frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Reglerna bygger på att den som vill spela in ett samtal upplyser om detta så att andra som deltar i samtalet kan ta ställning till om de vill delta i samtalet eller inte. Om det är en anställd i regionen som inte vill delta i ett samtal som spelas in ska en annan personal träda in i stället. Läkaren har med hänsyn till regionens bestämmelser gett felaktig upp- lysning till patienten. Läkaren skulle i stället ha avbrutit besöket och kal- lat in annan personal som kunde tagit över och fortsatt. Felaktigheten är dock inte att bedöma som tjänstefel eftersom förutsättningarna för det brot- tet inte föreligger. Självfallet ska patienter behandlas med omtanke och respekt. I det ligger också, som framgår av regionens ovannämnda regler, att som regel delta i samtal som spelas in. Endast om det finns omständigheter som föranle- der annat bör man avstå från att delta i sådana samtal Med hänsyn till den utveckling som skett och sker vad gäller teknisk utrustning för inspelning och möjligheter till spridning av inspelat material finns anledning att fortlöpande överväga konsekvenserna för den personliga integriteten både för var och en och för anställda i offent- lig verksamhet. Regionen kommer att påminna de anställda om regionens regler för in- spelning. fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Regionens lokaler är inte en plats dit allmänheten har fritt tillträde. Regionen har därför rätt att i en betydande utsträckning ställa upp de tillträdes- och ord- ningsregler som ska gälla för lokalerna (se JO 2011/12 s. 594, dnr 3909-2010 med de hänvisningar som görs där). Det finns inte någon bestämmelse som ger en enskild rätt att spela in ett samtal som han eller hon har med en läkare. Å andra sidan finns det inte heller någon rättslig grund för att förbjuda en inspelning av sådana samtal. JO har i ett beslut som avsåg ett samtal med en tjänsteman vid en socialförvaltning an- sett att utgångspunkten bör vara att ljudinspelningar av sådana samtal ska till- låtas. När det däremot gäller bildupptagningar har utgångspunkten ansetts vara H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D den omvända, dvs. en tjänsteman har alltid möjlighet att motsätta sig att bli filmad under ett samtal (JO 2008/09 s. 320, dnr 1418-2007). Jag instämmer i de uttalandena och anser att samma resonemang kan föras när det gäller samtal som en patient har med en läkare. Det bör oftast kunna förutsättas att en enskild har godtagbara skäl för att få dokumentera ett sådant samtal, t.ex. att i efterhand gå igenom läkarens råd eller att låta en anhörig ta del av samtalet. Enligt min mening bör utgångspunkten alltså vara att det ska vara tillåtet för en patient att göra en ljudinspelning av ett samtal med en läkare när patienten själv deltar i samtalet. I vissa situationer kan det naturligtvis vara motiverat att förbjuda en enskild att spela in ett samtal. Det gäller t.ex. om sekretesskänsliga uppgifter som avser någon annan person ska diskuteras vid samtalet. En tjänsteman bör också kunna motsätta sig en ljudinspelning om det finns anledning att misstänka att inspel- ningen är tänkt att användas på ett, som JO uttryckte det i det ovannämnda beslutet, provokativt eller för tjänstemannen förlöjligande sätt. Det måste dock alltid göras en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet innan ett förbud mot inspelning meddelas. Regionen har antagit regler för bl.a. ljudinspelning i regionens lokaler och vid samtal med vårdpersonal. Den information som läkaren lämnade till om att det fanns ett förbud mot att spela in samtal överensstämde inte med regionens regler. Läkaren har därför, som regionen medgett, agerat felaktigt. Vidare borde läkaren enligt min mening inte ha förbjudit ljudinspelningen utan att först ha gjort en bedömning av omständigheterna i det aktuella fallet. Sam- mantaget kan läkaren inte undgå viss kritik för sin hantering av be- gäran. Jag förutsätter att regionen dels, som angetts i remissvaret, har påmint de anställda om regionens regler för inspelning, dels beaktar de uttalanden som jag har gjort i detta beslut. Det som har uppgett i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D En patient som gavs öppen rättspsykiatrisk vård lämnade ett urinprov som var positivt vid ett snabbtest. Fråga bl.a. om huruvida hans rörelsefrihet inskränktes i samband med inläggning och vistelse vid psykiatrisk klinik i avvaktan på verifieringen av testresultatet (Dnr 5705-2014) Beslutet i korthet: En patient som gavs öppen rättspsykiatrisk vård skulle som villkor för vården bl.a. avhålla sig från droger och underkasta sig drog- tester. Patienten lämnade vid ett besök på kliniken ett urinprov som vid s.k. screening visade positivt när det gällde amfetamin. Det uppstod då miss- tanke om att patienten hade använt droger i strid med villkoren för vården. Patienten informerades om att han kunde välja mellan att antingen stanna kvar frivilligt på kliniken till dess att urinprovet hade verifierats eller att man annars skulle ta ställning till att konvertera den öppna vården till sluten rätts- psykiatrisk vård. Patienten stannade kvar på avdelningen i . Scree- ningtestet hade då analyserats och visade negativt resultat. I en anmälan till JO klagade patienten på de berörda chefsöverläkarna och uppgav att han hade varit frihetsberövad eftersom han inte stannade kvar på kliniken av fri vilja. JO uttalar till att börja med att ett resultat som visats vid ett screeningtest bör användas med försiktighet eftersom resultatet inte är tillräckligt tillför- litligt. Då ett positivt resultat kan visa sig vara felaktigt bör ingripande beslut gentemot en patient inte grundas enbart på ett sådant test. JO kritiserar de berörda chefsöverläkarna och menar att de haft en felaktig utgångspunkt, att det var en självklarhet att patienten skulle vara föremål för sluten vård tills drogtestet hade verifierats. I stället borde man ha tillämpat en försiktighets- princip och noga övervägt om andra mindre ingripande åtgärder kunde vara tillräckligt. JO uttalar vidare kritik mot en chefsöverläkare för att han inte begärde att analysen skulle tas med förtur. För patienten var resultatet av analysen avgörande för om han skulle behöva vara kvar inom den slutna vården eller inte. När det gäller frågan om patientens vistelse på kliniken var frivillig eller inte uttalar JO bl.a. följande: För att ett samtycke ska kunna ligga till grund för en vårdåtgärd krävs att frivilligheten är reell. En vårdåtgärd får inte ge- nomföras efter hot om någon sanktion eller andra former av påtryckningar. Patienten måste ha fått information om alternativen som finns. Först då kan en patient lämna ett informerat samtycke. Samma resonemang kan föras när det gäller frågan om intagning för sluten vård enligt hälso- och sjukvårdsla- gen (HSL). I en situation som den nu aktuella där patienten har befunnit sig i ett uppenbart beroendeförhållande till läkarna måste det ställas höga krav när det gäller att försäkra sig om att frivillighet föreligger. JO anser att in- nehållet i den information som patienten fick inte uppfyllde de krav på tyd- lighet, saklighet och fullständighet som måste ställas för att patienten skulle kunna fatta ett välgrundat beslut. Intrycket av journalanteckningarna är H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D också att informationen har lämnats på ett sådant sätt att patienten inte kan ha uppfattat att han hade något annat val än att stanna på kliniken. Under dessa förhållanden, där patienten med fog uppfattat sig vara tvungen att gå med på läkarnas krav, finns det enligt JO:s mening inget verkligt samtycke. Patienten framförde också tydligt sitt missnöje. Det måste ha stått klart för sjukvårdspersonalen att det inte fanns något reellt samtycke till HSL-vård. Sjukvården borde därför ha tagit ställning till om förutsättningarna för återintagning till sluten rättspsykiatrisk vård var uppfyllda och i sådant fall antingen ha gjort en anmälan till förvaltningsrätten eller meddelat ett interi- mistiskt beslut om sådan vård. Genom sjukvårdens hantering betogs patienten sin rätt att få saken prö- vad av domstol. JO uttalar i denna del allvarlig kritik mot de berörda chefs- överläkarna. JO behandlar slutligen den omständigheten att patienten inte fick ha nå- gon utevistelse i avvaktan på verifieringen av testresultatet. Detta är givetvis oförenligt med ståndpunkten att det rörde sig om frivillig vård. Eftersom patienten inte var intagen för sluten rättspsykiatrisk vård fanns det inget stöd för att hindra honom från att lämna kliniken. JO kritiserar chefsöverläkaren som beslutat i frågan. JO konstaterar att chefsöverläkarnas hantering har brustit i flera avseen- den och att hanteringen har inneburit ett ingrepp i patientens rörelsefrihet som inte har haft stöd i lag. JO ser mycket allvarligt på detta. överlämnades till sluten rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Han vårdades sedan vid Rättspsykiatriska kliniken, Sä- ters sjukhus. Efter en anmälan från chefsöverläkaren beslutade Förvaltnings- rätten i i en dom (mål nr 3087-14) att den rättspsykia- triska vården av skulle fortsätta men övergå från sluten till öp- pen rättspsykiatrisk vård. Som särskilda villkor för vården föreskrev rätten bl.a. att skulle avhålla sig från alkohol och andra droger samt under- kasta sig provtagning/drogtest enligt chefsöverläkarens bestämmande. Enligt en överenskommelse mellan Rättspsykiatriska kliniken vid Säters sjukhus, , och Område Psykiatri vid , , gavs den öppna rättspsykiatriska vården av vid . Chefsöverläkaren vid Rättspsykiatriska kliniken i hade ansvaret för vården. Han beslutade att skulle genomgå provtagning och lämna drogtest vid en gång . I en anmälan till JO klagade , som ombud för , på chefsöverläkaren vid Rättspsykiatriska kliniken, Säters sjukhus, och chefsöverläkaren vid Område Psykiatri, Ös- tersunds sjukhus. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D uppgav i huvudsak följande: Mellan var frihetsberövad då han var inlåst vid den i . Chefsöverläkarna meddelade inte något interimistiskt beslut om att vården skulle övergå från öppen till sluten rättspsykiatrisk vård. De lämnade inte heller in någon anmälan till domstolen om att vården hade övergått till sluten rättspsykiatrisk vård. blev därigenom berövad sin rätt att få lagligheten av frihetsberövan- det prövad av en domstol. Anledningen till frihetsberövandet var att mitt lämnade ett urindrogtest som vid screening visade på före- komst av amfetamin. Drogtestet skickades för verifikation. lämnade två nya drogtester som var negativa på samtliga droger. Han fick information om att han antingen kunde stanna frivilligt på kliniken för observation till dess att ett svar på verifieringsprovet hade kommit eller att vården kunde komma att konverteras till sluten rättspsykiatrisk vård. uppgav att agerandet var felaktigt och att han inte stannade kvar frivilligt. Dagen därpå ifrågasatte han klinikens agerande och sa att han ville lämna avdelningen. Vidare bad att skulle för- söka skynda på verifieringsprocessen, men han ville inte göra det. Trots att hade uppgett att han inte stannade kvar frivilligt skrev till Förvaltningsrätten i och meddelade att stan- nade kvar frivilligt för observation. skrev också att han av den anledningen avvaktade med att ansöka om sluten rättspsykiatrisk vård. kom beskedet att drogtestet var negativt och kunde lämna kliniken. var alltså intagen mot sin vilja och utan något beslut av domstol. fick han inte vistas utomhus, varken ensam eller med någon annan person. bifogade bl.a. ett yttrande från en sjukhuskemist vid Labora- toriemedicin, . I yttrandet anges bl.a. följande: Vi kan nog bara konstatera att det här provet visar på vikten av att verifiera ett positivt screeningresultat. Ett positivt screeningresultat är inte positivt i förhållande till patienten förrän det är verifierat positivt. JO begärde in journaler från Rättspsykiatriska kliniken vid Säters sjukhus och , Område psykiatri. Sedan begärde JO att i och Lands- tingsstyrelsen i skulle yttra sig över det som hade an- förts i anmälan till JO. arbetsutskott, , uppgav i ett re- missvar bl.a. följande: Patienten har tidigare haft en drog- och våldsproblematik och vårdas nu inom öppen rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det var därför oundgängligt att verifiera det positiva drogtest som patienten lämnat. Uppgifterna går isär beträffande patientens frivilliga medverkan till H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D att som provet verifierades, tas in för sluten vård. Medan an- svarig vårdpersonal har uppfattat det som att patienten samtyckte till detta, framgår det av anmälan att han inte gjorde det. Det framgår dock att om patienten inte gick med på den frivilliga vården, så skulle ansökan göras om sluten psykiatrisk vård. Detta gjordes dock inte i och med uppfattningen att patienten samtyckt till intagningen. I alla frivilliga former av vård har patienten möjlighet att när som helst avbryta denna och lämna sjukvårdsin- rättningen. I förevarande fall var patienten informerad om att denna möjlig- het sannolikt skulle medföra konsekvensen att ansökan skulle göras om kon- vertering av vården till sluten psykiatrisk tvångsvård. För patienten är det därför inte märkligt om vården uppfattades som tvångsvård. gör bedömningen att åtgärden att reagera på det positiva drogtestet för att verifiera detta var väl motiverad. Vård ska alltid ges i frivilliga former i första hand, varför det också var riktigt att erbjuda patienten vård enligt hälso- och sjukvårdslagen. För att kunna ha kontroll över patienten behövde vården ske i sluten form. I ef- terhand kan konstateras att kontrollen hade kunnat ske även i öppna former, alternativt hade ansökan om konvertering av vården kunnat göras. gör dock bedömningen att chefsöverläkarnas bedöm- ning var välgrundad och att den också innebar ett mindre ingripande i den pågående öppna psykiatriska vården än om ansökan om konvertering till sluten psykiatrisk tvångsvård hade gjorts. delar inte patien- tens bedömning att den tid som han var intagen i sluten vård utgjorde tvångsvård. Han var alltså fri att när som helst lämna vårdinrättningen. instämmer också i redogörelsen för patientens situation och den utförliga rättsutredning som finns i yttrandet från Landstingsstyrel- sen i . Patientens perspektiv återfinns i JO-anmälan. , som är ansvarig för patientens vård, avser dock med de vidtagna åtgärderna att pa- tienten ska kunna skrivas ut från den rättspsykiatriska vården utan risk för återintagning. För det juridiska perspektivet finns en redogörelse i yttrandet från Länssty- relsen [, JO:s anm.] i . i anförde bl.a. följande:fff Vid en regelbunden kontakt för provtagning för screening av urindro- ger lämnade patienten ett urinprov som var positivt för amfetamin. Provet skickades till Klinisk Kemi, Laborato- riemedicin vid för verifiering. Område psykiatri vid meddelade det positiva screeningsre- sultatet till Rättspsykiatrisk avdelning 32 vid Säters sjukhus. Chefsöver- läkaren vid Rättspsykiatrisk avdelning 32 vid Säters sjukhus beslutade att patienten skulle erbjudas inneliggande vård vid område psykiatri vid i väntan på verifikation av urinprovet. Patienten inställde sig vid område psykiatri vid Ös- tersunds sjukhus där han närmare informerades om chefsöverläkarens vid Säters sjukhus beslut. Patienten gavs möjlighet att på frivillig väg skriva in sig och kvarstanna i väntan på verifikation av urinprovet. Patienten informerades också om att alternativet till en frivillig inskrivning sannolikt H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D var att chefsöverläkaren vid Säters sjukhus skulle besluta om återintag- ning för sluten vård. Patienten gick frivilligt med på inskrivning även om han framförde att han ansåg hanteringen vara orätt och tänkte ta upp det med sin advokat. Patienten framförde aldrig några krav på att få över- klaga ett eventuellt beslut av chefsöverläkaren vid Säters sjukhus. Patienten framförde också önskemål om att verifieringsprocessen av provet skulle påskyndas och ges förtur. När det verifierande provresultatet, som visade att det inte funnits droger i urinen, kom kunde patienten efter överens- kommelse med chefsöverläkaren vid Säters sjukhus lämna slutenvården i . Enligt 2 § tredje stycket lagen om rättspsykiatrisk vård (1991:1129) (LRV) gäller föreskrifterna i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) om skyldig- het för ett landsting att erbjuda hälso- och sjukvård även rättspsykiatrisk vård. Enligt tredje stycket samma paragraf avses med chefsöverläkare i la- gen chefsöverläkaren vid den sjukvårdsinrättning där patienten är inskri- ven. Enligt hälso- och sjukvårdslagen är det landsting där patienten är bosatt ansvarigt för vården av patienten. Bosättningen avgörs genom folkbokföringen. I riksavtalet för utomlänsvård har det mellan lands- tingen reglerats vad som gäller när en patient byter folkbokföringsort under pågående vård, i avtalet definierat som vårdtillfälle. För sluten vård gäller att ansvaret för vården ligger hos det landsting där patienten var folkbok- förd vid inskrivning på ett sjukhus. Patienten dömdes till sluten rättspsykiatrisk vård 1991 och togs in på vid Säters sjukhus där han varit inskriven. Patienten har sedan bytt folkbokföringsort till en ort i . Genom tidigare nämnda dom i Förvaltningsrätten i övergick vården av patienten från sluten rättspsykiatrisk vård till öppen rättspsy- kiatrisk vård. Enligt förarbetena till 2 § 3 st. LRV, prop. 2007/08:70, 2007/08:SoU15 är en patient inskriven vid en sjukvårdsinrättning un- der som vården ges, oavsett om detta sker i form av sluten eller öppen rättspsykiatrisk vård. Med hänsyn till detta kvarstår ansvaret för vården på , som Säters sjukhus tillhör, även om patien- ten bytt folkbokföringsort. Det är således chefsöverläkaren vid Rättspsy- kiatriska avdelningen vid Säters sjukhus som är chefsöverläkare enligt LRV. Chefsöverläkaren vid område psykiatri vid är inte behörig att fatta beslut om tvångsvården av denna patient. Patien- ten ges den öppna vården av område psykiatri vid enligt en överenskommelse mellan området och Rättspsykiatriska kliniken vid Säters sjukhus. Överenskommelsen har träffats med hänsyn till att patienten numera är bosatt i och enbart med omtanke om patienten. Återintagning för sluten rättspsykiatrisk vård Patienten är överlämnad till sluten rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Enligt 3b § andra stycket LRV får en patient som ges öppen rättspsyki- atrisk vård med stöd av första stycket åter ges sluten rättspsykiatrisk vård om H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 1.det på grund av risken för återfall i brottslighet som är av allvarligt slag är påkallat att han eller hon är intagen på en sjukvårdsinrättning, eller 2.hans eller hennes psykiska tillstånd eller personliga förhållanden i öv- rigt har förändrats på ett sådant sätt att behovet av rättspsykiatrisk vård kan tillgodoses utanför sjukvårdsinrättningen. Chefsöverläkaren får besluta att en patient som ges öppen rättspsykiatrisk vård med stöd av 3 d § första stycket LRV åter ska ges sluten rättspsy- kiatrisk vård om 1.de förutsättningar som anges i 3 b § andra stycket är uppfyllda, och 2.rättens beslut om fortsatt vård inte kan avvaktas med hänsyn till ris- ken för patientens eller annans hälsa eller personliga säkerhet. Chefsöverläkaren ska från beslutet lämna in en anmälan till förvaltningsrätten enligt 16 a § LRV. Av förarbetena till bestämmelserna om öppen rättspsykiatrisk vård, prop. 2007/08:70 s 116 framgår att om en återintagning behöver ske måste bedömas från fall till fall och är beroende av vilka villkor som fö- reskrivits, patientens sjukdomsbild och eventuell risk för återfall i brott. Om patienten ges rättspsykiatrisk vård med eller utan särskild utskrivnings- prövning har därvid givetvis också stor betydelse. Vidare framgår att återintagning inte får ske enbart som en sanktion för att ett villkor inte har iakttagits. Underlåtenheten att följa föreskrivna villkor måste också innebära risker för patientens psykiska tillstånd eller – för patienter som ges rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings- prövning – innebära att risken för återfall i brottslighet ökar. Att patienten varit inskriven vid Rättspsykiatrisk avdelning 32 vid Säters sjukhus har varit utgångspunkten vid handläggningen vid område psykiatri vid . Att patienten ges den öppna vården av område psykiatri vid bygger på överenskommelsen mellan området och Rättspsykia- triska kliniken vid Säters sjukhus. Överenskommelsen har träffats med hän- syn till att patienten numera är bosatt i och enbart med om- tanke om patienten. Område psykiatri vid har haft hand om det faktiska utförandet av den öppna vården och vården vid den frivil- liga vistelsen på mellan den tredje och 10:e . Alla beslut har fattats av chefsöverläkaren kliniken vid Säters sjukhus. Av förvaltningsrättens dom framgår att ett av skälen till att den rättspsykiatriska vården skulle fortsätta men övergå till öppen rättspsy- kiatrisk vård var att rätten, med hänsyn till den långa tid som gått sedan patienten vistats utanför institution, inte kunde bedöma risken för återfall i brottslighet av allvarligt slag. En kontrollerad utslussning skulle ske inom ramen för den öppna rättspsykiatriska vården för att dels få underlag för riskbedömningen vid framtida prövning av fortsatt vård eller utskrivning och dels för att patienten ska få anpassa sig till ett liv i samhället utanför institutionen. De särskilda villkoren beslutades med hänsyn till de riskfak- torer som förelegat och som bedömdes fortfarande föreligga, bland annat missbruk av alkohol och droger, samt till behovet av insatser för anpassning till ett liv i frihet. När ett föreskrivet prov uppvisar användning av droger finns all anled- ning att överväga åtgärder även om det är ett resultat av ett screeningtest. Detta gäller särskilt i ett fall då vården är förenad med särskild utskrivnings- prövning då allmänintresset gör sig gällande. Drogmissbruk är inte bara till H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D skada för patienten utan har varit en riskfaktor för återfall i brottslighet av allvarligt slag. I detta fall blev åtgärden en frivillig medverkan från patienten till att vistas på slutenvårdsavdelning i avvaktan på verifiering av drogprovet. Detta medverkade både till att hjälpa patienten från ett eventuellt återfall i missbruk som ett förebyggande av återfall i brottslighet av allvarligt slag. Genom den frivilliga medverkan behövdes inte något ställningstagande gö- ras om förutsättningar för att besluta om att vården skulle övergå till sluten rättspsykiatrisk vård förelegat. vill betona att de beslut som fattades kring patienten inte togs av chefsöverläkaren vid område psy- kiatri vid , utom vad avser begäran om förtur till verifi- ering av provresultat, utan av chefsöverläkaren vid Rättspsykiatrisk avdel- ning 32 vid Säters Sjukhus. Patientens begäran om förtur till verifiering av provresultat efterkoms inte av chefsöverläkaren vid område psykiatri vid med hänsyn till etiska principer om lika vård för alla och att sannolikt andra patienter i norra regionen kunde vara lika beroende av snabb verifikation som patienten. Med hänsyn till att patienten frivilligt medverkat i slutenvården mellan tredje och anser inte att patienten varit omhändertagen för tvångsvård. i bifogade ett yttrande från Labo- ratoriemedicin. I yttrandet anfördes följande: Aktuell patient lämnade ett urinprov för screening av urindroger den 3 sep- tember 2014 . Detta prov gav positivt svar på amfetamin medan övriga analyserade komponenter (bensodiazepiner, cannabis, dextropropoxifen, ko- kain, opiater) påvisades ej. Enligt laboratoriets ordinarie rutiner amfetamin- resultatet rapporterat som ”POS” med analyskommentar ”Positivt vid screening. Resultat med lägre tillförlitlighet. Provet har skickats för verifiering”. (Elektroniskt svar skickades kl.