frsrdg · H304RS5 · 2016-06-14 00:00:00 — Ett ekonomiskt mål kan också vara att en bestämd andel av de totala utgifterna eller vissa särskilt utpekade utgifter ska täckas av inkomsterna i verksamheten. Andra stycket andra meningen behandlar inkomster från sådan verksamhet där inkomsterna endast till en obestämd del ska täcka utgifter i verksamheten. Sådana inkomster ska redovisas på statens budget. Inkomsterna ska dock redovisas mot anslag, dvs. Detta utgör ett avsteg från den s.k. bruttoprincipen som kommer till uttryck i 3 §. Att inkomsterna till en obestämd del ska täcka utgifterna för verksamheten innebär att inkomsterna endast ska bidra till att täcka utgifterna i verksamheten, dvs. att inte har beslutat om ett ekonomiskt mål för verksamheten. Tillsammans med 3 § ersätter bestämmelsen 5, 7 och 8 §§ REA-lagen. Bestämmelsen har utformats med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (3 kap. 6 §) som förebild. Någon ändring i sak är inte avsedd. 5 § Myndigheten får tillfälligt överskrida ett anslag genom att en kredit motsvarande högst av det anvisade anslaget (anslagskredit) tas i anspråk. Följande år ska tillgängliga medel reduceras med ett belopp motsvarande den ianspråktagna anslagskrediten. I paragrafen finns bestämmelser om myndighetens befogenhet att överskrida ett anslag, s.k. anslagskredit. Bestämmelsen motsvarar 4 § andra stycket REA-lagen. Paragrafen har bearbetats något språkligt för att överensstämma med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (3 kap. 8 § första stycket). Någon ändring i sak är inte avsedd. 6 § Myndigheten får använda outnyttjade medel på ett anslag (anslagssparande) . Outnyttjade medel får dock användas längst efter det att anslaget senast var uppfört på statens budget. I paragrafen finns bestämmelser om s.k. anslagssparande. Bestämmelsen motsvarar 4 § tredje stycket REA-lagen. Paragrafen har bearbetats något språkligt för att stämma överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (3 kap. 10 §). Någon ändring i sak är inte avsedd. 7 § Myndigheten får besluta att medel på ett anvisat anslag inte ska användas. I paragrafen regleras myndighetens befogenhet att besluta att medel på ett anslag som myndigheten disponerar inte ska användas. Bestämmelsen motsvarar 4 § fjärde stycket REA-lagen. 8 § Bestämmelserna i 5–7 §§ gäller inte om för ett visst anslag beslutar om andra villkor. Paragrafen innehåller en upplysning om att de anslagsvillkor som framgår av 5–7 §§ endast gäller under förutsättning att i förhållande till ett visst anslag inte beslutar om andra villkor. Bestämmelsen motsvarar 4 § femte stycket REA-lagen men har omarbetats något för att det tydligt ska framgå att bestämmelsen är en upplysning som riktar sig till myndigheten och inte en reglering av beslutsrätt. Någon ändring i sak är inte avsedd. Redovisning mot inkomsttitlar och anslag 9 § Redovisning mot inkomsttitlar och anslag ska göras enligt 10 och 11 §§, om inte beslutar annat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3. Paragrafen innehåller en upplysning om att vad som sägs om redovisning mot inkomsttitlar och anslag i 10 och 11 §§ gäller under förutsättning att inte i förhållande till en viss inkomst eller utgift eller grupper av inkomster eller utgifter beslutar att redovisning ska göras på någon annan grund. Bestämmelsen motsvarar 6 § sjätte stycket REA-lagen men har omarbetats något för att dels tydligare rikta sig till myndigheterna, dels stämma bättre överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (4 kap. 1 §). Någon ändring i sak är inte avsedd. 10 § Inkomster av avgifter ska redovisas mot inkomsttitel det budgetår som intäkterna hänför sig till. Övriga inkomster ska redovisas det budgetår som inkomsterna hänför sig till. Om inkomster med stöd av 4 § andra stycket redovisas mot anslag, ska redovisningen dock göras på samma grund som gäller för de utgifter som redovisas mot anslaget enligt 11 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3. I paragrafen anges när sådana inkomster som myndigheten har och som ska redovisas på statens budget ska redovisas mot en inkomsttitel på budgeten. Bestämmelsen har delvis utarbetats med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (4 kap. 2 §) som förebild. Av första stycket första meningen framgår att inkomster av avgifter ska redovisas mot inkomsttitel det budgetår som intäkterna hänför sig till, dvs. på intäktsmässig grund. Som avgifter räknas också andra liknande ersättningar i form av försäljningsinkomster, kostnadsersättningar och finansiella ersättningar som till sin karaktär liknar avgifter. Att inkomster av avgifter ska redovisas på intäktsmässig grund är en anpassning till de redovisningsprinciper som enligt budgetlagen gäller för statlig verksamhet i övrigt. Av andra meningen följer att övriga inkomster ska redovisas det budgetår som inkomsterna hänför sig till. Med övriga inkomster avses t.ex. sådana försäljningsinkomster som myndigheten inte får disponera. Bestämmelsen i denna del ersätter 6 § fjärde stycket REA-lagen. Andra stycket saknar motsvarighet i REA-lagen och utgör en kodifiering av vad som gällt enligt praxis och uttryckligen regleras i budgetlagen. Genom andra stycket framgår det direkt av lagen vad som gäller i fråga om sådana inkomster som ska nettoredovisas enligt 4 §. Sådana inkomster ska redovisas i enlighet med vad som enligt 11 § gäller för de utgifter som de redovisas mot. 11 § Utgifter för transfereringar ska redovisas mot anslag det budgetår då betalning sker. Utgifter för transfereringar av varor och tjänster ska dock redovisas det budgetår som kostnaderna hänför sig till. Förvaltningsutgifter ska redovisas mot anslag det budgetår som kostnaderna hänför sig till. Utgifter för särskilda ekonomiska avgångsförmåner ska dock redovisas det budgetår som utgifterna hänför sig till. Övriga utgifter ska redovisas mot anslag det budgetår som utgifterna hänför sig till. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3, 6.4 och 14.2.1. I paragrafen anges när myndighetens utgifter ska redovisas mot anslag på statens budget. Vad som sägs i bestämmelsen gäller också i förhållande till sådana inkomster som enligt 4 § andra stycket andra meningen ska redovisas mot anslag, se 10 § andra stycket. Första och tredje styckena motsvarar 6 § första och tredje styckena REA-lagen. Andra stycket första meningen motsvarar 6 § andra stycket REA-lagen med den ändringen att ”utgifter för egen verksamhet” har ersatts med ”förvaltningsutgifter”. Ändringen är en anpassning till språkbruket i motsvarande bestämmelse i budgetlagen (4 kap. 3 §). Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket andra meningen görs ett undantag från principen om kostnadsmässig redovisning av förvaltningsutgifter för utgifter för särskilda ekonomiska avgångsförmåner. Sådana utgifter ska i stället redovisas det budgetår som utgifterna hänför sig till. Bestämmelsen i denna del saknar motsvarighet såväl i REA-lagen som i budgetlagen. Med särskilda ekonomiska avgångsförmåner avses avsättningar för pensioner, inkomstgarantier och ekonomiskt omställningsstöd till riksdagsledamöter enligt lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter. Med särskilda ekonomiska avgångsförmåner avses också avsättningar för s.k. chefspension, dvs. sådan ersättning som den som lämnar vissa statliga chefsanställningar kan ha rätt till fram till dess att han eller hon fyller enligt förordningen (1991:1160) om förordnandepension m.m., förordningen (1995:1038) om statliga chefspensioner m.m. eller förordningen (2003:55) om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning. 12 § Redovisning ska ske löpande. I paragrafen anges att myndighetens redovisning ska göras löpande. Bestämmelsen motsvarar 6 § femte stycket REA-lagen. Paragrafen har omarbetats något för att stämma överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (4 kap. 4 §). Någon ändring i sak är inte avsedd. 1 § Myndigheten får för det ändamål och intill det belopp som beslutat för budgetåret beställa varor eller tjänster samt besluta om bidrag, ersättning, lån eller liknande som medför utgifter under senare budgetår än det budgeten avser. Myndigheten får dock utan särskilt bemyndigande göra ekonomiska åtaganden för staten om dessa uppgår till högst av ett anvisat anslag, dock högst . När myndigheten begär ett bemyndigande enligt första stycket ska den ange under vilka år det ekonomiska åtagandet beräknas medföra utgifter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.1 och 7.2. beslutar enligt 9 kap. 3 § regeringsformen om budget för ett budgetår i taget, eller om det finns särskilda skäl för en annan budgetperiod. Det kan emellertid finnas behov för en myndighet att fatta beslut som medför behov av medel under senare budgetår. I paragrafen regleras en myndighets möjlighet att fatta sådana beslut som innebär ekonomiska åtaganden för staten för tid efter det aktuella budgetåret. Första stycket motsvarar 9 § REA-lagen. Bestämmelsen i denna del har omarbetats något språkligt för att bättre stämma överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (6 kap. 1 §). Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket ges ett generellt bemyndigande för myndigheten att utan särskilt beslut av göra sådana ekonomiska åtaganden för staten som inte uppgår till mer än högst av det anvisade anslaget, dock högst . Bestämmelsen är endast tillämplig om något bemyndigande enligt första stycket inte har lämnats. Någon motsvarighet till bestämmelsen i denna del finns inte i REA-lagen. Bestämmelsen är utformad med 6 kap. 1 § budgetlagen som förebild. Också bestämmelsens tredje stycke saknar motsvarighet i REA-lagen och är utformat med 6 kap. 1 § budgetlagen som förebild. Enligt detta stycke ska myndigheten när den lämnar ett förslag till bemyndigande till ange under vilka år det ekonomiska åtagandet beräknas medföra utgifter. Åtaganden i den löpande verksamheten 2 § Myndigheten får utan särskilt bemyndigande från göra sådana ekonomiska åtaganden för staten som är nödvändiga för att den löpande verksamheten ska fungera tillfredsställande. Myndigheten får dock som hyresgäst eller arrendator inte utan bemyndigande ingå hyres- eller arrendeavtal med längre löptid än . I paragrafen finns ett bemyndigande för myndigheterna att göra sådana ekonomiska åtaganden som är nödvändiga för att den löpande verksamheten ska fungera tillfredsställande. Bestämmelsen motsvarar 10 § REA-lagen. Begreppet ”ekonomiska förpliktelser” har ersatts med ”ekonomiska åtaganden” som en anpassning till att det är så det numera benämns i 9 kap. 9 § regeringsformen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet 1 § Anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet ska, med de undantag som anges i 2–5 §§, inom de låneramar som beslutat för budgetåret finansieras med lån i . beslutar om ränta och andra villkor för sådana lån. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. I paragrafen anges hur investeringar i sådana anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet ska finansieras. Huvudregeln är att sådana investeringar i likhet med vad som gäller enligt budgetlagen (7 kap. 1 §) ska lånefinansieras. Av 2–5 §§ framgår de undantag som finns från huvudregeln. Tillsammans med 9 § ersätter bestämmelsen 11 § första stycket REA-lagen. 2 § En anläggningstillgång som används i myndighetens verksamhet får helt eller delvis finansieras med bidrag som mottagits från icke-statliga givare. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. I paragrafen regleras möjligheten att helt eller delvis finansiera anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet med bidrag som mottagits från icke-statliga givare. Med bidrag avses i detta sammanhang också en donation. Icke-statliga givare är andra än statliga myndigheter och omfattar även bidrag från EU, FN och . Bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln i 1 § om lånefinansiering av sådana tillgångar och motsvarar 13 § REA-lagen. Paragrafen har utformats med 2 kap. 3 § kapitalförsörjningsförordningen (2011:210) som förebild. Någon ändring i sak är inte avsedd. 3 § En anläggningstillgång som används i myndighetens verksamhet får anskaffas genom att myndigheten ingår ett avtal om hyra eller hyrköp (leasing). Ett sådant avtal får endast ingås om det, sett över tillgångens hela ekonomiska livslängd, leder till en lägre kostnad för staten än anskaffning genom köp. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. I paragrafen finns bestämmelser om myndighetens möjlighet att anskaffa anläggningstillgångar som används i verksamheten genom leasing. Bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln i 1 § om lånefinansiering av sådana tillgångar och motsvarar 15 § REA-lagen. Bestämmelsen har omarbetats något med 2 kap. 5 § kapitalförsörjningsförordningen som förebild. Någon ändring i sak är inte avsedd. 4 § En anläggningstillgång som används i myndighetens verksamhet och som ingår i en sådan investeringsplan som avses i 5 kap. 3 § får finansieras med sådana försäljningsinkomster som avses i 5 kap. 11 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. I paragrafen anges att en anläggningstillgång som används i myndighetens verksamhet får finansieras med sådana försäljningsinkomster som avses i 5 kap. 11 §, om investeringen ingår i en sådan investeringsplan som avses i 5 kap. 3 §. Det innebär att får finansiera en investering med inkomster från en försäljning av bostadsrätt som förvaltningen har beslutat om under förutsättning att investeringen omfattas av den investeringsplan för fast egendom m.m. som har beslutat om för budgetåret. Bestämmelsen utgör ett undantag från huvudregeln i 1 § om lånefinansiering av sådana tillgångar. REA-lagen innehåller inte någon motsvarande bestämmelse. Bestämmelsen syftar till att i det aktuella sammanhanget tydliggöra att anläggningstillgångar under vissa förutsättningar också får finansieras med försäljningsinkomster. Bestämmelsen har utformats med 2 kap. 4 § kapitalförsörjningsförordningen som förebild. 5 § Konstföremål, bostadsrätter och mark samt sådana investeringar som huvudsakligen syftar till att bevara riksbyggnaderna ska oavsett om tillgången används i myndighetens verksamhet eller inte finansieras med anslag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1 och 8.2. I paragrafen finns bestämmelser om att investeringar i vissa anläggningstillgångar (konstföremål, bostadsrätter och mark) och sådana investeringar som huvudsakligen syftar till att bevara riksbyggnaderna ska finansieras med anslag. Bestämmelsen motsvarar 12 § REA-lagen med den ändringen att det uttryckligen framgår att finansiering av sådana investeringar som räknas upp i bestämmelsen ska finansieras genom anslag oavsett om en sådan tillgång används i myndighetens verksamhet eller inte. Någon ändring i sak är inte avsedd. 6 § Tillgångar som inte omfattas av bestämmelserna i 1–5 §§ ska finansieras med anslag. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.1. I paragrafen finns bestämmelser om hur andra investeringar än sådana som avser anläggningstillgångar som omfattas av bestämmelserna i 1–5 §§ ska finansieras. Tillgångar som omfattas av bestämmelsen ska finansieras mot anslag. Bestämmelsen motsvarar delvis 11 § andra stycket REA-lagen och har utformats med 7 kap. 5 § budgetlagen som förebild. 7 § Myndigheten ska använda ett räntekonto i för de likvida medel som myndigheten disponerar för sin verksamhet. Myndigheten får disponera de ränteintäkter och ska finansiera de räntekostnader som uppstår på räntekontot. I paragrafen finns bestämmelser om att myndigheten ska ha ett räntekonto i . Bestämmelsen motsvarar 14 § första och tredje styckena REA-lagen. Ett förtydligande har gjorts i paragrafen om att myndigheten inte bara får disponera de ränteintäkter som uppstår på räntekontot utan också ska finansiera de räntekostnader som uppstår på kontot. Någon ändring i sak är inte avsedd. 8 § Rörelsekapital i myndighetens verksamhet får finansieras med kredit på räntekontot. Krediten får, om inte beslutar annat, uppgå till högst av de anslagsmedel som anvisats och som myndigheten disponerar för sin verksamhet. beslutar om ränta och andra villkor för krediten. I paragrafen finns bestämmelser om myndighetens finansiering av rörelsekapital. Bestämmelsen motsvarar 14 § andra stycket REA-lagen men har omarbetats något språkligt. Någon ändring i sak är inte avsedd. 9 § Bestämmelserna i 1–6 och 8 §§ gäller inte om för en viss myndighet eller anskaffning beslutar om någon annan finansiering. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3. Paragrafen innehåller en upplysning till myndigheten om att det som sägs om hur anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet (1–5 §§), andra tillgångar (6 §) och rörelsekapital (8 §) ska finansieras inte gäller om i förhållande till en viss myndighet eller en viss anskaffning beslutar om någon annan finansiering. Bestämmelsen motsvarar delvis 11 § första stycket andra meningen REA-lagen. Möjligheten att besluta om någon annan finansiering har dock utökats jämfört med REA-lagens bestämmelse till att avse finansiering av alla slags tillgångar och inte endast anläggningstillgångar som används i myndighetens verksamhet. Det framgår också direkt av bestämmelsen att en hel myndighet kan undantas från kravet på lånefinansiering av anläggningstillgångar som används i verksamheten. Det motsvarar hur bestämmelsen i 11 § REA-lagen har tillämpats i praktiken i förhållande till ombudsmän. Bestämmelsen har formulerats som en upplysning till myndigheten om att det som sägs i lagen gäller såvida inte beslutar om någon annan finansiering. Den stämmer därmed också bättre överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (7 kap. 6 §). Förvärv och överlåtelse av egendom 1 § I 2–12 §§ anges grunder för myndighetens förfogande över statens egendom. Bestämmelserna gäller dock inte sådana avgifter som myndigheten får disponera med stöd av 6 kap. 5 § eller försäljning av varor för vilka sådana avgifter tas ut. Vad som sägs om fast egendom i 2–4 §§ ska även gälla för tomträtt och byggnad som är lös egendom. Med försäljning avses i 4, 5 och 7–9 §§ även byte. Paragrafen utgör en inledning till det kapitel i lagen som behandlar frågor om myndighetens förfogande över den egendom som myndigheten förvaltar och förfogar över. Bestämmelsen motsvarar 21 § REA-lagen men har omarbetats något. Någon ändring i sak är inte avsedd. Fast egendom och bostadsrätt 2 § får förvärva och förvalta fast egendom och bostadsrätt. I paragrafen regleras rätt att förvärva och förvalta fast egendom och bostadsrätt. Med fast egendom avses också tomträtt och byggnad som är lös egendom, jfr 1 §. Bestämmelsen motsvarar 22 § REA-lagen. 3 § ska till lämna förslag till en investeringsplan. Planen ska innehålla uppgifter om förvärv och ny- och ombyggnad av fast egendom och bostadsrätt samt förslag till finansiering av investeringarna. Om kostnaderna för ett investeringsprojekt överstiger ska projektet särredovisas i investeringsplanen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.4. I paragrafen finns bestämmelser om skyldighet att lämna förslag till investeringsplan till . Bestämmelsen motsvarar med vissa språkliga ändringar 23 § REA-lagen. I bestämmelsen har tydliggjorts att ett förslag till investeringsplan ska lämnas till . Detta är i överensstämmelse med vad som uttalas i förarbetena till REA-lagen och med hur bestämmelsen har tillämpats i praktiken. Någon ändring i sak är inte avsedd. 4 § får inte utan bemyndigande sälja fast egendom. I paragrafen anges att inte får sälja fast egendom utan bemyndigande. Bestämmelsen motsvarar 24 § REA-lagen. 5 § får besluta att sälja bostadsrätt om egendomen inte längre behövs för myndighetens verksamhet. I paragrafen anges att får sälja en bostadsrätt, under förutsättning att egendomen inte längre behövs. Bestämmelsen motsvarar 25 § REA-lagen. 6 § Myndigheten får inte utan bemyndigande använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, förvärva aktier eller andelar i företag, eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt som avses i 1 och 2. I paragrafen finns bestämmelser om myndighetens rätt att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt och att förvärva aktier eller andelar i företag eller göra kapitaltillskott. Bestämmelsen motsvarar 26 § REA-lagen men har omarbetats något. Någon ändring i sak är inte avsedd. 7 § Myndigheten får inte utan bemyndigande sälja aktier eller andelar i ett företag. I paragrafen finns en bestämmelse om att myndigheten inte utan bemyndigande får sälja aktier eller andelar i ett företag. Bestämmelsen motsvarar 27 § REA-lagen men har omarbetats något språkligt. Någon ändring i sak är inte avsedd. 8 § Myndigheten får besluta att överlåta annan lös egendom än sådan som anges i 5 och 7 §§ om egendomen inte längre behövs för myndighetens verksamhet eller blivit obrukbar eller om den inte anskaffats med statens medel. I paragrafen regleras myndighetens rätt att överlåta annan lös egendom än bostadsrätter och aktier eller andelar i ett företag. Vad som sägs i bestämmelsen gäller inte heller i förhållande till tomträtt och byggnad som är lös egendom eftersom sådan egendom i detta sammanhang likställs med fast egendom, jfr 1 §. Bestämmelsen motsvarar 28 § REA-lagen. 9 § Förvärv genom köp eller byte och försäljning ska genomföras affärsmässigt, om inte särskilda skäl talar mot det. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1. I paragrafen anges att förvärv och försäljning ska genomföras affärsmässigt. Bestämmelsen motsvarar 29 § REA-lagen. Ett tillägg har gjorts i förhållande till regleringen i REA-lagen för att tydliggöra att förvärv kan göras genom såväl köp som byte och att kravet på affärsmässighet gäller oavsett förvärvsform. Härigenom stämmer bestämmelsen bättre överens med motsvarande bestämmelse i budgetlagen (8 kap. 7 §). Vidare har i likhet med hur bestämmelsen i budgetlagen är utformad en möjlighet till avsteg från kravet på affärsmässighet införts, under förutsättning att det finns särskilda skäl. Vid prövning av om det finns särskilda skäl att frångå kravet på affärsmässighet är en restriktiv bedömning påkallad, varvid egendomens värde ska tillmätas betydelse. 10 § Har beslutat om försäljning av egendom som myndigheten förvaltar ska myndigheten redovisa inkomsten mot en inkomsttitel, om inte beslutar annat. I paragrafen anges att om har beslutat om en försäljning av egendom ska inkomster från försäljningen redovisas mot en inkomsttitel. kan dock alltid besluta om att en försäljningsinkomst ska hanteras på något annat sätt än att föras till en inkomsttitel. Ett sådant beslut fattas lämpligen i samband med beslutet om försäljning (jfr prop. 1995/96:220 s. 66 och 104). Bestämmelsen motsvarar 30 § REA-lagen. Bestämmelsen har språkligt omarbetats något. Någon ändring i sak är inte avsedd. 11 § Har beslutat om försäljning av bostadsrätt får förvaltningen disponera inkomsten för att finansiera investeringar som ingår i en sådan investeringsplan som avses i 3 §. I paragrafen finns en bestämmelse om rätt att disponera inkomsterna från en försäljning av bostadsrätt. Bestämmelsen motsvarar 31 § REA-lagen. 12 § Om myndigheten i annat fall än vad som avses i 11 § har beslutat om försäljning av lös egendom får myndigheten disponera försäljningsinkomsterna enligt följande. med anslag får myndigheten disponera det som återstår av försäljningsinkomsten sedan medel motsvarande egendomens bokförda värde redovisats mot en inkomsttitel, med lån får myndigheten disponera det som återstår av försäljningsinkomsten sedan lånet har lösts, på något annat sätt får myndigheten disponera hela försäljningsinkomsten. Om inkomsten från en försäljning av egendom som avses i första stycket 1 uppgår till ett mindre belopp får myndigheten disponera hela inkomsten. Inkomster får endast disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.2. I paragrafen finns bestämmelser om myndighetens rätt att under vissa förutsättningar disponera inkomsterna från en försäljning av lös egendom. Bestämmelsen motsvarar delvis 32 § REA-lagen.