frsrdg · H404RB3 · 2016-12-19 00:00:00 — Medgivande för att ge kredit till De temporära bilaterala lån som , , tecknade med ett antal medlemsländer /2013, däribland , började löpa ut . Utan tillgång till de bilaterala lånen skulle IMF:s resurser minska med cirka en tredjedel. IMF anser att utsikterna för världsekonomin är osäkra och att det finns ett antal risker som, om de infrias, kan leda till att fler länder kommer behöva vända sig till IMF för att få finansiellt stöd. IMF menar därför att det finns ett behov av fortsatt tillgång till lånade resurser för att kunna täcka eventuella lånebehov från medlemsländer. instämmer i IMF:s bedömning och anser att det är befogat att medverkar till att bibehålla IMF:s utlåningskapacitet. föreslår därför i denna framställning att medger att ingår ett avtal om kredit till IMF med ett belopp om 7,4 miljarder särskilda dragningsrätter, SDR. Medgivande för att ge kredit till Internationella valutafonden4 1 Bakgrund och redogörelse för ärendet4 föreslår att medger att ingår ett avtal om kredit till , , med ett belopp om 7,4 miljarder särskilda dragningsrätter (). (ordförande), , Per , , och har deltagit i beslutet. Föredragande har varit . Medgivande för att ge kredit till 1 Bakgrund och redogörelse för ärendet Efter finanskrisens utbrott och den efterföljande skuldkrisen i behövde flera länder vända sig till , , för att söka finansiellt stöd och IMF:s utlåning ökade markant. har IMF:s medlemsländer vid ett antal tillfällen beslutat om förstärkta resurser för valutafonden, både i termer av permanenta och temporära resurser, för att kunna möta medlemsländernas lånebehov. Grunden till IMF:s resurser är dess medlemskapital (också kallat kvoter). Till det bidrar alla IMF:s medlemsländer. Det är också medlemskapitalet som styr ländernas röststyrka i IMF och det är den finansieringskälla som IMF använder i första hand. Därutöver finns möjlighet för IMF att få kompletterande finansiering under två särskilda kreditarrangemang, de nya lånearrangemangen, NAB, och de generella lånearrangemangen, , vilka kan användas om medlemskapitalet bedöms som otillräckligt. NAB ska då användas i första hand. Därutöver har IMF även ingått bilaterala låneavtal med länder, vilka i sin tur kan användas om tillgängliga resurser under samtliga finansieringskällor ovan faller under en kritisk gräns. Medlemskapitalet är det som tar längst tid att förändra eftersom det är permanent och även styr länders röststyrka i IMF. NAB är ett multilateralt arrangemang där förändringar kräver bred enighet och beskrivs som temporärt eftersom det beslutas i taget. Bilaterala lån är än mer tidsbegränsade, med maximalt fyra års löptid, och formerna för dessa är enskilda länders beslut. De temporära bilaterala lån som IMF ingick med ett antal medlemsländer 2012 började löpa ut . bilaterala lån med IMF om 6,7 miljarder SDR löper ut . Utan tillgång till dessa bilaterala lån skulle IMF:s resurser minska med cirka en tredjedel. IMF anser att utsikterna för världsekonomin är osäkra och att det finns ett antal risker som, om de infrias, kan leda till att fler länder kommer behöva vända sig till IMF för att få finansiellt stöd. IMF menar därför att det finns ett behov av fortsatt tillgång till lånade resurser för att kunna täcka eventuella lånebehov från medlemsländer. Frågan om huruvida IMF ska teckna nya bilaterala lån med sina medlemsländer har diskuterats både inom IMF och inom EU . fattade ett beslut om att låta IMF ingå nya bilaterala låneavtal med sina medlemmar. Styrelsen beslutade också om ett antal ändringar i IMF:s riktlinjer för upplåning. Dessa ändringar syftar till att förstärka långivarnas möjlighet att påverka när medlen får användas. I samband med IMF:s årsmöten i . meddelade IMF:s chef att IMF dittills hade fått utfästelser om bilaterala lån från 25 medlemsländer som summerade till . Dessa nya bilaterala lån (även kallade avtal) ska utgöra en ”tredje försvarslinje” som IMF kan använda efter medlemskapitalet och NAB. har kommunicerat till IMF att vi anser det vara viktigt att IMF har tillräckliga resurser för att fullgöra sitt mandat, och därför är villiga att överväga ett nytt lån, men att det slutliga beslutet om detta fattas av . Villkoren för IMF:s upplåning från medlemsländer regleras i , i IMF:s riktlinjer för upplåning och i de bilaterala låneavtal IMF tecknar med respektive långivare. Det är som beslutar om riktlinjerna för IMF:s upplåning och av dessa framgår att medlemskapitalet ska utgöra grunden för IMF:s finansiering men att upplåning från medlemsländerna tillfälligtvis kan utgöra ett viktigt komplement till medlemskapitalet. För att försäkra likabehandling beslutar om ett standardavtal vars huvudsakliga villkor inte kan frångås i bilaterala avtalsförhandlingar. Avtalen kan emellertid skilja sig marginellt från varandra beroende på landspecifika juridiska förutsättningar. Detta avsnitt syftar till att redogöra för huvuddragen i det föreslagna bilaterala låneavtalet mellan och och andra bestämmelser rörande avtalet som regleras i eller riktlinjer för upplåning. åtagande gentemot IMF under det bilaterala lånet denomineras i särskilda dragningsrätter, SDR, som är den räkneenhet IMF oftast använder. Förslaget är att avtalet reglerar att IMF har rätt att låna upp till maximalt 7,4 miljarder SDR (). Beloppet ligger inom ramen för den låneutfästelse som gjorde till IMF års bilaterala lån på . Åtagandet att låna ut under det bilaterala låneavtalet gäller till . Därefter har IMF, efter medgivande och IMF:s styrelses godkännande, möjlighet att förlänga avtalet till . är således det bortre slutdatum som är gemensamt för alla länder som ingår avtal, till skillnad års avtal som löpte från det att de undertecknades och följaktligen också löper ut vid olika tillfällen. Varje enskild dragning under avtalet denomineras i SDR medan de faktiska transaktionerna mellan IMF och oftast regleras i amerikanska dollar. har rätt att välja vilken av vissa angivna valutor (amerikanska dollar, euro, brittiska pund, japanska yen eller kinesiska yuan) som lånas ut under avtalet. IMF har rätt att återbetala lånet i antingen någon av dessa valutor, i svenska kronor eller i SDR. De bilaterala lånen måste aktiveras för att IMF ska ha rätt att utnyttja dem. För att de bilaterala lånen ska aktiveras krävs att IMF:s kvarvarande medel för utlåning understiger en nedre gräns på 100 miljarder SDR och att det nya lånearrangemanget NAB är aktiverat eller är tömt på resurser. Dessutom måste bilaterala långivare motsvarande av den vid tillfället samlade lånesumman års avtal rösta för en aktivering av avtalen. Att aktiveringen av låneavtalen sker genom röstning är nytt avtal och innebär i praktiken ett förstärkt inflytande för långivarna. Om IMF utnyttjar låneavtalet med kan den som huvudregel låna medlen i högst från lånetillfället. är den längsta återbetalningsperiod IMF beviljar i sin utlåning. IMF kan dock, med långivarlandets medgivande, ytterligare förlänga återbetalningstiden med upp till . Detta syftar till att skydda IMF från likviditetsrisk för den händelse att något av IMF:s programländer inte betalar tillbaka sina lån . åtagande att låna ut under avtalet kan avslutas av IMF om begär en omprövning om det på grund av betalningsbalans och tillgängliga reserver inte anses rimligt att förvänta sig att lånar ut pengar. Ett sådant beslut fattas av efter att ha beaktat skäl för begäran. En sådan begäran brukar normalt inte avslås. Likaså kan , av samma skäl som ovan, begära förtida återbetalning av utlånade medel. Även detta beslut fattas av efter att ha beaktat skäl. IMF har även rätt att låna under avtal i syfte att betala tillbaka ett lån till en annan långivare som begär förtida återbetalning. Om en sådan situation uppstår får IMF låna de medel som behövs så länge det finns utestående fordringar till ett långivarland års avtal och givet att det finns outnyttjat låneutrymme under avtal. kan aldrig tvingas låna ut mer än 7,4 miljarder SDR. erhåller ränta från IMF på utestående medel. Räntan är densamma som medlemsländerna får vid annan utlåning till IMF, den så kallade SDR-räntan. Denna är en sammanvägd marknadsränta som varierar . SDR-räntan har ett golv på . IMF betalar ränta till vid fyra tillfällen . Av 7 kap. 4 § andra stycket lagen (1988:1385) om riksbank (riksbankslagen) framgår att får efter medgivande av i valutapolitiskt syfte bevilja kredit till andra internationella finansorgan som är medlem i och sluta avtal med annan än centralbank om långsiktiga internationella låneåtaganden. Om ska ingå ett bilateralt låneavtal med IMF krävs således medgivande. instämmer i IMF:s bedömning att det världsekonomiska läget fortfarande motiverar tillgång till lånade medel för att upprätthålla en förstärkt utlåningskapacitet som komplement till medlemskapitalet och lånearrangemanget NAB. Det aktuella kreditarrangemanget utgör ett angeläget stöd för stabiliteten i det internationella betalningssystemet. Eftersom de flesta av långivarna års avtal och därutöver ett antal länder ytterligare förväntas bidra med nya bilaterala lån kan bördefördelningen anses rimlig. Utlåning till IMF är förknippad med mycket låg risk. lånar ut medel till IMF som i sin tur lånar vidare till tredje land och det är IMF som bär kreditrisken. har IMF aldrig åsamkats några förluster vid sin utlåning. föreslår därför att medger att ingår ett avtal om kredit till IMF om 7,4 miljarder särskilda dragningsrätter, SDR. Tryck: , 2016 Tryck: , 2016