· H41019 · 2016-10-18 13:50:04 — Jag har tagit del av myndigheten remissyttrande, där man avstyrker förslaget i delbetänkandet mot bakgrund av att myndigheten anser att delbetänkandet inte utgör ett fullgott underlag för en långsiktigt hållbar förändring av samhällsorganisationen. Bristerna består enligt myndigheten bland annat av följande: De problem som utredningen anger som grund för den föreslagna strukturförändringen är otillräckligt preciserade, och relevanta problem saknas helt i analysen. Det är otillräckligt belyst att den föreslagna strukturreformen på ett effektivt sätt åtgärdar de utmaningar som vården och omsorgen står inför. Det saknas en konsekvensanalys ur ett patient- och brukarperspektiv. Att det saknas en konsekvensanalys ur ett patient- och brukarperspektiv, som det talas om under den tredje punkten, är väldigt allvarligt. Om man inte kan få en folklig förankring för en så stor reform som att vidga länsgränserna har det inte längre legitimitet hos medborgarna. Jag vill att ministern i sitt nästa anförande kommenterar denna allvarliga del i myndigheten remissyttrande. Tack, ministern, för debatten! Även jag tycker att det är viktigt att debattera just hälso- och sjukvård. Frågorna är viktiga, och det är viktigt att jämlik vård också kommer att vara tillgänglig runt om i hela landet. Det för mig tillbaka till mitt hemlandsting . Ministern har varit där på besök, så han vet hur det ser ut där. Det är långa avstånd för dem som bor i till exempel den norra länsdelen. Vi har sjukvård i , , och . Det är klart att befolkningen blir rädd när man hör någon säga eller läser i medierna att ett akutsjukhus ska läggas ned. Vilket av sjukhusen ska läggas ned? Hur ska det se ut i en större struktur? Jag vill gärna att ministern säger något om detta. Då kan jag komma hem till och säga att det inte finns någon risk att man lägger ned sjukhusen i , , eller så att vi alla måste åka längre. Det jag inte förstår är talet om att bygga reformer ur ett underifrånperspektiv. Här kommer en reform där ett antal landsting själva kan säga att de vill gå samman, och utifrån det kan vi få en bättre hälso- och sjukvård. Jag förstår inte detta, så ministern får gärna utveckla vad som blir bättre i en storregion än när man som patient känner närheten i det lilla. Patientlagen ska ju trots allt stärka patientens ställning i vården. Man ska ha rätt till trygghet, och patientens behov ska kunna tillgodoses. Hur gör man detta i en storregion när man inte har sett någon konsekvensanalys eller när man inte har en folklig förankring för hur detta kommer att se ut i ett större perspektiv? Det är därför storregioner och sjukvården hänger så väl ihop. Jag tror att vi alla är överens om att vid sjukdomar där det krävs högspecialiserad vård kan vi åka vart som helst. Det kan vi ju . Vi kan åka ut i hela , och det tycker jag är bra. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Låt oss göra klart att detta inte handlar om akutsjukvård eller akutsjukhus. Det handlar inte heller om sällanoperationer och högspecialiserad vård, utan det handlar om det nära, till exempel de kroniskt sjuka och de multisjuka. Då behövs de mindre sjukhusen. Detta kan man inte klara av inom primärvården. Jag sitter i försvarsutskottet , inte socialutskottet, men jag har jobbat inom sjukvården och tror att jag kan lite grann i alla fall. Det här handlar om att ha akut ortopedi, akut kirurgi och sådant. Hur hjälper det den multisjuke i om han måste åka till när han har brutit lårbenshalsen? Eller för den delen i när hon måste åka till ? Det blir ju inte bättre för dem, tvärtom. Vi måste ha kvar de mindre akutsjukhusen som kan klara av det dagsaktuella och viktiga. är detta också livsviktigt. Jag tycker att debatten har blivit lite skev när statsrådet ägnar mycket tid åt högspecialiserad vård och utredningen om denna. Vi är överens om just det - det är ingen som tycker något annat. Vi kan åka någon annanstans, och till och med lämna om vi behöver, när det gäller sådant som sker sällan. I stället gäller det näravård och om när ens barn eller barnbarn ramlar och bryter handleden. Då ska man inte behöva åka i för att bli röntgad och opererad. Det handlar även om att den gamla människan ska ha nära till vården. Det handlar inte om när man är riktigt sjuk. Givetvis kan man då åka iväg. Vi behöver skilja på äpplen och päron i den här diskussionen. handlar det om akutsjukhus och om den nära vården. Jag vill ha svar på vad ministern egentligen tycker om detta. Inget mer om högspecialiserad vård, tack! Jag kan försäkra att problemen inom den skånska sjukvården har lite att göra med att det är en större region. Avstånden är dessutom korta i . Det stora problemet i den skånska sjukvården är i stället att den är underfinansierad. Vi har ett underskott som den förra regionledningen byggde upp . De ville inte höja skatten, utan höll emot . Den nya regionledningen, som leds av Socialdemokraterna, försöker förgäves att få igenom en skattehöjning, men en sådan blockeras av de borgerliga partierna och . har lägsta landstingsskatt, trots stora behov och ett stort underskott. Vi skulle behöva resurser för att täcka upp underskottet och för att göra ytterligare satsningar, så därför behövs en höjning av skatten. Många experter, inte minst läkare, står bakom detta och menar att det inte går att köra med underskott hur länge som helst. Det slutar med att det går ut över patienterna. Det blir färre vårdplatser, mindre personal och ökad stress för personalen, vilket i sin tur leder till fler sjukskrivningar och en ökad risk för att misstag begås. Just finansieringen av sjukvården är helt avgörande för detta. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Så här ser det ut på många håll i landet. Finansieringen är en grundfråga. Om vi verkligen vill ha en sjukvård som är jämlik och tillgänglig kostar det pengar. Jag tror att folk är beredda att betala för det. Jag vill avsluta med några ord om den specialiserade vården. Jag tycker att var tydlig i sitt svar: Specialiseringen kan, enligt utredningen som gjorts, rädda 500 liv . Men det behöver inte handla om stora enheter, utan de kan vara mindre. Det är dock viktigt med specialisering, och det måste vi jobba för i sjukvården . Ministern lyfte i föregående inlägg upp en viktig fråga. Det handlade om de multisjuka och de kroniskt sjuka. tar i sin utredning upp att vi behöver stärka primärvården och kanske också få lättakuter. Detta är en motsatt rörelse till den centralisering som vi behöver för den högspecialiserade vården. Har ministern några idéer om hur vi ska stärka primärvården? I , som jag känner till väl, har vi vakanser bland allmänspecialister. Det är allmänt svårt att locka till sig folk till just denna specialitet. Vi har till och med en situation i där vi betalar mer för allmänspecialister än vad vi gör för övriga specialister. Trots det råder rekryteringssvårigheter. Vi har från Alliansens sida försökt komplettera med exempelvis fler kirurger, ortopeder och medicinare till primärvården för att förstärka där. Men det får vi inte med oss den ledande S-V-MP-majoriteten på, utan de tycker att det ska vara allmänspecialister. Man lyckas dock inte rekrytera dem. Hur ska vi stärka primärvården så att vi kan ta hand om de multisjuka? Jag tackar för alla inlägg. Det blandas högt och lågt här. Till att börja med kan jag säga till att jag inte pratade en enda gång om den specialiserade vården i mitt senaste inlägg. Jag pratade om den nära vården som behöver finnas för multisjuka äldre, för dem som är kroniskt sjuka och behöver besöka vården kanske eller till och med veckan. Det är dem vi måste ha för ögonen när vi nu går in i en storreformering av svensk hälso- och sjukvård. Jag har fått flera frågor om vad större regioner kan bidra med för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Det refereras till betänkande, men det är inte det enda betänkande som har kommit i den här frågan. Hela debatten om större regioner kom ju igång på allvar när presenterade sitt slutbetänkande . Där har man ett långt och utförligt resonemang om sjukvården och ställer upp ett antal argument för att större regioner skulle kunna bidra till en bättre hälso- och sjukvård. Det handlar bland annat om att dagens landsting är för små och inte har den kritiska massa som krävs för effektiva investeringar inom sjukvården - investeringar som kommer att kräva belopp i kanske hundramiljoners- eller till och med miljardklassen. De har inte heller alla gånger den kritiska massan för att kunna bedriva forskning och vård av hög kvalitet, särskilt inte för att möta framtidens utmaningar. Man bedömer också att landstingen inte är tillräckligt stora för att kunna bära och utveckla spetskompetens och för att kunna svara för kompetensförsörjningen i största allmänhet. Man menar dessutom att storleken påverkar förmågan att ta emot och omsätta ny kunskap som gamla metoder ska kunna mönstras ut. Men det här känner naturligtvis de moderata företrädarna i debatten väl till, för det var moderaten som ledde arbete. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer kan man få intrycket att skulle vara emot allt vad större regioner innebär, men det är inte riktigt sant. Sanningen är att åtminstone några moderater är för större regioner. Man är ganska splittrad inom sitt eget parti. Men det regionförslag som har lagts fram av är inte helt i linje med den typ av regionindelning som vill se. Det är där skon klämmer. Man försöker piska upp en debatt mot regionförstoring som sådan och låtsas att man är helt emot när man i själva verket är för - bara för att dölja att man egentligen är sur över att man inte får igenom sitt eget förslag. Dessutom försöker man påvisa att det skulle finnas något slags borgerlig enighet i detta. Det gör det inte heller. Man kan titta på de remissvar som har kommit in från landstingen. Inte minst i den tilltänkta Svealandsregionen har bland annat varit en stark förespråkare för större regioner. står ensamma eller tillsammans med . Jag tycker att det här starkt tyder på att gör detta mer av maktambitioner och för att sätta käppar i hjulet för en regionbildning som kommer att vara helt nödvändig för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Man har dock väldigt låga ambitioner när det gäller att diskutera vad svensk hälso- och sjukvård faktiskt behöver för att utvecklas och moderniseras. Jag vill gärna kommentera det som ministern sa. Framför allt gäller det , vars remissvar kan sammanfattas på följande sätt: Nej tack, vill vi absolut inte få en storregion. Det är detta som det finns ett majoritetsbeslut om från . När det handlar om och byggde storregiontanken på funktionella samband, arbetsmarknad och tillväxt. Den hade inte hälso- och sjukvården som grund. Varför så bråttom? Varför försöka få igenom det här 2019 i stället för att ha ett val emellan så att det finns en folklig förankring? blir det väldigt konstigt, för vi som är politiker från länen i bland annat Svealandsregionen men också kan inte svara våra invånare. Vi har inga svar, för ni har inte gett några sådana. Vad är syftet? Det är därför vi står här, dag ut och dag in, och ställer de här frågorna, som vi får medskickade från våra medborgare i länen. Den folkliga förankringen och ett majoritetsbeslut om hur man ska dela in borde egentligen vara det minsta som ni skulle vilja ha. Det bästa att få är en bred majoritet för att gå in i denna storregionalisering. I stället vill man få det här undanstökat snabbt. ska det alltså vara nya länsgränser i . Det tar väldigt att göra om organisationer. Jag håller med - staten borde absolut ha en annan indelning. Det är som ett lapptäcke . Men innan man får det på plats? Jag sitter i ett regionpolisråd som har bildats med anledning av den nya nationella polisorganisationen, som håller på och sätter sig. ska den förmodligen göras om igen på grund av att det blir nya storregioner. Det finns väldigt mycket som gör att människor är otroligt oroliga. När då dessutom det här med att lägga ned akutsjukhus kom blev det en stor oro - vi har tre sjukhus i länet. Detta leder till en väldigt negativ syn på storregioner. Jag kan väl börja där slutade, bara för att förtydliga. Staten lägger inte ned några akutsjukhus. Staten startar heller inte några akutsjukhus. Det är landstingens och regionernas ansvar att organisera hälso- och sjukvården. Så kommer det också att vara efter en storregionalisering. Det vill jag vara väldigt tydlig med. Däremot står vi inför stora utmaningar. Vi har berört en del av dem, bland annat att hälso- och sjukvården inte är anpassad efter de stora patientgrupperna. Jag nämnde att av resurserna går till människor som lider av åtminstone en kronisk sjukdom. Vi vet att av patienterna, de allra svåraste, står för av alla pengar som finns inom hälso- och sjukvårdssystemet. Jag vill knyta an till något som tog upp. Hälso- och sjukvården behöver inte bara bättre förutsättningar i form av större regioner och i form av bättre anpassad och modernare organisation utan också bättre förutsättningar i form av mer resurser. Från regeringens sida tillför vi nu ett antal miljarder till hälso- och sjukvården. Totalt handlar det om 3 miljarder i generella statsbidrag som kommer att kunna användas av landsting och regioner till att möta de behov som man ser inom sitt område. Det är en helt annan politik än vad medborgarna vande sig vid av alliansstyre, när pengar inte tillsköts till hälso- och sjukvården och inte kom landsting och regioner till del utan det var stora skattesänkningar för dem som tjänade mest som prioriterades. lägger vi om politiken. Jag förstår att det svider för . Men vi tror att en politik för mer resurser i välfärden är rätt väg att gå. Överläggningen var härmed avslutad.