· H310258 · 2016-01-12 13:01:43 — Herr talman och ärade ledamöter! har frågat mig vilka utomrättsliga avrättningar jag har åsyftat i riksdagsdebatten . Den debatten ägde rum mot bakgrund av händelseutvecklingen de två föregående månaderna, som präglades av våldsamheter som inte skådats i och på , inklusive östra . För att upprepa vad jag sa i mitt interpellationssvar då: dödades 21 israeler och 100 palestinier i samband med knivattacker, våldsdåd, demonstrationer och sammandrabbningar. Bara uppgick antalet skadade till 115 israeler och 7 392 palestinier, varav ca 5 000 i tårgasattacker. FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter gjorde ett uttalande där han hänvisade till att den israeliska responsen har angivits vara oproportionerlig så till den grad att utomrättsligt dödande starkt kunde misstänkas. Även MR-organisationer och folkrättsexperter har uttryckt liknande farhågor. Det är centralt att det görs grundliga och trovärdiga undersökningar kring dessa dödsfall i syfte att bringa klarhet och få till stånd möjligt ansvarsutkrävande. Jag har på samma sätt varnat för vad oproportionerlig våldsanvändning skulle kunna innebära. Som jag har klargjort i ett flertal sammanhang, bland annat i ett gemensamt uttalande med statsministern från , förde jag i den aktuella riksdagsdebatten ett principiellt folkrättsligt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. I det sammanhanget, liksom vid många andra tillfällen , var jag mycket tydlig i mitt fördömande av de våldsdåd som utförts av palestinier gentemot israeler. Användning av våld, även under ockupation, är strikt reglerat i folkrätten. Alla inblandade bör göra sitt yttersta för att undvika oproportionerligt våld. Den nuvarande situationen är ohållbar. Våldet måste få ett slut. Tack, utrikesministern, för svaret! Under tid som utrikesminister har relationer till och förändrats ganska kraftigt. hade en balanserad hållning i konflikten mellan israeler och palestinier. Både under regering med som utrikesminister och under alliansregeringen upprätthöll en balanserad hållning på det sättet att vi kritiserade båda sidor, och vi erkände också att båda sidor har poänger i sitt sätt att resonera men att båda sidor också har fel. Men under tid har retoriken och handlingen från den förskjutits så att nu mycket mer ensidigt uppfattas ta ställning för den palestinska parten mot . Det är olyckligt ur flera aspekter. För det första är det, menar jag, felaktigt i sak att ha den inställningen här, därför att båda sidor delvis har rätt och båda sidor gör fel. För det andra försvårar det också möjlighet att spela någon som helst roll i regionen om vi har aldrig så goda relationer med regimen i men helt river broarna till regeringen i . Då blir våra möjligheter att påverka och medverka i en positiv utveckling i regionen obefintliga. Det är fyra olika uttalanden eller beslut från som påverkar detta, skulle jag säga. Det första är erkännandet av . Det andra är de uttalanden som gjorde i samband med terrorattentaten i . Det tredje är uttalandena här i . Uttalandena vid båda dessa tillfällen har israeliska företrädare, även premiärminister , reagerat mycket starkt emot. För det fjärde är det den tämligen inkonsekventa hållningen när det gäller synen på ockupation av jämfört med till exempel hållningen rörande ockupation av och hur vi ska se på handel med de här ockuperade områdena. Dessa fyra beslut eller uttalanden har på olika sätt påverkat och sammantaget helt förändrat hur uppfattas ta ställning i den här konflikten, och det är olyckligt. Vi kan börja med själva erkännandet. har inte tidigare erkänt stater som vi önskar ska komma att skapas, utan vi erkänner stater som faktiskt finns. Den här staten finns ännu inte. Jag vill ha en tvåstatslösning, och det vill också. Det vill de flesta vettiga aktörer, men finns ännu inte som stat. När man erkänner staten som stat innebär det att man gör det utan en motprestation. Hela tanken har ju tidigare varit att staten skulle erkännas som stat när självt erkänner som statsbildning, vilket de ju inte gör. Jag utgår från att utrikesministern kommer att förneka det här, men det är svårt att frigöra sig från tanken, herr talman, att agerandet också påverkas av möjligheten att ragga så många röster som möjligt när det handlar om kandidatur till . När det gäller synen på ockupation av blir det här ännu konstigare, för den har agerat stenhårt för att varor som har producerats på ska ursprungsmärkas, men när EU säger att samma princip bör tillämpas på varor från kovänder från den tidigare svenska hållningen och säger nej. Vi har alltså två helt olika förhållningssätt när det gäller ockupationerna av och . Det är svårt att förstå det om det inte handlar om att bli populär både inom Afrikanska unionen och , vilket inte kan uteslutas med hänsyn till den kandidatur som har till . Mina frågor till är: Varför agerar regeringen efter helt olika principer när det gäller och ? Och vad tänker regeringen göra för att förbättra våra relationer med ? Den här debatten skulle handla om uttalandet om utomrättsliga avrättningar, men jag kan ändå inte låta bli att kommentera det som har sagts allmänt om . Om det nu är så att inte finns efter alla dessa år, efter decennium efter decennium av ockupation, är det väl dags att göra någonting annorlunda för att faktiskt ska få lov att existera. Det finns FN-resolutioner som är mycket tydliga när det gäller att det ska vara en tvåstatslösning. Det är linje, det är regeringens linje och det är linje. Vi har alla varit tydliga med detta. Det är en tvåstatslösning som är målet enligt FN:s resolutioner. Om inte existerar ännu tycker jag att det är självklart att vi ska erkänna , för ska man behandla och som jämbördiga parter borde man åtminstone erkänna den part som är under ockupation i strid med FN:s resolutioner. Det finns anledning att rikta kritik mot våldsanvändning på båda sidor. Men vi måste återföra frågan till huvudproblemet. Och det är att ockuperar i strid med FN:s resolutioner. Det har pågått , och ockupationen utökas i form av bosättningar. Det är därför hög tid att erkänna , medan det finns något land kvar över huvud taget. När det gäller utomrättsliga avrättningar kan man läsa i protokollet från och även titta på den debatt som deltog i. Jag tycker att hon uttryckte sig väldigt balanserat. Hon tog avstånd från knivattackerna. Men det är viktigt att responsen blir proportionerlig. Internationell rätt ska följas, och de ansvariga ska ställas inför rätta. Det gäller inte bara dem som står för knivattackerna, utan om det finns misstankar om oproportionerligt våld ska de ansvariga ställas inför rätta. Det är högst berättigade krav. Det är inte bara FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter som har lyft fram detta. Även Amnesty har gjort det, i flera rapporter. De har lyft fram enskilda fall som är anmärkningsvärda och där det finns misstanke om utomrättsliga avrättningar. Det minsta man kan begära är att de fallen utreds. Om det inte rör sig om utomrättsliga avrättningar borde det i alla fall klarläggas. Ett av fallen som Amnesty lyfter fram handlar om en 17-årig flicka vid gränsövergången vid . Hon fick gå igenom en metalldetektor med alla sina tillhörigheter. Hennes väskor genomsöktes. Efter det sköts varningsskott. Hon hade händerna uppe i luften och var obeväpnad. Men hon blev ändå ihjälskjuten. Det är möjligt att Amnesty har fel. Men i så fall borde detta och andra fall som har lyfts fram utredas. Amnesty talar om utomrättsliga avrättningar. Även B'Tselem, en israelisk fredsorganisation, använder uttrycket utomrättsliga avrättningar. De säger precis samma sak: Man måste sluta med oproportionerligt våld, och man måste utreda de misstänkta fallen. Det finns också experter, bland andra som är Mellanösternexpert vid , som säger: Det som har sagt är på inget sätt anmärkningsvärt. Det går helt i linje med Amnestys rapporter och andra rapporter som har lyfts fram. Jag förstår inte varför frågan har blåsts upp till så gigantiska proportioner. Jag vill hänga på det som var inne på och diskutera det Liberalerna sagt om utomrättsliga avrättningar. tog på ett ganska föredömligt sätt upp hur utomrättsliga avrättningar har diskuterats, inte minst utifrån Amnestys perspektiv, B'Tselems perspektiv och flera andra organisationer som har kritiserat agerande. Jag vill också lyfta in en ganska färsk och aktuell fråga i diskussionen. Det gäller händelser i de sydöstra delarna av . Jag tar dem som ett exempel för att kunna jämföra det som händer i och det som händer i sydöstra . Liberalerna har varit väldigt tydliga i sin kritik mot , mot , när det gäller det som händer i de sydöstra delarna av landet men också synen på den kurdiska frågan. Liberalerna har varit föredömliga där. Men jag finner inte samma mod hos Liberalerna när det gäller Palestinafrågan. Enligt min uppfattning finns det ganska många paralleller mellan det som sker i och det som sker i eller . avrättades tolv kurdiska ungdomar i åldrarna i staden . De blev nedskjutna av turkiska säkerhetsstyrkor . Elva av ungdomarna avrättades med ett skott i huvudet, på ganska nära håll, och en blev skjuten i magen. Sex av dem var studenter vid i . säger att det var en skottväxling i jakten på terrorister. Jag vill gärna ställa en fråga till . Anser att det är en utomrättslig avrättning, eller har den turkiska militären rätt att försvara sig och skjuta ned studenter som de anser vara terrorister på något sätt? Jag drar den parallellen eftersom jag ser samma tendens, samma utveckling i . Israelisk polis använder sig av samma metod. De skjuter ned unga människor som påstås ha kniv. Det är helt oacceptabelt. Jag tror att vi är överens om att fördöma knivattackerna. Men i diskussionen måste vi ställa det i proportion till vad som sker i , i de palestinska områdena, inte minst i . Jag vill gärna få en kommentar på hur man ser på de olika fallen. Går det att jämföra dem eller likställa dem? Eller har man helt olika syn på dem? Låt mig först understryka den vikt regeringen fäster vid fred och säkerhet i och . Målet är att de båda länderna ska kunna leva sida vid sida, inom ömsesidigt erkända gränser, med gränserna som utgångspunkt och med som huvudstad för två stater. Eventuella markbyten ska endast accepteras om parterna framförhandlar det. Som vi vet har fredsförhandlingarna gått i stå. Läget på marken är så allvarligt att möjligheten att nå en tvåstatslösning håller på att förgås. Alla bör vid det här laget veta att det inte finns någon militär lösning på konflikten. Mot den bakgrunden valde att erkänna . Och vi är i gott sällskap. Om jag kommer ihåg siffran rätt är det 135 länder som har erkänt staten . Det är nödvändigt med lite mindre ojämlika parter för att man ska kunna nå resultat. Erkännandet av bidrar till att minska den obalansen. Erkännandet inger också hopp. 20-åriga palestinier har upplevt att det mesta har blivit sämre. har israeliska ungdomars liv präglats av rädsla, oro och skräck för terroristattentat. I båda länderna ökar uppgivenheten och radikaliseringen. Ungdomarna måste ges en strimma hopp. Läget är nu oerhört svårt. utrikesminister sa : "The status quo is simply not sustainable and the fact of the matter is that current trends, including violence, settlement activity, demolitions, are imperiling the viability of a two-state solution. And that trend has to be reversed to prevent this untenable one-state reality from taking hold. - - - I can't stress enough that the terror attacks are devastating the hopes of Israelis who want to believe that peace is possible and the violence must stop." Det är tydligt vad det betyder. Det är ett ohållbart läge. Våldet måste sluta. Interpellationsdebatten ägde rum mot bakgrund av händelseutvecklingen . De präglades av våldsamheter i och på som vi inte hade sett . gjorde FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter uttalandet där han hänvisade till att den israeliska responsen har angivits vara så oproportionerlig till den grad att utomrättsligt dödande starkt kunde misstänkas. Att en avrättning är utomrättslig innebär att den verkställs utan rättslig prövning och dödsdom. Eftersom sådana avrättningar sker utanför lagens ramar har offret berövats alla sina rättigheter. Därför är också utomrättsliga avrättningar svåra att fastställa. MR-organisationer, till exempel , och folkrättsexperter har som vi har hört uttryckt liknande farhågor. Jag har på samma sätt varnat för vad oproportionerlig våldsanvändning skulle kunna innebära. Som jag har klargjort tidigare förde jag i debatten ett folkrättsligt principiellt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. Vi kommer att fortsätta agera för att rikta , EU:s och FN:s uppmärksamhet mot situationen i och - båda länderna har en självklar rätt att existera - så att invånarna kan leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser. Som jag sa förtjänar såväl den palestinska som den israeliska sidan kritik. Talarna här riktar nu kritik mot . Ja, det bör man göra, och framför allt bör man rikta kritiken mot bosättningspolitik. Det är den allvarligaste kritiken eftersom den helt uppenbart försvårar en framtida fredsuppgörelse. På samma sätt måste en allvarlig kritik riktas mot den palestinska sidan, inte i första hand mot , även om han är en svag ledare. grundinställning är klok, men han har ju inte kontroll över . Det är det som är problemet. Det är väl inte uteslutet att grunden för att demokratiska val inte hålls i - trots att det borde ha hållits - är att regeringen skulle förlora valet. Det är i varje fall en fullt tänkbar förklaring. Det är en helt oacceptabel inställning, men det beror ju på att det inte finns något starkt stöd hos det palestinska folket för den fredspolitik som för. Det är naturligtvis det som israelerna vet och är rädda för. Sedan triggar båda sidor varandra. Min poäng är inte att inte förtjänar kritik - det förtjänar både och den palestinska sidan. Min poäng är att den nya politik är totalt ensidig. Det riktas ju mycket lindrig kritik mot . När krävde att ska ha demokratiska val? När krävde hon det på ett sätt som märktes och hördes? Det är möjligt att det står någonstans, men kritiken mot hörs över hela världen gång på gång. Den nya regeringens inställning i dessa frågor är ensidig. Talarna här säger att de erkänner eftersom de vill ha en tvåstatslösning. Men ursäkta, det ville väl och också ha. Ville inte de ha en tvåstatslösning? Det är klart att de ville ha det. Men de erkände inte , och det gjorde inte heller alliansregeringen. Men vi ville också ha en tvåstatslösning. Det handlar om att man behöver sätta press på palestinierna. De blir erkända som en stat den dag som de är beredda att erkänna . Men erkänner ju inte . Det är det som är poängen. Palestinska sidan säger att man vill upprätta en palestinsk stat på ockuperade områden. Då menar gränser, men ganska många palestinier menar gränser, det vill säga att ska upphöra att existera. Det är det som är problemet, att det är ganska många på den palestinska sidan som vill utplåna totalt. Hamas vill ju det. När efter krav från omvärlden drog sig tillbaka från den folkrättsvidriga ockupationen av södra , vad hände då? Jo, palestinierna sköt raketer in i från det området. När man drog sig tillbaka från sköts det raketer därifrån. Det är klart att man kan ha en viss förståelse för att drar sig för att dra sig tillbaka från områdena runt därför att man är livrädd för att det ska skjutas raketer därifrån. I så fall skjuts de mot själva hjärtlandet . har legitima säkerhetskrav som palestinierna visar att de inte på något sätt skulle kunna leva upp till som israelerna för en bosättningspolitik som är folkrättsligt vidrig. Detta gör att den nödvändiga balansen numera saknas i det svenska agerandet. Vi önskar att regeringen återställde den. Jag skulle vilja att utrikesministern svarade på de två frågor som jag ställer. För det första: Vad är det för principiell skillnad som motiverar regeringens olika hållning när det gäller ockupation av och ockupation av ? För det andra: Vad kommer regeringen att göra för att återupprätta balansen i inställningen till och ? Det är helt riktigt att Hamas är ett stort problem. En anledning till att demokratiska val inte har kunnat hållas är att Hamas har motsatt sig det. är det helt avgörande att det finns ett samarbete mellan och Hamas. Även om man skulle önska att det inte behövdes krävs det ett samarbete för att över huvud taget hålla ihop den palestinska sidan. Därför kan man lugnt konstatera att Hamas är det största problemet. Regeringen samarbetar ju med och , och det är ett sätt att försöka att stärka den sidan. Men det finns också en desperation och en uppgivenhet av ockupation, av bosättningar som breder ut sig samt av våld och förtryck. Det bidrar till en radikalisering som riskerar att krafter som Hamas stärks. Därför är det helt rätt av regeringen att försöka att stärka de moderata krafterna. Det är den väg som finns. Regeringen anklagas för att man försöker stödja med bistånd, för att man erkänner och för att man stöder . Den kritiken utmynnar i frågan: Vad ska vi göra i stället? Det här är ändå en väg för att försöka att styra in utvecklingen i en fredlig riktning som det blir mer jämbördigt mellan parterna, mellan och . Trots att kritik kan riktas även mot den palestinska sidan är det ett faktum att det är palestinierna som sedan många decennier är under ockupation. Det är israeler som dödas. Varje liv är lika mycket värt oavsett om människor dödas på den palestinska eller på den israeliska sidan. Varje fall är ett för mycket, men det handlar om så många fler på den palestinska sidan. Egentligen tycker jag att vi borde ha erkänt tidigare. Men det är ändå ett första steg att visa att vi ser och som jämbördiga parter. Jag fick inte riktigt svar på min fråga, men den kanske vi kan återkomma till vid ett annat tillfälle. När det gäller utomrättsliga avrättningar kräver den israeliska människorättsorganisationen , som har nämnts här tidigare, i ett öppet brev till ett stopp av sommarens horrific string of summary street executions, alltså stopp för sommarens fasansfulla summariska gatuavrättningar. Det här brevet har rubriken , det vill säga att din tystnad godkänner gatuavrättningar. Som har nämnts har flera organisationer, bland annat , B´Tselem och Amnesty, kritiserat nya order om att använda skarp ammunition vid oroligheter. Därför är det viktigt - så som människorättsorganisationerna kräver - att man utreder det som har hänt. Vad vi har kunnat se är att premiärministern inte har godkänt eller tillsatt några utredningar, utan man har varit tyst. Jag tycker att som rättssamhälle har skyldighet att utreda de skjutningar som har gjorts av israelisk militär och polis. I väntan på detta blir det ganska mycket spekulationer om vad som egentligen har hänt. Om ska fortsätta att kalla sig för en fungerande rättsstat anser jag att dessa skjutningar bör utredas. Det vore intressant att få höra resonera kring detta. De socialdemokratiska debattörerna skjuter långsamt över hela skulden på den israeliska sidan. De säger att man borde utreda detta och att den kritik som finns ska tas på allvar. Absolut, men ni nämner inte vad som är orsaken till våldet och hur situationen är och har varit i . Vi ser dagliga knivattacker mot israeliska civila. Det finns ett antal hemska filmer att se från olika övervakningskameror i där civilklädda personer går fram till israelisk militär, polis eller vakt och låtsas fråga till exempel om vägen. Helt plötsligt kommer det fram en kniv som det huggs vansinnigt med. Då skjuter naturligtvis polis eller militär, det gör all polis och militär i sådana lägen. Så ser den situation ut som vi ser utspelar sig. Det har inte hänt en eller två eller , utan det händer och har så gjort . Om man skulle översätta situationen till något annat land i världen, eller skulle vi lägga ett mycket större fokus på den grundsituationen. I sammanhanget ska man också komma ihåg att är en fungerande rättsstat. Man har en högsta domstol och ett domstolsväsen. Personer som misstänks ha begått brott ställs inför rätta enligt gängse rättsregler och enligt samma principer som gäller även i . Den israeliska högsta domstolen har också begränsat den militära underrättelsetjänstens möjligheter på ett mycket bra sätt, tycker jag personligen. Men är en fungerande rättsstat. Rättsstaten är naturligtvis inte perfekt. Det är inte så att man kommer åt precis all brottslighet, men man har en fungerande rättsordning. Det finns en viktig faktor till, tycker jag, och det är ledarskapet. har det skett att israeliska civila angripit palestinska civila. Det är betydligt mindre vanligt förekommande än det motsatta, men vi har sett sådana fall, även . Då markerar den israeliska ledningen mycket kraftfullt. Premiärminister och andra politiska ledare markerar oerhört kraftfullt mot detta. Man dundrar allt man orkar, man tar kontakt med offren och så vidare. Den typen av ledarskap skulle jag vilja se från den palestinska sidan också. I stället för att ibland säga sådant som att israeler och judar inte ska beträda vissa områden med sina smutsiga fötter borde man tydligt och alltid ta avstånd från den här terrorismen. Tack för era inlägg! För det första tänker jag försöka hålla mig till interpellationens ämne. För det andra finns det mycket som vi är överens om, som också har sagt. Det har hänt väldigt mycket . I ett läge där nu våldet och hopplösheten ökar och retoriken skärps är det än viktigare att värna dialogen och diplomatin som våra främsta redskap. Jag har uttryckligen tagit avstånd från våld mot civila. Jag har tydliggjort att alla terrorhandlingar är förkastliga och måste fördömas. I samband med de senaste våldsdåden i och gjorde jag detta i ett anförande i , i en debattartikel i israeliska medier samt vid ett flertal andra tillfällen. Jag har inga problem att instämma i det säger om skräcken för den här sortens fruktansvärda dåd. Mina fördömanden har gällt dåd som utförts av såväl palestinier som israeler. Jag har också betonat vikten av att skyldiga ställs inför rätta. Regeringens stöd för en tvåstatslösning i fredsprocessen i grundar sig på målet att och - jag upprepar det - ska kunna leva sida vid sida i fred och säkerhet. säkerhet är en fundamental beståndsdel i vårt engagemang i fredsprocessen. Vi strävar från svenskt håll efter att fortsatt vara en vän till både och , som vi är tydliga i frågor där oenighet finns. Jag vänder mig mot varje försök att utmåla , vår regering eller mig själv som fiender. Det är vi inte, tvärtom. Att utveckla och fördjupa relationerna till ett land innebär inte att vi distanserar oss från det andra. Jag upprepar det gärna: är en vän av , precis som vi är en vän av . Båda länder har en självklar rätt att existera, leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser, och det enda sättet att nå detta mål om en tvåstatslösning är en fredsprocess. I längden gynnar det både och , och det är något som vi som vänner av båda länderna är ytterst måna om. När man ska bedöma huruvida regeringens agerande gentemot är relevant eller inte måste man ställa det i paritet med vad som är fallet med andra liknande områden i världen. säger att regeringen är tydlig. Min poäng är att den tydligheten är enormt selektiv. Man försöker vara väldigt tydlig gentemot , men är enormt otydlig i många andra sammanhang. Det är ett val som regeringen gör. Man erkänner som stat fast staten ännu inte finns. Det finns mängder av stater jag skulle önska uppstod. Jag skulle önska att blev en stat, men jag kräver inte att regeringen ska erkänna , för det finns ännu inte som stat. skulle jag också önska fick vara en egen stat, men ingen regering i västvärlden törs erkänna , för det skulle reta . Jag skulle även önska att fick vara en egen stat. Men inte kan man börja erkänna stater bara för att man önskar att de ska uppstå! Det är ju när de är stater man gör det. Problemet med är att detta inte är fallet.