frsrdg · H304RS7 · 2016-06-14 00:00:00 — Riksdagsstyrelsen delar utredningens uppfattning att nuvarande reglering av ledamöternas pensioner behålls och tas in i den nya lagen, dock med vissa språkliga och redaktionella ändringar. Lagrådet har synpunkter på strukturen på den föreslagna regleringen av ålderspension (9 kap.) och efterlevandepension (11 kap.) och föreslår en del ändringar i det avseendet. Riksdagsstyrelsen anser att Lagrådets förslag innebär förtydliganden av lagtexten och ansluter sig till förslaget. Däremot finns det inte tillräckliga skäl att i lagtexten ta in vilka bestämmelser i socialförsäkringsbalken som ska tillämpas. Lagrådets övriga synpunkter behandlas i författningskommentaren. bör alltjämt handlägga och besluta i ärenden som gäller ålders-, sjuk- och efterlevandepension. Detta bör av tydlighetsskäl framgå av lagtexten. Ett sådant förtydligande föreslås därför. Riksdagsstyrelsen är inte beredd att och på föreliggande underlag ta in regler om anmälningsplikt, återkrav och eftergift när det gäller ålderspension och efterlevandepension. Riksdagsstyrelsen kommer dock att återkomma till frågan. Riksdagsstyrelsens förslag: Nuvarande regler om inkomstgaranti och omställningsstöd tas in i den nya ersättningslagen med språkliga och redaktionella ändringar. Beslut om eftergift ska fattas av . infördes en ordning med visstidspension för ledamöter som avgick och som fyllt vid avgången och tillhört . För de som inte var berättigade till pension men som tjänstgjort förelåg rätt till avgångsersättning med högst tolv månadsarvoden. Detta system ersattes 1988 med en rätt till inkomstgaranti. Garantin innebar att en ledamot som tjänstgjort minst tolv riksdagsår hade rätt att vid sin avgång få av ledamotsarvodet. Garantin skulle minskas om den avgångna ledamoten uppbar förvärvsinkomst. För ledamöter som tjänstgjort än eller som inte fyllt var garantin begränsad till storlek och tid. Vid tillkomsten av ersättningslag fördes reglerna om inkomstgaranti lagstiftning över i allt väsentligt oförändrade till den nya lagen. Genom lagändringar som trädde i kraft reviderades regelverket på ett genomgripande sätt. Reformen innebar att det finns två parallella system för avgångsförmåner: dels det tidigare systemet med inkomstgaranti, dels ett nytt system med ekonomiskt omställningsstöd. Inkomstgarantin gäller för de ledamöter som har valts in i före valet fram till det att ledamoten uppnår allmän pensionsålder, dvs. Systemet innebär i stora drag att under vissa förutsättningar garanterar den avgångna ledamoten en viss månatlig inkomst motsvarande av ledamotsarvodet jämte vissa tilläggsarvoden. Beloppet reduceras från och med efter avgången. Systemet för omställningsstöd är tillämpligt på ledamöter som valts in i första gången vid valet eller därefter. Omställningsstödet består av två delar: dels ett ekonomiskt stöd , dels åtgärder för att underlätta för ledamoten att övergå till yrkesverksamhet, exempelvis kompletterande utbildning, karriärplanering, arbetsplatsintroduktion, starta-eget-kurser och coachning. upphandlar dessa tjänster av särskilda företag och tillhandahåller dem alltså inte själv. Grundkravet för att få del av omställningsstödet är att ledamoten har tjänstgjort i av . Det ekonomiska stödet gäller då . Som längst gäller stödet om ledamoten vid avgången har en sammanlagd tjänstgöringstid . I övrigt är stödets längd beroende av den sammanlagda tjänstgöringstiden i . Såväl det ekonomiska stödet inom omställningsstödet som inkomstgarantin kan jämkas, det vill säga dras in, helt eller delvis under vissa förutsättningar. Frågor om rätt till inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd prövas av när en ledamot lämnar . Prövningen sker ex officio och på grundval av det underlag som ska tillhandahålla nämnden. Nämnden beslutar även om jämkning av inkomstgarantin och omställningsstöd. Beslut av arvodesnämnden kan överklagas i förvaltningsdomstol. Den administrativa hanteringen av samordning, utbetalning, återkrav och liknande sköts av () enligt ett avtal mellan myndigheten och . Den som vill att inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd ska betalas ut måste ansöka om det hos SPV. Det sker alltså inte någon automatisk utbetalning efter det att arvodesnämnden beslutat om rätten till inkomstgaranti eller omställningsstöd. Mottagaren av inkomstgaranti eller omställningsstöd är skyldig att självmant underrätta SPV om väsentligt ändrade inkomstförhållanden om dessa kan antas påverka rätten till utbetalning. Uppgiftsskyldigheten är inte sanktionerad på annat sätt än att den som tar emot ett för stort belopp kan bli skyldig att betala ränta på beloppet. Utredningen föreslår att nuvarande regler om inkomstgaranti och omställningsstöd förs över till den nya ersättningslagen med vissa redaktionella och språkliga ändringar. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. framhåller, med anledning av Lagrådets yttrande, att det mycket väl kan tänkas uppkomma fall där en jämkning av inkomstgaranti och omställningsstöd på grund av brott måste anses vara fråga om ett nytt straff och att det finns en beaktansvärd risk för att en tillämpning av jämkningsregeln står i strid mot förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff i . Frågan om hur en jämkning av inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd ska kunna förenas med de krav som följer av konventionen bör, anser nämnden, bli föremål för ytterligare överväganden. påpekar vidare att jämkningsmöjligheten tar sikte på situationer då det ansetts stötande att en ledamot fortsatt har rätt till inkomstgaranti och menar att så kan vara fallet även i andra situationer, blanda annat då en ledamot är passiv. påpekar dessutom att det till skillnad mot vad som gäller utbetalning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd inte krävs att den berättigade skriftligen ansöker om förlängning av inkomstgaranti eller efterlevandeskydd. Nämnden har svårt att se att det finns något sakligt skäl till att inte också i de sistnämnda fallen kräva en skriftlig ansökan. menar vidare att det kan ifrågasättas om det är en lämplig ordning att beslut om eftergift av återkrav efter ett beslut om jämkning av inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd fattas av (). pekar på att en möjlighet vore att ett beslut om eftergift förutsatte samråd med nämnden eller att ett sådant beslut fattas av nämnden i stället för av SPV. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar utredningens förslag att nuvarande reglering av inkomstgaranti och omställningsstöd bör behållas och tas in i den nya ersättningslagen med vissa språkliga och redaktionella ändringar. Lagrådet har framfört en del synpunkter på utformningen av den nuvarande ordningen för handläggning av inkomstgaranti och omställningsstöd. Det gäller bland annat kravet på att den som vill ha inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd utbetalt måste ansöka om det hos SPV. Vidare hyser Lagrådet tvekan inför skyldigheten att upplysa SPV om väsentligt ändrade inkomstförhållanden, särskilt som ett misstag från den berättigades sida kan leda till en skyldighet att betala ränta. Riksdagsstyrelsen konstaterar att nuvarande krav på ansökan för att utbetalning ska ske har tillämpats . Det framstår som naturligt att den som vill ha en ekonomisk förmån också måste ansöka om det, även om prövar frågan om rätten till inkomstgaranti och omställningsstöd som sådan på eget initiativ när en ledamot lämnar . fann inte heller skäl att frångå denna ordning vid den genomgripande reform av regelverket som genomfördes (se 2012/13:SR7 s. 21, bet. 2013/14:KU3). Det har inte framkommit att kravet på ansökan för att utbetalning ska ske har lett till några tillämpningsproblem eller rättsförluster. Riksdagsstyrelsen ser mot den bakgrunden inte några skäl för att ta bort kravet på att en utbetalning ska föregås av en ansökan. föreslagit bör lagtexten i stället förtydligas så att det framgår att även förlängning av inkomstgaranti och ekonomiskt omställningsstöd, liksom en ansökan om efterlevandeskydd, kräver en skriftlig ansökan. Skyldigheten för den som får inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd att underrätta SPV om väsentliga inkomstförändringar infördes genom en lagändring som trädde i kraft . Införandet av en upplysningsplikt syftade bland annat till att undvika att det uppstod alltför stora och många differenser mellan utbetalda belopp och det belopp som mottagaren av inkomstgarantin egentligen hade rätt till utifrån dennes faktiska inkomstförhållanden (2001/02:RS3 s. 16 och s. 35 f., bet. 2002/03:KU16). De skäl som låg till grund för att uppgiftsskyldigheten infördes gör sig alltjämt gällande. Riksdagsstyrelsen är följaktligen inte beredd att ta något initiativ till ett avskaffande av uppgiftsskyldigheten. I det sammanhanget kan erinras om att det finns en del vägledande uttalanden när det gäller frågan vad som är att anse som väsentligt ändrade förhållanden i tidigare lagförarbeten. Vid reform av regelverket för inkomstgaranti och omställningsstöd uttalades att en utgångspunkt bör vara att ett och samma organ, dvs. , ska fatta de grundläggande besluten om rätt till alla förmånerna (2012/13:RS7 s. 67, bet. 2013/14:KU3). förslag att även beslut av eftergift fattas av nämnden ligger i linje med denna utgångspunkt och bör därför genomföras. Ett sådant lagförslag läggs därför fram. Bestämmelser om jämkning av inkomstgaranti finns i 13 kap. 16 § ersättningslag. Med jämkning avses att inkomstgarantin upphör eller att garantibeloppet sätts ned. Jämkning kan bland annat ske om garantitagaren dömts för brott som medfört att han eller hon skiljts från uppdraget som riksdagsledamot eller dömts för brott av sådan allvarlig art att det framstår som sannolikt att garantitagaren skulle ha skiljts från uppdraget som riksdagsledamot om han eller hon hade varit kvar i (punkt 4). Därutöver krävs det att en jämkning är skälig. Beslut om jämkning fattas av och förutsätter att det föreligger en lagakraftägande dom. Jämkningsmöjligheten vid brott infördes genom en lagändring som trädde i kraft (2005/06:RS4, s. 68 f., bet. 2005/06:KU33). I lagförarbetena framhölls att det var angeläget att reglerna om jämkning var klara och tydliga för dem som ska tillämpa dem och att garantitagaren hade klart för sig hur han eller hon skulle förhålla sig för att ha rätt till inkomstgarantin. Av förarbetena framgår vidare att jämkningsmöjligheten syftar till att undvika missbruk av inkomstgarantin och att det ska vara möjligt att jämka garantin om situationen är sådan att det framstår som stötande att garantin betalas ut. Vid införandet av systemet med omställningsstöd behölls jämkningsmöjligheten vad gäller inkomstgaranti, som det togs in en motsvarande bestämmelse i 13 a kap. 15 § första stycket 4 ersättningslag (2012/13:RS7, bet. 2013/14:KU3). Det riktades i det lagstiftningsärendet inte någon invändning mot de aktuella jämkningsmöjligheten vid brott från Lagrådets sida. Enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokoll och artikel 50 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna gäller att en och samma person har rätt att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (ne bis in idem). praxis vad gäller tillämpningen av förbudet har utvecklats , vilket bland annat lett till att funnit att det svenska systemet med två förfaranden och dubbla sanktioner, det vill säga skattetillägg och brottspåföljd, vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet är oförenligt med (NJA 2013 s. 502). Beslutet innebar en ändring av Högsta domstolens tidigare praxis. har dock konstaterat att systemet med körkortsåterkallelse i administrativ ordning som föraren kan ådömas brottspåföljd i allmän domstol går att förena med bestämmelserna i och EU:s rättighetsstadga. Domstolen har därvid framhållit att frågan om körkortsåterkallelse grundas på att det föreligger en lagakraftägande dom och att det i körkortsärendet inte sker någon ny prövning av själva gärningen och om den är att betrakta som ett brott. Det tidigare avgörandet har således enbart en så kallad prejudiciell verkan i det senare förfarandet. Ett liknande synsätt kan enligt riksdagsstyrelsens uppfattning anläggas i en jämkningssituation. Det sker således inte någon ny bedömning av om gärningen är att anse som brottslig när prövar jämkningsfrågan. har sålunda att utgå från den bedömning som gjorts i allmän domstol i ansvarsfrågan. Som nämnts krävs dessutom att det föreligger en lagakraftägande dom för att jämkning ska kunna bli aktuell. Mot den bakgrunden, och då det måste anses finnas ett sakligt samband mellan de olika förfarandena, gör riksdagsstyrelsen bedömningen att jämkningsmöjligheten inte är oförenlig med eller EU:s rättighetsstadga. Som framgår av Lagrådets yttrande och arvodesnämnds remissvar kan dock goda skäl anföras för en annan ståndpunkt och ytterst är det en fråga för rättstillämpningen om jämkningsmöjligheten går att förena med och EU:s rättighetsstadga. Riksdagsstyrelsen är inte beredd att nu ta något initiativ med anledning av Lagrådets och arvodesnämnds synpunkter. Frågan om jämkning i andra situationer som nämnt tar sikte på grundläggande frågor kring ledamotsuppdraget och ryms inte inom detta lagstiftningsärende. Övriga synpunkter från Lagrådet och behandlas i författningskommentaren. Riksdagsstyrelsens förslag: ska, om annat inte föreskrivs, ansvara för att en ledamot erbjuds parkeringsplats, övernattningsbostad, arbetsrum, vidareutbildning, teknisk och elektronisk utrustning, barnverksamhet, försäkring och företagshälsovård. Detta ska framgå av lagen (2011:745) med instruktion för . har enligt lagen (2011:745) med instruktion för bland annat till uppgift att tillhandahålla resurser och service för talmannens, kammarens, utskottens och övriga riksdagsorgans verksamhet samt för riksdagsledamöterna och partikanslierna (1 §). Vidare ska förvaltningen, om annat inte är föreskrivet, besluta i frågor om ekonomiska förmåner enligt ersättningslagen och ansvara för arvoden och andra ersättningar till ledamöterna. Förvaltningen ska också ansvara för att ledamöter som lämnar erbjuds stöd för övergång till förvärvsarbete (2 §). Utredningen föreslår att instruktionen för ändras så att förvaltningens ansvar förtydligas i enlighet med övriga förslag som läggs fram. Förslaget innebär med andra ord att det ska framgå av instruktionen att ansvarar för att en ledamot erbjuds parkeringsplats, övernattningsbostad, arbetsrum, vidareutbildning, teknisk och elektronisk utrustning, barnverksamhet, försäkring och företagshälsovård. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen anser att instruktionen för ska förtydligas i enlighet med utredningens förslag. Förslaget bör följaktligen genomföras. Lag om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete Riksdagsstyrelsens förslag: Lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i upphävs och ersätts med en ny lag – lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Det materiella innehållet i den föreslagna lagen stämmer huvudsakligen överens med dagens lag. Bestämmelser om rätten att inrätta ett kansli, ackreditering av politiska sekreterare och andra som är anställda av partigruppen samt samråd och redovisning av utbetalda stöd förs in i lagen. Vidare regleras stödet till partigrupperna för språkutbildning. åläggs att betala stöden till partigrupperna och bemyndigas att bestämma storleken på stöden och meddela tillämpningsföreskrifter. Riksdagsstyrelsens bedömning: Riksdagsstyrelsens föreskrift (2012:8) om visst stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i bör upphävas och ersättas med en tillämpningsföreskrift och allmänna råd till lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Som nämnts i avsnitt 4 finns det regler om stöd till partigruppernas arbete i lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . Stödet lämnas i form av basstöd, stöd till kostnaderna för ledamöternas politiska sekreterare och stöd till kostnaderna för ledamöternas resor utomlands. Basstödet består av ett grundbelopp och ett tilläggsbelopp. Grundbeloppet uppgår till . En partigrupp som företräder regeringen har rätt till ett grundbelopp. Övriga partigrupper har rätt till två grundbelopp. Tilläggsbeloppet uppgår till och ledamot. Stödet till politiska sekreterare ska bekosta handläggarhjälp åt ledamöterna. Vid bestämmandet av stödets storlek ska ett belopp om per politisk sekreterare och månad läggas till grund för beräkningen. Stöd till ledamöternas utrikes resor lämnas enligt lag dels för ledamöternas deltagande i samarbetet inom Europeiska unionen, dels för deltagande i internationella konferenser utomlands och andra utrikes resor. erbjuder vidare stöd för språkutbildning. Rätten till språkutbildning är inte reglerad i författning. Därutöver har ledamöterna och partikanslierna i tillgång till fria lokaler och teknisk utrustning i . Närmare bestämmelser om stödet enligt lag finns i riksdagsstyrelsens föreskrift (2012:8) om visst stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i . Föreskriften innehåller regler om bland annat politiska sekreterare och ackreditering. Vidare finns det regler om hur många arbetsplatser varje partigrupp har rätt till. Sålunda har varje partigrupp, utöver ledamotsrummen, rätt till arbetsplatser för de politiska sekreterare som har sitt tjänsteställe i , dock maximalt så många arbetsplatser som partigruppen fått mandat. Varje partigrupp har därutöver rätt att disponera 10 arbetsplatser för partigruppens kansliledning. Basbeloppet, tilläggsbeloppet, beloppet som ligger till grund för beräkningen av stödet till politiska sekreterare och stödet till utrikes resor anges uttryckligen i lagen. Utredningen konstaterar att vissa bestämmelser som finns i riksdagsstyrelsens föreskrift (2012:8) om visst stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i är av sådan vikt för folkrepresentationen och det politiska arbetet att bestämmelserna bör tas in i lag. Detta gäller rätten att inrätta ett kansli, ackreditering av politiska sekreterare och andra som är anställda av partigruppen samt samråd och redovisning av utbetalda stöd. Utredningen framhåller att det krävs förhållandevis omfattande strukturella ändringar lag i form av ändrade kapitel- och underrubriker. Dessutom behöver paragraferna numreras om. Utredningen anser därför att det är lämpligast att ändringarna görs i en ny lag och föreslår följaktligen att lag om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i upphävs och ersätts av en ny lag – lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Bortsett från de nya bestämmelserna års föreskrift föreslås att det materiella innehållet i lagen huvudsakligen ska stämma överens med dagens lag. Enligt utredningen ligger det ett pedagogiskt värde i att det till bestämmelserna i lagen finns tillhörande föreskrifter och allmänna råd som vägleder tillämparna. Utredningen gör därför bedömningen att riksdagsstyrelsens föreskrift om visst stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i bör upphävas och ersättas med en tillämpningsföreskrift och allmänna råd till den nya lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Ett bemyndigande för riksdagsstyrelsen att meddela tillämpningsföreskrifter ska därför tas in i den nya lagen. För att öka lagens överskådlighet föreslår utredningen att lagen strukturellt byggs upp med tydliga kapitelrubriker som grundas på den nuvarande lagens underrubriker. I syfte att underlätta tillämpningen av lagen föreslår utredningen att det förs in informativa underrubriker. Utredningen anser att det är viktigt att det redan i inledningen finns tydlig information om vad den nya lagen innehåller. Den första underrubriken i den nuvarande lagen innehåller inledande bestämmelser om lagen och vissa definitioner. Utredningen föreslår att också den nya lagen inleds på detta sätt, tillsammans med en innehållsförteckning där läsaren ges en överskådlig bild av lagens innehåll. De följande tre kapitlen ska i stort följa den nuvarande lagens struktur med bestämmelser om basstöd till partigrupperna (2 kap.), stöd till kostnaderna för politiska sekreterare till riksdagsledamöter och andra arbetstagare på partigruppernas kansli (3 kap.) och stöd till kostnaderna för riksdagsledamöternas utrikes resor (4 kap.). Stöd till kostnader för riksdagsledamöters språkutbildning ges till partigrupperna, men stödet är inte författningsreglerat. Utredningen föreslår att de grundläggande bestämmelserna om utbetalning av stöd till kostnader för riksdagsledamöters språkutbildning tas in i den nya lagens femte kapitel. Därefter följer bestämmelser om stöd till en enskild ledamot som har blivit invald i utan att tillhöra en partigrupp (6 kap.) samt bestämmelser om redovisning av stöden och återbetalningsskyldighet (7 och 8 kap.). Utredningen anser att det framstår som opraktiskt att olika belopp anges i lagen, eftersom det bör vara möjligt att ändra dem allteftersom förhållandena motiverar det. Inte minst gäller detta stödet till de politiska sekreterarna eftersom detta har beräknats med ledning av kostnaden för sekreterarnas lön, som ändras i takt med den allmänna löneutvecklingen, och stödet till utrikes resor som följer kostnadsläget för resor. Utredningen föreslår därför att i den nya lagen ska bemyndigas att bestämma stödens storlek och att beloppen i stället anges i tillämpningsföreskrifterna till lagen. Basstödet är dock enligt utredningens uppfattning av så grundläggande betydelse för partigruppernas arbete i att det beloppet alltjämt bör regleras i lag. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget att lag upphävs och ersätts med en ny lag. Detsamma gäller utredningens förslag vad gäller lagens struktur och innehåll. , , , och Liberalerna ifrågasätter dock förslaget att det beloppsmässiga stödet vad gäller de politiska sekreterarna, språkutbildning och för utrikes resor inte längre ska anges i lag utan bestämmas av . Samma invändning riktas mot förslaget att förvaltningen ska bestämma antalet arbetsplatser en partigrupp har rätt till. Partigrupperna framhåller att stödet till partierna är en demokratisk institution av stor vikt för partiernas arbete som inte ska kunna påverkas av tillfälliga förändringar i övrigt eller vid ändrade majoritetsförhållanden. En lagreglering innebär vidare transparens, öppenhet och insyn och en tröghet som bidrar till reglernas hållbarhet och förutsebarhet. Partigrupperna anser således att antalet arbetsplatser samt stödet för utrikes resor, språkutbildning och till de politiska sekreterarna alltjämt ska framgå av lag. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen anser i likhet med utredningen att en ny lag om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i bör införas och delar utredningens bedömning i fråga om vad som bör regleras i lagen. Riksdagsstyrelsen har förståelse för de synpunkter som förts fram av partigrupperna om det föreslagna bemyndigandet till att bestämma vissa belopp och antalet arbetsplatser. I sammanhanget bör dock understrykas att såväl belopp som antal arbetsplatser med den föreslagna ordningen alltjämt kommer att framgå av författning, dvs. tillämpningsföreskrift som beslutas av riksdagsstyrelsen som har föreskriftsrätten vad gäller föreskrifter som enligt instruktionen eller annan författning ska meddelas av . Mot den bakgrunden anser riksdagsstyrelsen att den föreslagna ordningen med ett bemyndigande till kan godtas. Utrikes tjänsteresor på uppdrag av partigrupperna Riksdagsstyrelsens förslag: ska till partigrupperna lämna stöd till resekostnader för riksdagsledamöternas resor till länder inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, länder som har ansökt om medlemskap i unionen och till potentiella kandidatländer.