frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Föräldrarna förnekar detta bestämt och menar att alla uppgifter är osanna. Nämnden har dock ingen anledning att ifråga- sätta J:s halvsysters uppgifter då hennes tidigare lämnade uppgifter om att J:s föräldrar dricker, visat sig stämma. Nämnden har till och från fått indikationer på att föräldrarna druckit. Vid få enstaka tillfällen har detta även kunnat konstate- ras. Nämnden bedömer återfallsrisken för föräldrarna vara hög. Utifrån den oro J:s tidigare uppvisat inför umgänge med sina föräldrar, de negativa reaktionerna efter och den rädsla han kunnat uttrycka i förhål- lande till sin pappa anser nämnden det oerhört viktigt att han på alla möjliga sätt ska tryggas i umgänget med sina föräldrar. Efter utredning om omprövning av umgängesbegränsning fattar nämn- den 140604 beslut om att umgänget mellan J. och hans föräldrar ska be- gränsas /månad tillsammans med kontakt- person på tid och plats som nämnden anser lämplig. Vidare ska ingen tele- fonkontakt ske och föräldrarna ska lämna drogtest som um- gänge planeras. Föräldrarna har ej överklagat beslutet. De två första inplanerade umgängena efter beslutet kommer inte till stånd då bl.a. ifrågasätter kravet på drogtest och avstår umgänge. Första umgänget sker 140826. Därefter har ytterligare fem umgängen skett. Fyra av sex umgängestillfällen har falllit väl ut men vid två har J. uppvisat nega- tiva reaktioner. I ett beslut anförde stf JO Ragnemalm följande. När ett barn vårdas med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta brukar socialförvaltningen komma överens med för- äldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas. En sådan överens- kommelse ska dokumenteras. Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse kan umgänget behöva regleras genom ett beslut (14 § LVU). har en möjlighet att, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt regle- rad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Ett sådant beslut om reglering av umgänget kan överklagas hos förvaltningsrätten (41 § första stycket 3 LVU). får inte utan starka skäl besluta om in- skränkningar i umgänget mellan ett barn och barnets föräldrar och bestämmel- sen om umgängesbegränsning ska tillämpas restriktivt (prop. 1989/90:28 s. 74). Ett beslut om umgängesbegränsning ska vara tydligt. Det ska framgå av be- slutet på vilket sätt umgänget begränsas och om beslutet ska gälla tills vidare eller . Vidare ska skälen för beslutet framgå. arbetsutskott i kommun meddelade följande beslut i fråga om begränsning av umgänge : S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 att umgänge mellan föräldrarna sker ett tillfälle/månad tillsammans med kontaktperson på tid och plats som an- ser lämplig […] att föräldrarna inte har telefonkontakt med J. Föräldrarna ska lämna drogtest […] som umgänge planeras. Umgängesbegränsningen skall gälla omgående och övervägas var tredje Frågan i ärendet är om det finns lagliga möjligheter att som ett särskilt villkor uppställa ett krav på att föräldrarna ska lämna drogtest i samband med umgäng- estillfället. Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen, , är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Skyddet får under vissa förutsättningar begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Bestämmel- sen innehåller inte någon uppräkning eller exemplifiering av vilka åtgärder som är att betrakta som kroppsliga ingrepp. Till uttrycket kroppsligt ingrepp hän- förs, förutom direkt våld mot människokroppen, läkarundersökningar, mindre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning, t.ex. utandningsprov eller liknande al- koholtest. Även tagande av urinprov är ett sådant ingrepp som faller in under grundlagsbestämmelsen (se t.ex. JO 2011/12 s. 471, dnr 6823-2009 och 2196- 2010). Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller endast om ingreppet är att anse som påtvingat. I sådant fall krävs alltså lagstöd för att ingreppet ska få vidtas. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att ge- nomdriva åtgärden. Det kan också vara påtvingat om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion. Regeln bör tolkas så att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare uppträder på ett sätt som får till följd att den enskilde med fog uppfattar sig vara tvingad att underkasta sig ingreppet. Det kan vara fråga om underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (se bl.a. JO 2010/11 s. 509, dnr 479-2010). I det nu aktuella ärendet har socialnämndens arbetsutskott som ett villkor i beslutet om umgängesbegränsning föreskrivit att föräldrarna ska underkasta sig drogtest. Det framgår inte vilken form av test som avses. Jag utgår dock från att det innefattar ett sådant ingrepp som omfattas av bestämmelsen i regerings- formen. Det kan enligt min mening inte betraktas som något annat än ett beslut som innebär tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp som en förutsättning för att ett umgänge med barnet ska komma till stånd. Ett sådant beslut kan endast fattas om åtgärden har stöd i lag. Det finns varken i LVU eller annan lagstiftning någon bestämmelse som ger socialnämnden rätt att i ett sådant här fall kräva ett drogtest. Bestämmelsen i 14 § LVU om um- gängesbegränsning tar sikte på själva umgänget och hur det kan begränsas, t.ex. umgängets omfattning, umgänge per telefon eller umgänge i närvaro av någon annan person. Jag anser alltså att socialnämndens beslut saknar laglig grund. Den omständigheten att en socialnämnd inte kan besluta att en förälder ska lämna drogtest innebär naturligtvis inte att ett barn som vårdas med stöd av LVU ska behöva vistas i missbruksmiljöer eller umgås med föräldrar eller 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T andra anhöriga som är påverkade. En förutsättning för att en förälder eller an- nan vårdnadshavare ska få umgås med ett barn är att vederbörande är nykter eller drogfri. Om kontroll av drogfrihet anses nödvändig för att umgänge ska kunna ske, kan konsekvensen av ett bristande samtycke bli att något umgänge inte ska fastställas. Uppkommer det misstankar om att en förälder eller anhörig är påverkad i samband med ett beslutat umgänge har den som ska lämna över barnet till umgänget eller den som övervakar umgänget ett ansvar och en skyl- dighet att avbryta umgänget. Jag finner skäl att skicka en kopia av beslutet till och In- spektionen för vård och omsorg. Vad har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida. En yngling, som vårdades vid ett särskilt ungdomshem, hade avskilts efter ett ”upplopp”. Avskiljningen borde ha avbrutits tidigare än vad som blev fallet (Dnr 714-2014) Beslutet i korthet: Den som är föremål för vård vid ett s.k. SiS-hem och uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen får hållas avskild. Avskiljningen ska avbrytas så snart det inte längre finns skäl för åtgärden. JO har i tidigare beslut uttalat att det inte kan uteslutas att det i vissa situationer måste vara möjligt att hålla en intagen avskild från övriga intagna trots att omständigheterna inte är sådana som lagen anger, t.ex. i en nödsi- tuation. I det granskade ärendet blev en ungdom avskild efter ett ”upplopp” på ungdomshemmet. Den unge uppträdde till en början våldsamt och det fanns inledningsvis förutsättningar för att hålla honom avskild. Från midnatt och framåt motiverades dock avskiljningen av rent praktiska skäl. JO godtar att hemmet bedömde att det inte var lämpligt att göra några om- flyttningar. Däremot borde hemmet enligt JO ha kunnat avbryta avskilj- ningen tidigare än vad som blev fallet, i vart fall under morgo- nen. Myndigheten kan inte undgå kritik för att den unge hölls avskild trots att det saknades rättsligt stöd för åtgärden. I en anmälan till JO framförde K.A.H. klagomål mot Statens institutionsstyrel- ses ungdomshem . Han uppgav i huvudsak följande: blev han nekad att ringa till sin mamma på grund av att andra ungdomar på ungdomshemmet hade varit stökiga. Ungdomarna var stö- kiga till dess att polisen kom. Trots att han var lugn togs han till isoleringen där han fick stanna utan mat. Han borde ha släppts från isole- ringen eftersom han var lugn. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 JO hämtade in journalanteckningar från ungdomshemmet. JO begärde sedan att , SiS, skulle yttra sig över anmälan. I remissvaret anfördes i huvudsak följande (omnämnda bilagor har utelämnats här). Av institutionschefens yttrande samt av kompletterande uppgifter framgår bl.a. att tre ungdomar på avdelningen startade ett upplopp , se bilaga 3. Upploppet inleddes med att ungdomarna täckte över av- delningens övervakningskameror och började kasta mat. Vidare agerade ungdomarna hotfullt mot personal som till slut valde att lämna avdelningen för sin egen säkerhets skull. Ungdomarna slog sönder inredningen, spar- kade sönder avloppsrör, täckte för avlopp och vred på samtliga vattenkranar i kök, toaletter och städskrubb. Då avloppen var övertäckta vattenfylldes avdelningen snabbt. Personalen gjorde bedömningen att de inte kunde gå in på avdelningen utan att riskera ungdomarnas eller sin egen säkerhet utan polis tillkallades. Med polisens hjälp kunde personalen ta sig in på avdel- ningen och stänga av vattnet. Stämningen hos ungdomarna var fortsatt hot- full och beslut om avskiljning fattades. Avdelningen renoverades efter upp- loppet och blev klar för inflyttning först . Av K.A.H:s journal framgår bl.a. följande. fattades beslut om att avskilja K.A.H. Avskilj- ningen påbörjades . Av beslutet framgår följande. Beslut om avskiljning fattas med anledning av att K.A.H. uppträder våldsamt och hotfullt. har med andra ungdomar kastat saker på avdelningen och sparkat sönder avlopp för att sedan vattenfylla avdel- ningen. Personal bedömer att K.A.H. inte kan hållas till ordningen på hemmet och måste avskiljas. Fortlöpande prövningar av avskiljningsbeslutet har gjorts och K.A.H. har haft tillsyn avskiljningen varade. fattades ett beslut om att avskiljningen skulle avbrytas. till ett annat ungdomshem för fort- satt verkställighet. Enligt 17 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) får den dömde, om det är särskilt påkallat av att han eller hon upp- träder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen, hållas i avskildhet under förutsättning att han eller hon står under fortlöpande uppsikt av personalen. Den dömde får dock inte hållas i sådan avskildhet än som är absolut nödvändigt och inte i något fall än . Av /Juridik Sluten ungdomsvård, Flik 8, framgår bl.a. följande vad gäller att hållas i avskildhet. Åtgärden måste grundas på ett aktuellt beteende hos den dömde som gör det särskilt påkallat med avskiljningen. Det beteende som kan be- rättiga avskiljning är att den dömde antingen uppträder våldsamt, eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen. Som exempel på våldsamt uppträdande kan nämnas att den dömde slår sönder inredningen, försöker slå personal eller andra ungdomar med el- ler utan tillhyggen eller på annat sätt går till angrepp mot dem. Om den dömde självmant eller efter tillsägelse eller på annat sätt upphör med 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T det beteende som kan grunda avskiljning innan den verkställs föreligger inte längre grund för avskiljning. Avskiljningen får inte pågå än som är absolut nöd- vändigt. En och samma avskiljning får inte i något fall pågå än . Syftet med avskiljningen ska vara att upprätthålla säkerheten och ord- ningen vid institutionen. Så snart det syftet är uppnått ska avskiljningen avslutas, dvs. när det kan antas att den dömde inte kommer att uppträda våldsamt igen eller när den dömde är så påverkad av berus- ningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen. Det ska ske en fortlöpande prövning av om avskiljningen kan avslutas. Denna pröv- ning ska dokumenteras i journalen minst en gång/timmen. Det är ett grundläggande krav att alla inskränkningar i de intagnas fri- och rättigheter har stöd i lag. Beslut om att en intagen ska hållas i avskildhet utgör en frihetsinskränkande åtgärd. Som framgår av bestämmelsen får inte avskiljningen pågå än vad som är absolut nödvändigt. Detta in- nebär att avskiljningen ska avslutas så snart syftet med avskiljningen är uppnått, dvs. när det kan antas att den dömde inte kommer att uppträda våldsamt igen. SiS anser att de rättsliga förutsättningarna för att hålla K.A.H. i avskild- het var uppfyllda då avskiljningen påbörjades . Det framgår av beslutet att K.A.H. uppträdde våldsamt och hotfullt. Avskilj- ningen påbörjades och det prövades fortlöpande om avskiljningen kunde avslutas efter denna tidpunkt. Prövningarna har dokumenterats i journalen, i enlighet med SiS:s interna föreskrifter. institu- tionschef har uppgett i sitt yttrande att de rättsliga förutsättningarna för att hålla K.A.H. i avskildhet var uppfyllda fram till . Enligt SiS:s me- ning, är det dock svårt att utläsa detta ur K.A.H:s journal. Det är viktigt att det framgår av dokumentationen att de förutsättningar som anges i 17 § LSU är uppfyllda någon hålls i avskildhet. Det framgår av journalanteckningarna samt av institutionschefens ytt- rande att K.A.H., under den senare delen av avskiljningen, inte har hållits i avskildhet av orsaker som avses i 17 § LSU utan avskildheten har istället fortsatt av rent praktiska omständigheter. Anledningen till att K.A.H. fick stanna kvar i avskiljningsrummet berodde på att det inte bedömdes säkert att låta honom vistas på avdelningen då den var sönderslagen och vatten- fylld, se bifogade bilder. Övriga avdelningar vid institutionen var i det närmaste fulla och det fanns inte heller någon möjlighet till en omedelbar omplacering till en annan institution. Det var en svår situation som institutionen ställdes inför och från det att avskiljningen påbörjades arbetade personalen för att säkerställa en trygg tillvaro för samtliga ungdomar på institutionen, inklusive K.A.H. Av insti- tutionschefens yttrande framgår att det först tidigt var möjligt att avbryta avskiljningen på ett för K.A.H. tryggt och säkert sätt. SiS har ingen anledning att ifrågasätta institutionens bedöm- ning i detta avseende. Med tanke på upploppssituationen och de konsekven- ser som denna medförde anser SiS att den förklaring institutionen lämnat till varför det inte rent faktiskt gick att avbryta avskiljningen får i aktuellt fall anses godtagbar. När det gäller K.A.H:s övriga klagomål (rätt att ringa/måltider) hänvisar SiS till vad institutionschefen uppgett i sitt yttrande. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 Från det att avskiljningen påbörjades pågick ett ihållande arbete med att säkerställa en trygg tillvaro för samtliga inblandade ungdomar. Med anled- ning av att mottagningsenheten satts ur brukbart skick, krävdes förflytt- ningar inom frigöra fysisk plats för de i incidenten in- blandade ungdomarna – däribland K.A.H. Resultatet av prövningen ställde krav på många och svåra bedömningar och beslut. Läget, såsom det har beskrivits av de som var när- varande och här ovan, var ansträngt särskilt avseende fysiska möjligheter att avbryta avskiljningen på ett för ungdomen tryggt sätt. Mottagningsen- heten var efter vattenfyllnaden obrukbar och det gjorde det omöjligt att låta K.A.H. återgå till enheten. Eftersom det var mitt fanns ingen möj- lighet att bereda plats för K.A.H. på någon annan avdelning, med mindre än att då behöva väcka flera andra ungdomar som låg och sov. Kontakt togs också med myndighetens placeringsjour, men någon omplacering kunde inte utverkas omgående. Att avbryta avskiljningen, öppna dörren och låta den unge vistas i av- skiljningsrummet bedömdes inte som en möjlighet mot bakgrund av det upplopp som just inträffat, vilket också framgår av de dokumenterade pröv- ningarna. Det bedömdes att situationen var så pass allvarlig att det var fråga om nöd (se JO:s beslut ), alltså att det förelåg fara för liv och hälsa – såväl för K.A.H. som för personalen – likväl fara för egendom. In- stitutionen har inte funnit skäl att ändra sin bedömning och anser vidare inte att den skada som K.A.H. genom åtgärden åsamkats varit oförsvarlig. Först tidigt fanns möjligheter att tryggt åter- föra K.A.H. till en avdelning. Det dröjde från det att K.A.H. fick besked om att avskiljningen skulle avbrytas till dess att han åter vistades på en avdelning, det vill säga betydligt än han själv angett. fick möjlighet att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. En ungdom som är och som har begått brott kan dömas till påfölj- den sluten ungdomsvård (32 kap. 5 § ). Verkstäl- lighet av sluten ungdomsvård ska ske vid ett sådant särskilt ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Om det är särskilt påkallat av att den dömde uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen, får den dömde hållas i avskildhet under förutsättning att han eller hon står under fortlöpande uppsikt av personalen. Den dömde får dock inte hållas i sådan av- skildhet än som är absolut nödvändigt och inte i något fall än (17 § lagen [1998:603] om verkställighet av sluten ungdomsvård, LSU). 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Med avskildhet menas att den intagne hindras från att ha kontakt med de övriga intagna genom en åtgärd från hemmets sida. Ett typiskt fall av avskilj- ning innebär att den intagne hålls instängd i ett särskilt rum eller i sitt eget rum utan någon möjlighet att kunna lämna rummet. SiS ska fatta ett beslut om avskiljande. Ett sådant beslut får överklagas (23 § LSU). En anteckning om beslutet ska göras i den intagnes journal. Där ska tyd- ligt framgå skälen för beslutet, avskiljningen påbörjades och när den avslutades. SiS:s ungdomshem tar emot pojkar mellan som vår- das med stöd av LVU eller som är dömda till sluten ungdomsvård. var placerad på ungdomshemmets mottagningsenhet tillsammans med två andra ungdomar. uppstod en tumultartad situation på enheten som SiS beskriver som ett upplopp bland ungdomarna. Institutionen fattade ett beslut om att avskilja bl.a. K.A.H. Följande är antecknat i journalen: Beslut om avskiljning fattas med anledning av att K.A.H. uppträder våld- samt och hotfullt. har med andra ungdomar kastat saker på avdelningen och spar- kat sönder avlopp för att sedan vattenfylla avdelningen. Personal bedömer att K.A.H. inte kan hållas till ordningen på hemmet och måste avskiljas. I beslutet redovisas skälen för avskiljningen. Jag delar hemmets uppfattning att det fanns förutsättningar för att fatta ett sådant beslut. Enligt journalanteckningarna hade personalen tillsyn över K.A.H. varje kvart och en fortlöpande bedömning av om avskiljningen kunde avslutas gjor- des varje timme. I denna del vill jag endast påpeka att det i vissa fall dröjde väl innan uppgifterna om tillsynen dokumenterades i K.A.H:s akt. Utredningen visar att K.A.H. hölls avskild fram till . Min granskning är inriktad på frågan om avskiljningen borde ha upphört tidigare. Beträffande den prövning som hemmet gjorde av om K.A.H. skulle fortsätta att vara avskild anges följande i journalen: Utifrån faktum att den avdelning som K.A.H. ska återvända till fortfarande inte är fysiskt säkrad från sönderslagna saker och vattenskadan får han ändå kvarstanna i avskiljningen till dess hans och andras säkerhet kan garanteras utifrån en säkrad avdelning. Avskiljning är en åtgärd som kan användas när den intagne är våldsam eller är så påverkad av berusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen. Den får inte användas som någon form av sanktion eller straff. Det är en ingri- pande åtgärd att placera någon i avskildhet och en sådan åtgärd bör därför en- dast användas i undantagsfall. Åtgärden ska avbrytas så snart det inte längre finns förutsättningar för att hålla den intagne avskild. Det kan inte uteslutas att det i vissa situationer måste vara möjligt att hålla en intagen avskild från övriga intagna trots att omständigheterna inte är sådana som lagen anger. JO har i ett S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 tidigare beslut hänvisat till situationer när bestämmelser om nöd kan bli tillämpliga (se JO 2002/03 s. 222, dnr 1036-2000). I remissvaret har SiS anfört att eftersom avdelningen var sönderslagen och vattenfylld bedömdes det inte vara säkert att låta K.A.H. vistas på avdelningen. Enligt SiS var övriga avdelningar vid institutionen i det närmaste fulla och det var inte heller möjligt att omplacera K.A.H. till en annan institu- tion. Inte förrän tidigt dagen därpå var det enligt SiS möjligt att avbryta avskiljningen. SiS har till remissvaret bifogat ett yttrande från insti- tutionschefen. I yttrandet anförde institutionschefen bl.a. att eftersom det var mitt fanns det ingen möjlighet att bereda plats för K.A.H. på någon annan avdelning om inte andra ungdomar som låg och sov skulle behöva väckas. Vidare anförde institutionschefen att det på grund av det inträffade upp- loppet inte bedömdes möjligt att avbryta avskiljningen, öppna dörren till av- skiljningsrummet och låta K.A.H. vistas i rummet. De uppgifter som har lämnats väcker frågor. Som det uttrycks i remissvaret var de övriga avdelningarna ”i det närmaste” fullbelagda. Det tyder på att det fanns åtminstone någon enstaka ledig plats. Beträffande möjligheten att placera K.A.H. på en annan avdelning har hemmet också anfört att andra ungdomar skulle behöva väckas för att K.A.H. skulle kunna omplaceras inom institu- tionen. Det framgår av journalanteckningarna att personalen bedömde att K.A.H. var hotfull och delvis våldsam fram till . Vid prövningarna därefter har institutionen hänvisat till andra, praktiska skäl. Utredningen visar att avskiljningen från midnatt och framåt har motiverats av rent praktiska skäl. Jag har givetvis förståelse för att den situation som hem- met ställdes inför innebar svåra avvägningar. Jag kan vidare godta att hemmet i den här speciella situationen bedömde att det inte var lämpligt att göra några omflyttningar . Däremot borde hemmet enligt min uppfattning ha kunnat avbryta avskiljningen tidigare än vad som blev fallet, i vart fall . Myndigheten kan inte undgå kritik för att K.A.H. hållits avskild trots att det saknades rättsligt stöd för åtgärden. Händelsen väcker frågor om huruvida lagstiftningen i tillräcklig grad täcker de olika situationer som kan uppstå vid en institution av det här slaget. Betän- kandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård, Förslag till ny LVU (SOU 2015:71) är föremål för remissbehandling. Det kan finnas an- ledning för mig att återkomma till frågan när jag yttrar mig i remissärendet. i övrigt har anfört leder inte till något uttalande från min sida. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T En 17-årig pojke med hemvist i vårdades med stöd av LVU; fråga om förutsättningarna för att begära handräckning enligt 43 § LVU för att föra pojken till för vidare transport till (Dnr 229-2013) Beslutet i korthet: En 17-årig rumänsk pojke hade omhändertagits med stöd av 6 § LVU och hade placerats på ett särskilt ungdomshem. Efter kon- takter med pojkens vårdnadshavare i och samråd med pojken be- dömde socialnämnden att han borde resa hem till sina föräldrar. Nämnden begärde biträde av polis, s.k. handräckning, för att föra pojken från ung- domshemmet till . får begära handräckning enligt 43 § LVU bl.a. för att ge- nomföra ett beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. JO konstaterar att begäran i det här fallet inte kunde anses ha skett för att ge- nomföra ett sådant beslut. Det fanns alltså inga förutsättningar för att begära biträde av polis. Situationen var emellertid speciell, och nämnden handlade med pojkens bästa för ögonen. JO riktar därför i det här fallet inte någon kritik mot nämnden.