frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Förundersökningsle- daren har således att ta ställning till inriktningen på och innehållet i förun- dersökningen. Ansvaret innefattar också att ta ställning till innehållet i ett förundersökningsprotokoll och eventuella förändringar av dess innehåll. En misstänkt har som part, enligt 23 kap. 18 § RB, rätt att ta del av materialet från utredningen. Även om delar av utredningen läggs i sido- materialet, eller den s.k. slasken, har den misstänkte rätt att ta del även av P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L detta material, dock med undantag för uppgifter som av ett eller annat skäl är belagda med sekretess. I 10 kap. 3 § OSL finns bestämmelser som rör partsinsyn. Av bestämmelsen i OSL framgår att en parts insyn endast kan inskränkas om det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. Exempel på uppgifter som regelmässigt är av sådan beskaffenhet är bl.a. uppgifter om skyddade adresser enligt 22 kap. 1 § OSL (se , Sekretess inom rättsväsendet, upplaga 2, s. 91). Av Åklagarmyn- dighetens Rätts-PM 2008:4 om den misstänktes rätt till insyn under brotts- utredningen framgår bl.a. att vikten av att uppgifterna förblir hemliga i för- hållande till parten rimligen aldrig kan ha sådan omfattning eller avse så- dana uppgifter att det äventyrar eller inkräktar på den misstänktes möjlighet att på alla sätt ta till vara sin rätt eller förbereda sitt försvar. Sekretessen hindrar aldrig den misstänktes rätt att ta del av alla omständigheter som läggs till grund för beslut eller dom och som har getts in till domstolen och blivit processmaterial, se 10 kap. 3 § andra stycket OSL (se s. 8–10 i nämnda promemoria). redovisade följande bedömning. I aktuellt ärende har målsäganden en markering om särskild sekretesspröv- ning i folkbokföringsregistret. Sekretessmarkeringen innehade målsägan- den även för de aktuella brotten och under förundersök- ningen. De ifrågasatta uppgifterna har främst förekommit i ett protokoll över en telefontömning av målsägandens mobiltelefon. Liksom kammar- ledningen, finner jag inte anledning att ifrågasätta att det i materialet före- kommit uppgifter som varit hänförliga till målsägandens personliga förhål- landen. Det är givetvis olyckligt att uppgifter som kunnat hänföras till måls- äganden och andra i målsägandens omgivning och som eventuellt kunnat röja målsägandens skyddade adress, funnits med i de handlingar som skick- ats ut till den misstänkte i samband med slutdelgivningen. Ett röjande av en skyddad adressuppgift kan få förödande konsekvenser för den vars adress är skyddad och det är naturligtvis allvarligt om så sker. Förundersökningsledaren är ytterst ansvarig för de uppgifter som bifo- gas i ett förundersökningsprotokoll. Upplysningar har […] inte kunnat in- hämtas från . [– – –] Den misstänktes rätt till insyn i en brottsutredning är långtgående. En- dast för det fall det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs kan en parts insyn begränsas. De uppgifter som var skyddade i detta ärende var främst målsägandens folkbokföringsuppgifter. Även om man naturligtvis ska vara försiktig med att inkludera uppgifter som kan ge en indikation om var den skyddade personen har sin folkbokföring är jag ändå tveksam till, utifrån materialets utformning och innehåll, om samtliga an- förda uppgifter hade kunnat förbli hemliga i förhållande till den misstänkte med stöd av reglerna i 10 kap. 3 § och 22 kap. 1 § OSL jämfört med hans rätt till insyn enligt 23 kap. 18 § RB. Det ska dock understrykas att oavsett om sekretess förelegat eller inte avseende vissa uppgifter så bör förundersökningsledaren, såsom gjort, inför åtalsbeslutet gå igenom materialet och ta bort de upp- gifter som inte är av betydelse i målet och som kan anses vara känsliga, såväl för målsäganden som den misstänkte. Slutligen ser jag positivt på att man på kammaren har uppmärksammat ärendet och vikten av att noggrant överväga vilka uppgifter som ska tas med i förundersökningsprotokollet och att det ytterst är förundersöknings- ledaren som är ansvarig för vad som slutligen ska ingå. JO gav tillfälle att yttra sig över anmälan. Han anförde i huvud- sak följande. Han kände till att H.E:s adressuppgifter var skyddade på grund av P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L den hotfulla situation som rådde för hennes del i förhållande till den misstänkte. Han hade flera telefonkontakter med utredaren vid polisen där frågan om slut- delgivning diskuterades. Utskriften av innehållet i telefonen var på ca 240 si- dor. Han gick så gott han kunde igenom detta material och fann inte någonting som han uppfattade kunde göra att H.E:s adress röjdes. Han kunde inte uttyda uppgifter som skulle kunna leda till att en person med närmare kän- nedom om de faktiska förhållandena och vilka personer som fanns i H.E:s när- het skulle kunna förstå var hon uppehöll sig. Han ifrågasätter dock inte det som påstås om att någon mer insatt skulle kunna hitta sådan information bland det delgivna materialet. Han vill minnas att utredaren hade gjort motsvarande ge- nomgång och att han förlitade sig på deras gemensamma bedömning. I efter- hand kan han se att resultatet av denna bedömning inte blev tillfredsställande för H.E:s del och att det funnits anledning till den gallring av materialet som sedan gjorts. Det var även motiverat med tanke på andra uppgifter av mer per- sonlig karaktär från telefontömningen. I ett beslut anförde JO Renfors följande: Förundersökningsprotokoll och den misstänktes insynsrätt Vid en förundersökning ska föras protokoll över vad som förekommit av bety- delse för utredningen (23 kap. 21 § första stycket RB). Förundersökningspro- tokollets huvudsakliga betydelse är att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandling. Utredningsåt- gärder, beslut och material som upprättas eller inhämtats under en förunder- sökning ska dokumenteras löpande. Med termen förundersökningsprotokoll åsyftas normalt inte denna löpande dokumentation. I stället brukar avses den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning. Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för en rättvis rättegång och ställer stora krav på åklagarens objektivitet (se 23 kap. 4 § RB). Såväl så- dant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas. Det som är betydelselöst för utredningen ska inte tas med i protokol- let. Det är viktigt att uppgifter som ur försvarets synvinkel framstår som betydelsefulla inte utmönstras. (Se t.ex. SOU 2010:14 s. 56, prop. 1994/95:23 s. 83, JO 1964 s. 212 och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96–97, dnr 2181-2005.) Det förundersökningsmaterial som åklagaren bedömer inte ska ingå i förundersökningsprotokollet utgör s.k. sidomaterial. Det är förundersökningsledaren som har ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara och ska ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet. (Se 1 a § andra stycket FUK.) Den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av vad som förekommit vid förundersökningen, i den mån det kan ske utan men för utred- ningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L anföra vad de anser nödvändigt. Den misstänkte och försvararen ska underrät- tas om detta och ges skäligt rådrum att lämna synpunkter. (Se 23 kap. 18 § första stycket RB.) Vid denna s.k. slutdelgivning får den misstänkte och för- svararen vanligen var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsproto- JO 1996/97 s. 72, dnr 4276-1994, JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96, och m.fl., [, Zeteo], kom- mentaren till 23 kap. 18 §.) anses det inte längre möjligt att med stöd av bestämmelser undanhålla försvaret några upp- gifter i förundersökningen. Det gäller oavsett om de har tagits in i ett prelimi- närt förundersökningsprotokoll eller finns i sidomaterialet. (Se t.ex. SOU 2010:14 s. 66, JO 1964 s. 212, särskilt s. 214, och JO 2007/08 s. 87, särskilt 99–100.) Enligt 21 kap. 3 § första stycket OSL gäller sekretess för uppgift om en enskilds bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysningar om var den enskilde bor stadigvarande eller tillfälligt, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att ut- sättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs. I en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men (35 kap. 1 § första stycket OSL). förundersökningsförfarande är således sekretesskyddet starkare för sådana uppgifter som avses i 21 kap. 3 § första stycket OSL än vad som följer av den bestämmelsen (se 7 kap. 3 § OSL). I 10 kap. 3 § OSL finns en bestämmelse som reglerar förhållandet mellan rätten till partsinsyn och sekretess. Enligt första stycket hindrar sekretess inte att en enskild som är part i ett mål eller ärende hos en domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handlägg- ningen, tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten om det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. innebär sekretess inte någon begränsning i en parts rätt enligt att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgörande i ett mål Frågan om den misstänkte är part i ett förundersökningsförfarande – och om 10 kap. 3 § OSL över huvud taget är tillämplig när det gäller den misstänktes insynsrätt – har varit föremål för skilda uppfattningar. Enligt ett synsätt är ett förundersökningsförfarande inte ett ärende där någon kan vara part. kan därför över huvud taget inte åberopas av en förundersökningsmyndighet mot den misstänkte. Detta synsätt har tidigare framhållits av JO (JO 1995/96 s. 29, se särskilt s. 49–51, dnr 2388-1990), (SOU 1998:46 s. 111) och (SOU 1999:53 s. 413–414). ligt ett annat synsätt är förundersökningsförfarandet ett ärende där den miss- P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L tänkte är part. Konflikten mellan den misstänktes rätt till partsinsyn och sekre- tessbestämmelserna ska enligt det synsättet lösas med hjälp av 10 kap. 3 § OSL. Det innebär att sådana uppgifter som inte omfattas av andra stycket i den be- stämmelsen kan hållas hemliga för den misstänkte om det är av synnerlig vikt. (Se SOU 2010:14 s. 90–91, prop. 1986/87:89 s. 146, RÅ 2001 ref. 27, JK:s beslut , dnr 3704-04-21, och Riksåklagarens yttrande till JK i det ärendet, , Sekretess inom rättsväsendet, andra uppl., s. 88, och Rätts-PM 2008:4 – Den misstänktes rätt till insyn under en brottsutredning, s. Sekretesskyddade adressuppgifter är regelmässigt så känsliga att det är av synnerlig vikt att de inte röjs för en part. (Se , a.a., s. Under en förundersökning kan det vidtas utredningsåtgärder som leder till att uppgifter som saknar betydelse för brottsutredningen flyter in i förundersök- ningsmaterialet. När utredningsåtgärden består i tömning av en målsägandes privata mobiltelefon är naturligtvis risken påtaglig för att sådana uppgifter, som dessutom kan vara mycket känsliga ur integritetssynpunkt, förekommer. Enligt min mening ska en målsägande kunna utgå från att de rättsvårdande myndig- heterna – under förutsättning att det inte går ut över den misstänktes möjlig- heter att försvara sig – vidtar relevanta åtgärder för att undvika att integritets- känsliga uppgifter sprids. Av utredningen framgår att det undersökningsprotokoll som upprättades över tömningen av H.E:s mobiltelefon i sin helhet fanns med i det preliminära förundersökningsprotokoll som skickades till N.E. Av förundersökningsmaterialet framgår att H.E. bodde hemma hos sin mor maj–och att hon flyttade till en ny bo- stad. När det gäller de känsliga uppgifter som H.E. har lyft fram i sin anmälan har jag kunnat konstatera att det i det preliminära förundersökningsprotokollet fanns uppgifter om portkoden till det nya boendet, telefonnumret till en vakt- mästare och om personer som kände till hennes nya boendeadress. Jag har inte anledning att ifrågasätta att även de övriga uppgifter som H.E. har pekat på framgick. Dessa uppgifter saknade såvitt jag kan bedöma helt betydelse för brottsutredningen. Det fanns även ytterligare uppgifter som uppenbart saknade betydelse för brottsutredningen och som därför inte heller skulle ha funnits med i förundersökningsprotokollet, t.ex. telefonbok, sms-konversationer av privat natur med andra personer än N.E., lösenord och koder. Att uppgifterna ändå fanns med i det preliminära förundersökningsprotokollet utgör en brist i hand- läggningen, oavsett hur man ser på frågan om det hade varit möjligt att hem- lighålla dem för N.E. om han hade begärt att få ta del av dem. När det gäller frågan om 10 kap. 3 § OSL är tillämplig på den misstänktes rätt till insyn enligt 23 kap. 18 § RB och alltså i viss utsträckning begränsar den rätten gör jag följande överväganden. Enligt den praxis som bildats genom Högsta förvaltningsdomstolens avgöranden anses – med utgångspunkt i upp- fattningen att den misstänkte intar ställning som part i förundersökningsförfa- randet – att den misstänktes insynsrätt kan begränsas med stöd av 10 kap. 3 § P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L RÅ 1995 ref. 28, RÅ 2001 ref. 27 samt Kammarrätten i Stock- holms domar i mål nr 7873-03 och i mål nr 6537-06 och 6633-06.) Den är också det synsätt som Justitiekanslern har anslutit sig till i det ovannämnda beslutet och som fört fram såväl i ärendet här som i andra sammanhang. Som framgått av redo- görelsen ovan är det en uppfattning som får stöd också i den juridiska litteratu- ren och som redovisat som gällande rätt i SOU 2010:14. Mot den bakgrunden får det anses stå klart att den förhärskande uppfattningen numera är att rätten till insyn i en brottsutredning kan begränsas med tillämp- ning av den s.k. kollisionsregeln i 10 kap. 3 § OSL och att det är gällande rätt. Jag anser att det finns goda skäl för en sådan ordning, även med beaktande av att rätten att ta del av vad som förekommit vid en förundersökning är av grundläggande betydelse för att den misstänktes intressen ska kunna tillgodo- Det bör i detta sammanhang framhållas att enligt regler (23 kap. 18 § RB) har den misstänkte rätt till insyn i allt förundersöknings- material, dvs. även i sådant material som ansetts vara betydelselöst för utred- ningen och därför inte tagits med i förundersökningsprotokollet. vudregeln och måste vara utgångspunkten. Rätten till insyn är, som an- förts, en viktig rättssäkerhetsgaranti till skydd för den misstänkte. kerhetsskäl som insynsrätten vilar på kan dock inte anses kräva att den miss- tänkte ska ha en ovillkorlig rätt att ta del av alla uppgifter som förekommit i en Det är enligt min mening svårt att motivera en ordning som innebär att den misstänkte har en obegränsad rätt att ta del av sådana uppgifter som inte tagits in i ett förundersökningsprotokoll och som helt saknar betydelse för den misstänktes möjligheter att försvara sig men som skulle leda till stora skadeverkningar, t.ex. för en målsägande, om de röjdes för den misstänkte. bakgrund av att det i brottsutredningar allt oftare förekommer tömning av elektroniska informationsbärare – vilka kan innehålla en stor mängd personliga uppgifter helt utan relevans för brottsutredningen – kan man dessutom förvänta sig att sådana uppgifter kommer att bli vanligare i sådant material som ingår i Den misstänktes insynsrätt får dock självklart aldrig be- gränsas i en sådan omfattning eller avse sådana uppgifter att det äventyrar eller inkräktar på den misstänktes möjligheter att på alla sätt ta till vara sin rätt eller förbereda sitt försvar. Mot bakgrund av att H.E. hade en sekretessmarkering i folkbokföringsre- gistret samt de uppgifter om skyddat boende och relationen med N.E. fanns i brottsutredningen kan det enligt min mening inte råda någon tvekan om att uppgifter som kunde avslöja H.E:s bostadsadress var sekretesskyddade med stöd av 35 kap. 1 § första stycket OSL, och att det var av synnerlig vikt att sådana uppgifter inte röjdes för N.E. Med anledning av vad har anfört om att N.E. ändå visste var H.E. bodde vill jag här framhålla att det visserligen framgår att N.E. visste att H.E. bodde hos sin mor en period under sommaren, men att det inte finns några uppgifter som tyder på att han kände till vart H.E. flyttade . I det preliminära förundersökningsproto- kollet fanns vidare uppgifter om H.E:s portkod, lösenord till , kod för on- line-inköp hos ett matföretag, bekräftelsekod från Facebook och säkerhetskod för ett Microsoftkonto. Det kan ifrågasättas om inte även dessa uppgifter hade P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L kunnat hemlighållas för N.E. vid en prövning enligt 35 kap. 1 § OSL och 10 kap. 3 § första stycket OSL om de – som jag redan konstaterat borde ha skett – hade hanterats som sidomaterial. hade i egenskap av förundersökningsledare det yttersta an- svaret för innehållet i det preliminära förundersökningsprotokoll som försvaret fick ta del av. Även om jag har viss förståelse för att det varit lätt att förbise karaktären av vissa uppgifter i det omfattande undersökningsprotokollet kon- staterar jag att hans kontroll av vilka delar av det protokollet som skulle ingå i förundersökningsprotokollet varit bristfällig. Detta ledde dessutom till att upp- gifter som helt saknade betydelse för brottsutredningen och som sannolikt hade kunnat hemlighållas för N.E. med stöd av 10 kap. 3 § första stycket OSL även om han hade begärt att få ta del av sidomaterialet röjdes för honom, vilket är allvarligt. ska kritiseras för handläggningen. Jag ser positivt på att åklagarkammaren i har vidtagit åtgärder för att informera om vikten av att åklagare noggrant överväger vilka uppgifter som ska ingå i förundersökningsprotokollet i samband med tömning av telefoner och datorer. Kritik mot en åklagare för att en häktad person inte har beviljats lättnader i restriktioner avseende besök och brevförsändelser i större omfattning än vad som skett (Dnr 679-2015) Beslutet i korthet: H.B. var häktad på grund av att han var misstänkt för grov misshandel, synnerligen grovt brott. Målsägande var hans två söner. ålades restriktioner avseende gemensam vis- telse, brev eller annan försändelse, besök och telefonsamtal. JO har inte funnit skäl att ifrågasätta att H.B. hade restriktioner eftersom kollusionsfaran i ärendet var betydande. Utredningen hos JO har avsett åkla- garens beslut om lättnader i restriktionerna avseende besök och brevförsän- delser. Enligt JO har H.B. inte beviljats lättnader i restriktionerna i tillräcklig omfattning, särskilt eftersom han inte tilläts ha någon kontakt med sin hustru under hela brottsutredningen. Detta har medfört att restriktionerna i förhål- lande till henne har blivit oproportionerligt ingripande. Efter det att förun- dersökningen delgetts H.B. borde det enligt JO åtminstone ha varit möjligt att tillåta vissa brevförsändelser och bevakade besök. I JO:s utredning har det i vart fall inte kommit fram tillräckliga skäl för att inte tillåta sådana lättnader i restriktionerna. I beslutet betonar JO vikten av att den som är häktad inte underkastas mer omfattande inskränkningar i sin frihet än vad som är absolut nödvändigt. Det får naturligtvis inte förekomma att misstänkta slentrianmässigt åläggs restriktioner. Det är också angeläget att åklagare inte är onödigt restriktiva med att tillåta olika typer av lättnader eller undantag från restriktionerna. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L framhåller också att det för den häktade kan vara viktigt att få information om de närmare skälen för restriktionerna. Det kan öka förutsättningarna för att han eller hon ska acceptera, eller i vart fall förstå anledningen till, re- striktionerna. Det är därför enligt JO angeläget att åklagare fullgör sin under- rättelse- och dokumentationsskyldighet. På begäran av kammaråklagaren vid åklagarkammaren i Norr- häktades H.B. Han var på sannolika skäl misstänkt för grov misshandel, synnerligen grovt brott, –. Målsägande var hans två söner, födda i de- cember 2013. De särskilda häktningsskälen var kollusions- och recidivfara. Förutsättningarna för s.k. obligatorisk häktning var också uppfyllda. Tingsrät- ten gav vidare tillstånd att meddela restriktioner, dvs. att inskränka H.B:s rätt till kontakt med omvärlden. My beslutade om restriktioner för H.B. avseende gemensam vistelse, brev eller annan försändelse, besök och telefon- samtal. Häktningsförhandlingar hölls regelbundet . förundersökningen och begärde därefter att den skulle kom- pletteras med ett rättsmedicinskt yttrande. Huvudförhandlingen avslutades vid . Tingsrätten upphävde tillståndet att ålägga H.B. för grov misshandel till fängelse och . Tingsrätten beslutade att H.B. skulle stanna kvar i häkte tills domen i ansvarsdelen vunnit laga kraft mot honom. Både åklagaren och H.B. I samband med huvudför- handlingen i försattes H.B. på fri fot. Hov- rätten ändrade tingsrättens dom och dömde H.B. för vål- lande till kroppsskada, grovt brott, för en gärning riktad mot en av målsägan- dena . Påföljden bestämdes till villkorlig dom. överklagade domen till , som inte meddelade pröv- ningstillstånd. förde i en anmälan till JO fram klagomål på kammaråklagaren handläggning av hans restriktioner han var häktad. Hans klagomål gällde främst att hon inte hade beviljat vissa besök och inte låtit ho- nom ta emot och skicka vissa brev. Detta fick till följd att han i princip var helt isolerad från sin familj . anförde i huvudsak följande. Han och hans familj informerades om att alla brev som skickades till och från honom skulle granskas av åklagaren. Om breven innehöll någonting som kunde påverka utredningen skulle åklagaren stoppa dem. Med den vetskapen var både han och hans familj noga med att endast skriva om vardagliga händel- ser som inte hade någon koppling till den pågående brottsutredningen. Trots detta stoppade My i stort sett samtliga brev till och från hans hustru. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Han fick inte heller ta emot vissa brev från andra familjemedlemmar och vän- ner. begärde också att bl.a. hans hustru, bror, mor och svärföräldrar skulle få besöka honom. Först fick han ta emot vissa besök, som be- vakades av polisens utredare. Hans hustru och svärfar fick dock inte besöka honom över huvud taget. H.B:s hustru, mor och svärföräldrar förhördes som vittnen i brottsutred- ningen . Eftersom de inte lämnade några negativa uppgifter om honom borde det redan då stått klart för My att ingen av dessa personer skulle vara aktuell att åberopa som vittne av åklagarsidan. Det fanns därmed inte anledning att tro att det kunde påverka utredningen om de hade kontakt med honom. hade också kännedom om de uppgifter som hans anhöriga hade lämnat till socialnämnden med anledning av en utredning om tvångsomhändertagande av hans barn enligt lagen med särskilda bestäm- melser om vård av unga. Trots att My visste om detta fortsatte hon att hävda att det fanns en kollusionsfara, utan att närmare precisera skälen för den ståndpunkten. har också fört fram att han mådde mycket dåligt under frihetsberövan- det – både på grund av de allvarliga och felaktiga anklagelserna och av frihets- berövandet i sig. Han hade därför stort behov av att ha kontakt med sina anhö- riga och vänner. Handläggningen av H.B:s restriktioner Av handlingarna i ärendet framgår att H.B. ålades restriktioner avseende ge- mensam vistelse, brev eller annan försändelse, besök och telefonsamtal i sam- band med att han anhölls .