frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — säger att han vill spela in samtalet och ser det som sin lagliga rätt att göra det. Handläggaren pratar med enhetschef och handläggaren meddelar därefter besked till B.K. att samtal med A. inte genomförs om B.K. spelar in det. erbjuds disku- tera det vidare på telefon och eventuellt sätta upp ny tid om det är möj- ligt. Utifrån att A. står bredvid ser inte handläggaren att det är ett rimligt samtalsämne med B.K. Vi kommer överens om att B.K:s telefon, som han vill spela in med, inte finns i rummet under samtalet. Därefter återupptas samtalet med A. medan B.K. väntar i väntrummet. Handläggaren ser snart därefter att A. har annan teknisk utrustning på sin tröja och frågar . vad han har där. A. säger då att han har på sig den för att spela in samtalet och att han spelat in . Avbryter samtalet på nytt med A. och pratar med B.K. Att handläggaren uppfattat att vi var överens om att det inte skulle spelas in. Handläggaren frågar därefter B.K. om jag kan få berätta för A. i barnsamtalsrummet om varför han är på och att sam- talet kommer brytas efter det. säger att det är okey. Vi avslutar sedan samtalet, plockar ihop materialet och säger hejdå. har mailat 140509 frågor om varför samtalet inte genomfördes. har i sitt mail berättat att det var A:s egen önskan att spela in sam- talet för att minnas det han sagt. Den informationen B.K. lämnat i om att det var A:s egen önskan har inte ändrat handläggarens inställning. I den uppkomna situa- tionen såg handläggaren det som olämpligt att genomföra barnsamtalet med A. Det ställningstagande tillsammans med enhetschef gjorde var utifrån barnets rätt att uttrycka sin fria vilja. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 rättighet framgår tydligt i där en av de fyra grundläg- gande och vägledande principerna lyder; ”alla barn har rätt att uttrycka sin mening och få den respekterad”. Det fanns skäl för oss att misstänka att A. inte skulle kunna få den möj- ligheten i vetskap om att samtalet spelas in som han ska berätta om sin situation. Som utredare av vårdnadsutredning har vi möjlighet att välja bort ett barnsamtal i det fall vi anser att barnet skulle kunna riskera att bli utsatt för påtryckningar etc. I sin anmälan uppger B.K. att orsaken till att A. önskar spela in samtalet är hans stora tekniska kunnande och vetskapen hos honom att hans pappa spelar in samtal med myndigheter. Det som skiljer sig åt när det gäller inspelning av barnsamtal på Famil- jerätten som i det här fallet jämfört med andra myndigheter, är att det rör sig om en pojke på som har två föräldrar som befinner sig i en infekte- rad vårdnadstvist. Att då riskera att utsätta honom för utfrågningar varför han sa på det ena eller andra viset eller hans önskemål om hur kontakten med sina föräldrar skulle se ut, ansåg inte vi vara förenligt med att alla barn har rätt att uttrycka sin mening och få den respekterad. Man bör också ställa sig frågan vems behov av att spela in barnsamtalet det egentligen var. Vid första skedet lämnade B.K. sin egen telefon i rummet för att på så vis sig- nalera tydligt till A. att han spelar in allt som han kommer att säga. Ett barnsamtal genomfördes med A. efter en dis- kussion med B.K. hur vi resonerat i frågan. Det fanns då en överenskom- melse att ingen ljudinspelning skulle ske. Tilläggas bör göras att förvaltningen och därmed Familjerätten aldrig förbjuder ljudinspelningar i övrigt och är väl medveten om rätten att få spela in. I det här fallet anser förvaltningen dock att rätten att spela in är under- ordnad rätten att få uttrycka sin mening och få den respekterad i enlighet med vad säger. fick tillfälle att bemöta nämndens yttrande. I ett beslut anförde JO följande. Barn har rätt att få komma till tals i mål eller ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Om det inte är olämpligt ska därför den som genomför en utredning om de frågorna försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut (6 kap. 19 § fjärde stycket ). Att barnet ska få komma till tals betyder inte att utredaren måste försöka ta reda på barnets uppfattning i den aktuella tvisten. Barnet ska alltså inte behöva ta ställning till hur domstolen bör döma. Det kan tvärtom ofta vara olämpligt. Utredarens uppgift är att försöka få en sådan kontakt med barnet att det är möj- ligt att dra slutsatser om huruvida barnet har en viljeriktning som bör tillmätas betydelse för prövningen. I förarbetena till den nämnda bestämmelsen framhölls mot den bakgrunden att det är viktigt att barnet inte utsätts för någon obehörig påverkan eller pressas till att ta ställning (se prop. 1994/95:224 s. 32 f.). I det nu aktuella fallet har en handläggare vid nekat ett då åttaårigt barn att spela in ett samtal som skulle hållas inom ramen för en vård- nadsutredning. Nämnden har som skäl för det ställningstagandet anfört att det 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T fanns risk för att barnet inte skulle kunna uttrycka sig fritt eftersom han riske- rade att utsättas för utfrågningar om varför han hade sagt på något visst sätt efteråt. Man ansåg också att det kunde ifrågasättas vem som egentligen ville spela in samtalet eftersom barnets pappa till en början lämnade sin egen mobil- telefon i rummet där barnsamtalet skulle hållas. Det finns inga bestämmelser som tar sikte på frågan om en enskild har rätt att spela in ett samtal med en tjänsteman vid en myndighet. Utgångspunkten bör vara att ljudinspelning ska tillåtas. I vissa situationer kan det dock vara motiverat att förbjuda ljudinspelningar. En sådan situation kan uppstå om man vid samtalet kommer att komma in på sekretesskänsliga uppgifter om någon person som inte närvarar. En annan situation är om det finns skäl att anta att materialet kan komma att användas på ett provokativt eller för tjänstemannen förlöjligande sätt. En förutsättning för att ett förbud ska kunna meddelas i dessa situationer är dock att en bedömning först görs av förhållandena i det enskilda fallet (se JO 2008/09 s. 320, dnr 1418-2007, och JO:s beslut , dnr 5043-2014). De nu redovisade principerna bör enligt min uppfattning gälla även när so- cialtjänsten talar med ett barn. Som huvudregel finns det alltså inte skäl att neka ett barn att göra en ljudinspelning av ett samtal med en tjänsteman. Samtal med barn hos måste dock genomföras på ett sådant sätt att risken för att barnet utsätts för påtryckningar eller på annat sätt känner sig pressad mini- meras. Barnets rätt att spela in ett samtal kan därför få stå tillbaka om det i det enskilda fallet finns omständigheter som medför risk för negativa konsekvenser av det slaget. Det är inte möjligt att förutse alla de situationer där det kan bli aktuellt att säga nej till ett önskemål om att få spela in samtalet. måste i varje enskilt fall, med utgångspunkt i den aktuella situationen och socialtjäns- tens kännedom om barnet och dess nätverk, göra en bedömning av om risken för att inspelningen är till men för barnet är så stor att det finns skäl att in- skränka barnets rätt att spela in samtalet. Bedömningen ska göras med beak- tande av barnets ålder och mognad. Ju äldre och mognare barnet är, desto mindre är utrymmet för att meddela ett förbud. De uppgifter som barnet lämnar under samtalet dokumenteras och redovisas i normalfallet när utredningen sammanställs i ett dokument. Uppgifterna kom- mer alltså att komma fram till bl.a. föräldrarna under alla förhållanden. Men en ljudinspelning skiljer sig från en skriftlig sammanställning på så sätt att varje detalj i barnets berättelse framgår. Det kan vara svårt för barnet att överblicka hur inspelningen kan komma att användas . Om t.ex. föräldrarna får del av inspelningen kan det finnas en ökad risk för att barnet får stå till svars för vad det har sagt. Om det finns skäl att misstänka att det i själva verket är t.ex. en förälder som vill spela in samtalet är risken uppenbar för att barnet är utsatt för sådan press att det inte kan tala fritt. Handläggaren ansåg att det kunde ifrågasättas om det verkligen var pojken som ville göra inspelningen och att det fanns en risk för att han efteråt kunde behöva stå till svars för hur han hade uttryckt sig. Oavsett hur det kan ha för- hållit sig i det aktuella fallet är det uppenbart att pojken vid samtalet skulle kunna ha känt sig pressad av möjligheten att någon av föräldrarna senare skulle S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 lyssna på inspelningen. Det fanns därför en påtaglig risk för att han inte skulle ha uttryckt sig fritt och otvunget vid samtalet om det hade spelats in. Med hän- syn till detta, och till att pojken endast var , fanns det alltså enligt min mening skäl för att neka honom att spela in samtalet. Det som B.K. har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Jag skickar kopior av detta beslut till och Inspektionen för vård och omsorg för kännedom. En s.k. familjehemsutredning har ansetts ha sådana brister att den inte borde ha legat till grund för en bedömning av familjehemmets lämplighet. Fråga även om nämnden hade brustit i att uppmärksamma och utreda barnets situation i familjehemmet (Dnr 3081-2013) Beslutet i korthet: får inte besluta att ett barn ska vårdas i ett familjehem utan att förhållandena i familjehemmet har utretts av nämn- den. En sådan familjehemsutredning bör vara så utförlig och tillförlitlig att den kan ligga till grund för en bedömning av om barnet kan ges nödvändig vård i det aktuella hemmet. har enligt socialtjänstlagen också ett ansvar för att noga följa vården av de barn och ungdomar som vårdas i bl.a. ett familjehem. I beslutet utvecklar JO sin syn på vad en familjehemsutredning bör inne- hålla. JO riktar i beslutet kritik mot dåvarande Arbetsmarknads- och famil- jenämnden i kommun för flera brister i handläggningen av ett ärende om en familjehemsplacerad pojke. Dels anser JO att den inledande familjehemsutredningen, som genomfördes , varken var till- räckligt utförlig eller tillräckligt tillförlitlig för att kunna ligga till grund för en bedömning av om familjehemmet var lämpligt. Dels hade nämnden bl.a. inte på ett godtagbart sätt uppmärksammat och utrett pojkens situation i fa- miljehemmet . Enligt JO är det anmärkningsvärt att de återkommande klagomålen mot familjehemmet inte ledde till att pojkens si- tuation utreddes förrän . Det borde ha gjorts åtminstone efter de uppgifter som lämnades till förvaltningen . Bristerna i handläggningen var allvarliga. Vid av social- nämnden noterades dock inte några brister av det här slaget, vilket ger JO anledning att tro att det granskade ärendet var ett undantag där handläggningen brustit. Namnen i beslutet är fingerade. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T framförde i en anmälan till JO klagomål mot arbetsmark- nads- och familjeförvaltningen i kommun för brister i handlägg- ningen av ett ärende som rörde hans son . Anmälan kompletterades se- nare. anförde bl.a. följande: Han har sonen , född , tillsam- mans med . Efter att han och separerade kom att bo hos kusin . motsatte sig redan från början att skulle bo hos . Han ansåg inte att kunde ge trygghet. Nämn- den ansökte hos förvaltningsrätten om att skulle beredas vård med stöd av 2 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Efter att förvaltningsrätten beslutat att bifalla nämndens ansökan placerade nämnden hos . har inte träffat . Han har gjort flera anmälningar till om missförhållanden i famil- jehemmet, vilket inte har lett till några åtgärder. Först inledde soci- altjänsten en utredning av familjehemmet, och kom ganska om- gående fram till att förhållandena var sådana att skulle om- placeras. JO begärde att få ta del av arbetsmarknads- och familjeförvaltningens journal- anteckningar i ärendet om och den s.k. familjehemsakten. Efter att dessa handlingar hade granskats remitterade JO anmälan till i kommun för yttrande. JO begärde att nämnden skulle yttra sig över –om den utredning och bedömning som låg till grund för beslutet att utse till familjehem för var tillfredsställande genomförd –om förvaltningen hade haft tillräcklig insyn i situation –om borde ha omplacerats tidigare –innehållet i promemorian som låg till grund för nämndens övervägande av vården enligt 13 § LVU . I ett remissvar anförde nämnden i huvudsak följande: Av familjehemsutredningen framkommer att under sin uppväxttid haft svårigheter i hemmet men har fått stöd och behandling/terapi för sina psykiska problem. Undertecknad bedömer att genom att ha genom- gått terapiinsatser är en person som har ett fungerande vuxenliv. I förekommande placering har även hänsyn tagits till att är släkt med och handläggare särskilt beaktat och föredragit att genomföra en placering i nätverket trots att den ena vårdnadshavaren motsatt sig ett sådant beslut. I familjehemsutredningen framkommer inget som skulle vara skäl att ej lämna ett medgivande enligt SoL 6 kap. 6 §. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 I familjehemmets akt framkommer i huvudsak information om ekonomiska frågor samt att det funnits svårigheter med boendet. inkom- mer orosanmälningar från mor som redovisar flera brister i hem- met. I familjehemmets journal följer därefter flera kontakter och slutligen görs också en förnyad familjehemsutredning som ger skäl att avbryta pla- ceringen. Överväganden den – 2013-02 har det skett två överväganden som redovisar situationen för . I förekommande överväganden är en del av texten identisk uti- från att bakgrunden redovisas och där parter har samma ställningstaganden som . Av vikt är att det senaste övervägandet redovisar förändringen för då det har beslutats att flyttar till ett annat familjehem. Nämndens bedömning gällande förekommande frågor Utifrån ovanstående redovisning bedömer undertecknad att handlägg- ningen och dokumentationen ger en adekvat bild av situationen för och familjehemmets situation. Den utredning som gjordes av familjehemssekre- teraren var gjord innan verksamheten förändrade utred- ningsstrukturen och kan bedömas vara otillräcklig i dokumentationen och bedömningen. Utredningar som upprättas har en annan utform- ning/omfattning och grundar sig på en BBIC struktur. Undertecknad har inte kunnat höra utredande familjehemssekreterare då hon slutat sin anställning i kommunen. I stället har ärendet diskuterats med nuvarande familjehemssekreterare och även en tidigare socialsekreterare. Insynen gällande situation måste bedömas vara tillräcklig. Det har framkommit frågetecken från föräldrar i ett tidigare skede som har be- dömts och gjorts ställningstagande i. Det finns inget i de uppgifter som framkommit tidigare som skulle gett skäl till en omplacering. När det gäller övervägandena som gjorts finns det delar som är identiska. Detta gäller bakgrund och ställningstaganden som gjorts tidigare. I det sen- aste övervägandet har också redovisats förändringar som är aktuella. fick möjlighet att yttra sig över remissvaret. Efter en omorganisation lyder socialförvaltningen numera under en nybil- dad socialnämnd. I ett beslut anförde JO följande. familjehemsplacerades hos sin mors kusin . var då och hade uttryckt ett starkt önskemål om att placeras hos , som han bodde hos . Modern var positiv till pla- ceringen, medan fadern motsatte sig att skulle placeras hos . Placeringen grundades på en familjehemsutredning som är daterad . beslutade nämnden att omplacera Ro- bert till ett jourhem på grund av att det kommit fram uppgifter om brister i familjehemmet. Bristerna sammanställdes i en utredning som senare låg till grund för nämndens beslut att inte längre var lämplig som familjehem. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T hade således varit placerad hos när nämnden beslutade att han skulle omplaceras på grund av de brister i familje- hemmet som kommit fram. Frågan är om borde ha omplacerats tidigare än vad som blev fallet. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet är utgångspunkten att JO inte bör utreda händelser eller förhållanden som ligger . Den utredning som låg till grund för beslutet att godkänna som familjehem till har dock betydelse vid min prövning av omplace- ringsfrågan. Det finns därför skäl att göra avsteg från den s.k. tvåårsregeln och granska även familjehemsutredningen. Jag kommer alltså att behandla familjehemsutredningen och omplacerings- frågan i det följande. Vidare kommer jag att uttala mig något om en av förvalt- ningens utredningar som låg till grund för ett s.k. övervägande av vården. ska bl.a. verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet (5 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får en god vård (6 kap. 1 § SoL). Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne (6 kap. 6 § SoL). får inte lämna ett medgivande eller fatta ett beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättning- arna för vård är utredda av nämnden. Det finns inga bestämmelser som reglerar vad en s.k. familjehemsutredning ska innehålla. Utredningen bör dock vara så utförlig och tillförlitlig att den kan ligga till grund för en bedömning av om barnet kan ges nödvändig vård i det aktuella hemmet. bör därför belysa familjehemsför- äldrarnas vilja och förmåga att ge barnet den omsorg som barnet behöver. För att socialnämnden ska kunna avgöra om det aktuella hemmet är lämpligt är det en förutsättning att nämnden genom utredningen får kunskap om familjehems- föräldrarnas förmåga i förhållande till behovet hos det barn som ska placeras. Utredningen ställer stora krav på utredaren, inte minst när det gäller kunskaper om barns förutsättningar och behov (prop. 1989/90:28 s. 97 f.). När det gäller innehållet i en familjehemsutredning kan ledning hämtas i 6 kap. 7 § SoL som beskriver vilka skyldigheter som socialnämnden har när det gäller ett barn som vårdas i familjehem. Enligt den bestämmelsen ska soci- alnämnden medverka till att ett placerat barn får en god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Nämnden ska medverka till att barnet S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 får en lämplig utbildning och den hälso- och sjukvård som barnet behöver. För- utom att behandla familjehemsföräldrarnas personliga förutsättningar att ge barnet den vård det behöver, måste utredningen belysa de yttre omständigheter som familjehemsföräldrarna lever under. Utredningen bör således redovisa t.ex. uppgifter om familjehemsföräldrarnas bostad, arbete, ekonomi och hälso- tillstånd (se t.ex. JO 2002/03 s. 210, dnr 2948-2000). Nämnden anförde i remissvaret att det i familjehemsutredningen inte kom fram något ”som skulle vara skäl att ej lämna ett medgivande enligt SoL 6 kap. 6 §”. Nämnden anförde vidare att utredningen gjordes ”innan verksamheten förändrade utredningsstrukturen och kan bedömas vara otillräcklig i doku- mentationen och bedömningen”. Jag vill till att börja med påpeka att den lagstiftning som rör familjehemsut- redningar inte har ändrats sedan familjehemsutredningen genomfördes. Även vid den aktuella tiden var kraven på utredningens tillförlitlighet och noggrann- het höga. Jag kan konstatera att utredningen genomfördes mycket snabbt och att utred- ningsåtgärderna var begränsade. Det framgår att utredaren träffade för en intervju. Det hölls också ett kompletterande samtal. Utredaren gjorde inte något hembesök hos inför ställningstagandet till om han kunde anses vara lämplig som familjehem. Däremot framgår det av de inlånade handlingarna att två socialsekreterare inom ramen för den barnavårdsutredning som pågick beträffande hade gjort ett hembesök hos . Av nämndens remissvar och utredningen i övrigt framgår inte om de iakttagelser som då gjordes beaktades vid nämndens ställningsta- gande till lämplighet som familjehem. var en pojke som hade särskilda behov. Mot den bakgrunden fanns det frågor som måhända borde ha uppmärksammats i utredningen. Hit hör t.ex. att åldersskillnaden mellan och var liten och att var ensam- stående. I utredningen berördes inte frågan om dessa förhållanden kunde på- verka förutsättningarna för att svara för vård och fostran. Det är enligt min mening förvånande att nämnden inte reflekterade över detta i sitt remissyttrande. bör behandla familjehemsföräldrarnas personliga för- utsättningar att ge barnet en god omsorg. Det är naturligtvis viktigt att den eller de som ges förtroendet att fostra och vårda barn som behöver bo i ett annat hem än föräldrahemmet är stabila och mogna för ett sådant förtroende. När det gäller personliga förutsättningar kom det fram i utredningen bl.a. att han var en ensamstående ung man (född ) som hade växt upp un- der otrygga förhållanden med en missbrukande förälder. Vidare angavs att hade lidit av psykisk ohälsa som bl.a. medfört att han inte kunde fullfölja sina gymnasiestudier och att han hade deltagit i ett rehabiliteringsprojekt samt stod i kö för att få en praktikplats. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T I utredarens förslag till medgivande angavs följande om personliga förutsättningar: Undertecknad kan i samtal med konstatera att han är en mogen ung man med ett stort hjärta. Han månar om som om det vore hans egna barn. För är det ingen börda att ta hand om samt ansvara för hälsa och utveckling. Tillbaka får han mycket glädje. Den slutsats som utredaren redovisade är allmänt hållen och knapphändig. Mot bakgrund av vad som beskrevs i utredningen om bakgrund och livssitu- ation borde utredningen på ett mer ingående sätt ha belyst och analyserat personliga förutsättningar att vårda och fostra och vilka möjligheter han hade att tillgodose de specifika behov som hade. En fråga som också bör klarläggas under utredningen är familjehemmets eko- nomiska situation. Familjehemsföräldrarna behöver inte ha en hög inkomst el- ler stora tillgångar för att bli ett väl fungerande familjehem. Om det finns en misstanke om att familjehemsföräldrarnas ekonomi är så dålig att det kan ha betydelse för möjligheten att tillgodose barnets behov finns det skäl för nämn- den att göra en fördjupad utredning i den delen. Hemmets ekonomi måste vara sådan att barnets behov av trygghet och omsorg inte i för hög grad påverkas negativt av att familjehemmet har svårt att t.ex. betala hyran och köpa kläder. saknade arbete och således en egen försörjning. Han hade skulder för bl.a. sitt boende. Trots detta saknade utredningen en analys av förmåga att svara för behov rent ekonomiskt. visade det sig att , trots den ersättning han fick från kommunen, inte kunde hushålla med sin in- komst, vilket medförde att pengarna inte alltid räckte hela månaden. Familje- hemmet kunde alltså inte svara för behov fullt ut. Detta belyser vikten av att familjehemmets ekonomi utreds före en enskild placering. Familjehemmets bostad måste vara så stor att det finns tillräckligt med ut- rymme för det barn som ska placeras där. Utgångspunkten bör enligt min me- ning vara att det placerade barnet ska erbjudas ett eget rum. Det är särskilt an- geläget ju äldre barnet är. Här framgick det att bodde i en lägenhet om två rum och kök men att han hade fått löfte om en större lägenhet om han skulle få uppdraget som familjehem. När utredningen genomfördes var och hade alltså blivit tonåring. Rent generellt får det anses att tonåringar har ett stort behov av ett eget utrymme i bostaden. Utredningen berörde över huvud taget inte boendeförhållandena. Trots att redan bodde hos finns det inga uppgifter om hur det rent praktiskt fungerade för honom att bo där eller vilka behov hade i det avseendet.