frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — I stället borde förvaltningsrätten själv ha tagit ställning till om ledamoten hade varit jävig. Eftersom gällande rätt inte alldeles tydligt framgår av lagtext eller andra rättskällor finns det dock inte tillräcklig anledning för mig att rikta kritik mot förvaltningsrätten. Ärendet ger inte skäl till några ytterligare uttalanden eller åtgärder från min sida. Långsam handläggning av ett mål enligt namnlagen (Dnr 39-2015) Beslutet i korthet: Ett mål enligt namnlagen inleddes vid förvaltningsrätten . Målet var färdigberett men avgjordes inte förrän , dvs. efter det att målet kom in till domstolen. Förvaltningsrätten får allvarlig kritik för den långa hand- läggningstiden. I en anmälan till JO framförde . klagomål mot Förvaltningsrätten i med anledning av den långsamma handläggningen av ett mål enligt namnlagen (1982:670). JO begärde in dagboksblad i förvaltningsrättens mål 1457-13. Av detta fram- gick bl.a. att målet kom in till domstolen och att det inte var avslutat. Ärendet remitterades till förvaltningsrätten som uppmanades att lämna upp- lysningar om och yttra sig över handläggningstiden i målet. Domstolen skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Förvaltningsrätten, genom lagmannen samt rådmannen och en- hetschefen , uppgav följande i ett remissvar: Målet avser tillämpning av namnlagen. Målet inkom till förvaltningsrätten i . Skrift- växling mellan domstolen och parterna inleddes relativt omgående och sy- nes ha varit avslutad . Troligen rubricerades må- let redan i detta läge som ”Klart för avgörande” (KFA). Detta framgår dock inte av vårt målhanteringssystem (). I har målet rubricerats som D O M S T O L A R 2016/17:JO1 överlämnat till domare , överlämnat till domare , föredraget och överlämnat för expediering samt Av framgår vidare att målet legat hos tre olika handläggare samt fyra olika domare. handläggare 1:32 (), domare 1:4 (), handläggare 1:60 (), domare 1:26 (), handläggare, (= saknar handläggare), domare 1:27 (), handläggare 1:11 (), domare 1:27 (), handläggare 1:11 (, domare 1:7 (). Förklaringen till denna synes oordnade hantering ligger bland annat i föl- jande omständigheter. Undertecknad står som domare till och med . Jag minns inte målet. Vid återkomst från semestern 2013 var jag tvungen att ta tag i de ca.100 mål gällande elnätsföretagens intäktsramar för åren 2012–2015. Jag och en kollega till mig skulle enbart ar- beta med dessa mål. Vi städade därför undan samtliga andra mål. Förvalt- ningsrätten hade anställt tre t.f. rådmän som skulle ersätta oss i den normala målhanteringen. Målet fördelades härefter på och under en kor- tare tid. Det kan i efterhand inte utredas anledning till detta. Därefter för- delades det på t.f. fick i janu- ari 2014 i uppdrag att sätta upp ett förslag till dom. Enligt minnesbild lämnades sedermera ett förslag till dom till den då an- svarige domaren, . Detta framgår tyvärr inte av . Må- let kom dock inte att avgöras innan slutade . Med anledning av ovanstående fördelades målet härefter om till och ansvarig domare . kom som fiskal till förvaltningsrätten samma månad och fick då detta mål samt flera andra mål direkt fördelade på sig. Hon hade redan från start ansvar för flera mål som var äldre än detta mål och mål som dessutom var av klar förturskaraktär. I valet mellan olika mål, var detta därför inte ett mål som kom att prioriteras. När hon började arbeta med målet insåg hon att det inte var klart att avgöra, utan krävde ytterligare ut- redning av praxis från och . Hon och hand- läggaren diskuterade målet . lade ner ett stort arbete med att få målet färdigt. Hon omarbetade stora delar av det förslag som var uppsatt. Det föredrogs och avgjordes . Det är naturligtvis otillfredsställande att parterna har behövt invänta av- görandet under närmare . Förvaltningsrätten har haft att hantera flera medarbetare som slutat och arbetat med att få in nya med- arbetare i sina respektive roller. i efterhand kan det konstateras att må- let har vandrat mellan olika handläggare och domare. Vår lärdom av detta är dels att göra bättre genomgångar av vilka mål som ska lyftas fram, när någon skiftar eller slutar sin tjänstgöring, dels att ansvarig enhetschef bör ta ett ansvar för den mängd mål som initialt fördelas på nyanställda fiskaler. Det pågår även ett internt utvecklingsarbete att fördela inkommande mål tidigare under handläggningen till viss bestämd domare. Vår förhoppning med detta är att ytterligare belysa domarnas ansvar för målens hantering. Vår bedömning är den att domstolen och enheten trots allt har gjort sitt bästa för att hantera det aktuella målet. Bland berörda befattningshavare är det, förutom nedanstående, endast , som har lämnat syn- punkter på utformandet av detta yttrande. 2016/17:JO1 D O M S T O L A R Till remissvaret bifogade förvaltningsrätten den meddelade domen. . fick möjlighet att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: I regeringsformen finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (2 kap. 11 § andra stycket). Vidare anges i 17 § förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion att ett mål vid en förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske, vilket innebär att ett mål som är klart för av- görande inte får bli liggande . I detta fall inleddes målet vid förvaltningsrätten och av- gjordes . Målets totala handläggningstid uppgick därmed till och . Av förvaltningsrättens yttrande framgår att skrift- växlingen i målet avslutades och att målet då bedömdes vara klart för avgörande. Ändå dröjde det alltså och tio måna- der innan målet avslutades. vandrade ansvaret för målet dess- utom mellan flera olika handläggare och domare. Av den dom som bifogats remissvaret framgår att målet varit relativt kom- plicerat. Att ändå låta handläggningstiden bli så lång som är emel- lertid inte acceptabelt och förvaltningsrätten förtjänar allvarlig kritik för den långa handläggningstiden. Jag noterar att domstolen har vidtagit åtgärder för att skapa bättre förutsätt- ningar för att målen ska kunna avgöras inom rimlig tid, bl.a. genom att ytterli- gare belysa domarnas ansvar för målens hantering. Jag ser positivt på detta och hoppas att åtgärderna får avsedd effekt. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. Kritik mot Försvarsmakten för det sätt som en övning har genomförts på m.m. (Dnr 5822-2014) Beslutet i korthet: I beslutet kritiseras Försvarsmakten, rege- mente (P4), för att ha utformat förutsättningarna för en övning på ett sådant sätt att det funnits en överhängande risk för att civilpersoner mot sin vilja skulle kunna bli en del av övningen. En radioamatör blev i samband med övningen konfronterad av militär personal när han befann sig inom övnings- området som inte var avlyst. I utredningen har det framkommit uppgifter om att en kapten, efter att ha genomfört ett samtal med radioamatören, bad ra- dioamatören att avlägsna sig från platsen. Eftersom händelsen inte skedde inom ett skyddsområde konstaterar chefsJO att kaptenen inte har haft befo- genhet att vidta denna åtgärd. I en anmälan, som kom in till JO , framförde . klagomål över hur personal vid Försvarsmakten, (P4), har agerat i samband med att en radioamatör, , uppehöll sig i ett Natura 2000-område. Av anmälan och bifogade handlingar framgick bl.a. att den mi- litära personalen skulle ha överträtt sina befogenheter genom att ha kvarhållit personen under vapenhot. Vidare skulle ett befäl ha beordrat närvarande solda- ter att se till så att J.J. ”inte åkte någonstans”. Slutligen skulle den militära per- sonalen ha krävt att J.J. legitimerade sig utanför skyddsområde och ha förbjudit honom att fotografera i området. Inledningsvis inhämtades muntliga uppgifter från överstelöjtnanten . , chef för vid . Även vissa hand- lingar hämtades in. Vid den inledande utredningen framkom bl.a. följande: genomfördes en övning på regementes öv- ningsområde. Inför övningen hade medverkande personal fått uppgifter om att ”fiendesoldater” kunde vara förklädda till civilister. Omkring rappor- terades det att en person befann sig i närheten av ett ”fingerat” skyddsobjekt. En larmstyrka under ledning av en fänrik inom hemvärnet skickades till plat- sen, som inte ligger inom avlyst område. Enligt överstelöjtnant hade därmed inte Försvarsmaktens personal rätt att vidta några tvångsåtgärder mot civilpersoner som befann sig på platsen. Några sådana åtgärder vidtogs inte heller mot J.J. För att kunna bedöma situationen på rätt sätt kallade fänriken på ett befäl i övningsledningen och kapten anlände till platsen. 2016/17:JO1 F Ö R S V A R E T händelsen upprättade såväl fänriken som kaptenen redogörelser för det inträf- fade. Vidare upprättades en incidentrapport. Av den redogörelse som fänriken upprättade framgår bl.a. att han när larm- styrkan kom till platsen beordrade avsittning. Han gjorde bedömningen att ris- ken för våldshandlingar var låg, och han närmade sig J.J. utan stridsutrustning samt med vapnet på bröstet. Efter att ha bett J.J. legitimera sig berättade denne att han var radioamatör, och fänriken fick titta på den utrustning som J.J. hade med sig. hade bl.a. satt upp en antenn i ett träd och i bagaget på bilen syntes viss teknisk utrustning. Fänriken kunde inte själv avgöra vilken form av sän- dare eller mottagare det rörde sig om. I samband med att fänriken rapporterade in uppgifterna till en högre chef bad han soldaterna ”hålla koll på” J.J. Han bad även J.J. att stanna kvar på platsen, vilket denne inte hade något emot. När fänriken rapporterade in uppgifterna till övningsledningen uppgav han att han inte kunde bedöma situationen korrekt och ”om personen ingick i momentet eller inte, eller om det handlade om skarp underrättelseinhämtning”. Av den anledningen bad han om vidare instruktion och kompanichefen svarade att ett befäl från övningsledningen var på väg. I väntan på det överordnade befälet började J.J. fråga soldaterna vilka va- pensystem och radioutrustning de hade. Det spädde, enligt fänriken, på hans oro över situationen. Vidare hämtade J.J. en större kamera och riktade denna mot fänriken. ombads ”vänligt men bestämt” att inte fotografera soldaterna och denne lovade att inte göra detta. Enligt soldaterna fotograferade J.J. När kaptenen anlände till platsen blev J.J. mer talför, och han berättade att han deltog i en tävling. Efter att ha talat en del om J.J:s förehavanden uppgav han att han skulle hem på lunch och fänriken samt kaptenen bedömde att ”insatsen” därmed var över. Enligt fänriken genomfördes inga tvångsåtgärder, dvs. vare sig fordon, per- son eller terräng visiterades. hindrades inte heller att lämna platsen, och under hela händelsen uppträdde fänriken och hans soldater utan aggression och med ”yttersta vänlighet”. Han beordrade inte J.J. något, utan bad om uppgifter och bad att denne skulle stanna kvar på platsen så att ”saken kunde utredas”. Av kaptenens redogörelse framgår bl.a. följande: När han anlände till plat- sen verkade J.J. irriterad och ville ”mästra” honom. uppgav att det inte rådde fotograferingsförbud på platsen och att han ville fotografera soldaterna. Vidare uppgav J.J. att han hade rätt att vistas på platsen som var ett Natura 2000-område. Kaptenen förklarade att det hör till ”allmänt hyfs” att inte foto- grafera folk som inte vill detta och att J.J. inte befann sig i ett naturområde. Kaptenen förklarade vidare att J.J. befann sig på ett militärt övningsområde och att det genomfördes en övning. Efter att ha fått en rapport av fänriken bad kap- tenen J.J. att ta ned sin antenn och avlägsna sig från platsen. gick med på att göra detta. Därefter kontaktade kaptenen den säkerhetsansvarige på Skara- borgsgruppen och rapporterade om händelsen. Enligt kaptenen var det fråga om en ”ovanlig händelse” och han skrev vidare ”jag kunde inte avgöra vilket uppsåt mannen hade med radioanläggningen. Spe- lade in radiosamtal?” Av den säkerhetsrapport som har upprättats framgår bl.a. följande: F Ö R S V A R E T 2016/17:JO1 När hemvärnssoldaterna upptäcker radion i bilen och den pågående signa- leringen konfronteras mannen varvid han blir upprörd och uppträder ifrå- gasättande. Mannen försöker fotografera soldaterna men uppmanas bestämt att avbryta detta. Mannen påstår att han deltar i en ”Amatörradio tävling” och att han och andra åker runt på olika platser för att ha kontakt och få in signaler från en kortvågssändare på . Efter att kompaniövningsle- daren [kapten ] har anlänt till platsen och pratat med mannen packar han ihop sin utrustning och avviker från platsen efter tydlig uppmaning från övningsledaren. Med anledning av vad som hade redovisats i promemorian förelades Försvars- makten att yttra sig över vad som hade redovisats i promemorian. I sitt yttrande skulle Försvarsmakten även beröra följande: 1.Ange vilka möjligheter som myndighetens personal har att på en inte av- lyst plats –begära att civilpersoner ska legitimera sig –begära att civilpersoner ska stanna kvar på platsen –uppmana civilpersoner att lämna platsen. 2.En del av de skrivningar som har gjorts i rapporterna från händelsen ger intrycket av att befälen ansett sig ha haft rätt att närmare utreda huruvida J.J. bedrev någon olaglig verksamhet på platsen (jfr bl.a. skrivningarna om ”skarp underrättelseinhämtning”, att det var svårt att avgöra mannens ”upp- såt” och att han ombads stanna kvar på platsen för att saken skulle kunna ”utredas”). Försvarsmakten bör lämna en redogörelse för huruvida perso- nalen har haft rätt att genomföra en sådan utredning. 3.Utveckla skälen för varför det upprättades en säkerhetsrapport. I sitt remissvar anförde Försvarsmakten, genom överbefälhavaren, generalen , bl.a. följande: Enligt Försvarsmakten har ingripandet ägt rum på ett militärt övningsom- råde som inte var avlyst och dit allmänheten hade tillträde. Ingripandet har enligt Försvarsmakten inte ägt rum med stöd av bestämmelserna i skydds- lagen (2010:305). Försvarsmakten har inte befogenhet att begära att civilpersoner ska le- gitimera sig då dessa befinner sig inom områden som inte avlysts och dit allmänheten har tillträde. Det förhållande att myndighetens personal ombad J.J. att legitimera sig då denne påträffades på övningsområdet grundades på en missuppfattning om att J.J. var figurant och ingick i övningen. Övning- ens karaktär, och de iakttagelser som gjordes om den verksamhet J.J. be- drev, bidrog till att missuppfattningen uppstod. Försvarsmaktens personal kan med stöd bestämmelserna om envarsgri- pande i 24 kap. 7 § andra stycket kvarhålla den som på- träffas på bar gärning och har begått ett brott på vilket fängelse kan följa. Exempel på sådant brott är spioneri och olovlig underrättelseverksamhet enligt 19 kap. 5 och 10 §§ . Den gripne ska då skyndsamt över- lämnas till närmaste polisman. 2016/17:JO1 F Ö R S V A R E T Efter att den personal som påträffade J.J. på övningsområdet insåg att J.J. inte ingick i övningen uppstod misstanke om att J.J. bedrev någon form av otillåten underrättelseinhämtning riktad mot Försvarsmakten. Misstan- ken baserades i första hand på den tekniska utrustning J.J. använde sig av när han påträffades. Försvarsmakten anser att den personal som initialt på- träffade J.J. på övningsområdet därmed hade rätt att be J.J. kvarstanna på platsen. inte frivilligt kvarstannat hade de även haft rätt att med stöd av bestämmelserna i 24 kap. 7 § andra stycket kvar- hålla honom mot hans vilja. Den personal som påträffade J.J. agerade som medlemmar av en militär enhet, och rapporterade det inträffade till högre militär chef (kaptenen) vil- ken övertog ansvaret för situationen då denne kom till platsen. Då kaptenen bildat sig en uppfattning om vad som inträffat, bedömde denne att det inte fanns skäl att misstänka J.J. för att bedriva otillåten verksamhet. Något stöd för att därefter kvarhålla J.J. och något skäl att tillkalla polis förelåg därmed inte. Försvarsmakten har inte befogenhet att i den aktuella situationen upp- mana civilpersoner att lämna ett militärt övningsområde som inte är avlyst och dit allmänheten har tillträde. Detta får endast ske om personen ifråga hindrat Försvarsmaktens övningsverksamhet. Något sådant har J.J. uppmanades av Försvarsmaktens personal att lämna den ak- tuella platsen var det därför felaktigt. Försvarsmakten ska inte fullgöra uppgifter som ankommer på brottsbe- kämpande myndigheter. Häri ligger att det inte ankommer på den försvars- maktspersonal som deltog i ingripandet att närmare utreda om J.J. bedrev någon brottslig verksamhet. Enligt Försvarsmaktens uppfattning har det heller inte handlat om en brottsutredning då ansvarigt befäl i rapporterna från händelsen talat om "skarp underrättelseinhämtning", "uppsåt" och att J.J. ombads stanna "för att saken skulle kunna utredas". Detta förhållande innebär dock inte att den vid ingripandet närvarande försvarsmaktsperso- nalen skulle vara förhindrad att ta ställning till om J.J., i samband med att han påträffades inom övningsområdet, bedrev otillåten underrättelsein- hämtning. Tvärtom var det nödvändigt för ansvarigt befäl att bilda sig en uppfattning om huruvida J.J. bedrev otillåten verksamhet, för att kunna ta ställning till om ett envarsgripande var påkallat. Enligt Försvarsmakten har den som avser att besluta om envarsgripande inte bara en rätt, utan en skyl- dighet, att göra sådana överväganden. Dessa överväganden är dock inte att jämföra med en brottsutredning. Var och en som misstänker säkerhetshotande verksamhet ska möjligt rapportera förhållandet till sin närmaste chef, arbetsledare eller till säkerhetschefen enligt 4 kap. 2 § Försvarsmaktens föreskrifter (FFS 1997:2) för Försvarsmaktens personal. De iakttagelser som gjordes av J.J. och dennes verksamhet i samband med den pågående militära övningsverk- samheten var av sådan art att det fanns skäl att upprätta en säkerhetsrapport över gjorda iakttagelser och åtgärder. . kommenterade remissvaret. I ett beslut uttalade chefsJO Fura följande: I anslutning till händelsen gjorde J.J. en polisanmälan an- gående tjänstefel. Efter att anmälan hade lagts ned beslutade åklagare att inleda en förundersökning. Under förundersökningen genom- fördes förhör med J.J., den fänrik som hade haft kontakt med J.J. Därefter beslutade åklagare att lägga ned förun- dersökningen med motiveringen att det saknades anledning att anta att brott F Ö R S V A R E T 2016/17:JO1 som hör under allmänt åtal hade förövats. Jag har tagit del av vad som fram- kommit i förundersökningen och har därefter beslutat att inte vidta några ytter- ligare utredningsåtgärder. Av utredningen framgår att ett insatskompani från hemvärnet tog kontakt med J.J. när han befann sig på ett av regementes övningsområden. Plat- sen där han uppehöll sig var inte ett skyddsområde. Mot bakgrund av dessa förhållanden finner jag skäl att inledningsvis lämna en redogörelse för ett antal bestämmelser som reglerar militär personals möjligheter att använda sig av tvångsmedel m.m., för att syn på det som inträffat. Militär personals befogenhet att ingripa mot civilpersoner regleras bl.a. i skyddslagen (2010:305). Lagen har tillkommit för att det ska vara möjligt att skydda byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabo- tage, terroristbrott, spioneri och grovt rån.1 Det finns även bestämmelser i lagen som är till för att skydda allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet.2 Enligt 3 § i den nämnda lagen är det möjligt att besluta att något ska vara ett skyddsobjekt för att på så sätt tillgodose behovet av skydd. Försvarsmakten har rätt att besluta att ett område där det bedrivs tillfälliga öv- ningar ska utgöra skyddsobjekt.3 Ett beslut om skyddsobjekt innebär bl.a. att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet. Om skyddsobjektet omfattar ett område gäller förbudet också för en enskild person som äger eller annars nyttjar området.4 Militär personal får anlitas för bevakning av skyddsobjekt och benämns då skyddsvakt.5 Upp- draget som skyddsvakt innebär att den militära personalen bl.a. har rätt att kräva att den som uppehåller sig vid ett skyddsobjekt uppger namn, födelsetid och hemvist. Vidare får den som uppehåller sig vid ett skyddsobjekt finna sig i att hans eller hennes fordon undersöks. Den som bevakar ett skyddsobjekt får även besluta om kroppsvisitation och undersökning av fordon, om det behövs för att bevakningsuppgiften ska kunna fullgöras.6 Vidare får den som bevakar ett skyddsobjekt – om det behövs för att bevak- ningsuppgiften ska kunna fullgöras – avvisa, avlägsna eller, om en sådan åtgärd 1 Se 1 § skyddslagen. 2 Se 2 § skyddslagen. Bestämmelsen gör det bl.a. möjligt att besluta om tillträdesförbud för att förhindra att allmänheten kommer till skada vid skarpskjutning (se prop. 1989/90:54 s. 41). 3 Se 5 § 2 skyddslagen. Av 18 § första stycket samma lag anges att regeringen eller den myn- dighet som regering bestämmer får besluta i frågor om skyddsobjekt. Enligt 2 § skyddsför- ordningen (2010:523) får Försvarsmakten besluta bl.a. i frågor om skyddsobjekt som gäller övningsområden om beslutet inte avser än . Om beslutet avser än så är det i det län där området finns som är behöriga beslutsfattare (se 3 §). 4 Se 7 § första stycket och 8 § skyddslagen. 5 Se 9 § skyddslagen. 6 Se 10 och 11 §§ skyddslagen. 2016/17:JO1 F Ö R S V A R E T inte är tillräckligt, tillfälligt omhänderta en person som befinner sig inom eller vid skyddsobjektet, om personen exempelvis vägrar att på begäran lämna upp- gift om namn m.m.7 En skyddsvakt har inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som en polisman att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage, terroristbrott, grovt rån eller förberedelse till ett sådant brott samt att beslagta föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. Ett gripande ska genast an- mälas till en polisman.8 De redovisade bestämmelserna innebär sammanfattningsvis att militär per- sonal i egenskap av skyddsvakt har relativt långtgående befogenheter att vidta tvångsåtgärder mot enskilda. Avgörande för denna befogenhet är att den mili- tära personalen har utsetts av Försvarsmakten till skyddsvakt9 och har fått i uppdrag att bevaka ett skyddsobjekt. Andra bestämmelser av betydelse Även vissa bestämmelser i polislagen (1984:387) omfattar militär personal som tjänstgör som vaktpost, utför bevakning eller upprätthåller ordningen. Enligt polislagen får militär personal i samband med sådana uppdrag, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna, är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om 1.han eller hon möts med våld eller hot om våld 2.någon som ska häktas, anhållas eller annars med laga stöd berövas friheten försöker undkomma eller den militära personalen annars möts av motstånd när han eller hon ska verkställa ett sådant frihetsberövande, eller 3.den militära personalen med laga stöd ska avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme eller verkställa eller biträda vid kroppsvisi- tation, kroppsbesiktning eller annan liknande åtgärd, vid beslag eller om- händertagande av egendom eller vid sådan husrannsakan som avses i rätte- gångsbalken.10 Bestämmelser om militär personals ordningshållning återfinns exempelvis i la- gen (1994:181) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. och förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens personal. Även med stöd av lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning kan militär personal i vissa speciella situationer ha samma befogenhet som en polisman att gripa personer enligt 24 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken.11 Bestämmelsen innebär en rättighet för en polisman att i brådskande fall gripa en person utan anhållningsbeslut. För att Polismyn- digheten eller Säkerhetspolisen ska kunna begära stöd vid bekämpning av terrorism krävs enligt huvudregeln bl.a. att regeringen har lämnat sitt medgi- vande till detta. I brådskande fall som kan innebära fara för människors liv eller