· H310762 · 2016-09-15 12:53:30 — har frågat mig om jag är tillfredsställd med resultatet och vilka planer jag har för att fler människor, inte minst utrikes födda med kort utbildning, ska få jobb och slippa leva på bidrag. En liknande fråga från besvarade jag . Jag tänkte därför komplettera mitt svar från den förra debatten med ytterligare åtgärder som regeringen vidtagit. Regeringens målsättning är att eftersträva en höjning av sysselsättningsgraden. Höjningen ska främst ske i grupper med en svag förankring på arbetsmarknaden, såsom unga och utrikes födda, och genom att motverka långa perioder utan arbete. Utvecklingen i svensk ekonomi är mycket stark, och efterfrågan på arbetskraft är god. Sedan regeringen tillträdde har 120 000 fler personer ett jobb. Sysselsättningen ökar och arbetslösheten minskar. Fler än hälften av alla nyanställda är kvinnor. Fler än hälften är utrikes födda. Den starka konjunkturen lägger grunden till tillväxttakten och till att fler jobb skapas. har regeringen gjort rätt prioriteringar i rätt tid genom att sätta samhällsbygget framför ytterligare skattesänkningar och nedskärningar. Det har skapats över 13 000 nya arbetstillfällen i skolan . Regeringen investerar i utbildningsmöjligheter och en aktiv arbetsmarknadspolitik som rustar arbetssökande att ta de många lediga jobb som växer fram. Regeringen investerar stort i ökat bostadsbyggande och infrastruktur, som är avgörande för att människor ska kunna leva och röra sig där jobben finns. har fått en aktiv närings- och handelspolitik som lyfter svenska företag till nya nivåer och ger fler möjlighet att förverkliga sina affärsidéer. Som jag framförde i interpellationsdebatten har regeringen vidtagit flera åtgärder för att fler människor, inte minst utrikes födda med kort utbildning, ska få jobb. Jag framhöll då bland annat satsningar på moderna beredskapsjobb, snabbspår, valideringsinsatser, vidgning av RUT-avdraget och samt studiestartsstödet. Utöver dessa satsningar har regeringen också utvidgat målgruppen för traineejobben till att omfatta långtidsarbetslösa och nyanlända. Även stödet för yrkesintroduktionsanställningar har utvidgats till att omfatta dessa grupper. Regeringen har förlängt möjligheten till studier i svenska för invandrare inom jobb- och utvecklingsgarantin från . Vidare har regeringen även tagit initiativ till den så kallade 100-klubben som är en satsning där större arbetsgivare och företag erbjuder jobb och praktik för nyanlända. Flera åtgärder har även vidtagits för att öka utrikes födda kvinnors sysselsättning. Regeringen har avskaffat vårdnadsbidraget och ser nu över hur föräldraförsäkringen ska utformas för att inte försena etableringen på arbetsmarknaden. Trots en god utveckling av arbetsmarknaden kommer fler åtgärder att krävas. Regeringen avser att i kommande budgetpropositioner återkomma med förslag på ytterligare åtgärder för att fler utrikes födda ska få jobb. Tack så mycket för svaret på min interpellation, även om jag givetvis anser att de åtgärder som regeringen har aviserat är otillräckliga. Låt oss börja med att titta på hur situationen är i . Det sker en väldigt stor invandring till , och det har vi haft . Det är ju i grund och botten bra för vårt land att människor kommer hit. Det är bra att ställer upp och hjälper människor som flyr från krig och förtryck. När människor kommer hit till måste vi öppna upp vår arbetsmarknad och inkludera dem i . Vi måste ge människor en framtid här som inte bara handlar om att få komma in i vårt land, utan som handlar om att människor får en fair chans att få ett jobb och vara med och bidra. Problemet är ju att av alla personer som är inskrivna på Arbetsförmedlingen är födda utanför . Det är en väldigt hög andel. finns det ungefär 60 000 personer inom etableringsreformen. Av dessa är ungefär hälften personer som har låg eller ingen utbildning. Därtill finns det 150 000 personer i mottagningssystem. Därutöver är det många människor i arbetsmarknadspolitiska åtgärder och så vidare. Vi talar om en mycket stor grupp i . Det är hundratusentals människor som riskerar att drivas in i utanförskap och bidragsberoende med alla de konsekvenser som det innebär. Då är det lite förvånande att regeringens svar på denna enorma utmaning, som är den största utmaning som vår nation står inför , är att man ska skapa 5 000 beredskapsjobb i offentlig sektor. Det är väl bra, men det är alldeles otillräckligt. Inte ens på marginalen hjälper det den stora utmaning som vi har att hantera. Därtill säger - och även statsministern sa det i valrörelsen - att man ska skapa 32 000 traineeplatser. Det har blivit 125 stycken. Är nöjd med det? Du lovade att skapa 32 000 traineeplatser, men det har bara blivit 125. Vidare tycker vi från Liberalerna att snabbspåren är bra. Vi är mycket positiva till snabbspåren och tycker att de är viktiga. Problemet är att även de omfattar färre än 2 000 personer just . Det betyder att det reformpaket som regeringen slår sig för bröstet för endast på marginalen kommer att avhjälpa situationen. Det som vi behöver är breda reformer som sänker trösklarna in på arbetsmarknaden för en stor grupp människor som inte har utbildningskvalifikationer, vilket innebär att de inte kan få de jobb som finns på arbetsmarknaden. Vi behöver till att börja med ha lägre ingångslöner. Det är viktigt, men vi behöver också på andra sätt underlätta ett ökat arbetsmarknadsdeltagande för ganska stora grupper. Jag förvånas över att regeringen är så tafatt när det gäller detta. Det verkar som om regeringen inte heller är särskilt överens med facket. LO kampanjar mot enkla jobb som statsministern håller sommartal och talar om att det är viktigt med enklare jobb. Facket har uppenbart satt stopp för en hel del av detta, vilket är bekymmersamt för vårt land. Jag håller med om mycket av det inledde med, och jag välkomnar den positiva människosynen och synen på människor som en resurs. Människor som får uppehållstillstånd och får möjlighet att stanna här ska naturligtvis få en chans att bli delaktiga i vårt samhälle fullt ut med de rättigheter och de skyldigheter som gäller alla oss andra. En viktig del är förstås både möjligheten och skyldigheten att försörja sig själv. Detta är viktigt för att människor ska få en chans att komma in i detta. Jag delar alltså den uppfattningen. För att lyckas med detta kommer vi att behöva göra en hel del förändringar, till exempel i etableringsuppdraget så som det är utformat. Vi behöver ett starkare fokus på jobb . Vi behöver jobba med ett mer systematiskt arbetssätt, och vi behöver göra förändringar så att det kan ställas tydligare krav på den enskilda individen att också själv bidra för att göra sig anställbar och delta i de olika steg som krävs för att man ska komma närmare arbetsmarknaden och komma in på arbetsmarknaden. Detta arbetar vi med inom just . Arbetsmarknadspolitiken kommer aldrig att, tror jag, vara lösningen på hur vi skapar fler jobb och löser arbetslösheten. Arbetsmarknadspolitiken är viktig, och den bör bidra till att vi får en bättre matchning, att arbetsgivare lättare får tag i lämplig personal och att arbetslösa kan rustas för de lediga jobben. Men det kommer aldrig att vara huvudlösningen på hur nya jobb skapas. Detta görs ute i det privata näringslivet och naturligtvis också i offentlig sektor. Därför är det glädjande att vi ser en sådan stark tillväxt av jobb i faktiskt hela landet. En av de näringar som växer allra starkast är besöksnäringen. Den växer runt om i . Jag ska inte säga att alla jobb i besöksnäringen är enkla jobb, för så är det inte. Men det finns en hel del jobb inom besöksnäringen som inte har så höga trösklar in eller så höga utbildningskrav för att man ska kunna arbeta där. Sedan krävs naturligtvis personliga kvaliteter och annat för att utföra dem. Vi ser också att många nya jobb växer fram i den offentliga verksamheten. Det finns brist inom många yrken, till exempel lärare. För att göra läraryrket mer attraktivt anställer många huvudmän lärarassistenter för att avlasta lärarna och göra deras arbetssituation lättare. Lärarassistent är kanske inte heller ett enkelt jobb, men det är ett jobb som har lägre kvalifikationskrav och ganska låga trösklar in. På det här sättet måste man se på hur jobb växer fram, både de som har lägre krav för att ge ett första jobb och de som har högre krav. Båda delar behövs på arbetsmarknaden, och vi ser att detta faktiskt sker. Men jag tror också att vi behöver göra insatser särskilt för dem som står långt ifrån arbetsmarknaden och har låg utbildning. Där bör man göra en distinktion som har med ålder att göra. Av dem som kom till och sökte asyl - alla får inte uppehållstillstånd - var under . Det är klart att det handlar om unga människor. Många har inte haft någon chans till utbildning för att de har varit på flykt. Det är klart att de ska få chans till utbildning. Många hungrar och vill inget hellre än att äntligen få komma till ett land där det är möjligt också för dem att utbilda sig, få ett jobb som de har drömt om och kunna bidra. Självklart ska vi ge dem den chansen. Men vi har ibland även deras föräldrar, som kanske inte har utbildning, och där är det inte lika realistiskt att tro att de kommer att kunna gå hela vägen. Då behöver man de enklare jobben eller jobb med lägre kvalifikationskrav för att komma in. Detta är också vad regeringen jobbar med. Det är glädjande att vi är överens om dels den stora utmaning vi står inför, dels analysen att det krävs fler jobb med, som statsrådet benämner det, låga kvalifikationskrav eller det som lite mer slentrianmässigt i debatten kallas för enkla jobb. Därom är vi överens. Däremot finns det väldigt lite konkret av detta från regeringen. Vill man sänka trösklarna in på arbetsmarknaden för den stora gruppen nyanlända som har ganska låg utbildning, ganska svaga språkkunskaper och betydande problem att få fotfäste på svensk arbetsmarknad? Vill man öppna arbetsmarknaden för dessa måste trösklarna sänkas, och de måste nog sänkas ganska avsevärt. Det krävs stora reformer på svensk arbetsmarknad för att vi ska klara av detta. Jag minns förra gången Socialdemokraterna satt vid makten. Mot slutet av talade dåvarande statsminister om att jobben kommer. Men många människor i uppfattade inte riktigt det. Tvärtom insåg allt fler att vi då hade ett betydande utanförskap, och vi hade människor som hade slussats ut i sjukförsäkring och annat trots att de egentligen ville arbeta. Det krävdes någonting mer än att bara lite slentrianmässigt höfta till med att jobben kommer, lite per automatik för att det var högkonjunktur. Jag upplever lite samma inställning från regeringen . Man slår sig för bröstet och säger att det skapas nya jobb, det går bra för och tillväxten är hög. Det stämmer ju för att vi befinner oss i en högkonjunktur, men det gör vi ju inte för evigt. När man , i högkonjunktur, dessutom lånar är risken att man när konjunkturen viker nedåt står med en mycket stor grupp människor som inte har bott i särskilt länge och som är uttryckta i en sorts periferi. Kanske har de lite ströjobb, tillfälliga jobb och deltidsjobb men inget riktigt fotfäste på svensk arbetsmarknad. Detta polariserar vårt land. Ultrahögern blir bara starkare och starkare av detta. kommer fler och fler människor till och har förväntningar på att få en framtid här men känner att det svenska samhället inte har mött detta på något sätt utan har stängt dörrarna och är diskriminerande mot människor som kommer hit. Vill vi hålla ihop och bygga det gemensamma samhälle som jag är övertygad om att Socialdemokraterna ändå vill - det har man velat - och som även vi liberaler vill bygga? Vi har kanske delvis en annan syn på valfrihet och så vidare. Men i grund och botten vill vi ha ett gemensamt och starkt . Vi kommer dock inte att klara det med den utveckling vi ser nu med otillräckliga reformer från regeringen och en avsaknad av insikt hos betydande krafter på framför allt arbetstagarsidan. Fackföreningsrörelsens uppfattning är ju att man inte ska sänka trösklarna. Då står vi där med enorma strukturproblem och ett allt större utanförskap. Regeringen måste förstå att det finns en genuin oro inte bara hos oppositionen utan hos en stor del av den svenska väljarkåren och den svenska allmänheten. Jag hoppas att regeringen inte bara slår sig för bröstet framöver utan också lägger fram genomgripande och konkreta förslag för hur vi kan öppna upp arbetsmarknaden för alla dem som har kommit till . Jag tror att vi delar synen att vi vill bygga ett som håller ihop. Vi kan säkert även vara ense om en del av verktygen för att nå dit. Det är dock lite sorgligt med Liberalerna, som ändå har en stolt historia som utbildningsparti och som har värderat utbildning för både individen och samhället som en väg framåt, en väg för klassresor och en väg för att lyfta sig själv, sina barn och också ett helt samhälle via utbildning till högre nivåer, bättre levnadsstandard och bättre möjligheter. Trots det tycks man inte se den möjligheten . Vi har stora utmaningar med många människor som har kommit till . Många flyr från länder där man kanske som kvinna aldrig har fått chans att någonsin gå i skola på grund av sitt kön, vilket faktiskt är ett av skälen till att människor flyr. Det handlar även om ungdomar som kanske har haft chans att gå i skola men som tvingats på flykt på grund av krig och har tillbringat många av sina ungdomsår, då de borde ha gått i skolan, på en förfärlig flykt. kommer de hit. Vi delar uppfattningen att när de har fått uppehållstillstånd ska vi ge dem de bästa förutsättningarna att etablera sig och bli fullvärdiga medborgare med samma skyldigheter och rättigheter som vi andra i samhället har. För många är utbildning, och kommer utbildning att vara, för egen del och för som helhet en viktig väg in i det svenska samhället. Det behövs många utbildade människor inom många yrken. Jag säger inte att det är vägen för alla - det kommer det inte att vara - men det är otroligt små andelar som går vidare till reguljär utbildning. Av dem som lämnar etableringsuppdraget är det som går vidare till reguljär utbildning, företrädesvis de som har en högskoleutbildning i bagaget - men de lågutbildade gör det inte. Här finns en jätteutmaning att få unga människor , som har en lång framtid i framför sig, att satsa ännu mer på utbildning. Det skulle vara roligt om vi kunde samarbeta om hur utbildningssystemet ska göras mer flexibelt för att kunna möta människor på olika sätt, hitta nya kombinationer av svenska för invandrare och yrkesutbildningar med praktik där de snabbare kan komma ut i ett yrke, det vill säga få utbildning till ett yrke. De ska inte bara komma in på arbetsmarknaden utan även bli kvar på arbetsmarknaden. Där ser jag en viktig utmaning. Trösklarna in på arbetsmarknaden behöver sänkas för en hel del personer. Men vi kanske också ska våga tänka något annat än vår älsklingstanke, som för Liberalernas del verkar vara sänkta löner. Det finns ju olika sätt att göra det lättare att komma in på arbetsmarknaden. Vi kan skapa en step stone som gör att det går att ta sig in. Vi kan se på arbetsgivarens lönekostnader. Det är också en variabel. Jag vill vara tydlig med att om man vill sänka löner får man rösta på ett annat parti än Socialdemokraterna. Liberalerna är ett parti som har tagit strid för att stärka den svenska skolan och utbildningsväsendet. Vi hade ansvaret för skolpolitiken i alliansregeringen, och där genomförde vi många reformer. Utbildning är av flera olika skäl viktigt för både individen och samhället. Jag betraktar däremot inte, vill jag betona, detta som att unga nyanlända måste få chansen till en utbildning. Jag betraktar det som en rättighet för dem och i stort sett en skyldighet för samhället att tillhandahålla utbildning av hög kvalitet för unga människor. Där kanske vi skiljer oss åt. Jag anser att det är mycket viktigt att människor studerar och pluggar. Men sedan finns en grupp som vill jobba, är äldre eller inte har motivationen att studera . Svaret till dem kan inte vara att de ska sätta sig i skolbänken . En 50-årig kvinna med flera barn, som aldrig har gått i skolan, kan ha betydande svårigheter att gå i skolan och vill hellre jobba och få en inkomst för sin familj. Är svar till henne att hon ska sätta sig i skolbänken? Jag tror att det systemet riskerar att bli trubbigt. Det kommer också att vara ett system som inte ser den potential som finns hos många. Jag måste ställa en fråga till statsrådet. I vår tidigare interpellationsdebatt hävdade att deltar i förhandlingar om snabbspår. Jag undrar hur länge trepartssamtalen har pågått och var intresseanmälan att delta i snabbspåren finns någonstans. Jag har inte sett den. Det är bra att vi kan enas om att utbildning är en viktig väg. För att vi ska lyckas med det kommer vi också att behöva genomföra reformer så att fler av dem som har kommit till kan ta till sig en utbildning på riktigt, inte minst de unga. I mitt tidigare inlägg sa jag mycket tydligt att jag anser att utbildning är en viktig väg, men den kommer inte att vara vägen för alla. Det är inte realistiskt för den som är och aldrig har gått i skolan att nå upp till gymnasiekompetens innan man kommer ut på arbetsmarknaden. Därför behövs jobb med låga kvalifikationskrav eller enklare vägar in på arbetsmarknaden. Det är helt nödvändigt. Men vi ska också satsa på dem som är unga, som vill och kan utbilda sig. Låt mig ändå säga att av dem som vill lämna etableringsuppdraget går kanske ett par procent av de lågutbildade vidare till reguljär utbildning. Det är en låg siffra. Jag tror att vi skulle kunna tiodubbla den och kanske nå . Det är fortfarande inte alla - inte ens en majoritet. Men det finns en betydande potential att rusta människor att komma in på arbetsmarknaden också via utbildning. Där hoppas jag att vi ska hitta sätt att samarbeta i frågan. Det finns ändå en skillnad, nämligen attityden till politik. Antingen förfasar man sig över de stora problemen, att utmaningarna är stora, eller så tar man itu med dem. Regeringen gör det . Överläggningen var härmed avslutad.