frsrdg · H304RB1 · 2016-02-08 00:00:00 — De viktigaste faktorerna bakom denna utveckling var det låga oljepriset, en svagare krona och den låga reporäntan. Inflationen utvecklades ungefär som förväntat, och det fanns tecken på att inflationen mätt med KPIF och KPIF exklusive energi hade bottnat och börjat stiga. Inför det penningpolitiska mötet bedömdes alltså KPIF-inflationen vara på väg upp (se diagram 1). Den rådande nivån på inflationen var dock fortfarande låg och klart under mål på . Det bedömdes också finnas en risk att det låga oljepriset skulle komma att dämpa inflationsförväntningarna, och därmed inflationen, mer än vad som hade antagits i prognosen. De långsiktiga inflationsförväntningarna hade också trendmässigt fallit och låg (se diagram 2). Diagram 1 KPIF och KPIF-prognoser , årlig procentuell förändring Anm.: KPIF är KPI med fast bostadsränta. De streckade linjerna avser prognoser. Källor: SCB och . Mot bakgrund av denna utveckling ansåg direktionen därför att penningpolitiken behövde bli ännu mer expansiv. Reporäntan sänktes ned till −0,, och även prognosen för den framtida reporäntan justerades ned något (se diagram 3). Dessutom beslutades att skulle köpa nominella statsobligationer med löptider från upp till till ett belopp av för att göra penningpolitiken ännu mer expansiv (se diagram 4 och avsnittet Penningpolitisk analys för en beskrivning av effekterna av att köpa nominella statsobligationer). Diagram 2 Inflationsförväntningar bland samtliga tillfrågade aktörer, procent Anm.: Tillfrågade aktörer är arbetsmarknadens parter, inköpschefer och penningmarknadsaktörer. Källa: TNS Prospera. Den mer expansiva penningpolitiken behövdes för att värna inflationsmålets roll som nominellt ankare för pris- och lönebildningen. meddelade också att man snabbt kunde göra penningpolitiken ännu mer expansiv om det skulle behövas, även mellan de ordinarie penningpolitiska mötena. Exempelvis kunde reporäntan sänkas ytterligare, höjningar av reporäntan kunde skjutas och köpen av statsobligationer kunde utökas. Därutöver framhölls att det även fanns möjligheter att låna ut svenska kronor direkt till företag, intervenera på valutamarknaden och köpa andra typer av värdepapper. Diagram 3 Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent Anm.: Den heldragna linjen är utfall (dagsdata), och de streckade linjerna är prognoser (kvartalsmedelvärden). Diagram 4 beslutade köp av nominella statsobligationer, miljarder kronor Anm.: Köpen av statsobligationer kommer att pågå till och med . Ytterligare penningpolitiska åtgärder för att motverka kronförstärkningen () hade beslutat att köpa obligationer för , med fokus på statsobligationer. Detta skulle man göra , eller tills man kunde se att inflationen uthålligt rörde sig mot målet strax . ECB avsåg därmed att köpa finansiella tillgångar för , vilket motsvarar . Den svenska kronan hade börjat stärkas i snabb takt gentemot euron, vilket hängde samman med ECB:s planerade tillgångsköp (se diagram 5). Under dessa omständigheter var kronans utveckling mycket osäker. Om kronan fortsatte att förstärkas skulle det kunna bryta den påbörjade uppgången i inflationen. En fortsatt låg inflation under en kunde öka risken för att de långsiktiga inflationsförväntningarna, som redan var klart under inflationsmålet, skulle sjunka ytterligare. Inflationsmålets roll som riktmärke för pris- och lönebildningen skulle i så fall allvarligt hotas. En fortsatt kronförstärkning skulle dessutom påverka exportförutsättningarna negativt, med allt större effekter ju större kronförstärkningen skulle bli. Vid ett möte som inte ingick i de ordinarie penningpolitiska mötena beslutade därför direktionen att det behövdes ytterligare åtgärder för att säkra inflationsuppgången. Reporäntan sänktes till −0,(se diagram 3). Man beslutade också att utöka köpen av nominella statsobligationer med löptider upp till med ytterligare (se diagram 4). Köpen beräknades vara slutförda . Oförändrad reporänta men utökade köp av statspapper Tecknen på att inflationen hade börjat stiga från låga nivåer förstärktes . Den svenska kronan hade försvagats , vilket hade medfört högre import- och varupriser. Tjänstepriserna, som inte påverkas lika mycket av växelkursen, hade också ökat snabbare än . Det fanns också tecken på att inflationsförväntningarna hade börja stiga något (se diagram 2). Ytterligare positiva tecken var de fortsatta förbättringarna på arbetsmarknaden och den goda BNP-tillväxten. Det fanns dock en osäkerhet om hur snabbt de svenska företagen skulle kunna fortsätta höja priserna. I omvärlden förbättrades konjunkturen långsamt, ungefär i linje med prognos, och återhämtningen i euroområdet såg ut att stå på en fastare grund. Osäkerheten om omvärldskonjunkturen var dock fortsatt stor. En svagare omvärldskonjunktur eller en snabb förstärkning av kronan skulle kunna göra att inflationen i inte skulle stiga tillräckligt snabbt. Risken för en snabb kronförstärkning var fortfarande förhöjd mot bakgrund av ECB:s omfattande obligationsköp. Mot den bakgrunden beslutade direktionen vid det penningpolitiska mötet att lämna reporäntan oförändrad men att utöka köpen av nominella statsobligationer med ytterligare 40–(se diagram 3 och 4). Därutöver sänktes prognosen för den framtida reporäntan påtagligt (se diagram 3). Först väntades reporäntan långsamt börja höjas. Prognosen för den framtida reporäntan avspeglade också att det fanns en viss sannolikhet för att skulle sänka räntan ytterligare. Vid beslutstillfället underströks att penningpolitiken behövde vara mycket expansiv för att få upp inflationen och därmed minska riskerna förknippade med en alltför låg inflation. En alltför låg inflation kan försvaga inflationsmålets trovärdighet, det vill säga hushåll och företag kan komma att sluta förvänta sig en inflationstakt på . Det skulle bland annat innebära att det blir svårare för dem att skapa sig korrekta förväntningar om den framtida pris- och löneutvecklingen, vilket i sin tur skulle göra det svårare att enas om villkoren för olika typer av avtal och kontrakt, exempelvis löneavtalen. Det uttrycktes också farhågor för att de låga räntorna kunde bidra till att trenderna med stigande bostadspriser och ökande skuldsättning hos hushållen skulle fortsätta (se diagram 6). För att minska riskerna med framför allt hushållens skuldsättning fördes flera förslag på lämpliga åtgärder fram, bland annat införandet av ett amorteringskrav. Ansvaret för att genomföra sådana åtgärder ligger dock på regeringen och andra myndigheter. Diagram 5 Kronans utveckling mot euron, SEK per EUR Källor: ECB och . Diagram 6 Reala huspriser och hushållens skulder Anm.: Reala huspriser avser fastighetsprisindex (småhus) och skulderna avser totala skulder. Huspriserna är omräknade från nominella till reala termer genom att använda KPI. Källor: SCB och . Expansivare penningpolitik för att ge stöd åt inflationsuppgången kunde man se allt fler tecken på att den expansiva penningpolitiken började få effekt. Inflationen mätt med KPIF hade stigit till . fortsatte konjunkturen att stärkas och läget på arbetsmarknaden att förbättras. Konjunkturen i euroområdet stärktes också, även om flera länder alltjämt tyngdes av en hög skuldsättning och av ännu olösta strukturella problem. Ett annat orosmoln var händelseutvecklingen i som gjorde läget för euroområdet som helhet svårbedömt. Valuta- och räntemarknaderna hade sedan det penningpolitiska mötet präglats av förhållandevis stora rörelser. ECB:s tillgångsköp tillsammans med osäkerheten om tidpunkten och takten för de kommande räntehöjningarna i var två faktorer som bidrog till detta. Kronan hade också stärkts gentemot flera valutor, vilket innebar att den konkurrensvägda växelkursen, KIX, var något starkare än i prognosen . Osäkerheten och de förhållandevis stora rörelserna på valutamarknaden gjorde det svårt att bedöma växelkursens fortsatta utveckling. Om växelkursen skulle bli alltför stark i förhållande till tidigare prognoser kunde det innebära att priserna på importerade varor ökade långsammare och att efterfrågan i svensk ekonomi blev lägre. En sådan utveckling riskerade att bryta inflationsuppgången. Vid det penningpolitiska mötet var därför bedömningen att penningpolitiken behövde bli ännu mer expansiv för att säkerställa att inflationen skulle fortsätta att stiga mot målet på . Reporäntan sänktes till −0,. Dessutom utökades de planerade köpen av nominella statsobligationer med till sammanlagt fram (se diagram 4). De köp som beslutades bedömdes vara avslutade och då skulle de nya köpen ta vid. De nya obligationsköpen beräknades vara slutförda . Oförändrad reporänta men utökade köp av statspapper Den inkommande statistiken visade att återhämtningen i omvärlden fortsatte. I och förbättrades tillväxten medan euroområdet fortsatte att växa i måttlig takt. Osäkerheten kring utvecklingen i omvärlden var dock fortfarande stor. Bland annat fanns tendenser till en sämre utveckling i och andra tillväxtekonomier, vilket bidrog till att priserna på olja och andra råvaror föll. Den svenska ekonomin fortsatte emellertid att utvecklas väl, och revideringarna i prognoserna var sammantaget små. hade vidtagit kraftfulla åtgärder för att sänka det allmänna ränteläget i svensk ekonomi och därmed göra penningpolitiken mer expansiv. Bedömningen var att åtgärderna i stort sett hade fungerat som förväntat (se avsnittet Penningpolitisk analys). Den expansiva penningpolitiken ansågs vara en viktig förklaring till att inflationen mätt med KPIF exklusive energi hade stigit från till . Penningpolitiken förväntades ge stöd åt en fortsatt positiv utveckling för svensk ekonomi, och prognosen för KPIF-inflationen var . Den stigande inflationen i och det faktum att ekonomin utvecklades enligt prognos låg till grund för direktionens beslut vid det penninpolitiska mötet att lämna reporäntan oförändrad på −0,och att fortsätta köpa nominella statsobligationer enligt tidigare plan. Det fanns emellertid faktorer som kunde tala för att göra penningpolitiken ännu mer expansiv. Fallet i oljepriset kunde komma att påverka de långsiktiga inflationsförväntningarna på ett mer påtagligt sätt. Risken för detta bedömdes dock vara mindre än tidigare, eftersom inflationen nu var högre och inflationsförväntningarna hade slutat att falla. En annan faktor som innebar fortsatta risker för inflationsutvecklingen var den osäkra utvecklingen i omvärlden, vilken bland annat var kopplad till oron för en svagare utveckling i . Inför det penningpolitiska mötet hade återhämtningen i omvärlden fortsatt, men osäkerheten om styrkan i den kvarstod. Inflationen bedömdes bli något lägre än den tidigare prognosen, och många centralbanker väntades föra en expansiv penningpolitik under en . Detta var något den svenska penningpolitiken behövde ta hänsyn till eftersom det riskerade att stärka kronans växelkurs tidigare och snabbare än i prognosen. En ny källa till osäkerhet var det stora antalet människor som var på flykt och sökte skydd i . Det var dock för tidigt att bedöma de makroekonomiska effekterna av detta både i och i övriga . De försämrade inflationsutsikterna i omvärlden och den nya bedömningen att det skulle krävas en starkare efterfrågan i för att stabilisera inflationen gjorde att inflationsprognosen reviderades ned något jämfört med . Direktionen beslutade att penningpolitiken behövde bli mer expansiv för att understödja den positiva utvecklingen i svensk ekonomi och säkerställa kraften i inflationsuppgången. Köpen av nominella statsobligationer utökades därför med ytterligare så att de uppgår till totalt (se diagram 4). Reporäntan behölls oförändrad på −0,, men en första höjning av reporäntan sköts framåt i tiden jämfört med prognosen (se diagram 3). Efter det penningpolitiska mötet utvecklades den svenska ekonomin något starkare än förväntat. Läget på arbetsmarknaden fortsatte att förbättras, och indikatorer visade att efterfrågan på arbetskraft alltjämt var hög. Den ökade invandringen väntades också leda till högre sysselsättning på kort sikt, även om utvecklingen på bedömdes vara mer osäker. I Prosperas kvartalsvisa undersökning för steg inflationsförväntningarna jämfört med undersökningen . Hos många av viktigaste handelspartner fortsatte inflationen att vara låg, även om den väntades stiga . Penningpolitiken i omvärlden bedömdes vara fortsatt expansiv; bland annat utökade ECB sina obligationsköp och sänkte inlåningsräntan . Federal Reserve väntades, enligt marknadsprissättningen, höja styrräntan , men fortsatta höjningar förväntades ske långsamt och från en låg nivå. Det låga internationella ränteläget innebar att även svensk penningpolitik behövde vara fortsatt expansiv. Annars riskerade kronans växelkurs att stärkas tidigare och i snabbare takt än i prognosen, vilket skulle göra det svårare att få upp och stabilisera inflationen . En fortsatt expansiv penningpolitik behövdes också för att stödja en hög efterfrågan i svensk ekonomi och därmed en uppgång i den mer inhemskt genererade inflationen. Direktionen beslutade mot denna bakgrund vid det penningpolitiska mötet att behålla reporäntan på −0,och att fortsätta köpa statsobligationer , så som beslutades . penningpolitik utvärderas av finansutskott. Till denna utvärdering sammanställs rapporten för penningpolitiken som publiceras efter den första penningpolitiska rapporten för året. Redogörelsen kommer att överlämnas till . Inflationen mätt med KPI var i genomsnitt (se tabell 2 och diagram 7). Rensas effekten av sänkningar av reporäntan bort var inflationen högre. Reporäntesänkningarna har minskat hushållens räntekostnader för bolån, vilket har haft en dämpande effekt på KPI-inflationen och medfört att KPIF-inflationen blivit högre än KPI-inflationen. Inflationen mätt med KPIF var i genomsnitt (se tabell 2 och diagram 7). Oljepriset har fallit kraftigt , vilket bland annat har medfört fallande energipriser. Inflationen mätt med både KPI och KPIF har därmed blivit lägre än vad den annars skulle ha varit. Om effekten av de lägre energipriserna rensas bort från KPIF-inflationen var inflationen (se tabell 2 och diagram 7). Därmed kan konstateras att alla tre inflationsmått – enligt KPI, KPIF och KPIF exklusive energi – har varit högre än . Tabell 2 Jämförelse mellan olika inflationsmått, årlig procentuell förändring Källor: SCB och . Diagram 7 KPI, KPIF och KPIF exklusive energi, årlig procentuell förändring Anm.: KPIF är KPI med fast bostadsränta. Källa: SCB. Förhållandevis god tillväxt och stigande resursutnyttjande Tillväxten i den svenska ekonomin har trots den svaga efterfrågan i omvärlden varit förhållandevis god . var BNP-tillväxten enligt bedömning (se diagram 8). Till stor del har tillväxten drivits av inhemsk efterfrågan, med stark tillväxt i konsumtion och bostadsinvesteringar. En annan orsak till den goda tillväxten har varit den förbättrade situationen på arbetsmarknaden. Antalet sysselsatta har stigit i takt med befolkningen i arbetsför ålder, vilket är en orsak till att antalet arbetade timmar, och därmed BNP, ökat. Arbetslösheten sjönk gradvis och var i genomsnitt (se diagram 9), vilket är lägre än 2014. Sysselsättningsgraden (de sysselsattas andel av befolkningen i arbetsför ålder) steg något medan arbetskraftsdeltagandet (arbetskraftens andel av befolkningen i arbetsför ålder) var i stort sett oförändrat (se diagram 9). Diagram 8 BNP i , årlig procentuell förändring Anm.: Den streckade stapeln avser prognos . På grund av revideringar av nationalräkenskaperna är BNP-tillväxten lägre än vad som framgick i årsredovisningen . Källor: SCB och . Diagram 9 Deltagande i arbetskraften och sysselsättningsgrad samt arbetslösheten i , procent av befolkningen respektive procent av arbetskraften Anm.: Säsongsrensade data. Tre månaders glidande medelvärde. Uppgifterna avser personer i åldern 15–. Källor: SCB och . För att mäta konjunkturläget i ekonomin använder olika mått på resursutnyttjandet, till exempel BNP-gapet och timgapet, vilka mäter BNP:s och antalet arbetade timmars avvikelser från sina respektive långsiktiga trender. Båda måtten visade att resursutnyttjandet var lägre än normalt , även om de varit stigande (se diagram 10). Diagrammet visar också att både BNP och antalet arbetade timmar beräknas vara nära sina långsiktiga nivåer . beräknar även ett eget mått på resursutnyttjandet, den så kallade RU-indikatorn. Det är ett mått som sammanfattar information från enkäter och arbetsmarknadsdata. En fördel med detta mått är att det historiskt sett har reviderats mycket lite när det kommit ny information. RU-indikatorn visar även den att resursutnyttjandet varit något lägre än normalt (se diagram 10). Diagram 10 BNP- och timgap samt RU-indikatorn, procent respektive standardavvikelse Anm.: BNP-gapet avser BNP:s avvikelse från sin trend beräknad med en produktionsfunktion. Timgapet avser skillnaden mellan det faktiska antalet arbetade timmar och bedömning av trenden för antalet arbetade timmar. RU-indikatorn är normaliserad så att medelvärdet är 0 och standardavvikelsen är 1. De streckade linjerna avser prognos . Källor: SCB och . beslutade finansutskott att genomföra en tredje extern utvärdering av penningpolitik. Utvärderingen är ett komplement till utskottets egna årliga utvärderingar av penningpolitiken och de öppna utfrågningarna med riksbankschefen och de vice riksbankscheferna. Utvärderingen om penningpolitiken 2010–2015 gjordes av , professor vid i , , och , tidigare chef för . publicerade finansutskottet rapporten av penningpolitik 2010-2015. meddelade att utvärderingen är ett viktigt bidrag till granskning av penningpolitiken. Öppenhet och utvärdering är en central del i arbetet att bygga förtroende för uppgifter. Direktionen kommer att lämna sina samlade kommentarer på utvärderingen vid den kommande remissbehandlingen Enligt riksbankslagen ska löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta- och kreditförhållanden. Statistik över betalningsbalansen, finansmarknaden och värdepappersemissioner produceras och publiceras på uppdrag av (). ansvarar för statistikens kvalitet, innehåll och utveckling. deltar också i ett omfattande internationellt samarbete i syfte att förbättra den finansiella statistiken. Det handlar bland annat om att delta med statistisk expertis för att utveckla internationella statistikstandarder och att leverera data till organisationer som (), ECB, och . samlar in och publicerar daglig statistik över omsättningen på ränte- och valutamarknaden från och Riksgäldens motparter. Dessutom sammanställs och publiceras räntor och valutakurser på webbplats. genomför och publicerar en företagsundersökning i syfte att få fördjupad information om hur företagen uppfattar den aktuella ekonomiska situationen. Tillförlitliga, lättillgängliga och relevanta data och statistik utgör en nödvändig grund för analys. För att säkerställa tillgången till relevanta data har inrättat en statistik- och informationsförsörjningskommitté. Kommittén har främst arbetat med att ta fram en strategi för data- och informationsförsörjning. Det finns flera skäl till att behöver organisera sin hantering av data- och informationsanvändning på ett mer ändamålsenligt sätt: Den finansiella krisen medförde nya analysbehov som möjligheterna att samla in ny och betydligt mer detaljerad information förbättras kontinuerligt genom bland annat en ökad internetanvändning. Som ett led i arbetet med informationsförsörjningsstrategin arrangerade statistik- och forskningsenheten en workshop om ””, det vill säga stora datamängder. Under workshoppen diskuterades hur andra centralbanker använder nya okonventionella datakällor och organiserar sin informationsförsörjning. Även de landvinningar som både forskningsvärlden och den privata sektorn har gjort med hantering och analys av diskuterades. har ett samarbete med SCB om statistik där uppdrar åt SCB att samla in, sammanställa och publicera periodisk statistik. Formerna för samarbetet och vilka statistikområden som omfattas förtydligades i avtalet ”Överenskommelse om samarbete avseende statistik”. Syftet med överenskommelsen är att skapa ett ramverk för ett långsiktigt och förtroendefullt samarbete mellan och i rollerna som myndigheter ansvariga för olika typer av ekonomisk statistik. fattade direktionen ett beslut om att ska utveckla nya statistiska undersökningar för att få en bild dels av företagens krediter, dels av vilka som innehar värdepapper i . Dessa undersökningar kommer att ge detaljerad information om svenska företags lån (lån-för-lån) och innehav av värdepapper (värdepapper-för-värdepapper). Informationen är viktig för att ska kunna fördjupa sin analys inom finansiell stabilitet och penningpolitik om exempelvis risker i bankernas kreditgivning och värdepappersinnehav. SCB genomför undersökningarna, och data för analys bedöms finnas tillgängliga . I statistikenhetens uppdrag ligger att kritiskt granska statistikens kvalitet. publicerades en rapport som analyserade det växande gapet mellan finansiella nettosparande (bytesbalansen) och finansiella nettoposition mot utlandet (utlandsställningen). Bakgrunden är att har haft ett betydande överskott i bytesbalansen som inte har speglats i motsvarande ökning av förmögenheten mot utlandet. I rapporten, som fokuserade på statistikutfallet för åren 2008–2013, lyftes några faktorer fram som kan förklara att förmögenheten inte hållit jämna steg med nettosparandet mot utlandet. Bland annat konstaterades att den svenska kronans utveckling har stor betydelse för värdet på de utländska tillgångarna såtillvida att ju starkare kronkursen är desto lägre blir värdet på utländska tillgångar uttryckt i svenska kronor. Dessutom lyfte rapporten fram att den svenska statistiken över betalningsbalansen och utlandsställningen i vissa avseenden brister i kvalitet; till exempel saknas tillförlitligt statistiskt underlag för svenska hushålls tillgångar utomlands. fortsatte att utveckla den penningpolitiska analysen. Bland annat utvecklades nya metoder för att studera effekterna av negativ reporänta, köp av statsobligationer och varför inflationen varit låg. Effekter av expansiv penningpolitik på marknadsräntor Inflationstrycket i den svenska ekonomin har varit lågt. För att säkerställa att inflationen stiger mot målet och att de långsiktiga inflationsförväntningarna förblir förankrade vid har successivt sänkt reporäntan till −0,. Utöver detta har , i penningpolitiskt syfte, även köpt nominella statsobligationer i stor omfattning. I ett historiskt perspektiv har negativa styrräntor varit mycket ovanliga. är det endast centralbankerna i och som också har negativa styrräntor. Det finns därför ett behov av att utvärdera effekterna på ekonomin av negativa styrräntor. har analyserat hur lågt reporäntan kan sänkas och hur stort genomslaget blir på andra räntor när reporäntan är negativ. Hur lågt reporäntan kan sänkas eller, med andra ord, var reporäntans nedre gräns ligger beror bland annat på hur kostsamt det är att hantera kontanter. Kontanter måste exempelvis förvaras på ett säkert sätt och detta kostar. Hushåll kan även uppleva det som krångligt att behöva betala räkningar genom att gå till banken i stället för att sköta betalningarna hemma elektroniskt. Men innan den nedre gränsen nås är det troligt att det uppstår olika typer av friktioner som minskar genomslaget av ytterligare sänkningar. Riskerna för det finansiella systemet kan också öka om reporäntan blir väldigt låg, vilket är en viktig faktor att ta hänsyn till. Den expansiva penningpolitiken verkar delvis genom ett ökat risktagande. Det kan medföra en större sårbarhet i det finansiella systemet om det leder till att tillgångar övervärderas och olika typer av risker inte prissätts fullt ut. Allt lägre boräntor bidrar dessutom till att trenderna med stigande bostadspriser och ökad skuldsättning hos hushållen förstärks. Perioden med negativ reporänta i är än så länge kort, . Men erfarenheterna så här långt tyder på att genomslaget ut till andra korta marknadsräntor varit i stort sett normalt.