frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — 7 Se 12 § skyddslagen. 8 Se 13 § och 17 § första stycket skyddslagen. 9 Se 6 § andra stycket skyddsförordningen. 10Se 29 § första stycket polislagen jfr med 10 § första stycket 1, 2 och 4 i samma lag. 11Se 5 § i lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. F Ö R S V A R E T 2016/17:JO1 hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom får eller Säkerhetspolisen framställa begäran direkt till Försvarsmakten och sedan un- derrätta regeringen om att stöd har begärts. Därefter ska regeringen pröva om beslutet att begära stöd ska undanröjas eller bestå.12 Ett beslut om att lämna stöd till eller Säkerhetspolisen fattas av överbefälhavaren el- ler av den inom Högkvarteret som överbefälhavaren har utsett till beslutsfat- tare.13 Det redovisade innebär att militär personal som regel inte har någon rätt att ingripa med stöd av polislagen och exempelvis avvisa personer som genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen.14 Emellertid intar militärpolisen en särskild ställning. Militärpolisen ska upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten inom Försvarsmakten samt vid sådana övningar som Försvarsmak- ten genomför tillsammans med andra myndigheter.15 Militärpolis är, genom att den fullgör direkta polisuppgifter, att anse som polispersonal och har i princip fullständiga polisiära uppgifter inom ramen för sitt uppdrag. Därmed gäller allt- så i tillämpliga delar samtliga bestämmelser i 8–22 §§ polislagen och inte en- dast befogenhet att använda våld i vissa fall.16 Det innebär att en militärpolis exempelvis i samband med en militärövning har rätt att avvisa en civilperson från allmän plats. En sådan åtgärd förutsätter givetvis att personen genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna och att åtgärden är nödvändig för att ord- ningen ska kunna upprätthållas. Slutligen vill jag nämna att Försvarsmakten har pekat på den bestämmelse i 24 kap. 7 § andra stycket som reglerar s.k. envarsingripande. I bestämmelsen anges bl.a. att om den som har begått brott, på viket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller på flyende fot, får han eller hon gripas av envar. Den gripne ska skyndsamt överlämnas till närmaste polisman. Det kan konstateras att det för exempelvis brottet spioneri ingår fängelse i straff- skalan.17 Befälet för det insatskompani som skickades ut till platsen där J.J. uppehöll sig bad att han skulle visa legitimation. inte befann sig inom avlyst område (skyddsområde) fanns det inte någon rätt för den militära personalen 12Se 1 § andra och fjärde styckena lagen (2006:343) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terrorismbekämpning. 13Se 2 § andra stycket förordningen (2006:344) om Försvarsmaktens stöd till polisen vid terr- orismbekämpning. 14Se 29 § tredje stycket polislagen motsatsvis. 15Se 1 § förordningen (1980:123) med reglemente för militärpolisen. 16Se och , Polislagen – En kommentar (version , Zeteo), kommentaren till 29 §. 17Enligt 19 kap. 5 § kan den som har gjort sig skyldig till spioneri dömas till fängelse i högst . 2016/17:JO1 F Ö R S V A R E T att begära detta. Det framgår även att hemvärnspersonalen tittade på den radio- utrustning som fanns i J.J:s bil. Av den anledningen vill jag även framhålla att det inte fanns någon skyldighet för honom att visa upp bilens innehåll.18 En bidragande orsak till att den militära personalen vidtog vissa åtgärder i förhållande till J.J., var den omständigheten att de hade fått instruktioner om att deltagare i övningen kunde uppträda som civilpersoner. Det, i förening med att J.J. använde amatörradio, gjorde att hemvärnspersonalen missbedömde si- tuationen. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att kritisera agerandet i denna del. Av samma skäl saknar jag anledning att kommentera det förhållan- det att J.J. ombads att stanna kvar på platsen i avvaktan på att ett högre befäl skulle komma dit. Händelsen ger mig emellertid anledning att ge min syn på några generella frågor. Jag vill understryka att jag saknar anledning att ifrågasätta hemvärns- befälets uppgifter om att J.J. på ett vänligt sätt ombads att legitimera sig och att inga tvångsåtgärder riktades mot honom. Lika lite saknar jag skäl att ifrågasätta hemvärnsbefälets påstående om att han uppfattade det som att J.J. legitimerade sig och visade upp sitt fordon frivilligt. Även om den militära personalen har uppfattat att alla åtgärder skedde på frivillig väg, vill jag betona att situationen inte nödvändigtvis behöver ha upp- fattats på samma sätt av J.J. I ett läge när en civilperson blir kontaktad av be- väpnad militär personal kan det för honom eller henne, av lätt förståeliga skäl, framstå som alternativen är få. Oavsett hur korrekt och vänligt uppträdandet är, kan situationen som sådan förmedla att den enskilde måste rätta sig efter den militära personalens önskemål. Av den anledningen vill jag understryka vikten av att militär personal utbildas i vilka befogenheter den har och därmed att den här typen av situationer kan undvikas. Som jag konstaterat tidigare var det de förutsättningar som hemvärnsperso- nalen hade fått för övningen som bidrog till den uppkomna situationen. Jag vill därför betona att den som utformar militära övningar måste vidta sådana mått och steg att civilpersoner inte riskerar att mot sin vilja bli en del av övningen. Med facit i hand framstår det som mindre lyckat att ge hemvärnspersonalen instruktionen att fiendesoldater kunde uppträda som civilpersoner, som övningen genomfördes i ett område dit civilpersoner hade fritt tillträde. Även på förhand borde det ha varit möjligt för ansvarigt befäl att inse att det fanns en risk för att förutsättningarna skulle kunna ge upphov till problem. Det som har inträffat visar på att det funnits brister i övningens genomförande och jag är kritisk till detta. Om en övning ändå ska hållas under sådana förhållanden – vilket jag i och för sig ställer mig tveksam till – måste övningsledningen sä- kerställa att civilpersoner inte blir en del av övningsscenariot. Det kan exem- pelvis ske genom att de som deltar i övningen bär tydliga markeringar och att all den personal som medverkar informeras om denna grundläggande förutsätt- ning innan övningen tar sin början. Händelsen avslutades med att kapten , som hade tillkallats av hemvärnsbefälet, avvisade J.J. Enligt den rapport som kaptenen upprättade efter händelsen bad han J.J. att ”avlägsna sig från platsen”. 18 Jfr 10 § 1 och 3 skyddslagen. F Ö R S V A R E T 2016/17:JO1 säkerhetsrapport som upprättades av majoren framgår det att J.J. ”avviker från platsen efter tydlig uppmaning från övningsledaren”. Av För- svarsmaktens remissvar framgår inte vilka överväganden som låg bakom kap- tenens agerande. Jag kan emellertid konstatera att åtgärden skedde i ett område som inte omfattades av skyddslagens bestämmelser. Därmed har kaptenen, i den aktuella situationen, inte haft något lagligt stöd för sin åtgärd.19 Med beaktande av vad som har framkommit i ärendet saknar jag skäl att ytterligare kommentera de klagomål som . har framfört. 19 Jfr 12 § skyddslagen. Ett landsting har lämnat missvisande information till allmänheten om möjligheten att betala patientavgifter med kontanter (Dnr 4956-2014) Beslutet i korthet: Efter en anmälan mot Region har JO grans- kat utformningen av regionens information om betalning av patientavgifter. Genom en dom från är det klarlagt att ett landsting inte kan vägra att ta emot kontant betalning av patientavgifter. Av den information om betalning av patientavgifter som Region tidigare använde framgick inte att det var möjligt att betala med kontanter. Sedan regionen uppmärksammats på att detta stod i strid med riksbanksla- gen har regionen ändrat informationen. Enligt JO är både den tidigare och den nya informationen missvisande och ofullständig. Regionen får kritik för detta. JO tillägger: Det finns inte något hinder mot att ett landsting informerar om att det är ett önskemål att man betalar patientavgiften på annat sätt än med kontanter. Detta måste dock formuleras på ett sådant sätt att det inte råder några tvivel om att det är möjligt att betala även med kontanter. I en anmälan till JO framförde N.N. Styrelsen för (numera i Region ) fattade beslut om kontantfri betalning av patientavgifter. Beslutet har av allt att döma genomförts i praktiken. Landsting är dock skyldiga att ta emot kontant betalning enligt riksbankslagen. Sedan uppmärksammats på en kammarrättsdom där det uttalats att det finns en skyldighet att ta emot kontant betalning har personal vid ibland uppgett att det åter har blivit möjligt att betala kontant, men det har fungerat dåligt i praktiken. Infor- mationen till patienterna om betalning i kallelser, på internet, i en broschyr och på ett anslag har varit felaktig eller missvisande, och personalen på mottag- ningarna har inte verkat känna till att de är skyldiga att ta emot kontant betal- ning. har vid ett antal telefonsamtal diskuterat detta med centralt placerad personal inom . Vid telefonsamtalen har det kommit fram att lands- tinget har gett patienterna felaktig, vilseledande eller ofullständig information för att undvika kontant betalning. Sedan han först tog kontakt med har dock vissa åtgärder vidtagits. Det felaktiga anslaget har tagits ned, och har uppgett att den interna informationen om kontant betalning för- stärkts. Vissa ändringar har gjorts i informationen till patienterna på internet. Denna information är dock fortfarande felaktig, vilseledande eller ofullständig, och syftet med det är att patienterna inte ska förstå att de kan betala kontant. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D gav också ett antal konkreta exempel på information om betalning av patientavgifter. Några av dessa återges nedan i avsnittet Bedöm- ning. En föredragande hos JO tog in vissa muntliga upplysningar från , ekonomidirektör vid . Sedan begärde JO att skulle yttra sig över anmälan. I ett protokollsutdrag från det sammanträde som hade med an- ledning av JO:s remiss anfördes i huvudsak följande: beslut att avskaffa kontanthantering har inte inneburit att har vägrat att ta emot kontanter. har tagit emot kon- tanter om patienten begärt att få betala kontant. Dock har efter en prejudicerande dom justerat sin information på så sätt att det inte fram- står som att aldrig tar emot kontanter. beslutade vid sammanträdet att lämna in ett yttrande där huvudsakligen följande anfördes (bilagan har utelämnats): beslutade att kontanthanteringen inom skulle upphöra från och med den l . togs det fram en intern rutin till kassaansvariga vid receptioner m.m. som beskrev att om någon insisterade på att betala kontant skulle kontanterna tas emot. Efter att av anmälaren uppmärksammats på Kammarrättens dom av har förtydligat sina interna anvisningar och även haft extra informationer till receptionspersonal och sett över så att fel- aktig information på t.ex. affischer om att kontanter inte tas mot tagits bort. Av bilaga l framgår skälen för beslut. Skäl som anförts beskriver anställdas obehagskänslor över att behöva hantera kontanter, särskilt och . Vidare beskrivs att kontanthantering utgör en säker- hetsrisk och därmed också ett potentiellt arbetsmiljöproblem. Det är därut- över förenat med en icke ringa kostnad att hantera kontanter. har för patienternas bekvämlighet erbjudit flera olika betal- ningssätt som alternativ till kontant betalning. Utöver betalkortsterminaler har erbjudit betalning mot faktura med 30 dagars kredit och autogiro. har därmed ansett att samtliga patienter och kunder har er- bjudits passande betalningsalternativ. För patienter som insisterat på att be- tala kontant har det funnits en "reservrutin" sedan kontantstoppet infördes vil- ken inneburit att tagit emot kontant betalning. Denna har haft formen av en intern anvisning som inneburit att man i receptionerna ska ta emot kontanter om någon insisterar på att få betala kontant. Anvisningen skickades ut i samband med övergången men det har också informerats muntligt till så kallade kassaansvariga. har också kontanter ta- gits emot även om det sammanlagt inte har rört sig om några stora summor. Till exempel var beloppet . har dock av Kammarrätten i dom av i mål nr 2013-852 förstått att inte explicit kan neka att ta emot sedlar och mynt utgivna av Riksbank och har inrättat sig efter detta. De förändringar som gjorts efter detta har varit att förtydliga H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D befintliga anvisningar och informera ekonomichefer i samt att i möten med kassaansvariga vid receptioner ännu mer trycka på att inte kan neka kontantbetalning om någon insisterar att få betala kontant. In- formationsinsatser har även riktats till den interna helpdesk som finns om receptionspersonal ringer och ställer frågor till. Även i malldokumenten för internkontroll av administrativa rutiner har detta lyfts in för samtliga pro- duktionsenheter. Det finns dock information på många ställen i och det tar tid att ersätta tryckt material och det har även tagit tid att hitta de olika ställen där den felaktiga informationen om att kontanter inte tas emot längre framgått. tror sig dock numera ha tagit bort den felaktiga informationen överallt där den förekommer. Vad gäller anmälarens förslag att ska informera om att kon- tant betalning tas emot gör följande bedömning. har framfört olika skäl till varför kontanthantering utgör en belastning för . Eftersom kontanthantering bidrar till både en sämre arbets- miljö och utgör en icke ringa kostnad, som ska finansieras av skattebeta- larna på bekostnad av den vård som kan ges framstår det som rimligt att väljer att framhålla vissa betalningssätt framför andra. Vad gäl- ler kontant betalning väljer att inte framhålla den. Att Lands- tinget har en skyldighet att ta emot mynt och sedlar utgivna av innebär enligt tolkning inte att därmed ådragit sig en förpliktelse att nogsamt informera om denna lagstadgade skyldighet. Däremot ska inte ge felaktig information i något avseende. Därför anser att man även fortsättningsvis kan använda formuleringar som följer. [De utelämnade formuleringarna redovisas nedan i avsnittet Bedömning, JO:s anm.] Vad anmälaren påstår att anställda hos sagt och menat framstår delvis som spekulationer från anmälarens sida. Anmälarens slutsatser om innebörden i vad som sagts kan inte lastas . varken undanhåller eller ger felaktig information avsiktligen om något. yttrade sig över yttrande. I ett beslut anförde JO följande: Enligt 5 kap. 1 § andra stycket riksbankslagen är sedlar och mynt som ges ut av lagliga betalningsmedel. har avgjort ett mål som gällde frågan om ett landsting är skyldigt att ta emot betalning av patientavgifter med kon- tanter (dom i mål nr 2793-14). Domstolen konstaterade bl.a. att (det i målet aktuella) beslut om att patientavgifter kunde betalas kontant endast vid två av vårdinrättningar stod i strid med riksbankslagen. Genom domen är det alltså klarlagt att ett landsting inte kan vägra att ta emot kontant betalning av patientavgifter. fattade ett beslut om att fr.o.m. skulle upphöra med att ta emot kontant betalning. Det kan konstateras att beslut inte var förenligt med riksbanks- lagen. Beslutet har legat till grund för hur därefter har utformat sin information till allmänheten om betalning med kontanter. Jag har funnit skäl att granska om information uppfyller de krav som kan ställas på H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D information som myndigheter lämnar till enskilda om myndighetens verksam- het. En självklar utgångspunkt är att informationen till allmänheten ska vara korrekt. Den enskilde ska kunna rätta sitt handlande efter de besked som myn- digheten lämnar. I anmälan till JO har anmälaren tagit upp ett antal exempel på den infor- mation som lämnade om betalning av patientavgifter. –På i fanns ett anslag med följande text: ”Av säkerhetsskäl hanterar vi inte kontanter på akutmottagningen.” –I en broschyr som lämnades ut på samma sjukhus, och som lämnats in till JO, anges att ”betalning ska ske via faktura eller kreditkort”. –I en kallelse från kirurgmottagningen på samma sjukhus angavs bl.a. föl- jande: ”Avgiften betalas med kort. Är detta inte möjligt får du en faktura som skickas hem. Betalning kan även ske via autogiro.” har inte förnekat att den nu redovisade informationen har förekommit. Tvärtom har anfört att har arbetat med att ersätta felaktig information om kontantbetalning sedan anmälaren upp- märksammade myndigheten på en kammarrättsdom där det framgick att ett landsting inte utan stöd i lag kan inskränka rätten att betala patientavgifter med sedlar och mynt utgivna av . Jag utgår därför från att de uppgifter som anmälaren har lämnat om information är riktiga. Som framgått ovan instämde genom sin dom i den bedömning som olika kammarrätter tidigare hade gjort. I sitt yttrande till JO har uppgett att beslutet inte inneburit att har vägrat att ta emot kontanter, utan att patienter som begärt att få betala kontant har kunnat göra det. Även om i praktiken har accepterat kontant betalning har den redovisade informationen varit fel- aktig eftersom det inte har framgått att det har varit möjligt att betala med kon- tanter. För detta förtjänar kritik. Anmälaren har också citerat information som varit tillgänglig på landsting- ets (numera Region ) webbplats. På ett antal ställen används for- muleringar som ”vi ser helst att du betalar med ditt bankkort” och ”vid besök i den öppna sjukvården [m.m.] betalar du vanligtvis avgiften innan besöket. Be- talning sker främst via betalkort, faktura eller autogiro”. Gemensamt för de olika exempel som anmälaren har hänvisat till är att det inte tydligt framgår att det är möjligt att betala med kontanter. I sitt yttrande har också redovisat de formuleringar som ska användas framöver. Avgift för vårdinsatser ska i huvudsak betalas i förväg. Med anledning av att övergick till kontantlös hantering av avgifter ska betalning i huvudsak ske med kort. Om kortbetalning inte görs kan faktu- rering ske. På grund av säkerhetsskäl för såväl personal som patienter, tas kontant betalning endast emot i undantagsfall. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Hur ska jag betala? Betala i den öppna sjukvården Vid besök i den öppna sjukvården, läkarbesök och besök för sjukvårdande behandling (vård av annan vårdgivare än läkare), betalar du vanligtvis av- giften innan besöket. Betalning sker främst via betalkort, faktura eller autogiro. Vi ser helst att du betalar besöket med ditt bankkort. Du kan ansluta dig till autogiro så att alla dina avgifter till sjuk- vård eller folktandvård automatisk dras från ditt konto. Du får alltid en avise- ring om vilket belopp som ska dras från kontot. Här kan du hämta en blankett för anmälan till autogiro. Autogirot gäller inte hos de privata vårdgivarna eller klinikerna. Betala i den slutna sjukvården Om du blir inlagd på sjukhus (intagen i så kallad sluten vård) kan du inte betala med kort. I stället får du en räkning skickad hem till dig eller så dras avgiften via autogiro. Informationen till allmänheten om vilka alternativ som finns för att betala pa- tientavgifter ska vara korrekt och tydlig. När informerar om betal- ningsalternativen kan därför inte möjligheten att betala med kontanter uteläm- nas. Användningen av uttryck som att man ”helst”, ”vanligtvis”, ”i huvudsak” eller ”oftast” ska betala med betalkort, och det faktum att information om kon- tant betalning saknas, ger intryck av att det inte är möjligt att betala kontant. I den information som myndigheten enligt remissvaret ska använda i fortsättningen hänvisas dessutom till att 2010 övergick till kontant- lös hantering av avgifter. anges att kontant betalning tas emot endast i undantagsfall. Det framgår inte vad som kan utgöra ett undantagsfall. Formu- leringen ger intryck av att har möjlighet att vägra att ta emot kontant betalning. Enligt min mening är både den information som åtminstone tidigare varit tillgänglig via myndighetens webbplats och den information som ska användas framöver missvisande och ofullständig. Regionen förtjänar kritik för detta. Jag vill tillägga att jag inte ser något hinder mot att regionen informerar om att det är ett önskemål att patientavgifter betalas på annat sätt än med kontanter. Detta måste dock formuleras på ett sådant sätt att det inte råder några tvivel om att det är möjligt att betala även med kontanter. Jag förutsätter att regionen ser över informationen om betalning av patientavgifter. Det som anmälaren har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterli- gare åtgärd eller något uttalande från min sida. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D När en patient begär att få göra en ljudinspelning av ett samtal med en läkare bör utgångspunkten vara att det ska vara tillåtet när patienten själv deltar i samtalet (Dnr 5043-2014) Beslutet i korthet: En patient klagade på att en läkare hade förbjudit honom att genom en ljudinspelning dokumentera ett samtal med läkaren. Enligt JO bör det oftast kunna förutsättas att en enskild har godtagbara skäl för att få dokumentera ett samtal med en läkare, t.ex. att i efterhand gå igenom läkarens råd eller att låta en anhörig ta del av samtalet. Utgångs- punkten bör alltså vara att det ska vara tillåtet för en patient att göra en ljud- inspelning av ett samtal med en läkare när patienten själv deltar i samtalet. Det finns naturligtvis situationer när det är motiverat att förbjuda en enskild att spela in ett samtal, t.ex. om sekretesskänsliga uppgifter som avser någon annan person ska diskuteras vid samtalet eller om det finns anledning att misstänka att inspelningen är tänkt att användas på ett, som JO tidigare ut- tryckt det, provokativt eller för tjänstemannen förlöjligande sätt. Det måste dock alltid göras en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet innan ett förbud mot inspelning meddelas. Läkaren kan i det här fallet inte undgå viss kritik för sin hantering av patientens begäran om att få spela in samtalet. I en anmälan till JO klagade på läkaren vid Jämt- lands läns landsting (numera Region ), Zätagränds hälso- central. Han uppgav bl.a. att läkaren hade förbjudit honom att genom en ljud- inspelning dokumentera ett samtal med läkaren. JO begärde att (numera ) skulle yttra sig över det som hade uppgett om att en läkare hade nekat honom att spela in ett samtal. I sitt remissvar uppgav bl.a. följande: Den aktuella händelsen inträffade på ett undersökningsrum på en häl- socentral i . Läkaren medger att han vägrade delta i ett samtal som spelades in med hänsyn till sin personliga integritet. , numera Region , har antagit regler för spridning av information samt fotografering och inspel- ning i . Av reglerna framgår följande under avsnitt 3: Att patienter väljer att spela in samtal med vårdpersonal är oftast för att i lugn och ro, efter besöket, kunna lyssna på vilka besked och råd man fick. •Enligt svensk lag är ljudupptagning alltid tillåten så länge den som spe- lar in själv också deltar i samtalet. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D •Enligt lag ska patientens behov av trygghet stå i centrum. Vården ska vara tillgänglig, respektera patientens självbestämmande och in- tegritet samt främja goda kontakter. Därför finns ingen grund för ett inspelningsförbud. Vill man spela in ljud är det ändå bra att först informera övriga som medverkar. Om personalen anser att det kommer påverka vårdsituationen negativt, är det lämpligare att kalla in annan personal än att förbjuda inspel- ningen.” Till undersökningsrum har allmänheten inte tillträde. Endast de som har tid för undersökning får tillträde till rummen. har möjlighet att reglera vad som får förekomma i lokalerna och har gjort det genom de ovan- nämnda reglerna. Det finns inget allmänt förbud mot inspelning av samtal som man själv deltar i. Man behöver heller inte upplysa de som deltar i samtalet om inspelningen. Det finns å andra sidan heller ingen allmän skyldighet för någon att delta i ett samtal som spelas in. Regionen har valt att inte ha något inspelningsförbud i sina lokaler.