· H310764 · 2016-09-15 13:51:30 — har frågat mig vilka inom sjukvården som har anfört ett önskemål om en annan regionindelning, hur jag ser på att det inte finns en bred folklig förankring för att driva igenom denna stora förändring och vad kvaliteten och patientsäkerheten har med regionförstoring att göra. har frågat mig hur jag motiverar att utredningen kring storregioner inte tar invånarnas åsikter i beaktande, vad jag avser att göra för att förbättra den folkliga förankringen innan beslut kring storregioner fattas och vad jag avser att göra för att säkerställa att de nya regionerna inte förstör fungerande samarbeten. Jag besvarar dem i ett gemensamt svar. Av Indelningskommitténs direktiv framgår att förslagen ska vara väl förankrade med berörda parter. Det är av särskild vikt att kommittén för en dialog med och inhämtar synpunkter från bland annat berörda kommuner och landsting. Kommittén har valt ett arbetssätt som medför en bred förankring av arbetet och att goda möjligheter ges för olika regionala och lokala aktörer att föra fram sina synpunkter och perspektiv. har lämnat ett delbetänkande och föreslår bland annat att tre nya län bildas och att motsvarande landsting bildas . Betänkandet har skickats på remiss till många berörda instanser. Svarstiden går ut . Beredningen av förslagen fortgår, och jag avser därför inte att föregå remissbehandlingen. Däremot kan följande sägas. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger. Dessa utredningar anger tydligt att den nuvarande läns- och landstingsindelningen till stora delar är ändamålsenlig och att flera av landstingen och länsstyrelserna är för små för att klara av sina uppgifter både på kort och på lång sikt. Kommuner och Landsting, SKL, har tillsammans med företrädare för enskilda landsting och kommuner, som har god kännedom om verksamheterna och deras behov, tydligt fört fram att det behövs en ny läns- och landstingsindelning. Vid de kommundialoger som jag genomför i varje län har det också uttryckts behov av att ändra nuvarande länsgränser. Behovet sammanhänger bland annat med befolkningens förändrade rörelsemönster och vikten av att erbjuda en god och jämlik vård i hela landet samt att det skapas jämlika förutsättningar för det regionala utvecklingsarbetet. De politiska företrädarna i kommuner och landsting är demokratiskt valda. De har tillsammans med staten ett ansvar för att se till att den offentliga förvaltningen är robust och långsiktigt hållbar för att säkerställa att medborgarna erhåller en god service. I detta ligger också att löpande ompröva hur förvaltningen ska organiseras i syfte att finna mer effektiva lösningar. Det är även politikernas ansvar att noga följa de verksamheter de ansvarar för. På så sätt erhåller de en god kunskap om vilka aktuella och framtida utmaningar som verksamheterna står inför och kan utifrån detta bedöma hur förvaltningen klarar av att leva upp till de krav och behov som finns. Genom remitteringen av delbetänkande kommer regeringen att få in synpunkter från dem som har den största samlade kunskapen om hur förvaltningen fungerar och därmed också har bäst kunskap att bedöma om och hur förvaltningen klarar av utmaningarna och vilka åtgärder som annars behövs. Jag vill också hänvisa till betänkandet Träning ger färdighet från Utredningen om högspecialiserad vård. Utredningen visar på ett tydligt samband mellan volym och kvalitet och konstaterar att en ny läns- och landstingsindelning kan underlätta nivåstruktureringen i hälso- och sjukvården och ge huvudmännen möjlighet att klara den regionala högspecialiserade vården på egen hand. När det gäller frågan om hänsyn till fungerande samarbeten vill jag peka på att en av utgångspunkter har varit att utgå från befintliga samverkansmönster. Man får i detta sammanhang inte heller glömma den omfattande samverkan som finns genom de sex sjukvårdsregionerna. förslag överensstämmer till mycket stor del med hur denna samverkan är organiserad. (forts. § 16) Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Det var ett långt svar, . Det innehöll ungefär 4 000 tecken, alltså två A4-sidor, vilket är väldigt långt för att vara ett interpellationssvar. Men jag saknar svar på mina frågor! Ingenstans fanns svar på det jag frågade. Upprinnelsen till detta var att jag lyssnade på frågestunden där statsrådet fick en fråga om regionindelningen. Statsrådet svarade då att "det är viktigt att vi driver igenom denna förändring - inte för att regeringen vill, utan för att det finns önskemål från dem som arbetar i sjukvården och har kunskap om sjukvårdens utmaningar". Jag ställde då en skriftlig fråga till statsrådet där jag undrade vad som menas med att personalen, de som arbetar inom sjukvården, vill ha nya regionindelningar. Då kom svaret - hör och häpna! - att SKL vill det. Det finns nog en och annan inom SKL som jobbar inom sjukvården och är fritidspolitiker. SKL består dock av politiker och inte av vanliga människor. Där finns inte undersköterskor, sjuksköterskor eller - som jag - biomedicinska analytiker. Där finns ingen som säger att man vill ha en regionindelning. Alldeles i frågestunden, när ställde frågan, svarade statsrådet att detta är bra för decentralisering och regionalisering. Då undrar jag: Hur kan en region, från till , innebära en decentralisering? Hur kommer det närmare invånarna? Hur blir sjukvården bättre? Det är ju sjukvården det i huvudsak handlar om. Kollektivtrafiken är viktig, och det finns vissa andra regionala frågor, men det är i huvudsak sjukvård det handlar om. Hur blir sjukvården för i bättre för att någon i sitter och beslutar någonting? Det blir lite brist på demokrati och man kommer långt ifrån invånarna. Man kommer även väldigt långt bort från politikerna om vi nu ska ha en Region , som har föreslagits. Det har inte satts någon numerär för hur stort regionparlamentet ska vara, men det pratas om 149 platser. Jag skulle inte tro att alla ställen får närvaro. Och var placerar man ett regionparlament? Hur får man till det hela? låter rimligt, för det är väl det enda sättet att ta sig från till exempel till var nu regionparlamentet hamnar - därom bråkar man ju mellan de olika delarna av . vill ha det, liksom och . Kanske skulle vi placera det i som ligger i inlandet och skulle behöva lite stöd och hjälp? Jag frågade också statsrådet om den breda folkliga förankringen, och fick svaret att man varit ute och pratat med kommuner och landsting. Personerna där är visserligen folkvalda, men om man gör en sådan här enorm förändring och ritar om både den politiska och geografiska kartan - som har sett ut så här - borde man fråga folket: Vad tycker ni om det här? Jag frågar statsrådet: Hur gagnar det invånarna i , , och att bli en enda stor region där besluten fattas väldigt långt ifrån medborgarna? Regeringen står envist fast vid sin plan att regionalisera , oavsett vad folket tycker lokalt och i vissa fall på helt felaktiga grunder, vilket har förts fram här under frågestunden och debatten. Jag frågade hur man tar invånarnas åsikt i beaktande. Region har haft åsikten att man vill hålla helt. Region lät göra en Sifoundersökning och frågade svenska folket vad det tyckte om storregi-oner. I tyckte sex av tio att det var en dålig idé. Mindre än två av tio tyckte att det var en ganska bra idé. Det såg likadant ut i stora delar av landet. De kritiska medborgarna var fler än de positiva i 19 av 21 län. näringsliv uttrycker också skarp kritik mot förslaget. Det handlar givetvis om hälso- och sjukvårdens utmaningar - där finns mycket annat vi kan göra - men det handlar även om att regionerna har ett tillväxt-ansvar gentemot sina invånare och företag. Det råder en politisk enighet bland samtliga partier i Region om att hålla helt. Detsamma gäller kommunerna från norr till söder. Vi i är ödmjuka inför framtidens utmaningar på riksdagsnivå, regional nivå och nivå, men vi tycker att bidrar bäst till utveckling genom att fortsätta vara en region. har ett fantastiskt och unikt geografiskt läge mellan , och , och vi har samarbeten med alla kommunerna och regionerna. Vi anser att det inte finns något samband mellan storlek och resultat, för man ska inte tro att minuslänens organisatoriska förmåga blir betydligt bättre av att man slår ihop dem. Storleken löser så att säga inte allting. Jag saknar också underifrånperspektivet, som jag har pratat om här tidigare. Detta är snabbt utrett, och jag tycker inte att det är färdigutrett och förankrat. Det största medskicket i min interpellation är: Hur motiverar statsrådet att invånarnas åsikter saknas? Hur tar man del av dem? Och vad gör man för att förbättra förankringen? Hur gör man, om man gör sammanslagningar till stora regioner, för att inte förstöra fungerande samarbeten som finns i hela , från norr till söder? Statsrådet har i olika sammanhang nämnt att det här skulle vara en reform för sjukvårdens skull, eller i alla fall delvis för sjukvårdens skull. Men jag tror att han då blandar ihop vad som är bra, nämligen det som nämns i utredning om stordriftsfördelar inom den högspecialiserade vården, med vilka som är huvudmän och hur de ska organisera sig. Det finns ingen evidens för att stora regioner i skulle ha en kvalitativt bättre sjukvård än vad de små regionerna har. En nationell patientenkät genomförs av SKL. Där har de små regionerna bäst resultat. I nästan varje fråga toppar , , , och kvalitetsresultaten. Man har då frågat patienterna hur de upplever vården. De upplever att de får en mer jämlik vård i de här små regionerna än i de stora regionerna. När det då kommer till den högspecialiserade vården är det inte så att man i får en bättre högspecialiserad vård än vad man får i , som ju inte ingår i en storregion. Man får inte heller en bättre högspecialiserad vård om man är invånare i , som ingår i , än vad man får i . Så inte heller där blir sjukvården bättre av att regionen har stordriftsform, utan det är snarare den enskilda kliniken som påverkar vilken kvalitet man kan få i vården. Ytterligare ett område som jag vill nämna är samverkan med kommunerna. är ju inte sjukvården bara någonting som bedrivs av landsting och regioner, utan det bedrivs också mycket sjukvård i kommunerna. I en liten region som eller , där vi har sex eller åtta kommuner att ha dialog med, är det mycket lättare att få en god kvalitet. Vi har i , mitt hemlän, till exempel landets bästa resultat när det gäller att färdigbehandlade patienter får plats i hemsjukvården. Slutligen, herr talman, tror jag nog att det här förslaget är välvilligt, men det är i alla fall inte i sjukvården som man uppnår några goda resultat. Jag tackar statsrådet för att han tar sig tid att komma till . När regeringen drog igång denna ganska stora och omvälvande process tror jag att intresset hos allmänheten var ganska lågt, men det fanns väl åtminstone en och annan landstingspolitiker som kände sig exalterade. skulle åtminstone frågor om statens organisering och inblandning när det gäller högspecialiserad sjukvård, hur vi bättre underlättar för arbetsmarknad, tillväxt och arbetspendling få ett utrymme, kunna diskuteras och kanske till och med, oavsett partifärg och inställning i frågan, leda till något konstruktivt. har dock processen kantats av en stor mängd problem som regeringen behöver adressera. När direktiven kom, utredningen tillsattes och inledde sitt arbete sas det att funktionella arbetsmarknadsregioner skulle vara vägledande för det förslag man sedan skulle lägga fram. ser vi det förslag som har lagt fram som tar noll hänsyn till funktionella arbetsmarknadsregioner. Det funktionella sambandet mellan och är obefintligt. När man inledde arbetet sa man att man inte skulle köra över något län och tvinga in något län 2019 mot sin vilja, utan var målplanen man skulle arbeta efter. Men om någon ville gå före skulle det vara möjligt. I den föreslagna Svealandsregionen säger fem län ja och ett län, , säger nej. Ändå föreslår att man ska tvinga in i . Under frågestunden, för sedan, sa statsrådet att en av huvudpoängerna med detta är att man ska decentralisera mer och se till att makten hamnar ute i regionerna i stället för att staten klåfingrigt lägger sig i saker och ting, exempelvis hur sjukvården ska fungera. Statsrådet , å andra sidan, meddelar att regeringens agenda för det hela är att begränsa antalet akutsjukhus och stänga ett antal akutsjukhus. Det går inte riktigt ihop. Regeringen pratar också om behovet av en bred förankring i hela den här processen. Ändå tar man inte till sig av de opinionsundersökningar som är genomförda där bland annat en bred majoritet av sörmlänningarna säger nej till förslaget och till tidsplanen. Man tar hela processen under en sommarremissvända. Förslaget läggs fram och remissvaren ska vara inne , vilket gör att en rad kommunfullmäktige och inte får chans att inom tidsramen ens behandla frågan i demokratisk ordning. Och man säger att det här ska användas för att stärka demokratin! Regionförändringarna har en faktisk påverkan på människors vardag. har ett välfungerande sjukvårdssamarbete i en sjulänsregi-on som utöver Svealandsregionen innehåller . Vi har därutöver ett väl utarbetat kollektivtrafiksamarbete i hela , där även ingår, för att se till att det fungerar på ett sätt som gör det rimligt för människor. När man slår sönder denna struktur för att man vill rita om en karta, när man inte ens följer de direktiv man själv säger sig arbeta efter, då blir det väldigt svårt att som riksdagsledamot arbeta för en förankring av förslaget. Bilden sätts i stället av en regering som vill tvinga igenom den här sammanslagningen över huvudet på människor. Det tycker jag inte är rimligt, och framför allt är det tråkigt. Förändringar behövs, inte minst av statens organisering. Länsstyrelserna behöver omorganiseras. Varför då inte bromsa i detta läge, där man har lämnat direktiven, folket säger nej och man inte ens verkar vara överens i regeringen om agendan? Varför inte söka en bred överenskommelse? Varför inte diskutera detta? Varför inte vänta med tidsplanen 2019 och försöka se till att vi landar i att låta folkviljan underifrån vara vägledande? Tack , , och för inläggen om denna viktiga fråga som rör den offentliga sektorns struktur! När jag lyssnar på riksdagsledamöterna som deltar i denna debatt undrar jag om den moderata riksdagsgruppen har lyckats göra en tidsresa , för jag har inte tagit emot några remissvar från något av landstingen. Remisstiden går ut . De flesta landsting och kommuner har fortfarande inte fattat de formella besluten med ställningstaganden. När remissvaren inkommer till kommer vi att studera dem, och vi kommer att utgå från de målsättningar och principer som vi har gett uttryck för i kommittédirektivet till . Vi kommer inte att ha någon förhastad process. Vi vet ju att den här frågan har diskuterats . Vi vet att vi har allvarliga utmaningar inom sjukvården, och det kanske oroar mig mest i denna debatt. Det verkar som att det inte finns en vetskap i den moderata riksdagsgruppen om vilka allvarliga utmaningar vi har inom sjukvården, inte minst vad gäller sjukvårdens finansiering. Jag undrar om det skulle behövas en debatt om SKL:s senaste ekonomirapport, eller om vi skulle behöva studera kostnadsutvecklingen för sjukvården och konstatera att vi behöver diskutera hur vi jobbar med kontinuerliga strukturomvandlingar i den offentliga sektorn. Svensk offentlig förvaltning är effektiv för att den har haft förmågan att ständigt moderniseras och utvecklas. Svensk offentlig förvaltning är effektiv för att utgångspunkten för organisatoriska beslut har varit att varje krona som slösas bort av stat, kommuner och landsting är en stöld från folket. Då kan vi inte med hänvisning till strukturer som skapades utifrån de behov som fanns stoppa nödvändiga förändringar som har till syfte att säkerställa likvärdigheten i sjukvården. Jag måste medge att tonen gentemot kommun- och landstingspolitiker oroar mig. Det här är människor som ansvarar för driften av sjukvården och de sociala tjänsterna i vårt land. Vi lever i ett land som har kommunaliserat stora delar av välfärdsverksamheterna, och det har visat sig vara en effektiv och välfungerande modell - den svenska välfärdsmodellen, den decentraliserade välfärdsmodellen. Jag har i ärlighetens namn aldrig förstått den moderata rädslan för den regionala nivån. Jag har stor respekt för företrädarna för Kommuner och Landsting. Jag har stor respekt för dem som sliter i verksamheterna i landstingen . Jag har också stor respekt för dem som fattar besluten i Landstingssverige. Därför avser jag att invänta och studera remissvaren, inte bara från företrädarna för Kommuner och Landsting utan också från professionsorganisationerna. Låt oss studera hur professionerna inom sjukvården resonerar kring detta förslag innan vi avfärdar det! Och låt oss vara ärliga gentemot medborgarna! Om ni är mot den regionala nivån, erkänn det! Berätta om detta för medborgarna! Men berätta också att denna fråga har diskuterats ! Jag tackar statsrådet . Men jag saknar fortfarande svaren på mina frågor. Statsrådet säger att han inte gillar tonen vi har mot landstings- och kommunpolitiker. Men det handlar inte om det. Det handlar inte om landstings- och kommunpolitiker. När vi frågar om folklig förankring svarar statsrådet att man har varit ute och pratat med kommun- och landstingspolitiker. Det har ingenting med någon ton att göra, utan det handlar om den folkliga förankringen. Vi hörde berätta om en Sifoundersökning och säga att det var sex av tio i hennes region som tyckte att storregioner är en dålig idé. I samma Sifoundersökning var av de tillfrågade i norra emot ett Stornorrland. Det är det här jag menar när jag pratar om folklig förankring. Det har ingenting med kommun- och landstingspolitikerna att göra, speciellt inte kommunpolitikerna, utan det har med i att göra. Det har att göra med människors osäkerhet och rädsla för att få väldigt långt till vården. Det är, som statsrådet säger, kanske så att det blir lättare att stänga små akutsjukhus, för då kan man sitta någon helt annanstans och ta beslutet och gömma det på storregionnivån. Och det handlar inte om att vi skulle vara rädda för regioner. Det handlar om att vi är rädda för enormt stora regioner. Där jag och mina väljare bor handlar det om en region som till ytan skulle bestå av halva . Man kan undra hur någonting blir bättre av det. I det svar jag fick på min skriftliga fråga om regioner skrev statsrådet att det här är bra för kvalitet och patientsäkerhet. Då undrar jag: Vad har det med regionförstoringen att göra? Vi har redan våra universitetssjukhus. Uppe hos oss i är det . Det blir ingen förändring av det bara för att man klumpar ihop politiken till en stor region där besluten kommer mycket längre från medborgarna. Uppe i mitt län, och speciellt i min hemkommun , pågår nu en stor debatt om akutsjukhusets vara eller icke vara. Det vet nog de flesta, för det har tagits upp i riksmedierna. stängde man den akuta kirurgin och ortopedin. har det varit stängt, och har det kommit 25-30 avvikelserapporter. Det har varit väldigt mycket ambulanstransporter. Man har fått hyra in flera ambulanser. Är det så det ska fungera med vår vård framöver? Jag tror på nära vård där människorna bor och är. Det handlar om trygghet för i , i eller någon annan. Det handlar om att man är så nära som möjligt. Då har vårdcentralen absolut en viktig funktion. Men det handlar inte om högspecialiserad vård, för den finns på våra universitetssjukhus. Frågan är om inte riktigt högspecialiserad vård kanske borde finnas på ännu färre ställen, för den ska nog inte utföras på alltför många ställen. Den vården kräver man ju inte speciellt ofta som vanlig medborgare. Med tur kommer man aldrig att behöva den vården, men en del människor behöver den emellanåt, och då kanske man kan resa till exempelvis eller . Det här handlar dels om nära folklig förankring, dels om trygghet. Det är säkert så som statsrådet säger, att det handlar om att stänga akutsjukhus. Jag tycker inte att det går ihop med Socialdemokraternas tal om solidaritet, för då brister solidariteten med vissa delar av landet. Jag tror att missuppfattade mig. Jag är för en regionalisering av . Jag tycker absolut att fler län borde bli regioner och att fler borde ansöka om det. Men de ska göra det själva, i stället för att regeringen lägger in ett län i någon region. Jag är absolut för regionalisering. Det är någonting positivt. Det lät som att menade att vi moderater inte skulle förstå att svensk hälso- och sjukvård står inför flera utmaningar. Själv sitter jag i socialutskottet och kan absolut bekräfta att sjukvården står inför stora utmaningar. Men man ska hålla två tankar i huvudet . Svensk hälso- och sjukvård ligger i topp när man jämför kvalitet och kostnadseffektivitet. Det visar SKL, som statsrådet hänvisat till , i sin jämförelse av sjukvården i EU-15 exklusive plus och . Detta visar att vi ändå ligger i topp, men har stora utmaningar. , som hänvisar till, menar att varje region bör ha ett regionsjukhus eller en institutionaliserad samverkan med en region som har det. Den idén tycker jag har passerat bästföredatum. Vårdens mest kostsamma och komplicerade åtgärder koncentreras till ett fåtal sjukhus, och även de största regionerna och landstingen behöver samarbeta över gränserna. var inne på jämförelser som visar att det är , , , och som ligger i topp i olika mätningar, inte storregionerna. Om det är så som statsrådet anser borde ju de storregioner som vi har ligga i topp, men så är inte fallet. Det finns inga belägg för att vårdkvalitet, patientsäkerhet eller effektivitetskrav skulle öka för att man får stora landsting eller regioner. Däremot tror jag som hallänning definitivt att det fortfarande krävs samarbete, både norrut med och söderut med samt även internationellt. Det är patientunderlaget och patientsäkerhet som ska styra. Det finns kanske inte tillräckligt med underlag för vissa operationer ens i . Där behöver vi samarbeta i och med övriga länder. Att säga att jag som moderat är emot regionalisering är fel. Jag är positiv till det. Att säga att jag inte förstår hälso- och sjukvårdsutmaningarna är också direkt felaktigt. Jag har ställt en fråga. Jag förstår att du väntar på remissvaren. Men undrar jag: Vad gör ministern för att, som var inne på, förbättra den folkliga förankringen innan beslut om storregioner fattas? Vad kommer du att göra? Det var en av mina frågor. Jag är väl medveten om sjukvårdens ekonomi. Det är en utmaning i många regioner. Men det finns ingenting som pekar på att den skulle vara lättare i de stora regionerna, åtminstone inte i den landsända, , som jag verkar i. har tampats med stora ekonomiska problem liksom andra mindre. Vi ligger ändå i den bättre halvan av kostnaderna för sjukvården i landet. Jag har inga problem med att ha förtroende för landstingspolitiker. Det är första gången vi träffas. lämnade jag uppdraget som vice ordförande i i . Jag är ganska mycket i själen en landstingspolitiker, och jag har förtroende för mina kollegor där. Att remissvaren inte har kommit in kan jag förstå. I förrgår fattade vår region sitt beslut. Det var nästan enhälligt. Det var sju av åtta partier som avvisade en större region. Det var ett parti som ville hålla en liten dörr öppen, och det var . Även ministerns eget parti var emot i detta fall. Utmaningarna är otvivelaktigt stora. Det gäller inte minst att möta behoven av en högspecialiserad vård. Det är därför som vi har regional samverkan och samarbetar över olika länsgränser. Det är också därför vi har nationella kompetenscenter och universitetssjukhus. Det är någonting vi ska fortsätta att utveckla. Om vi tittar på de stora regionerna som redan är sammanslagna är det kanske inte direkt effektivitetsvinster och en extremt välfungerande högspecialiserad vård som utmärker dem som en följd av det. Länsstyrelserna behöver också en ökad specialisering, och där finns behov av att göra förändringar. Det är därför det är så synd att den här processen är så förhastad.