frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — I årets ämbetsberättelse finns två beslut som handlar om motiveringen av brottmålsdomar. Det är fråga om till- lämpning av 30 kap. 5 § första stycket där det i femte punkten sägs att en brottmålsdom ska innehålla domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. I det ena fallet (dnr 380-2015) var tre personer åtalade för att ha rånat en fjärde person i dennes bostad och för människorov genom att föra målsäganden i bil från till . Dessa åtal ogillades och tingsrätten skrev i sina domskäl bara att målsägandens uppgifter framstod som mycket osäkra och att utredningen i övrigt inte var sådan att åtalet trots detta var styrkt. När det gällde påståendena om rån framgick det alltså inte om utredningen visade att de åta- lade varit i målsägandens lägenhet och i så fall vad som hände där. När det gällde påståendena om människorov framgick det inte om de åtalade enligt vad utredningen visade hade rest med målsäganden i bil till eller vad som visats beträffande händelseförloppet under resan. I det andra fallet (dnr 381-2015) var en person åtalad för misshandel som enligt åklagaren hade bestått i att hon hade tagit ett stryptag runt målsägandens hals och att målsäganden fick blåmärken, rivsår och svårigheter att andas. Den åtalade kom inte till tingsrättens huvudförhandling. Under förundersökningen hade hon bekräftat att hon hade träffat målsäganden den aktuella kvällen men sagt att hon till följd av berusning inte hade något minne av det som påstods ha hänt. Dessa uppgifter redovisade tingsrätten i sin dom. Tingsrätten dömde den åtalade för misshandel. I redovisningen av skälen angav tingsrätten endast att det genom den åberopade bevisningen var klarlagt att den tilltalade hade utövat sådant våld mot målsäganden som åklagaren hade påstått. Det framgick alltså inte hur rättens analys av bevisningen kunde leda fram till att rätten ansåg att det var bevisat att den tilltalade tagit ett stryptag trots att hon själv inte erkände det. När det gällde skadorna framgick det visserligen av domen att målsägan- den hade visat upp ärr, men i övrigt framgick det inte hur rätten kommit fram till att ett strypgrepp orsakat blåmärken, rivsår och svårigheter att andas. I dessa båda fall går det enligt min mening inte att utifrån de skrivna do- marna bedöma om domsluten är riktiga. Därför uppfyller domskälen inte kra- ven i 30 kap. 5 § första stycket 5 . De ansvariga domarna får kritik. Det är inte bara själva motiveringen – domskälen – som kan bli föremål för kritik. Domen ska också innehålla en redogörelse för parternas yrkanden och de omständigheter som de åberopar. I enkla fall är det möjligt att i domen hän- visa till en bilaga för sådana uppgifter, i allmänhet kärandens stämningsansö- kan eller motsvarande handling. Men denna metod måste användas med för- nuft. Det duger inte att för säkerhets skull bilägga alla handlingar som har kom- mit in i målet och överlåta åt läsaren att själv botanisera i materialet för att T I L L R I K S D A G E N återfinna yrkanden och åberopanden. Då stämmer domens utformning inte med I förra ämbetsberättelsen redovisade jag ett sådant fall (2015/16:JO1 s. 79). Det gällde en tredskodom i ett tvistemål där domstolen hade redovisat käran- dens yrkande och de omständigheter som yrkandet grundades på genom att hänvisa till bilagor. Dessa bilagor utgjordes av en skrift som var ställd till Kro- nofogdemyndigheten samt kopior av kontoutdrag, fakturor och girobetal- Flera av handlingarna var bifogade i två exemplar. I det ärendet uttalade jag att målsättningen bör vara att utforma en dom så att den blir begriplig för alla som tar del av den och att onödig information undviks. bilagorna i vissa delar innehöll helt onödig information och gjorde att domen var oöverskådlig och svårläst. Att tingsrätten bifogade dubbelexemplar av flera handlingar var vidare anmärkningsvärt och tydde på att den ansvariga domaren inte hade läst igenom domen innan den expedierades. Domaren fick kritik. Ett liknande fall (dnr 3005-2015) redovisas i årets ämbetsberättelse. här hänvisas till bilagor med så mycket onödig information att läsaren inte ser skogen för bara träd. Ärendet gällde ett brottmål där målsäganden hade lämnat in en skrift med ett skadeståndsyrkande till domstolen. för kränkning samt sveda och värk och diverse kostnader som bl.a. avsåg resor Till skriften var fogat två fakturor från , ett intyg om inkomstbortfall, två parkeringskvitton, ett kvitto för en resa med kollektivtra- fik, ett intyg från en kurator, ett läkarintyg, journalhandlingar från sjukvården, fem sidor diagram (sannolikt efter EKG-mätningar) och en sammanställning av resultatet (hjärtfrekvens m.m.) efter arbetsprover. skriften och bilagorna 20 sidor. Dessa 20 sidor var fogade som en bilaga till I mitt beslut konstaterar jag att bilagan innehåller så mycket onödig information att det är svårt för läsaren att läsa ut vad som är föremål för Det innebär att domen är utformad på ett sätt som strider Härtill kommer att det i den onödiga informationen finns integri- tetskänsliga uppgifter om målsäganden som på detta sätt helt i onödan spritts till dem som tagit del av domen. Den ansvariga domaren får kritik. Handläggningen av vårdnadsmål i tingsrätterna I förra ämbetsberättelsen (2015/16:JO1 s. 38 och s. 86) redovisade jag två be- slut där jag kritiserade två tingsrätter för långsam handläggning av mål som gällde vårdnaden om barn. I dessa fall hade tingsrätterna använt sig av metoden att anlita en medlare. Fallen hade också det gemensamt att tingsrätterna inte hade upprättat en tidsplan för handläggningen. När målen avgjordes hade det gått och respektive och sedan de kom in I årets ämbetsberättelse redovisas ett liknande fall (dnr 6730-2014). son som var part i ett vårdnadsmål i en tingsrätt hade anmält tingsrätten till JO för bristfällig handläggning. Och jag kom fram till att det fanns brister. som i de båda fallen som redovisades i den förra ämbetsberättelsen hade tings- rätten anlitat en medlare och underlåtit att upprätta en tidsplan. lade mitt beslut hade det gått och sedan målet kom in till T I L L R I K S D A G E N Det är en orimligt för ett mål som gäller vårdnaden om barn. Tingsrätten har inte, som det föreskrivs i lagen, drivit förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. De huvudsakliga orsakerna till att det tagit så är avsaknaden av en tidsplan samt den bristfälliga kontrol- len av hur medlaren utfört sitt uppdrag. Tingsrätten får kritik. Tingsrätternas fördelning av ungdomsbrottmål Domstolarna har stor frihet att bestämma över sin egen organisation. Ett undantag gäller för de allmänna domstolarnas handläggning av ungdomsbrottmål. har genom lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare bestämt att brottmål mot den som inte har fyllt ska handläggas av juristdomare och nämndemän som särskilt har utsetts av domstolen. Vid inspektioner –2015 av sju tingsrätter konstaterade jag att dessa tingsrätter inte fördelade målen på det sätt som riks- dagen hade bestämt och jag skrev i inspektionsprotokollen att jag förutsatte att tingsrätterna skulle vidta de åtgärder som behövdes för att rätta till det. följde jag upp frågan och konstaterade att två av de granskade tingsrätterna fortfarande inte fördelade ungdomsbrottmålen på det sätt som la- gen föreskriver (dnr 6615-2015 och 282-2016). I mitt beslut med anledning av uppföljningen konstaterar jag att reglerna om koncentration av ungdomsbrottmål aldrig har fått något riktigt genomslag. Skä- len för en koncentration har ifrågasatts, och de reformer som har ägt rum av tingsrätternas yttre och inre organisation gör att det enligt min mening nu finns skäl att avskaffa regeln om koncentration av ungdomsbrottmålen. Men än så länge gäller regeln och det ingår i mitt uppdrag att se till att domstolarna till- lämpar den. Jag beslutade därför att överlämna ärendet till Statens ansvars- av frågan om disciplinansvar för cheferna för de två tings- rätter som inte fördelade ungdomsbrottmålen som lagen föreskriver. beslutade att inte vidta någon åtgärd mot någon av de anmälda lagmännen. Jag har beslutat att inte gå vidare i saken. Jag har sedan jag tillträdde haft anledning att kritisera Kro- nofogdemyndigheten för hur den hanterar medel som influtit (sex beslut , två beslut och tre beslut ). I ett sådant fall (dnr 3890-2014) hade beslutat att betala tillbaka till gäldenären men betalade av misstag pengarna till en annan person. Gäldenären fick sina pengar först . I ett annat fall (dnr 6248- 2014) hade gäldenären satt ned hos . betalades hela detta belopp ut till sökanden. Det var fel; sökanden skulle ha medan återstoden, , skulle betalas till gäldenären. Först , alltså , fick gäldenären sina pengar. I årets ämbetsberättelse finns ännu ett liknande fall refererat (dnr 3029- 2015). Av influtna medel skulle betala T I L L R I K S D A G E N jämte ränta till sökanden och jämte ränta till gäldenären. tag betalade myndigheten i stället jämte ränta till sökanden. ren ville naturligtvis ha tillbaka sina och när han inte fick det gjorde han en anmälan till JO. När svarade JO hade gäldenären ännu inte fått sina pengar. Det hade då gått från den dag då blev skyldig att betala pengarna till gäl- denären och gäldenären besökte myndigheten och påpekade att det blivit fel. Det finns två problem för när det gäller hante- ringen av influtna medel. För det första förefaller det som om det alltför ofta Som jag har påpekat i flera beslut är medelshanteringen en viktig del av verksamheten som kan ha stor betydelse för den enskilde. heten ska ha förtroende för är det viktigt att den hand- läggningen är korrekt. Och för det andra tar det, som framgått, inte sällan upp- seendeväckande innan den enskilde får tillbaka de pengar som myn- digheten av misstag betalat till någon annan. Enligt min mening finns det skäl för lagstiftaren att se över skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjsmål. Därför har jag överlämnat ett exem- plar av mitt beslut till . Ärenden enligt och rör inte sällan upp heta känslor hos de inblandade. De kommunala nämnder som har hand om dessa frågor har därför stort behov av personal med diplomatiska talanger som kan gjuta olja på vågorna. Men ibland tappar även nämnderna och deras personal Två beslut i årets ämbetsberättelse illustrerar detta. Det ena beslutet (dnr 6018-2015) gällde ett av allt att döma komplicerat ärende om tillsyn över tillämpningen av en strandskyddsdispens. ägaren hade efter det att hans strandskyddsdispens återkallats blivit intervjuad Med anledning av intervjun skrev nämnden till honom att nämn- den uppfattade hans uppgifter i intervjun som en grov anklagelse och begärde att han presenterar samtliga uppgifter som han har som styrker an- Jag konstaterar i mitt beslut att det framstår som uppenbart att nämn- den krävde uppgifter av fastighetsägaren i annat syfte än det som regler är avsedda för och att nämnden genom detta har brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Nämnden får kritik. Det andra beslutet handlar om en person som korresponderar med en kom- munal nämnd om ett ärende om ingripande på en grannfastighet enligt plan- En handläggare hos nämnden skrev ett e-postmeddelande som anmäldes till JO. I meddelandet skriver handläggaren att hade återförvisat ärendet på grund av en formaliamiss men om inte hade fokuserat på misstaget hade de säkerligen hittat något annat argument för att upphäva beslutet. Vidare skriver handläggaren att han tyckte att grannarnas reaktion på ett bygglov gjorde honom förvånad men att det klarnade då han T I L L R I K S D A G E N insåg att grannarna hade ambitioner att knäcka fastighetsägaren ekonomiskt och därigenom framtvinga att han flyttar. I mitt beslut konstaterar jag att innehållet i e-postmeddelandet strider mot regeringsformens krav på saklighet. Handläggaren får kritik. har jag fått möjlighet att besvara ett stort antal remis- ser med förslag till författningsändringar. Jag har inte haft möjlighet att svara på alla dessa remisser utan har liksom tidigare koncentrerat mig på de remisser som har närmare anknytning till centrala delar av mitt tillsynsområde. Bland de remisser som jag har yttrat mig över kan nämnas prome- moria med hemställan om ändring i tingsrättsinstruktionen, promemorian (Ds 2015:49) Översyn av straffbestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte, (2015:32) Ovårdade tomter och förfallna byggnader, betän- kandet (SOU 2016:7) Integritet och straffskydd, promemorian Utökade möj- ligheter för migrationsdomstolar att överlämna mål, promemorian (Ds 2016:5) Effektivare hyres- och arrendenämnder samt promemorian (Ds 2016:17) Otill- låtna bosättningar. 3.2 ChefsJO (ansvarsområde 2) Till ansvarsområde 2 hör kriminalvår- den, socialförsäkringen, tillämpningen av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), försvaret och ett antal övriga myndigheter, däribland , Fi- nansinspektionen och Konkurrensver- ket. Opcat-enheten tillhör i organisato- riskt avseende ansvarsområde 2, men enhetens inspektioner genomförs på uppdrag av den ombudsman som har tillsyn över den myndighet som är aktu- ell för besök. för Opcat-enhetens verksamhet återfinns i avsnitt 4. Under verksamhetsåret kom det in 1 793 ärenden, vilket är en ökning jämfört med föregående år. Det är främst ärenden om kriminalvår- den och LSS som har ökat. 1 791 ärenden avgjordes . 753 (42 pro- cent) av dessa ärenden avgjordes av byråchefer med stöd av delegation. Jag har själv genomfört fyra inspektioner. Tre inspektioner har på mitt upp- drag genomförts av en byråchef. Ett myndighetsbesök har genomförts. Opcat- enheten har därutöver genomfört 6 inspektioner inom mina tillsynsområden, se bilaga 4. Med anledning av iakttagelser som gjorts vid Opcat-enhetens inspek- tioner har jag inlett tre initiativärenden. T I L L R I K S D A G E N Under verksamhetsåret har antalet klagomål på kriminalvårdsområdet fortsatt att öka något. I likhet med föregående verksamhetsår avstår jag från spekula- tioner om vad detta kan bero på. När det gäller avgjorda kriminalvårdsärenden ligger kritikfrekvensen på en något högre nivå än närmast föregående år. 19 beslut har bedömts vara av sådant allmänt intresse att de refereras i denna äm- betsberättelse. Jag vill här särskilt lyfta fram följande tre beslut. Det första beslutet (dnr 1420-2014) rör Kriminalvårdens s.k. brottsoffer- slussar. arbetar Kriminalvården med s.k. brottsoffer- slussar vars uppgift är att ”skydda brottsoffer inom kriminalvården”. Brottsof- ferslussarnas arbete består bl.a. i att genom kontakter med anhöriga till intagna utreda förutsättningarna för de intagnas ansökningar om besöks- och telefon- tillstånd och om det finns några risker för den anhöriga förknippade med bevil- jandet av sådana tillstånd. Verksamheten innebär att kriminalvårdspersonal har regelbunden kontakt med de intagnas anhöriga. Enligt min uppfattning måste det kunna ställas höga krav på brottsofferslussarnas verksamhet och på att den är rättssäker, eftersom verksamheten berör personer som befinner sig utanför kriminalvården och dessutom i vissa fall tangerar gränsen för Kriminalvårdens uppdrag. En sammanställning som gjorts hos JO visar att det råder stora skillnader i hur landets brottsofferslussar utför sina uppdrag. Ett av skälen till detta är att det inte finns någon central styrning av brottsofferslussarna. De stora skillnader som finns mellan landets brottsofferslussar och de erfarenheter som gjorts vid JO:s tidigare granskning av dessa verksamheter visar enligt min mening på att likartade fall inte hanteras på ett likartat sätt, vilket jag anser är otillfredsställande. Det andra beslutet (dnr 6384-2014) rör Kriminalvårdens användning av myndighetens säkerhetsenheter, de s.k. Fenixenheterna. Enligt bestämmelser i fängelselagen får en intagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt för att ord- ningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Säkerhetsenheten i anstalten Saltvik används för placering av intagna som av olika skäl är i behov av skydd. I beslutet kritiserar jag Kriminalvården för dessa placeringar med hänvisning till att anstaltsvistelsen för dessa intagna blir mer ingripande än nödvändigt. I det tredje beslutet (dnr 6050-20166) uttalar jag allvarlig kritik mot Krimi- nalvården för att inte ha utformat rutiner för kontroll av att grunden för ett fri- hetsberövande består. Beslutet gäller en person som hade häktats i sin utevaro och sedermera förpassats till häktet . Enligt tillämpliga bestämmelser skulle en häktningsförhandling ha ägt rum efter det att häkt- ningsbeslutet hade verkställts. Av oklara skäl hölls aldrig någon förhandling och därmed saknades laglig grund för att hålla den intagne frihetsberövad efter det att de fyra dygnen hade passerat. Trots detta blev den intagne kvar i häktet i . I sitt remissvar till JO framhöll Kriminalvården att myndigheten inte har något formellt ansvar att anmäla till åklagare eller dom- stol när ett häktningsbeslut har verkställts. Vidare uppgav Kriminalvården att det inte är möjligt för ett häkte att ”påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar T I L L R I K S D A G E N för att samtliga klienters rättsprocessuella tidsfrister hålls”. Det som framkom i ärendet gav enligt min uppfattning intrycket att Kriminalvården inte vill ta på sig den centrala roll som myndigheten har när det gäller att frihetsberöva män- niskor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utformat rutiner för att säkerställa att myndighetens medarbetare gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund att hålla en person inlåst, vilket bidragit till det som in- träffade i häktet . Under verksamhetsåret kom det in 350 ärenden inom socialförsäkringsområ- det, vilket är en liten ökning () jämfört med föregående år. av minskad ärendetillströmning har således antalet anmälningar ökat igen. Det är svårt att säga vad detta kan bero på. Mitt intryck av och verksamheter är fortfarande gott. I årets ämbetsbe- rättelse har jag valt att ta med tre beslut som samtliga rör . Jag vill här särskilt lyfta fram ett beslut om handläggnings- tider i ärenden där enskilda ansöker om ersättning för vård utomlands (dnr 3950-2014). Enligt en särskild lag ska beslut om sådan ersättning fattas och senast från det att en fullständig ansökan har kommit in till myndigheten. I beslutet konstaterar jag att i över 2 000 ärenden har överskridit den lagstadgade tiden, vilket naturligtvis inte är acceptabelt. Under verksamhetsåret kom det in 113 LSS-ärenden, vilket är en ökning jämfört med föregående år. I förra årets ämbetsberättelse uttalade jag att den kommunala hanteringen av denna ärendegrupp uppvisade en rad brister när det gällde tillämpningen av centrala allmänna förvaltningsrättsliga regler om bl.a. kommunicering, dokumentation, motivering och rätt till parts- insyn. Jag måste tyvärr konstatera att jag har gjort samma erfarenhet detta år. I årets ämbetsberättelse har jag tagit med tre beslut om LSS. I ett beslut (dnr 6900-2014) uttalar jag att kommunerna saknar möjlighet att fatta interimistiska beslut i LSS-ärenden. Det innebär emellertid inte att den enskilde kan ställas helt utan bistånd . I ett annat beslut (dnr 1972-2014) kri- tiserar jag en kommun för att ha genomfört en lex Sarah-utredning och förelagt ett assistansbolag att lämna in en handlingsplan utan att ha haft behörighet till det. Det tredje beslutet (dnr 6948-2014) behandlar frågor om en god mans möj- ligheter att genom fullmakt låta någon annan företräda huvudmannen. I det be- slutet konstaterar jag att en kommun har hanterat frågor om godmanskap och fullmakter felaktigt i flera olika avseenden och att det finns allmänna kunskaps- brister om dessa frågor hos kommunen. På försvarsområdet tar JO numera emot väldigt få klagomålsärenden, det nu aktuella verksamhetsåret endast 16 stycken. I ett av dessa ärenden fann jag an- ledning att rikta kritik mot Försvarsmakten för att ha utformat förutsättningarna T I L L R I K S D A G E N för en övning på ett sådant sätt att det funnits en överhängande risk för att ci- vilpersoner mot sin vilja skulle kunna bli en del av övningen. blev i samband med övningen kontrollerad av militär personal när han befann sig inom övningsområdet som inte var avlyst. I utredningen kom det fram upp- gifter om att en kapten, efter att ha genomfört ett samtal med radioamatören, bad radioamatören att avlägsna sig från platsen. skedde inom ett skyddsområde hade inte kaptenen befogenhet att vidta denna Förutom sedvanliga inspektioner av Kriminalvården och har jag genomfört en inspektion av (dnr 6096- 2015), som inte blivit inspekterad av JO . tryck av verksamhet var mycket positivt. statera att myndigheten skriver välmotiverade och välformulerade beslut samt att myndigheten arbetar på ett strukturerat sätt med processer och metoder som främjar en säker ärendehandläggning. Inspektionen var även givande och läro- rik för mig och mina medarbetare. 3.3 JO (ansvarsområde 3) De frågor som ligger inom mitt tillsyns- område rör , hälso- och sjukvården samt utbildningsväsendet. Min företrädare, , gick i pension och under mellan- tiden tjänstgjorde i huvudsak de ställföre- trädande ombudsmännen på avdelningen. Jag tillträdde mitt uppdrag och när det finns anledning till det kommer jag därför i det följande att ta upp även mina företrädares beslut. Från till kom det in 1 975 ärenden på mina tillsynsområden. Ärendeinflödet är mycket högt och överträffas endast av verk- /15 då det registrerades 2 062 ärenden. Under det aktuella verksamhetsåret initierades 9 initiativärenden inklusive inspektioner. Tyngd- punkten i arbetet har således helt klart legat på att hantera anmälningar även om vissa inspektioner har genomförts. Inspektionerna har dock stått tillbaka på grund av klagomålsinströmningen, JO-skiftet och en medveten strävan att hålla nere balanserna. Utgående balans är 225 ärenden, vilket kan jämföras med en ingående balans på 273 ärenden. Remissarbetet har varit omfattande. Ett mindre antal förundersökningar har inletts. T I L L R I K S D A G E N har det kommit in 329 anmälningar som rör hälso- och sjukvården. Sex beslut på området refereras i ämbetsberättelsen och jag avser i det följande att särskilt lyfta fram fyra av dessa. Två rör den psykiatriska vården medan två rör patienter som vårdas med stöd av LVM. Innan jag gör det vill jag säga några ord om klagomålshanteringen på hälso- och sjukvårdsområdet i allmänhet. Justitieombudsmännens tillsynsverksamhet brukar beskrivas som extraordinär i betydelsen att enskilda i första hand får vända sig till domstol med sina klagomål eller till ordinarie tillsynsmyndig- heter. Den ordinarie tillsynen inom hälso- och sjukvården utförs av Inspek- tionen för vård och omsorg, . Hur klagomål hanteras där får naturligtvis i första hand betydelse för de enskilda men även i viss mån för JO. Klagomål på IVO:s verksamhet är tämligen frekventa hos JO. Frågan om långa handlägg- ningstider vid har varit föremål för JO:s uppmärksamhet i ett flertal ären- den (se bl.a. JO:s beslut i ärende med dnr 5787-2014 m.fl.). Det är uppenbart att har en ansträngd arbetssituation. Regeringen beslutade om en översyn av den nuvarande hanteringen av klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal (dir. 2014:88). Arbetet har redovisats i delbetänkandet Sedd, hörd och respekterad – ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården (SOU 2015:14) och i slutbetänkandet Fråga patienten! Nya perspektiv i klagomål och tillsyn (SOU 2015:102). I del- betänkandet lämnas vissa förslag om hur klagomålshanteringen ska bli effekti- vare och i slutbetänkandet lämnas förslag på hur ett nytt klagomålssystem bör vara utformat. Betänkandena bereds inom . JO har lämnat synpunkter på förslagen och min förhoppning är att hanteringen av klagomål hos den ordinarie tillsynsmyndigheten ska kunna förbättras.