frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — I arbetsordningen som gäller finns under punkt 4.4 följande bestämmelse: Ungdomsbrottmål handläggs av särskilt utsedda domare; lagmannen , rådmannen och tf. rådmannen . Vid avgörande ska särskilt utsedda nämndemän delta; noterade i nämndemannaförteckningen. Lagmannen anförde i sitt yttrande till JO följande: Tingsrätten har i sin arbetsordning särskilt utsett domare och nämndemän för ungdomsmålen. I tingsrättens mening är detta väl förenligt med 25 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. JO inhämtade därefter uppgifter från som förklarade att tings- rätten , i stället för en ordinarie och en tillförord- nad rådman, hade två ordinarie rådmän och att arbetsordningen hade ändrats på så sätt att de tre ordinarie domarna vid tingsrätten nu var särskilt utsedda att handlägga ungdomsmål. har sju ordinarie domare. I arbetsordningen, som gäller se- dan , anges under punkt 3.7.1 att fyra av dessa domare hand- lägger ungdomsmål. Lagmannen anförde i sitt yttrande till JO att detta var förenligt med 25 § LUL och tillade följande: Tingsrätten har fortfarande inte några särskilda ungdomsnämndemän, vil- ket inte är förenligt med 25 § LUL, men kommer vi att ha ungdomsnämnder. Anledningen till att tingsrätten, trots JO:s kritik vid in- spektionen, inte har tillsatt ungdomsnämnder är att det skulle bli nyval avseende nämndemännen. Tingsrätten kommer att ha utbildning för alla nämndemän och i samband med det kommer samtliga att tillfrågas angående uppdrag som nämndeman i ungdomsmål. De som då visar in- tresse kommer att få särskild utbildning. har sex ordinarie domare. I arbetsordningen, som gäller se- dan och reviderades , sägs under punkt 4.9 följande om tillämpningen av 25 § LUL: Rådmännen i och nämndemän enligt en särskild lista är att anse som särskilt utsedda att handlägga ungdomsmål. Mål där åtal väckts mot den som har fyllt och som rör brott på vilket endast böter kan följa får även handläggas av behörig tingsnotarie med nämnd vid huvudförhandling och av behörig tingsnotarie utan nämnd om målet avgörs på handlingarna. Behöriga tingsnotarier i är att anse som särskilt ut- sedda att på handlingarna avgöra ungdomsmål som rör brott där det ingår fängelse i straffskalan, men där det endast är aktuellt att döma till böter. Tingsnotarier ska inte handlägga mål där tillämpning av 34 kap. brotts- balken är aktuellt. D O M S T O L A R 2016/17:JO1 Dåvarande lagmannen yttrade sig enligt följande: tingsrätts arbetsordning är reviderad så att den numera är förenlig med 25 § första stycket lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Samtliga rådmän har utsetts av domstolen att hand- lägga mål mot den som ej har fyllt . Lagmannen är inte särskilt utsedd. För nämndemännen har en lista över särskilt utsedda sådana upprättats. 2.1 Tingsrättens arbetsordning och JO:s remiss har i sin arbetsordning under punkt 8.5 följande föreskrifter om ungdomsbrottmål: Samtliga ordinarie domare är utsedda att handlägga mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . Tingsfiskaler får handlägga ungdomsmål efter särskild prövning. Prövningen bör göras av chefsråd- mannen eller ungdomsdomaren på avdelningen och ske i samråd med tings- fiskalen. Tingsnotarier handlägger som huvudregel inte ungdomsmål och inte under några omständigheter ungdomsmål med annat än böter i straff- skalan. Samtliga nämndemän är utsedda att delta vid avgörande av ung- domsmål. Vid en inspektion av den 14–beslutade JO att ta upp tingsrättens fördelning av ungdomsbrottmål till utred- ning i ett särskilt ärende. Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar om och redovisa sin bedömning av om ungdomsmålen vid tingsrätten handläggs av särskilt utsedda domare och nämndemän på det sätt som föreskrivs i 25 § första stycket LUL. 2.2 Tingsrättens svar på remissen Tingsrätten (lagmannen ) svarade bl.a. följande: Varför har tingsrätten särskilt utsett samtliga ordinarie domare att döma i ungdomsmål? är en stor domstol som har ett mycket stort antal ung- domsmål. De ungdomsmål som omfattas av den aktuella bestämmelsen kan vara såväl enkla och begränsade som svåra och omfattande. Tingsrätten har mot den bakgrunden valt att organisera sig på ett sätt som medför att hand- läggningen i varje enskilt ungdomsmål ska hålla en hög kvalitet, väl mot- svarande lagstiftarens intentioner, och vara effektiv, bl.a. i den meningen att fristerna ska kunna hållas. För en stor del av ungdomsmålen finns en frist för när målet som senast ska sättas ut till huvudförhandling. I regel har de åtalade ungdomarna också försvarare i målet. I är dock för- svararna i stor utsträckning tidigt uppbokade för förhandlingar. För att kunna tillmötesgå den tilltalades val av försvarare och hålla fristerna måste i stället tingsrätten vara flexibel när det gäller vilka dagar målet kan sättas ut på. Med ett större antal domare att fördela dessa mål på ökar alltså för- utsättningarna att klara fristen och tillgodose den unges val av försvarare. Som en följd av detta klarar tingsrätten också bättre av att fördela arbetet 2016/17:JO1 D O M S T O L A R mellan domarna på ett sådant sätt att arbetsmiljön och arbetsbelastningen blir acceptabel. Genom att inte utesluta ett antal ordinarie domare från att döma i ung- domsmål kan tingsrätten i stället satsa på att bygga upp och behålla kom- petensen hos samtliga ordinarie domare. Eftersom tingsrättens ordinarie domare handlagt en ansenlig mängd ungdomsmål har de naturligtvis förvärvat en gedigen erfarenhet på området. Om en grupp i och för sig lämpliga domare utesluts från arbetsuppgiften framöver kommer dessa att tappa sin kompetens och erfarenhet på området. Tingsrättens sätt att arbeta brett med specialiseringen får också till följd att kvaliteten i dö- mandet upprätthålls även eller när många ung- domsmål pågår i domstolen. Av förarbetena framgår inte hur stor andel av en domstols alla domare som bör vara särskilt utsedda för att intentionen i lagstiftningen ska anses uppfylld. Som redovisas nedan har tingsrätten i sitt sätt att hantera frågan tagit fasta på lagstiftningens avsikt när det gäller den eftersträvade kvali- teten och de goda effekterna utåt, dvs. i förhållande till de unga och deras föräldrar (prop. 2000/01:56). Hur möter tingsrätten kravet på den särskilda kvalitet och kompetens som krävs i målen? Det är av vikt att den särskilda kompetens och erfarenhet som krävs för att handlägga ungdomsmål och utdöma relevanta påföljder säkras och görs till- gänglig på varje avdelning inom tingsrätten. betonade i sin rapport , Hanteringen av unga lagöverträdare (RiR 2009:12), vikten av att säkra kompetensen vid handläggning av ungdomsmål och pe- kade bl.a. på att kompetenssäkring kan ske genom att domstolarna utser särskilt lämpade ungdomsdomare som bör ges särskild utbildning och som bör handlägga majoriteten av ungdomsmålen (se rapporten s. 48). har i syfte att säkra kompetensen i ungdomsmål skapat en referensgrupp för specialisering i brottmål där den tilltalade är , den s.k. ungdomsdomargruppen. Gruppen består av en ordinarie domare – ungdomsdomaren – från varje avdelning på tingsrät- ten. De domare som deltar i gruppen anlitas i möjligaste mån för att hand- lägga svåra eller omfattande ungdomsmål och i övrigt har de i uppgift att agera som stöd och kunskapskälla åt sina kollegor. Ungdomsdomargruppen sammankallas eller vid behov för genomgång av praxis och allmänt erfarenhetsutbyte. Samman- kallande är en chefsrådman som arbetat med ungdomsbrott- mål, först med lagstiftningsfrågor på och därefter på olika sätt inom domstolsväsendet. Domarna i gruppen deltar också i de mö- ten tingsrätten håller med företrädare för socialtjänst, åklagare, polis, frivården m.m. (se nedan). Ungdomsdomarna förväntas även delta i de särskilda utbildningar som anordnas i ungdomsmål av Dom- stolsakademin eller fristående aktörer. De håller också i den domstolsin- terna utbildning i handläggning av ungdomsmål som regelbundet ges på tingsrätten för samtliga personalkategorier. För att underlätta hanteringen och rutinerna kring ungdomsmålen har tingsrätten tagit fram två promemorior som stöd. En längre som innehåller utförligare information om handläggningen riktad till domare och en kor- tare som innehåller moment som närmast rör handläggarnas uppgifter. På tingsrättens intranät publiceras löpande även material som kan vara till nytta vid avgörande av ungdomsmål samt protokoll från samverkans- mötena med externa aktörer. Några av de domare som ingår i ungdomsdomargruppen deltar också i det humanjuridiska nätverk som finns i och som bl.a. behandlar frågor kring ungdomsmål. Några är dessutom med i det nationella nätverk för ungdomsmål som bildades i regi. D O M S T O L A R 2016/17:JO1 Från tingsrätten har även ett antal domare och handläggare deltagit i det erfarenhetsutbyte, ERFA, kring hanteringen av ungdomsmål som Dom- stolsverket har anordnat. Tingsrätten kallar som nämnts ovan representanter från ungdomspolisen, åklagarkamrarna, socialförvaltningen, frivården m.fl. till s.k. samrådsmöten. Syftet med dessa möten är att alla intressenter ska få information om aktuella frågor och kunna lyfta gemensamma generella frå- gor. I mötena finns också ett utbildningsinslag. Som redogjorts för ovan är ungdomsdomarna mycket aktiva och dri- vande när det gäller att inhämta kunskap om allt som kan gagna en högkva- litativ ungdomsmålshantering. Förutom att döma i de svåraste och mest omfattande ungdomsmålen är en viktig uppgift för ungdomsdomarna att vidareförmedla information och ny kunskap till övriga ordinarie domare. Detta sker såväl på tingsrättsnivå som på avdelningsnivå. Förutom att do- marna på tingsrätten går kurser på området hålls såle- des på tingsrätten regelbundna utbildningstillfällen för alla domare rörande påföljder för unga lagöverträdare och därmed sammanhängande frågor. Vi- dare lyfts aktuella frågor kring rättsfall och lagändringar som rör ungdoms- målen på tingsrättens återkommande praxismöten. Ungdomsdomarna in- formerar och uppdaterar också sina kolleger kontinuerligt på avdelnings- möten, på domarmöten och i andra sammanhang. De fungerar naturligtvis därutöver som bollplank och diskussionspartner i allehanda frågor som kan uppkomma i denna typ av mål. Härtill kommer, som redan nämnts, att de ordinarie domarna med hänsyn till det stora antalet ungdomsmål som hand- läggs på domstolen har en gedigen erfarenhet av att handlägga denna typ av mål. Sammantaget kan konstateras att de ordinarie domarna på tingsrätten med den valda organisationen har eller får den kompetens och det stöd som i förarbetena angetts som angeläget i ungdomsmålen. Tingsrätten har hållit utbildningstillfällen för samtliga nämndemän rörande ungdomsmål. Syftet är att nämndemännen ska förstå vad som skiljer dessa mål från övriga brottmål, hur påföljdssystemet i stora drag är konstruerat såvitt avser unga lagöverträdare och något om de särskilda problem m.m. som kan krävas för att avgöra frågor i ungdomsmål. Utbildningen hålls av den domare som även utbildar tingsrättens domare och nya utbildningstill- fällen ges löpande. Tilläggas bör också att tingsrätterna i Stockholmsområ- det tagit fram en regiongemensam utbildning såväl för nya nämn- demän som för mer erfarna. Båda utbildningarna innehåller avsnitt om handläggningen av ungdomsmål. Av lagtexten framgår att domare och nämndemän ska vara särskilt utsedda av domstolen att handlägga ungdomsmål. Detta gäller inte om det rör mål där endast böter kan följa eller om det möter hinder. Det finns inte något krav på lämplighet. Det bakomliggande skälet för denna reglering är att säkerställa en hög kvalitet på handläggningen. Tingsrättens sätt att organisera och hantera ungdomsmålen följer såväl lagtextens ordalydelse som dess intentioner. Tingsrätten har visserligen inte uteslutit några ordinarie domare från att handlägga ungdomsmål, förutsatt att de ansetts lämpliga att döma i ungdomsmål. I stället bedriver tingsrätten ett löpande och aktivt arbete för att se till att de särskilt utsedda ordinarie domarna på tingsrätten väl ska uppfylla de krav som lagstiftaren tänkt för dessa mål. I tidigare förarbeten (se prop. 1994/95:12) har det framförts som särskilt viktigt att ordföranden vinnlägger sig om att vara klar, tydlig och 2016/17:JO1 D O M S T O L A R pedagogisk samt att ordföranden och nämnden är väl insatta i kriminella ungdomars problem för att finna den adekvata påföljden. När det gäller det förstnämnda, dvs. kravet på att ordföranden ska vara klar, tydlig och peda- gogisk, har tingsrätten arbetat med bemötandefrågor innefat- tande bl.a. hur ordföranden bör uppträda och agera mot parter i förhand- lingssituationen, också i förhållande till ungdomar. Tingsrätten har vidare bedrivit ett arbete med att modernisera språket i domar och beslut, allt för att våra avgöranden ska vara lätta att begripa och tillgängliga för alla. Vad som förs fram i förarbetena om personkontinuitet, dvs. vikten av att den unge om han eller hon återkommer efter att ha begått nya brott möter samma person (se prop. 1994/95:12), är inte realistiskt på en så stor domstol som , även om domstolen skulle utesluta ett antal do- mare från dessa mål. Vad som i samma förarbeten sägs om att det, med ett begränsat antal domare i ungdomsmål, är lättare att låta dessa få särskild utbildning i olika frågor som har med ungdomar att göra, har tingsrätten tillgodosett genom att ha en mycket hög ambition i fråga om utbildning och fortbildning, viss specialisering, handläggningspromemorior, stöd i arbetet av vissa utpekade ungdomsdomare samt att vara aktiva aktörer i externa och domstolsinterna sammanhang. Tingsrätten har därutöver, mot bakgrund av tingsrättens sätt att arbeta med en beredningsorganisation, satsat på en förhöjd kompetens även på handläggarsidan. De domare som tingsrätten utsett för ungdomsmålen har således den er- farenhet och kompetens som krävs. Som en följd av detta klarar tingsrätten också de frister som finns i målen och kan tingsrätten i större utsträckning än annars tillgodose de tilltalades önskemål om en särskild försvarare. Ge- nom den rådande ordningen möter tingsrätten även de krav som ställs på en god arbetsmiljö, rimlig arbetsbelastning och en större möjlighet för do- marna att förena arbetsliv med bl.a. föräldraskap. infördes nya regler om domstolarnas handläggning av ung- domsbrottmål i 25 § LUL. Reglerna hade följande lydelse (SFS 1994:1760): Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt läm- pade för uppgiften. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anli- tas för tjänstgöring i sådana mål. I mål som rör brott på vilket endast böter kan följa får andra än dem som avses i första stycket anlitas. De mål som handlades av domare enligt paragrafen skulle enligt 4 § förord- ningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare i tingsrätt och hovrätt fördelas på en eller flera särskilda ungdomsrotlar. Det gällde dock inte vid de hovrätter och de mindre tingsrätter där det skulle orsaka olägenheter att införa sådana rotlar. I förarbetena till de nya reglerna (prop. 1994/95:12 s. 53 och 82 f.) anges att det finns en rad fördelar med att det vid domstolarna finns särskilda domare som handlägger ungdomsmål. En sådan domare får särskild kunskap om och stor erfarenhet av ungdomsmål. Det sägs också att det är särskilt viktigt att ord- föranden vinnlägger sig om att vara klar, tydlig och pedagogisk. D O M S T O L A R 2016/17:JO1 av stor betydelse att såväl ordföranden som rättens övriga ledamöter är väl in- satta i kriminella ungdomars problem för att finna den adekvata påföljden. Yt- terligare en fördel med ett begränsat antal domare i ungdomsmål är att det kan vara lättare att låta dessa få särskild utbildning i olika frågor som har med ung- domar att göra. Slutligen anges att fördelarna med personkontinuitet, dvs. att den unge om han eller hon återkommer efter att ha begått nya brott möter samma person, gäller också i fråga om domare. Det anges vidare att de argu- ment som regeringen har gett uttryck för när det gäller specialiseringen av polis och åklagare i stora delar även har bärkraft när det gäller handläggningen i domstol. 3.2 Utvärderingen av regler Reglerna utvärderades av en särskild utredare som redovisade utvärderingen i betänkandet Handläggning av ungdomsmål – en utvärdering av ungdomsmålsreform (SOU 1999:108). Sammanfattningsvis framgick följande. Några tingsrätter anförde att specialiseringen hade inneburit en viss effektivisering, att kvaliteten på handläggningen hade höjts och att målen hand- lades med betydligt större engagemang. Många tingsrätter anförde emellertid att specialiseringen inte hade inneburit någon förändring för ungdomsmålens handläggning. De flesta tingsrätter svarade att bestämmelsen att särskilt läm- pade domare skulle handlägga ungdomsmål inte tillämpades, att samtliga do- mare var lämpliga eller att vissa hade utsetts utan att det hade angetts några skäl till det. Vidare anförde det stora flertalet tingsrätter att det inte valdes ut några särskilda nämndemän eller att alla nämndemän ansågs lämpliga eller att åtminstone ingen kunde anses olämplig. Nästan alla tingsrätter uppgav dock att man ansåg sig ha tillgång till tillräckligt många lämpliga nämndemän. Tings- rätterna lämnade också främst synpunkter på olika praktiska svårigheter som ansågs förknippade med specialiseringen inom domstolarna. Det framfördes att det är en nackdel att andra domare som ska rycka in under t.ex. semestertider inte har ungdomsmålen aktuella för sig, vilket kan ge en kvalitetssänkande ef- fekt. Andra påpekanden som gjordes var att det är svårt att ordna en särskild ungdomsrotel på de mindre tingsrätterna, att det är svårt att samla en särskild ungdomsnämnd till extra ting, att det är psykiskt påfrestande att döma i enbart ungdomsmål, att det kan vara problem att hitta domare som är särskilt lämpade, att det principiellt kan ifrågasättas varför endast vissa domare ska anses lämp- liga samt att det finns en risk att systemet med särskilda ungdomsdomare är svårt att förena med en förändrad domstolsorganisation med t.ex. storrotlar. Regeringen bedömde efter utvärderingen att det inte längre borde anges något lämplighetskrav för domare och nämndemän som handlägger ungdomsbrott- mål i lagtexten. Däremot fanns det enligt regeringen flera fördelar med att handläggningen av ungdomsbrottmål var koncentrerad till vissa domare och rotlar. En specialisering gav enligt regeringen goda effekter utåt, i förhållande till de unga och deras föräldrar. Vidare höjdes kvaliteten på handläggningen 2016/17:JO1 D O M S T O L A R när den var koncentrerad till vissa rotlar. Rotelinnehavaren får enligt reger- ingen stor kunskap om de särskilda regler som gäller för just ungdomsbrott- målen och för ungdomars situation. Dessutom torde en specialisering underlätta framtida ut- och fortbildningsinsatser. Skälen för att behålla speciali- seringen för domarnas del gällde enligt regeringen i hög grad också i fråga om nämndemän. Den särskilda erfarenhet av kriminella ungdomars särskilda pro- blem m.m. som kunde krävas för att avgöra frågor i ungdomsmål gällde enligt regeringen också för nämndemännen. Fördelarna med personkontinuitet, dvs. att den unge om han eller hon återkommer efter att ha begått nya brott möter samma person, gällde enligt regeringen även för nämndemännen (prop. 2000/01:56 s. 21 f.). Sammanfattningsvis föreslog regeringen således att kravet på att det skulle vara särskilt lämpade domare och nämndemän som handlade ungdoms- brottmål ersattes med en bestämmelse om att de lagfarna domare och nämn- demän som handlade sådana mål skulle vara särskilt utsedda för uppgiften. beslutade i enlighet med regeringens förslag. 25 § LUL fick sin nuvarande lydelse (SFS 2001:152): Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål. I mål som rör brott på vilket endast böter kan följa får andra än dem som avses i första stycket anlitas. Bestämmelsen om ungdomsrotlar i 4 § förordningen (1994:1763) med sär- skilda bestämmelser om unga lagöverträdare behölls oförändrad. Efter att JO påpekat att bestämmelsen hade förlorat sin betydelse sedan rotelbegreppet för- svunnit från förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion upphävde re- geringen bestämmelsen (SFS 2013:199). I ett beslut anförde JO följande: 4.1 Hur ska 25 § LUL tillämpas? 25 § LUL föreskriver alltså att ungdomsmålen ska handläggas av juristdomare som särskilt har utsetts av domstolen. Av förarbetena till lagstiftning framgår klart att tanken med bestämmelsen var att åstadkomma en speciali- sering av ungdomsbrottmålen genom en koncentration till vissa domare. Up- penbarligen åstadkommer man inte detta genom att fördela ungdomsmålen till alla domstolens domare. Domstolen kan därför inte tillämpa bestämmelsen så att den utser alla domare som är anställda vid tingsrätten – alltså de ordinarie domarna, de som vikarierar för ordinarie domare och de fiskaler som tjänstgör på utbildningsplatser – att handlägga ungdomsbrottmål. Däremot framgår det varken av 25 § LUL eller av lagförarbetena hur långt den föreskrivna koncentrationen ska drivas. Ju färre domare som delar på ung- domsmålen, desto närmare till hands ligger det att säga att tingsrätten uppfyller lagens krav på koncentration till vissa domare. Lagstiftaren har inte gett några D O M S T O L A R 2016/17:JO1 riktlinjer i frågan, utan det är domstolarnas ansvar att tillämpa lagen med beak- tande av att lagstiftaren velat åstadkomma en specialisering av ungdomsmålen genom en koncentration till vissa domare. Enligt 25 § LUL ska de särskilda ungdomsdomarna användas i ungdoms- målen om det inte möter hinder. Det finns alltså en möjlighet att använda andra domare. I förarbetena till regler sägs att möjligheten att låta ett ung- domsmål handläggas av en annan domare än den särskilda domaren är avsedd att användas restriktivt, i fall där det inte är praktiskt möjligt för den särskilda domaren att själv handlägga målet, t.ex. vid sjukdom eller i semestertider (prop. 1994/95:12 s. 103). Reglerna i 25 § LUL gäller också nämndemän. 4.2 finns det skäl att upphäva 25 § LUL Specialisering för domare har förekommit på olika sätt inom Domstolar. Den specialisering som finns kan delas in i tre hu- vudtyper: specialisering genom att vissa måltyper handläggs på specialdomsto- lar och nämnder, specialisering genom koncentration av vissa måltyper till nå- gon eller några domstolar och specialisering genom intern uppdelning av målen inom en viss domstol. Det är den sistnämnda typen av specialisering, s.k. dom- stolsintern specialisering, som är i fokus i detta ärende. En ökad grad av specialisering har länge varit en del i arbetet med att refor- mera domstolarna. I regeringens handlingsplan för reformeringen av domstols- väsendet (skr. 1999/2000:106) behandlas frågan om specialisering inom dom- stolsväsendet. Där anges att reformeringen av domstolsväsendet ska bedrivas med utgångspunkt i de krav som medborgarna har rätt att ställa på snabbhet, kvalitet och service och med beaktande av domstolarnas särskilda roll. Ett me- del som anges för att uppnå dessa mål är att ge förutsättningar för en mer långt- gående specialisering av domarnas arbetsuppgifter (s. 8). En bibehållen hög kvalitet i dömandet förutsätter enligt regeringen att domarna kan få särskild erfarenhet och särskilda kunskaper på olika områden. Regeringen angav slutli- gen att en mer långtgående specialisering än behövs för att möta de behov som följer av bl.a. internationaliseringen och komplexiteten i samhället (s. 9).