja vid svåra lidanden i livets slutskede är att själva kunna få avgöra sitt öde, tar staten på sig ett stort ansvar. Jag är också fullt medveten om det stora ansvaret för staten, och oss ledamöter om vi efter utredning landar i de förslag jag vill ha mycket allvarligt övervägda. En människa i livets slutskede, eller med svåra plågor och där sjukvården tömt sina resurser, bör under strängt reglerade förutsättningar och egen uttalad yttersta vilja rimligen ha rätt till dödshjälp. Det är ovärdigt att samhället i sådana fall tvingar en döende människa kvar på plågans bädd eller hänvisar henne till egna initiativ eller till att resa utomlands. En undersökning som har gjort, och många liknande, visar ständigt att cirka tre av fyra svenskar är öppna för dödshjälp. Det är angeläget att dagens totala förbudslagstiftning i frågan ses över. En grundlig utredning behövs där bland annat medicinska, juridiska, etiska och allmänmänskliga aspekter beaktas. En arbetsgrupp inom föreslog 2008 att en svårt sjuk patient under noggrant specificerade förutsättningar bör kunna erhålla dödshjälp. Det är också uppenbart att läkare regelmässigt tvingas till svåra beslut i detta gränsland om hur länge livet kan eller ska upprätthållas, och även av den orsaken behöver staten bli tydligare i sina regelverk. Dagens gråzoner mellan olika sjukhus och läkare är också alltför stora och redan det gör en utredning helt nödvändig. Utvecklingen i , och i andra länder, gör också en utredning helt nödvändig. Att inte ens vilja genomlysa dessa svåra och oerhört aktuella frågor är ett ansvar som borde vara mycket svårt att ta. Frågornas aktualitet visas också av allt fler mycket tunga debattartiklar och böcker som publiceras. Tre purfärska och mycket tänkvärda böcker är sista friheten, (med flera) Inför den sista stund och dödens väntrum. Jag avslutar min interpellation med en lysande artikel på , som jag kan skriva under på vartenda ord, skriven av , , Tuulikki Koivunen och . Den hänvisar också till , då dödsssjuk och svårt lidande i cancer, gripande artikel i , vilket också kunde vara mina ord: : ”Vi måste utreda möjligheten att på frivillig grund ge döende hjälp att förkorta livet när allt hopp är ute och bara smärta återstår.” ”Att läkare med sin etik och politiker med sin religion talar om för mig att jag tålmodigt ska bära mitt lidande är motsatsen till respekt för livets okränkbarhet.” ”Partierna duckar och vågar inte utreda frivillig dödshjälp.” 51 miljoner amerikaner har rätt till frivillig dödshjälp och det är tillåtet i fyra europeiska stater. har en åldrande befolkning och frågan kommer att bli alltmer brännande. "Trots det slår partierna dövörat till och vågar inte tillsätta en utredning", skriver , , Tuulikki Koivunen och . blir , folkrikaste delstat med över 38 miljoner invånare, den femte delstaten som tillåter dödshjälp. Den katolske guvernören signerade detta beslut. Också är på väg att införa dödshjälp efter att landets högsta domstol enhälligt förklarat att förbudet mot dödshjälp strider mot The Canadian charter of rights and freedoms, som garanterar rätten till liv, frihet och säkerhet. Bakgrunden till det kanadensiska domstolsbeslutet var ett par rättsfall, ett av dem initierat av den ALS-drabbade Gloria . Hon hann dö innan hon fick rätt i domstolen, men hennes motiveringar citeras utförligt i domen. Så här förklarade varför hon ville ha rätten att själv avgöra när och var och hur hon skulle avsluta sitt liv. ”Jag vill inte avsluta mitt liv på ett våldsamt sätt. Jag vill inte att min död ska bli traumatisk för mina närmaste. Jag vill ha den lagliga rätten att dö fridfullt, som jag själv väljer, omgiven av min familj och mina vänner. När kommer vill jag kunna kalla samman min familj, berätta för dem om mitt beslut, säga ett värdigt farväl och nå ett avslut – för min del och för deras. Min nuvarande livskvalitet försämras av att jag inte säkert vet att jag kommer att ha rätt att be en läkare hjälpa mig att dö…” Men i händer ingenting. På samma sätt som svenska kvinnor åkte till för att få abort reser dödssjuka svenskar till för att få hjälp att dö, vilket är förenat med stora kostnader. publicerade en artikel av den cancersjuke journalisten , hans budskap till politikerna var glasklart: ”måste våga utreda frågan om frivillig dödshjälp” (). avled och vi kan tyvärr konstatera att regeringen inte hörsammat hans, och många andra dödssjukas, desperata vädjan. I vår omvärld finns folkvalda församlingar som inte förlamas av beröringsskräck inför lidande patienters sista önskan. Innan tog beslutet tillät delstaterna dödshjälp. I ytterligare ett tjugotal delstater pågår en livlig debatt om möjligheten att förkorta livet för patienter i livets absoluta slutskede. Totalt finns nu i en tillåtande lagstiftning för ca 51 miljoner amerikaner eller av befolkningen. I har dödshjälp varit laglig och där har man världens mest långtgående och beprövade lagstiftning på området. Lagen har stort folkligt stöd. Inte ens när innehade premiärministerposten försökte regeringen inskränka möjligheten till dödshjälp. och har följt i spåren och tillåter numera dödshjälp, något som knappast hade skett om man trott att patientsäkerheten varit hotad. I har vi många fri- och rättigheter och stor valfrihet inom en mängd områden. Det är först när vi är svårt sjuka och döden oundvikligen närmar sig som vi berövas rätten att besluta över det som återstår av vårt liv. Varför finns inte denna rätt i vårt land? har en åldrande befolkning och vi lever allt längre. Dödshjälpsfrågan kommer oundvikligen att bli alltmer brännande. Trots att den palliativa vården byggts ut och gör stora och behjärtansvärda insatser klarar man inte att ge alla en värdig död. I det palliativa register som förs över patienternas sista tid finns 1 044 som inte lindrats med symtom som smärta, andnöd, illamående eller ångest. Enligt en doktorsavhandling från är så många som av befolkning positivt inställd till frivillig dödshjälp för den som är bortom all hjälp. Allt fler inom den medicinska professionen är positiva till en diskussion om hur dödshjälp fungerar i de länder som infört möjligheten. Dödshjälpens motståndare säger sig vilja skydda de svagaste. Vi har svårt att föreställa oss något svagare än ALS-patienter, som Gloria , i livets obönhörliga skymning. Eller så hänvisar kritikerna till ”det sluttande planet”, att samhället skulle tappa kontrollen om dödshjälp tillåts, detta trots att inga undersökningar i något enda land visat att så blivit fallet. Enstaka riksdagsledamöter har motionerat om att dödshjälp bör utredas. Men de politiska partierna, utom , har slagit dövörat till och vågar inte tillsätta en utredning, trots att det snart gått två decennier sedan vård i livets senast utreddes – den gången med uttalat direktiv att inte ta upp frågan om dödshjälp. Inte ens partiet som heter Liberalerna med motiveringen ”vi ska heta vad vi är”, vill undersöka den liberala rätten att få besluta om den sista friheten, det egna livet i dess slutskede. Journalisten ger ut . Hon är själv cancersjuk och argumenterar där på ett klarsynt sätt ur ett patientperspektiv för att bör införa självvald dödshjälp. Hon skriver: ”är alla riksdagspartier överens om att det bör vara en mänsklig rättighet att bestämma över sin egen kropp. Det är dock en ytterst selektiv rättighet. Om det är livet som mot din vilja växer i din buk har du rätt till abort och får samhällets hjälp och välsignelse. Men om det i stället är en obotlig cancer har du inte rätt att slippa den sista tidens lidande och kroppsliga och kanske andliga förfall. … Det är skam, det är en fläck på banér att du omyndigförklaras på din dödsbädd.” "Vi som undertecknar denna artikel har länge varit aktiva i opinionsbildningen för att legalisera dödshjälp i . Vi slutar inte att förvånas över de styrandes ovillighet att ens våga diskutera frågan. Vi vet att vi inte är ensamma. Vi uppmanar alla som värnar sitt, och andras självbestämmande, att göra sin röst hörd. I har vi många fri- och rättigheter och stor valfrihet inom en mängd områden. Det är först när vi är svårt sjuka och döden oundvikligen närmar sig som vi berövas rätten att besluta över det som återstår av vårt liv. Hur länge skall de politiska partierna ducka om den sista friheten? Varför vägra att ens utreda en livsviktig fråga där av svenska folket uttalat sin mening? , läkare och författare, , professor em och författare, Tuulikki Koivunen , biskop em, , låtskrivare och nöjesentreprenör.” Enligt min mening borde en bred parlamentarisk utredning tillsättas för att på djupet analysera om enskilda människors vilja att dö något vid svåra lidanden nära livets slut, och under sträng kontroll, borde kunna respekteras. En sådan utredning borde ha sin utgångspunkt i att behandla frågorna i sin helhet, innefattande också de gråzoner och olika tillämpning som finns mellan sjukhus och läkare i landet. Mot bakgrund av vad jag, med hjälp också av andra, har anfört, är min allvarliga fråga till regeringen och statsrådet : Är statsrådet beredd att ta initiativ till en sådan bred parlamentarisk utredning som föreslås ovan? har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till en bred parlamentarisk utredning för att på djupet analysera om enskilda människors vilja att dö något vid svåra lidanden nära livets slut, och under sträng kontroll, borde kunna respekteras. Jag kan direkt säga att jag inte är beredd att initiera en sådan utredning. Men jag anser att det är viktigt att diskutera vårdens roll i livets slutskede. Döden angår oss alla som en del av livet. Vi drabbas alla förr eller senare av att människor som står oss nära rycks ifrån oss och slutligen också av vår egen död. Naturligtvis vill vi att både vår egen och våra närståendes död ska vara så fri från lidande som möjligt. En del uttrycker det som att man inte oroar sig så mycket för döden i sig som för själva döendet. Detta har uppmärksammats i medierna, bland annat genom den debattartikel som refererar till. Frågan är var gränsen går för vilka åtgärder som vården ska kunna erbjuda. Det är också en fråga som återkommande har aktualiserats av , senast vid ett seminarium i och på rådets jubileumskonferens . Hälso- och sjukvårdens uppgift är att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till detta hör också att lindra lidandet och att främja livskvaliteten för patienter med progressiv och obotlig sjukdom eller skada. Det är det som är den palliativa vårdens uppgift. Det är sjukvårdshuvudmännen som ska se till att den som behöver det får en så god palliativ vård som möjligt. Palliativ vård ska bedrivas ur ett helhetsperspektiv, så att hänsyn tas till patientens såväl fysiska som psykiska, sociala och existentiella behov. Den ska också innehålla ett organiserat stöd till närstående. På så sätt ska den enskilda individen få möjlighet att leva med värdighet och med största möjliga välbefinnande till livets slut, oavsett ålder och diagnos. har mycket gjorts på nationell nivå för att främja en positiv utveckling av den palliativa vården. har tagit fram ett nationellt kunskapsstöd som ger god vägledning för styrningen och ledningen av den palliativa vården. I linje med detta har regionala cancercentrum tagit fram ett nationellt vårdprogram, som är tillämpligt oavsett patientens diagnos eller ålder. har publicerat rekommendationer om smärtbehandling i livets slutskede. Ett viktigt verktyg för förbättringsarbete är också , som fungerar som kvalitetsregister för palliativ vård. finns även särskilda föreskrifter från om livsuppehållande behandling. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer lyfter särskilt fram frågan om den enskilda individens frihet att vid svåra lidanden i livets slutskede kunna få sin yttersta vilja respekterad. Den enskilde patientens integritet, självbestämmande och delaktighet är grundstenar i svensk hälso- och sjukvård. Det gäller också vård i livets slutskede, vilket tydligt framgår av de föreskrifter och den vägledning som finns inom detta område och som jag här har gett exempel på. Människors oro inför döden måste naturligtvis tas på stort allvar. Jag anser att det är mycket viktigt med fortsatt kvalitetsutveckling av den palliativa vården, och det är bra att vård i livets slutskede diskuteras och debatteras. är jag inte beredd att tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgift att ta ställning till om någon form av dödshjälp skulle kunna tillåtas i . Jag följer dock med intresse den debatt som pågår i samhället kring denna fråga och ser positivt på att , som är ett nationellt organ för informations- och åsiktsbyte kring medicinsk-etiska frågor, fortsätter följa och beakta frågan i sin verksamhet. Jag har som enskild riksdagsledamot lyft fram en mycket viktig och svår fråga till statsrådet . Statsrådet avser visserligen inte att tillsätta den utredning om dödshjälp som säkerligen rätt snart måste till. Men statsrådets svar är sansat och respektfullt och öppnar för dialog i frågan. Jag tackar verkligen för svaret som jag ser som ett litet genombrott i en fråga som jag har motionerat, interpellerat och debatterat om . Verkligheten avgör i längden denna fråga liksom andra, och verkligheten rör sig nu framåt i och i till exempel , som ska införa dödshjälp enligt den så kallade Oregonmodellen. Jag ska i mitt första inlägg här ge röst åt journalisten och författaren som kort före sin död skrev följande på , och han ställer en fråga till statsrådet från andra sidan floden. "Jag befinner mig i livets slutskede. fick jag diagnosen prostatacancer. - - - är jag helt bunden till rullstol. Måste ha hjälp att ta mig i och ur säng med hjälp av hemtjänst och lyftanordningar. Kan inte sköta min hygien. Är beroende av morfin. Metastaserna har tagit makten över mitt skelett. Så hur kommer den närmaste framtiden att bli? Än mer nedsatt syn? konstaterade att nio av tio cancerpatienter lider av svår smärta . Jag kommer inte att ha något att säga till om då jag ska dö. Oavsett hur meningslös blir. Då blir jag omyndigförklarad. Annars talas gärna om 'patientinflytande'. Vårt lands oförmåga att hantera döden skrämmer mig. Varför förmår inte ens diskutera frågan om dödshjälp? STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag önskar också att man i debatten undviker ett värdeladdat begrepp som 'läkarassisterat självmord'. Vad det handlar om är frivillig hjälp att förkorta livet. När en obotlig sjukdom inom mycket snar framtid kommer att leda till döden, när smärtlindring inte längre hjälper och när patienten uttryckligen för läkare och anhöriga givit uttryck för sin vilja att slippa den sista tidens lidande bör inte samhället sätta hinder i vägen. Min önskan är att någon vågar väcka liv i frågan om rätten till vår död. Vad säger sjukvårdsminister ? Är inte min önskan om rätten att bestämma hur stort lidande jag ska utsätta mig för den allra värd någonting? Att jag kan få obegränsad smärtlindring, sedering, även om det innebär att döden påskyndas? Att min död kan bli trygg, värdig och inte minst smärtfri? Ytterligare en fråga som borde belysas är hur ett livstestamente kan utformas för att vara tryggt och säkert. Sådana finns exempelvis i . Så många som av befolkning är positivt inställda till frivillig dödshjälp för den som är bortom all hjälp, enligt en avhandling på . Att läkare med sin etik och politiker med sin religion talar om för mig att jag tålmodigt ska bära mitt lidande är motsatsen till respekt för livets okränkbarhet." Jag vill inledningsvis tacka som har lyft fram denna oerhört viktiga och svåra frågan till diskussion. Jag vill också, precis som , tacka ministern för ett balanserat svar som ändå ger uttryck för en öppning, såsom jag läser svaret, för att fortsätta diskutera denna mycket viktiga men svåra frågan. Svåra frågor ska vi inte ducka för i den här kammaren. Svåra frågor ska vi inte sopa under mattan, utan svåra frågor ska vi lyfta upp på bordet, diskutera och vrida och vända på. Jag hoppas därför att ministern vill bidra till en fortsatt diskussion. Såsom jag läser svaret är ministern ändå öppen för, om inte att tillsätta en parlamentarisk utredning som ska ha i uppdrag att ta fram ett förslag till hur frivillig dödshjälp skulle kunna lagregleras och tillåtas i , att kanske ändå tillsätta en utredning som tittar just på de etiska frågorna och som ger oss som beslutsfattare ett bättre underlag för att föra den fortsatta diskussionen. Jag tycker nämligen att det är på sin plats att vi tar denna diskussion ett steg framåt. Detta är ingen partifråga, utan det är just en etisk fråga. Därför valde jag inför denna debatt att ta av min partinål och delta som en enskild ledamot i denna debatt. Detta är ingenting som handlar om vilken partifärg man har, utan det handlar om etiska avväganden och som jag tycker att vi måste diskutera i större utsträckning och låta utreda. Jag tycker att klarade av argumentationen för frivillig dödshjälp genom att citera debattartikel i . Men en aspekt som möjligtvis inte lyfts fram så mycket i den och i inlägg är att erfarenheterna från och den lagstiftning som har funnits där visar att möjligheten till frivillig dödshjälp faktiskt har varit någonting som i någon mening har varit värdefullt i utvecklandet av den palliativa vården. Att en svårt sjuk patient som är bortom bot och bättring och som lider svårt har vetskap om att han eller hon när som helst kan välja att avsluta sitt lidande och att avsluta sitt liv är någonting som faktiskt bidrar till ökad livskvalitet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Därför tycker jag att det är viktigt att se frågan om frivillig dödshjälp som en del av den palliativa vården och inte som någonting som står i motsats till en god palliativ sjukvård. Jag stannar där och hoppas att ministern är beredd att tillsätta en utredning som ytterligare går på djupet i de etiska frågorna. Jag tackar så mycket för interpellationen. Det är naturligtvis helt omöjligt att föreställa sig hur det är att sitta i dödens väntrum. Dessutom är den erfarenheten helt individuell. Det handlar inte bara om att vi som har hälsan och befinner oss mitt i livet har svårt att se framför oss vilka umbäranden det kan innebära att veta att man ska dö - och en död som kanske inte är den man hade tänkt sig. ord blir därmed väldigt starka och ett viktigt inlägg i debatten och diskussionen om hur hälso- och sjukvården och samhället kan bidra till ett värdigt slut för alla sina medborgare. Jag tror, precis som både och har varit inne på, att vi behöver diskutera frågan. Jag tror dock också att frågan måste diskuteras i hela sin bredd. Det får inte, som så ofta när den här typen av frågor blir symboliska, handla om att ställa sig för eller emot i det här fallet dödshjälp. Man måste i stället diskutera just utifrån hur vi vill att en människas sista tid i livet ska se ut och hur vi vill att hälso- och sjukvården ska bidra till att göra så värdig som möjligt. När man studerar både den politiska och den medicinsk-etiska debatten, och även de förändringar svensk hälso- och sjukvård har genomgått under , ser man att vi - kanske ibland för sakta, men trots allt - har flyttat oss i en riktning där vi har fått en ökad förståelse för vad det faktiskt betyder att inte bara ge behandling och göra insatser för att bromsa eller bota sjukdom utan kanske i första hand lindra vid livets slut. Jag är väldigt glad att vi har kunnat föra den debatten på ett, precis som både och säger, gott och sansat sätt. Det är också därför jag tror att det vore olyckligt att tillsätta inte bara en parlamentarisk utredning över huvud taget utan även en vanlig, statlig offentlig utredning i den här frågan. Jag tror nämligen att formen passar sig väldigt illa för att diskutera den här typen av svåra etiska överväganden. Först och främst: När tillsätter man parlamentariska utredningar? Det är när man står inför stora frågor som ofta förutsätter att man har en aktiv handling och att partierna behöver bli överens. I den här frågan tror jag att vi skulle hamna i en situation där inget parti lämnar sin ståndpunkt utan där alla finner ett värde i att i en parlamentarisk utredning värna just sin ståndpunkt utan att flytta sig en millimeter i någon riktning. Jag tror inte heller att en SOU, i den meningen att man tillsätter någon form av experter, skulle bidra till att ge ett svar på den här frågan. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Då har vi dock , som just har en vana av att jobba med den här typen av problematik och har tagit fram arbetsformer för det. Jag ser fram emot att man även fortsättningsvis följer frågan, och jag vill gärna utveckla det i mitt nästkommande inlägg. Jag har som tagit av mig partinålen; jag är en enskild människa och ledamot här. Jag vill föra frågan framåt, . Oavsett om det sker genom en utredning eller via är jag öppen för detta. Rådet har, , föreslagit att man borde utreda frågan i någon form. Det är utmärkt att man nu jobbar vidare med frågan. Jag välkomnar detta. I mitt andra inlägg ska jag ge röst åt en annan journalist och författare. Det är , som jag precis som när det gäller har mycket djup respekt för. Hon har utkommit med , som jag rekommenderar alla intresserade att läsa. har brottats med svår cancer men mår bra. Hon skriver så här: "Det svåraste under mina med cancern har inte varit de tuffa behandlingarna utan vetskapen om att jag inte kommer att själv kunna bestämma över i mitt liv." skriver också: "Min ALS-drabbade goda vän fick sina sista svåra månader ytterligare förmörkade av att hennes läkare inte kunde lova henne att hon skulle slippa kvävas till döds. Hon kunde inte tala, kunde inte svälja utan fick näring genom ett rör i magen och fick allt svårare att behärska resten av sin kropp, men hennes intellekt var oförstört och hon fortsatte skriva och rita med hjälp av de komplicerade rutiner som hon tillsammans med sin man hade utarbetat. Det enda hon önskade var möjligheten att få dö innan hon kvävdes, men den tryggheten kunde hon inte få." fortsätter: "På andra håll har man insett att det är orimligt att tvinga svårt sjuka människor att gå igenom ett onödigt lidande. Men hos oss anser en så gott som enig politikerkår att ingen svensk bör ha rätt att dö utan att ha lidit tillräckligt. Paradoxalt nog hävdar samma politiker att var och en bör ha rätt att bestämma över sin egen kropp. Den rätten gäller emellertid bara om det är livet som mot din vilja växer i din buk. Då har du rätt till abort och får sjukvårdens och samhällets stöd. Om det däremot är döden i form av en obotlig cancer blir du omyndigförklarad på din dödsbädd. Förklara den logiken den som kan. Jag är gammal kvinnokämpe och har varit med och arbetat för rätten till abort.