frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Som nämnts ovan gällde dessa restriktioner fram till . Han fick vissa lättnader i restriktionerna genom att åklagaren tillät en del bevakade besök och att han fick ta emot och skicka vissa brev. Det är huvudsakligen My som beslutat om lättnader i restriktionerna. gjorde totalt 27 framställningar om att få ta emot besök av familj, släkt och vänner. Av dessa beviljades åtta stycken. Det gjordes med villkoret att de skulle vara bevakade, dvs. att en utredningsman från polisen skulle vara närva- rande. Fram t.o.m. avslogs samtliga framställningar om besök. Den första begäran därefter gjordes och avsåg H.B:s mor, bror och hustru. fattade åklagaren beslut om att modern och brodern fick besöka H.B., och de fick sedan besöka honom ytterligare en gång, enligt ett beslut . beviljades också besök av sin kusin i ett beslut och av en kamrat i ett beslut . Vidare tilläts han besök av sin svägerska i ett beslut och av sin svärmor i ett beslut . P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L fick avslag på samtliga framställningar om att hans hustru eller hans svär- far skulle få besöka honom. I fråga om brevförsändelser har, såvitt framgått, åklagaren nekat H.B. att ta emot sex försändelser och godkänt fyra. har inte fått ta emot något brev där hustrun varit angiven som avsändare. De brev som H.B. velat skicka till henne har också stoppats av åklagaren. Även ett brev som H.B:s hustru skrivit från deras dotter med teckningar och fotografier har stop- pats. har inte heller fått ta emot ett brev från sin bror som skickades . Tre brev som skickats till H.B. och har såvitt framgår av åklagarens beslut haft okänd avsändare. har fått ta emot två av dessa. Han har också fått skicka ett brev till sin dotter . har bifogat några av de brev som åklagaren stoppat. Som exempel kan nämnas det nämnda brevet från brodern. I brevet har denne bl.a. angett att han har arbetat stenhårt för H.B. och att vi hemma ”håller humöret uppe och tänker på dig och vi väntar och står sedan som ditt stöd när du kommer ut”. Beslutet att han inte fick ta emot brevet fattades av My . När det gäller breven från H.B:s hustru handlar de i huvudsak om familjelivet och barnens utveckling. Hon har också angett att hela familjen kämpar för H.B., att han ska hålla ut och vara stark och att hon och dottern saknar honom och längtar tills han kommer hem. De brev som H.B. gett in är daterade , och . Beslutet att han inte fick ta emot det sistnämnda bre- vet fattades av en kollega till My . (vice riksåklagaren ) yttrade sig över hur frågan om restriktioner hade handlagts. Kammaråklagaren och chefsåklagaren vid åklagarkammaren i , , hade lämnat upplysningar inför yttrandet. Handläggningen av häktningen och restriktionerna m.m. My har uppgett följande om handläggningen av ärendet. Upprepade häktningsförhandlingar hölls [2014] vid . Vid varje förhandling begärde jag två veckors åtalstidsförläng- ning (med hänsyn till mellankom- mande helgdagar). fick på så sätt möjlighet att regel- bundet ta ställning till bl.a. frågan om restriktioner. Vid häktningsförhand- lingarna redogjorde jag för varför jag ansåg att kollusionsfara förelåg och motiverade varför behov av restriktioner fanns. överklagade samtliga häktningsbeslut utom det sista (då han själv be- gärt komplettering av utredningen). I sina överklagandeskrifter berörde för- svararen restriktionsfrågan och påpekade också att personer som ingick i H.B:s nätverk var hörda. avslog i samtliga fall H.B:s överkla- ganden. önskade som häktad, vid upprepade tillfällen, lättnader i restriktionerna. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Om skälen för restriktionerna har My uppgett följande. Flera omständigheter låg till grund för beslutet att använda restriktioner och flera överväganden gjordes i fråga om H.B:s möjligheter till kontakter med omvärlden. Utgångspunkten var att H.B. var misstänkt för mycket allvarlig brottslighet och att han förnekade brott. Ärendet gällde vidare misstankar om brott i nära relation. Att det rörde sig om misstankar om våldsbrott inom familjen hade stor betydelse för frågan om kollusionsfara förelåg och i vil- ken mån restriktioner skulle användas. I den aktuella ärendetypen är risken för otillbörlig påverkan ofta stor. Ärendet engagerade av förklarliga skäl familj och släkt, vilket jag hade att beakta när jag fattade beslut angående vilka lättnader i restriktionerna jag ansåg var lämpliga. Jag fick således ha i åtanke att t.ex. besök av en släkting kunde innebära att oönskad information fördes vidare till H.B:s hustru. [Hon] delgavs aldrig misstanke om brott. Hon och maken levde emellertid tillsammans under påstådd brottstid och hade gemensamt ansvar för vården och omsorgen av sönerna. Hon var hemma, har hon uppgett i förhör, när H.B. menar att han förorsakade sin ena son ett tvärbrott på högra lårbenet. Det var alltså, under hela utredningen, särskilt angeläget att hon och H.B. inte skulle ha kontakt med varandra. Det var av stor vikt att deras uppgifter inte på ett oriktigt sätt lades till rätta och anpassades till varandras. Även brev, där aktuella brottsmisstankar inte avhandlades, stoppades med motiveringen att en kontakt i sig utgjorde en risk för att bevis undanröjdes eller på något annat sätt kunde komma att försvåra sakens utredning. Förundersökningen var omfattande och flera förhör hölls med H.B. Även förhör med släkt och vänner till H.B. och hans hustru genomfördes. Under hela förundersökningen beaktade jag i vilket utredningsskede vi be- fann oss och att det kunde bli aktuellt med ytterligare förhör, t.ex. med H.B:s familjemedlemmar, eller andra utredningsåtgärder, när jag hade att ta ställning i restriktionsfrågan. var häktad och det kan då vara särskilt viktigt att få ha kontakt med omvärlden. En behovs- och proportionalitetsprövning gjordes för varje enskild restriktion. Kollusionsrisken och brottsmisstan- karnas allvar vägdes mot det intrång eller men i övrigt som restriktionerna kunde innebära för H.B. Således hade han under hela utredningen tillgång till tidningar och tidskrifter samt radio och TV. Samtliga omständigheter i ärendet resulterade också i att, allteftersom utredningen fortlöpte, lättnader i restriktionerna medgavs i större utsträck- ning . Att så var fallet framgår av de för H.B. positiva beslut gällande t.ex. besök av hans svärmor och andra, som jag och mina kolleger fattade. anförde i sin bedömning att utgångspunkten för prövningen av om det kan anses befogat att anhålla och häkta en person samt belägga denne med restriktioner är omständigheterna i det enskilda fallet. Frågan om det finns grund för beslut om tvångsmedel är en utpräglad bedömningsfråga där man inte sällan kan ha olika uppfattningar. Den primära utgångspunkten för åklagaren är enligt att den frihetsberövade inte ska utsättas för mer påfrestningar än vad som är absolut nödvändigt. Rutinmässiga bedömningar ska inte förekomma utan åklagaren ska, inför varje beslut om inskränkningar av den enskildes kontakter med om- världen, ta ställning till behovet av den enskilda restriktionen och göra en pro- portionalitetsbedömning. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L När det gäller H.B. anförde att misstankarna avsåg allvarliga våldsbrott mot två spädbarn som den misstänkte var vårdnadshavare för och som sammanbodde med den misstänkte. Vidare ansåg hon att det fanns en be- tydande kollusionsfara då den misstänkte sammanbodde med den andra vård- Dessutom var flera av förhörspersonerna i utredningen närstå- ende till båda vårdnadshavarna. uppgav att kammaråklagaren i förhållande till varje enskild restriktion hade gjort en behovs- och proportionalitetsprövning. De överväganden som gjorts låg inom ramen för den rättsliga regleringen och har även skett på det sätt som föreskrivs i riktlinjer på området (RåR 2015:1). Även om man i detta ärende objektivt sett har begränsat antalet samtal, besök och försändelser ansåg inte att det fanns anledning att ifrågasätta My bedömning av behovet och omfatt- ningen av restriktionerna. Allteftersom utredningen fortlöpte meddelades också lättnader i restriktionerna. Vidare konstaterade att samtliga häktningsbeslut utom det sista hade överklagats till hovrätten och att frågan om restriktioner hade varit föremål för rättens prövning . Hovrätten gjorde inte någon an- nan bedömning än tingsrätten såvitt avser frågan om att tillåta åklagaren att anförde sammanfattningsvis att hon med hänsyn till brottets allvarliga beskaffenhet och den betydande kollusionsfaran delade My Lind- holms bedömning att restriktionerna har varit nödvändiga och proportionerliga. yttrade sig över det som fört fram. att My fortfarande inte angett varför brev från hans hustru och barn, som inte innehöll någonting om brottsmisstankarna, skulle innebära en kollu- Han förde också fram att om besöken hade varit bevakade hade ingen information kunnat överföras. I ett beslut anförde JO Renfors följande: Frågor om restriktioner regleras främst i 24 kap. 5 a § (RB) och i 6 kap. häkteslagen. har dessutom föreskrifter och allmänna råd om restriktioner (ÅFS 2015:2) och riksåklagaren har utfärdat rikt- linjer om restriktioner och långa häktningstider (RåR 2015:1). En person som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott får åläggas restriktioner om det finns risk för att han eller hon undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning, dvs. om det finns kollusionsfara. Restriktioner kan avse t.ex. inskränkningar i rätten att ta emot besök, att ha kontakter genom elektronisk kommunikation och att skicka eller ta emot brev eller andra försändelser. När det förekommer restriktioner görs en prövning i varje enskilt fall av om en viss kontakt ska tillåtas. Åklagaren kan medge lättnader i restriktionerna genom att t.ex. vissa besök och telefonsamtal P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L tillåts och att brev vidarebefordras efter granskning. (Se 6 kap. 1 och 2 §§ häk- teslagen och , Straffprocessuella tvångsmedel, 3 uppl., s. För en misstänkt som är häktad får restriktioner meddelas endast om rätten gett tillstånd till det. Ett sådant beslut får överklagas särskilt, utan inskränkning i tiden. (Se 24 kap. 5 a §, 49 kap. 5 § 6 och 52 kap. 1 § RB.) När rätten gett tillstånd till restriktioner är det åklagaren som beslutar vilka slags restriktioner som ska gälla och hur de närmare ska utformas. Sådana be- slut ska omprövas av åklagaren så ofta det finns anledning till det. Liksom när det gäller beslut om generellt tillstånd till restriktioner kan den häktade över- klaga beslut att ålägga honom eller henne restriktioner av ett visst slag och t.ex. begära att granskningen av hans korrespondens upphör. Det gäller dock inte frågor om lättnader eller undantag från restriktioner, såsom en åklagares beslut att hindra ett besök eller att inte vidarebefordra ett visst brev. Åklagarens beslut i sådana frågor kan dock överprövas av högre åklagare. (Se 7 kap. 5 § RB, 6 kap. 3 och 4 §§ häkteslagen och prop. 2009/10:135 s. Utgångspunkten är att restriktioner ska användas restriktivt. De får inte vara mer inskränkande för den frihetsberövade än vad som är nödvändigt och ska stå i rimlig proportion till syftet med åtgärden (jämför 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen). I riksåklagarens riktlinjer anges att om åklagaren kommer fram till att det finns en risk för att en misstänkt otillbörligt kan komma att påverka utredningen ska denna risk och brottets allvar ställas mot det intrång eller men i övrigt som restriktionerna innebär för den misstänkte. Det betonas också att åklagaren ska ta ställning till behovet av varje enskild restriktion och göra se- parata proportionalitetsprövningar. Det anges vidare att det för att restriktion- erna inte ska bli oproportionerligt ingripande är angeläget att åklagaren inte är onödigt restriktiv med att tillåta olika typer av lättnader eller undantag. Det måste alltid göras en riskbedömning av hur exempelvis ett bevakat samtal eller besök skulle kunna tänkas försvåra utredningen. Åklagaren ska enligt riktlin- jerna vara särskilt uppmärksam på om kollusionsfaran och behovet av restrik- tioner minskar och i förekommande fall på eget initiativ häva restriktioner som är nödvändiga, eller besluta om lättnader. I 23 § häktesförordningen finns bestämmelser om underrättelse och doku- mentation av beslut om restriktioner. Det anges bl.a. att de omständigheter som föranleder ett beslut om restriktioner ska dokumenteras och att den intagne ska få del av dokumentationen, om det kan ske utan men för utredningen. I föreskrifter och allmänna råd om restriktioner finns det mer detaljerade bestämmelser om åklagarens underrättelse- och dokumenta- tionsskyldighet. Att den misstänktes kontakter med omvärlden begränsas kan, framför allt när det förekommer muntlig bevisning, vara av avgörande betydelse för en brotts- utredning. Ett skäl till det är att det i första hand är de uppgifter som vittnen och andra förhörspersoner lämnar under huvudförhandlingen som ska läggas till grund för domen i ett brottmål (se 30 kap. 2 § RB). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L är alltså att undvika att den misstänkte till skada för utredningen ges möjlighet att påverka t.ex. vittnen eller målsägande. Det finns ofta en sådan risk i ärenden av detta slag, där de som är berörda av utredningen är närstående. inte någon anledning att ifrågasätta att H.B. också prövats av domstol i samband med häktningsförhandlingarna. redning har avsett om åklagaren borde ha beviljat lättnader och undantag i re- striktionerna i större omfattning än vad som skett. Att vara häktad med restriktioner är en väsentlig inskränkning i den enskil- des frihet och det är därför angeläget att restriktionerna inte är mer ingripande Som anges i riksåklagarens riktlinjer är det viktigt att åklagaren kontinuerligt prövar om restriktionerna ska bestå, och att man i möjligaste mån medger lättnader i form av t.ex. bevakade besök. Det är särskilt viktigt i ett fall som detta, när häktningstiden är relativt lång. H.B:s klagomål gäller främst åklagarens beslut i fråga om besök och brevför- Han har särskilt framhållit att han inte fick ha någon kontakt, vare sig via brev eller genom besök, med sin hustru och att han varit helt isolerad från sin familj. Kammaråklagaren har uppgett att det var av stor vikt att H.B:s och hans hustrus uppgifter inte på ett oriktigt sätt lades till rätta och anpassades Jag har inte någon invändning mot den utgångspunkten. karna mot H.B. avsåg allvarlig brottslighet mot två spädbarn som skulle ha skett bl.a. i hans och hustruns gemensamma hem. H.B:s hustru delade vårdna- den om barnen med honom och hon kan antas ha haft kännedom om barnen hade några skador, och hur dessa i så fall kan ha uppkommit. anses ha varit en central person i brottsutredningen. När det gäller den övriga familjen och nära släktingarna har My angett att det fanns en risk att de skulle föra vidare oönskad information från till hans hustru. I förhållande till dem avsåg kollusionsfaran alltså inte i första hand att H.B. skulle kunna påverka deras uppgifter i utredningen, utan att de skulle medverka till att han fick kontakt med hustrun. Med hänsyn till att utredningen avsåg misstankar om våld mot barn inom familjen, som enligt My engagerade även släktingarna, har jag inte anledning att ifrågasätta bedömningen att det fanns en sådan risk. Jag har mot denna bakgrund inte någon invändning mot My och ståndpunkt att ärendet var av det slaget att kollusionsfa- ran i förhållande till H.B:s familj och andra närstående var betydande. om utrymmet för lättnader och undantag i restriktionerna därmed får anses ha varit relativt begränsat har My haft ett ansvar för att beakta H.B:s starka och berättigade intresse av att få ha kontakt med sina närstående. innebär bl.a. att i möjligaste mån tillåta och underlätta kontakterna. Med dessa utgångspunkter redovisar jag nedan min bedömning av om H.B. beviljats lättnader i restriktionerna avseende besök och brevförsändelser i till- P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L My har uppgett att det med hänsyn till utredningsläget var särskilt angeläget att H.B. och hans hustru inte hade någon kontakt med varandra under utredningen. Det är mot den bakgrunden hon beslutat att inte tillåta några besök av H.B:s hustru. Först medgav hon besök av bl.a. H.B:s mor, bror och kusin. Därefter fick även hans svärmor och svägerska besöka honom. Samtliga besök beviljades med villkoret att de skulle vara bevakade. Att åklagaren har möjlighet att besluta att besök ska vara bevakade av t.ex. en polis eller personal från häktet ökar förutsättningarna för att kunna bevilja besök. Det kan då säkerställas att den häktade och besökaren inte talar om brottsutredningen. Som nämnts ovan har My dock gjort bedöm- ningen att vissa besök, t.ex. av H.B:s hustru, ändå skulle kunna försvåra utred- ningen. Jag har i och för sig förståelse för att det kan vara svårt att bedöma om en brottsutredning kan försvåras av att en misstänkt får ta emot besök av en viss person. Det kan vara särskilt svårt när det gäller personer som har en nära re- lation och som är vana vid att kommunicera med varandra. Som anges i riks- åklagarens riktlinjer är det dock viktigt att det görs en konkret prövning av risken av hur ett bevakat besök skulle kunna tänkas försvåra utredningen. My har inte utvecklat sin bedömning av detta när det gäller H.B:s hustru på annat sätt än att en kontakt i sig utgjorde en risk för att bevis undan- röjdes eller på något annat sätt kunde komma att försvåra sakens utredning. Som nämnts ovan var H.B:s hustru en viktig person i utredningen, bl.a. ef- tersom hennes uppgifter om hur barnens skador uppstått skulle kunna ha avgö- rande betydelse. Det finns därför inte anledning att ifrågasätta att det fanns ett starkt intresse av att H.B. inte skulle tillåtas att påverka hennes uppgifter i ut- redningen, eller att de skulle ges möjlighet att anpassa sina utsagor till varandra. Jag är däremot inte övertygad om att det verkligen skulle ha funnits en sådan risk om besöken hade varit bevakade. I vart fall har My inte angett några konkreta skäl för en sådan risk. Genom ett besök kan i och för sig en misstänkt person antas få viss infor- mation om besökarens inställning till misstankarna, även om man inte talar om själva brottsutredningen. Till exempel skulle ett besök av H.B:s hustru kunna ge honom en indikation om hennes inställning till misstankarna, särskilt med hänsyn till att de var närstående och att misstankarna gällde brott mot deras gemensamma barn. Därmed skulle han kunna dra slutsatser om vilka uppgifter hon lämnat i utredningen och anpassa sin utsaga efter det. En sådan risk är dock i princip endast relevant innan förundersökningen delgetts den misstänkte; där- efter har han eller hon ändå fått information om vad övriga förhörspersoner uppgett. inte tilläts bevakade besök av sin hustru efter det att han hade fått del av förundersökningen framstår därför enligt min mening som ett onö- digt restriktivt beslut. När det gäller övriga familjemedlemmar och släktingar har My medgett ett antal bevakade besök efter det att H.B. I dessa fall har hon alltså kontinuerligt gjort konkreta bedöm- ningar av behovet av restriktioner och medgett lättnader efter hand. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L t.ex. noteras att den första begäran om besök som gjordes efter det att H.B. fått del av förundersökningen beviljades delvis då hans mor och bror fick be- söka honom enligt ett beslut . Jag har inte underlag för att göra någon närmare bedömning om dessa besök borde ha tillåtits tidigare under ut- redningen eftersom My inte utvecklat sin riskbedömning. dock konstatera att det, med hänsyn till bl.a. den kollusionsfara som fanns, i vart fall inte framstår som oproportionerligt att neka besök av familj och släkt fram till dess att H.B. fått del av förundersökningen. Det kan vidare noteras att det har gjorts individuella bedömningar av de an- höriga, t.ex. har H.B:s svärmor och svägerska fått besöka honom, men inte hans My har emellertid inte angett något skäl för att besök av svärfadern skulle bedömas mer restriktivt än andra besök och det har inte av utredningen här kommit fram något som förklarar en sådan hållning. Mot bakgrund av att My inte angett på vilket sätt även bevakade besök utgjorde en risk för att utredningen skulle försvåras är det svårt för mig att ha någon bestämd uppfattning om det har varit proportionerligt att inte tillåta besök av hustrun, och att inte i större utsträckning än vad som skett tillåta besök av övrig familj och släkt. Med hänsyn till att kollusionsfaran i ärendet generellt sett var hög och att det kan vara svårt att förutse vilka risker för en utredning som ett besök kan medföra anser jag ändå att beslutet att inte bevilja några besök innan förundersökningen delgetts H.B. ligger inom det bedömningsut- rymme som finns i denna typ av frågor. Däremot finns det enligt min mening anledning att ifrågasätta att H.B. inte beviljades bevakade besök av sin hustru efter det att han hade fått del av förundersökningen. har också klagat på att han inte fick skicka brev till sin hustru, och att han inte fick ta emot brev från henne eller från sin bror. Han anser att det är särskilt anmärkningsvärt eftersom både han och hans familj var väl införstådda med vad restriktionerna innebar och att de därför inte skrev någonting i breven om Av utredningen här framgår att fler brev än de H.B. sin anmälan stoppades av åklagaren, och att det också var några som släpptes Eftersom jag inte känner till innehållet i dessa brev, utgår jag i min bedömning från de brev som finns i ärendet här. Som tidigare nämnts innehöll de inte någon information om själva brottsutredningen eller vad familjen hade uppgett i förhör. Av breven framgick det dock att familjen tog ställning för och stöttade honom. Jag kan konstatera att åklagaren normalt sett relativt enkelt kan göra en be- dömning av innehållet i ett brev. Det borde därför ofta vara lättare att förutse hur ett brev kan komma att påverka utredningen än ett besök. det därför enligt min mening finnas ett större utrymme för lättnader i restrik- tioner när det gäller brev än när det gäller besök. Det är naturligtvis inte acceptabelt att neka en häktad att ta emot brev endast av det skälet att han eller hon inte ska få känna moraliskt stöd från familj, släkt Det måste finnas en verklig risk att utredningen ska försvåras av att den häktade får ta del av innehållet i breven. Liksom när det gäller bevakade P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L besök är det därför viktigt att åklagaren gör en konkret prövning av risken av hur ett brev skulle kunna tänkas påverka utredningen. My har som motivering till varför brev som inte behandlade brottsmisstankarna stoppades angett att en kontakt i sig utgjorde en risk för att bevis undanröjdes eller på något annat sätt kunde komma att försvåra sakens utredning. Liksom i fråga om besöken har hon inte redogjort närmare för denna riskbedömning. På samma sätt som att ett besök, trots att det är bevakat, kan ge viss infor- mation till den häktade kan innehållet i ett brev ge vissa indikationer om vilken inställning avsändaren har till brottsmisstankarna. Till exempel skulle breven från H.B:s hustru, där hon bl.a. anger att familjen kämpar för H.B., kunna ha gett honom en indikation om hennes inställning till misstankarna och vilka upp- gifter hon lämnat i brottsutredningen. Det kan i och för sig inte uteslutas att sådan information hade kunnat försvåra utredningen eftersom H.B. skulle kunna ha anpassat sin utsaga efter den. På samma sätt som med bevakade besök är dock ett sådant antagande i princip endast relevant innan förundersökningen delgetts den misstänkte, och han eller hon fått ta del av de förhör som hållits. Jag kan mot den bakgrunden inte se något rimligt skäl till beslutet att stoppa brevet från H.B:s hustru , eftersom han hade fått ta del av förundersökningen.