frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Det finns bestämmelser med lik- nande innehåll som tar sikte på när någon skrivs in i en kriminalvårdsanstalt.145 I Kriminalvårdens arbetsordning finns även en mer generell skrivning där det under rubriken anges att ”[d]en som befattar sig med beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen av sådana frågor för att undvika att någon i strid med gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt Frihetsberövandet av N.N. Efter denna generella genomgång övergår jag till att ge min syn på vad som har framkommit om frihetsberövandet av N.N. Inledande kontroller av frihetsberövandet Av den dokumentation som hämtats in från häktet framgår att det skedde någon form av kontroll av grunden för frihetsberövandet när N.N. skrevs in i häktet. Av de handlingar jag har tagit del av framgår emellertid inte att häktet har dokumenterat på vilket sätt kontrollen skedde. Jag noterar att det i FARK Häkte inte heller anges på vilket sätt en sådan kontroll ska ske. Av den dokumentation som Kriminalvården har lämnat in framgår inte heller om det skedde någon identitetskontroll av N.N. och i så fall hur den gick till. För att det i efterhand ska vara möjligt att bekräfta att häktespersonalen har genomfört dessa båda mycket viktiga kontroller är det av central betydelse att de också dokumenteras. En skyldighet att dokumentera dessa åtgärder säker- ställer även att kontrollerna verkligen sker och görs på rätt sätt. Med utgångs- punkt i vad som anges i FARK Häkte kan jag inte se att häktet skulle ha brustit i denna del. Jag återkommer emellertid nedan till frågan om utform- ningen av Kriminalvårdens rutiner. Har det funnits skäl för häktet att hålla sig uppdaterat om grunden för frihetsberövandet? Kriminalvården har i remissvaret framhållit att N.N. inte uppmärksammade personalen på sin situation. Av den anledningen vill jag framhålla att det inte är ovanligt att en intagen – i den omskakande situation som det kan innebära att bli frihetsberövad – inte ens har klart för sig vilket som är skälet för frihets- berövandet. Det är inte heller ovanligt att den frihetsberövade enbart har vaga uppfattningar om tillämplig lagstiftning och därmed även om vilka tidsfrister som gäller. Mot denna bakgrund gör det mig bekymrad att Kriminalvården för- 144Se 1 kap. 8 § FARK Häkte. 145Se 1 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:3) om doms befordran till verkställighet samt strafftidsberäkning. 146Se s. 28 i Arbetsordning för Kriminalvården. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 söker lägga en del av ansvaret för det inträffade på den enskilde frihetsberö- vade. Något sådant ansvar kan inte läggas på den enskilde, utan det kan enbart läggas på de myndigheter som är delaktiga i frihetsberövandet. Vidare har Kriminalvården angett att det inte är möjligt för ett häkte att ”påta sig ett rutinmässigt bevakningsansvar för att samtliga klienters rättsprocessu- ella tidsfrister hålls”. Jag tolkar det som att Kriminalvården menar att myndig- heten – utöver den initiala kontrollen – inte är skyldig att göra några ytterligare kontroller av att grunden för frihetsberövandet består. Det är inte ovanligt att det löper ett antal tidsfrister i en rättsprocess, och i de flesta fall finns det ingen skyldighet för Kriminalvården att bevaka dessa. Den uppgiften har andra aktörer i rättssystemet. Jag vill emellertid framhålla att det finns bestämmelser som ålägger tjänstemän inom att kontrollera tidsfrister. Ett sådant exempel är att det måste kontrolleras att en intagen i häkte har haft betänketid innan han eller hon avger nöjdförklaring.147 Vidare måste det enligt min mening göras skillnad mellan olika typer av tidsfrister. Som jag nämnde tidigare är ett frihetsberövande en av de mest in- gripande formerna av myndighetsutövning. Av den anledningen finns det sär- skilda skäl att placera de tidsfrister som har med den lagliga grunden för fri- hetsberövandet att göra i en speciell kategori. Dessa tidsfrister måste de ansva- riga myndigheterna behandla med extra noggrannhet. Ett av Kriminalvårdens huvuduppdrag är att verkställa frihetsberövanden och därmed har myndigheten en mycket central funktion i denna process. Ef- tersom Kriminalvården är den som rent fysiskt kontrollerar den frihetsberövade har myndigheten också goda förutsättningar att upptäcka och slå larm om en intagen har ”glömts bort” av någon av de andra aktörerna. Av dessa skäl är det enligt min mening fullt rimligt att kräva att Kriminalvården tar ansvar för att myndighetens verksamhetsställen inte bara genomför den inledande kontrollen av grunden för frihetsberövandet, utan även under hela frihetsberövandet håller sig uppdaterade om att grunden består. Detta krav är enligt min uppfattning fullt logiskt satt i relation till Kriminal- vårdens uppdrag. Om i stället Kriminalvårdens uppfattning accepterades – att myndigheten inte behöver hålla sig uppdaterad om att det finns laglig grund för frihetsberövande – finns det en inte obetydlig risk för att det som hände N.N. även kommer att drabba andra personer. Det är helt oacceptabelt i en rättsstat. Kriminalvården får allvarlig kritik Den hållning som Kriminalvården har intagit i sitt remissvar gör att jag inte finner skäl att uttala kritik mot häktet . Vad som har framkommit ger emellertid intrycket av att Kriminalvården inte vill ta på sig det ansvar som följer med den centrala roll som myndigheten har när det rör sig om att frihets- beröva människor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utfor- mat rutiner för att säkerställa att myndighetens medarbetare gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund för att hålla en person inlåst. Denna brist har gjort det möjligt att N.N. ”glömdes bort” och därmed satt frihetsberövad 147 Se 4 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D utan laglig grund under en inte obetydlig tid. För detta förtjänar Kriminalvården allvarlig kritik. Enligt min mening är det nödvändigt att Kriminalvården – för att motverka liknande fall – inför rutiner som åtminstone innebär –att ett häkte, oavsett storlek, håller sig uppdaterat om att det finns laglig grund för att hålla de personer som finns i häkteslokalen frihetsberövade –att häktespersonalen vet hur den ska agera om det uppstår oklarheter om grunden för frihetsberövandet –att det tydligt anges på vilket sätt grunden för frihetsberövandet ska kon- trolleras –att kontrollerna av grunden för frihetsberövandet och den intagnes identitet dokumenteras. Att det sker ordentliga kontroller av grunden för frihetsberövandet är en central fråga i ett rättssamhälle. Av den anledningen kan det enligt min mening upp- fattas som en brist att denna fråga inte är tydligt reglerad i vare sig fängelse- eller häkteslagen. Av detta skäl finns det enligt min mening anledning att skicka detta beslut för kännedom till , , och justitieutskott. Brister i en anstalts handläggning av ett ärende om uppskjuten villkorlig frigivning (Dnr 6923-2015) Beslutet i korthet: Enligt 26 kap. 6 § gäller som huvudregel att när två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, har avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Det är Kriminalvården som fattar beslut om uppskjuten villkorlig frigivning (26 kap. 9 § ). Frågor om uppskjuten villkorlig frigivning ska enligt 12 kap. 3 § fängelse- lagen (2010:610) avgöras skyndsamt. Frågan om uppskjuten villkorlig frigivning är av stor betydelse för den intagne. Det är viktigt att Kriminalvården före tidpunkten då vill- korlig frigivning enligt huvudregeln ska ske fattar beslut om eventuell upp- skjuten villkorlig frigivning så att den intagne har möjlighet att begära om- prövning och överklaga. Att beslut fattas före den villkorliga fri- givningen är också av betydelse för att planeringen av eventuella utsluss- ningsåtgärder och andra frigivningsförberedelser inte ska försvåras. I det aktuella ärendet var en intagen dömd till ett fängelsestraff och . Den intagne hade fått besked av en klienthandläggare i anstalten om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning normalt tas upp till prövning en månad innan tidpunkten för villkorlig frigivning. Ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning initierades dock endast innan K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 villkorlig frigivning skulle ske och beslut om uppskjuten villkorlig frigiv- ning fattades därför dagen innan den villkorliga frigivningen annars skulle ha ägt rum. Det underlag som låg till grund för beslutet om uppskjuten vill- korlig frigivning avsåg ett flertal misskötsamheter som hade inträffat från verkställighetens början och framåt. Enligt chefsJO borde anstalten i det aktuella fallet före den ut- satta tiden för villkorlig frigivning ha kunnat pröva frågan om den villkor- liga frigivningen skulle skjutas upp. Anstalten får kritik för att den inledde ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning endast innan den vill- korliga frigivningen skulle ha ägt rum. framförde i en anmälan klagomål mot Kriminalvården, anstalten Öster- åker, angående handläggningen av frågan om uppskjutande av hans villkorliga frigivning. Han anförde bl.a. följande: Datumet för hans planerade villkorliga frigivning var . Under verkställigheten hade han fått en del varningar på grund av misskötsamhet. Han frågade därför klienthandläggaren i anstalten om han skulle få uppskjuten villkorlig frigivning och i så fall när han skulle få besked om detta. Klienthandläggaren meddelade att han skulle underrättas senast en månad före den planerade villkorliga frigivningen. Först meddelade personalen honom om att ett ytt- rande om uppskjutande av den villkorliga frigivningen skulle skickas till hu- vudkontoret. Han fick till på sig att yttra sig. fick han besked om att hans villkorliga frigivning hade skjutits upp en månad. Eftersom han utgick från att den villkorliga frigivningen skulle äga rum hade han bokat möten med frivården och samt för en jobbintervju. Hans mamma hade även tagit ledigt från jobbet för att hämta honom . Inledningsvis hämtade JO in utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (), utdrag ur kriminalvårdsregistret samt underlag för och beslut om uppskjuten villkorlig frigivning i fråga om J.R. för perioden t.o.m. . Av handlingarna framgick bl.a. följande: Beslutat tidigaste datum för vill- korlig frigivning var . Underlaget för uppskjuten vill- korlig frigivning färdigställdes av anstalten . Kriminal- vårdens huvudkontor beslutade att den villkorliga fri- givningen skulle skjutas upp en månad. I beslutet angavs bl.a. följande: Kriminalvården har beaktat att beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas innan tidigare beslutat datum för villkorlig frigivning då ärendet inkom sent till huvudkontoret för prövning. Den uppskjutna tiden har därför minskats . 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över vad J.R. hade fram- fört i sin anmälan. Kriminalvården, Region , genom regionchefen , anförde bl.a. följande: Kriminalvården, Region , har inhämtat uppgifter från anstalts- chef . De uppgifter som J.R. lämnar i sin anmälan är tyvärr korrekta. Efter att klienthandläggaren, som var helt ny på tjänsten, svarat J.R. om att frågan om uppskjuten villkorligt medgiven frihet normalt prövas senast en månad innan planerad villkorlig frigivning, följde hon upp vad som hänt i frågan och upptäckte då att något ärende inte hade initierats till huvudkontoret (det borde ha gjorts innan hon började arbeta som klienthandläggare). Det var då och kvar till planerad dag för fri- givning . Klienthandläggaren kontaktade huvudkontoret och samrådde med dem kring den fortsatta hanteringen. Anstalten upprättade därefter ett yttrande som underlag inför beslutet om uppskjuten villkorlig frigivning. Yttrandet innehöll även J.R:s eget förslag på offentligt biträde. Yttrandet delgavs J.R. och en advokat förordnades som offentligt biträde. Advokaten och J.R. informera- des om att Kriminalvården övervägde att skjuta upp J.R:s villkorliga frigiv- ning. I beslutet om förordnande informerades även om att ett yttrande skulle ha inkommit senast dagen efter, . Advokaten in- kom med ett yttrande inom den stipulerade tiden. beslutade Kriminalvården att skjuta upp den villkor- liga frigivningen med en månad. I beslutet angavs att Kriminalvården be- aktade att beslutet meddelades innan tidigare beslutat datum för villkorlig frigivning. Den uppskjutna tiden minskades med anledning av detta. Under loppet av var det tre olika vikarierande klienthand- läggare som tjänstgjorde vid aktuell avdelning. Det är ytterst beklagligt att frågan om att skjuta upp J.R:s villkorliga frigiv- ning initierades och beslutades innan tidigaste dag för vill- korlig frigivning. Anstalten har dock inte tidigare varit med om att dylika misstag skett kring hanteringen av dessa frågor. Ledningen för anstalten har konstaterat att de täta handläggarbytena borde ha föranlett större uppmärk- samhet över att bevakningen av ärenden om uppskjuten villkorlig frigiv- ning skett på ett tillförlitligt sätt. Detta kommer givetvis att beaktas i han- teringen framöver. gavs möjlighet att kommentera remissvaret. I 12 kap. 2 § fängelselagen (2010:610) anges att bestämmelser om att den vill- korliga frigivningen kan skjutas upp finns i 26 kap. 6 och 7 §§ (BrB). Enligt 26 kap. 6 § BrB gäller som huvudregel att när två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, har avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Om den villkorliga frigivningen skjuts upp, ska det i beslutet anges en ny tidpunkt för när den dömde ska friges villkorligt. ska vill- korlig frigivning ske om det inte även då finns sådana synnerliga skäl som av- ses i 26 kap. 6 § BrB. När den nya tidpunkten för villkorlig frigivning bestäms ska arten och omfattningen av de överträdelser som föranleder att den villkor- liga frigivningen skjuts upp särskilt beaktas. Den villkorliga frigivningen får skjutas upp högst åt gången (26 kap. 7 § BrB). Av 26 kap. 9 § BrB framgår att det är Kriminalvården som fattar beslut om uppskjuten villkorlig frigivning och att sådana beslut gäller om inte något annat förordnas. Kriminalvårdens beslut om uppskjuten villkorlig frigiv- ning får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (14 kap. 1 § fängelselagen). Ett sådant beslut får dock inte överklagas innan beslutet har omprövats av Kri- minalvården (14 kap. 2 § fängelselagen). Enligt 12 kap. 3 § fängelselagen ska frågor om uppskjutande av villkorlig frigivning avgöras skyndsamt. I mål och ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6 och 7 §§ BrB ska ett offentligt biträde förordnas för den intagne, om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Innan ett beslut om uppskjuten villkorlig fri- givning meddelas ska den intagne ges tillfälle att yttra sig (12 kap. 5 § fängel- selagen). I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället un- derlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkstäl- ligheten ska vidare, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på sam- hällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott (1 kap. 5 § fängelselagen). Inför frigivningen ska verkställigheten vara särskilt inriktad på konkreta åtgärder som kan underlätta övergången till ett liv i frihet. Utifrån den intagnes behov ska, i lämplig tid, samverkan ske med bl.a. olika myndigheter (1 kap. 7 § fängelselagen). Den villkorliga frigivningen syftar till att kontrollera övergången från vis- telse i anstalt till vistelse i frihet. Avsikten med reglerna om villkorlig frigiv- ning är bl.a. att genom en mer individualiserad verkställighet främja de intag- nas motivation att förändra sitt beteende samt skapa förutsättningar för dem att själva medverka till sin anpassning i samhället. Ytterst syftar reglerna till att minska risken för återfall i brott (se prop. 2005/06:123 s. 53). I förarbetena framhålls att regleringen med villkorlig frigivning ställer höga krav på förutsägbarhet och rättssäkerhet. Kriminalvården har ett ansvar för att på ett tydligt sätt informera om vad som gäller bl.a. i fråga om uppskjutande av villkorlig frigivning (se prop. 2005/06:123 s. 58 f.). Mot denna bakgrund och som en utgångspunkt för mina uttalanden i detta ärende vill jag framhålla att planeringen inför den villkorliga frigivningen och frågan om uppskjuten villkorlig frigivning har stor betydelse för den intagne. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Jag begränsar mina uttalanden nedan till den formella handläggningen av ärendet om uppskjuten villkorlig frigivning när det gäller J.R. Bakgrund och omständigheter i det aktuella ärendet började sin verkställighet . Tidigaste datum för villkorlig frigivning var . placerad i anstalten . fick information av en klienthandläg- gare i anstalten om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning normalt prö- vas senast en månad innan planerad villkorlig frigivning. uppdagades att det inte hade initierats något ärende om uppskjuten villkorlig frigivning för J.R. Anstalten färdigställde underlag och ett yttrande för prövning av frågan och skickade handlingarna till . Av underlaget framgick bl.a. att J.R. under pe- rioden fr.o.m. t.o.m. hade rapporterats för misskötsamhet . som underlaget färdigställdes för- ordnades ett offentligt biträde för J.R. och yttrandet delgavs både J.R. och bi- trädet. fick möjlighet att senast dagen efter, , yttra sig i frågan. Biträdet yttrade sig inom den angivna tiden. beslutade huvudkontoret att skjuta upp den villkorliga frigivningen med en må- nad. Av Kriminalvårdens daganteckningar framgår att J.R. må- nad 2015 hade flera kontakter med frivården och om planeringen av tiden efter den villkorliga frigivningen samt att han bl.a. hade fått tid för en kursstart . Tidpunkten för prövning av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning m.m. Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse som anger när frågan om uppskju- ten villkorlig frigivning senast måste tas upp till prövning. I förarbetena anges att när tidpunkten för villkorlig frigivning närmar sig ska Kriminalvården göra en saklig och objektiv bedömning av hur verkställigheten har sett ut (se prop. 2005/06:123 s. 66). Mot denna bakgrund och utifrån hur bestämmelsen i 26 kap. 7 § BrB är utformad får det anses stå klart att frågan som senast måste prövas innan den villkorliga frigivningen enligt gällande strafftidsbeslut skulle ha inträffat. Som redovisats ovan ställer fängelselagen krav på att frågan om uppskju- tande av villkorlig frigivning ska avgöras skyndsamt. I förarbetena anges i an- slutning till att skyndsamhetskravet behandlas att det är viktigt att Kriminal- vården före tidpunkten då villkorlig frigivning enligt huvudregeln ska ske fattar beslut om eventuell uppskjuten villkorlig frigivning så att den intagne har möjlighet att begära omprövning och överklaga. Att beslut fattas före den villkorliga frigivningen är också viktigt för att planeringen av eventu- ella utslussningsåtgärder och andra frigivningsförberedelser inte ska försvåras (se prop. 2005/06:123 s. 65). I om varning och uppskjuten villkorlig frigivning 2015:1 anges bl.a. följande: Kriminalvårdens målsättning är att i normalfallet K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 hinna utreda och fatta beslut i ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning sen- ast en månad före planerad dag för villkorlig frigivning. Ett ärende bör därför i normalfallet komma in till huvudkontoret före planerad dag för villkorlig frigivning. Det kan givetvis uppstå situationer där t.ex. misskötsamhet äger rum innan planerad villkorlig frigivning. Som huvudregel krävs dock att den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot reglerna vid ett flertal tillfällen för att upp- skjuten villkorlig frigivning ska komma i fråga (se m.fl., m.m. [, Zeteo], kommentaren till 26 kap. 6 § BrB). I det aktuella ärendet rörde det sig om en förhållandevis lång verkställighet, och det underlag som låg till grund för beslutet om uppskjuten villkorlig frigiv- ning avsåg ett flertal misskötsamheter som hade inträffat från verkställighetens början och framåt. Vid dessa förhållanden borde Kriminalvården före den utsatta tiden för villkorlig frigivning ha kunnat pröva frågan om den vill- korliga frigivningen skulle skjutas upp. Ärendet initierades dock endast två da- gar innan den planerade villkorliga frigivningen och beslut om uppskjuten vill- korlig frigivning fattades därför dagen innan den villkorliga frigivningen skulle ske. Anstalten förtjänar kritik för att ärendet inleddes så innan den vill- korliga frigivningen skulle ha ägt rum. Yttrandetid och offentligt biträde Som redovisats ovan ska den intagne få tillfälle att yttra sig innan ett beslut om uppskjuten villkorlig frigivning meddelas. Det är viktigt för att han eller hon då får möjlighet att argumentera för sin sak (se prop. 2005/06:123 s. 66 f.). När kommunicering sker bör beslutsmyndigheten regelmässigt bestämma för yttrande. Svarstiden bör bestämmas så att den som är berörd får skäligt rådrum, dvs. tillräcklig tid att svara på begäran. Kommuniceringstidens längd får be- stämmas med hänsyn till bl.a. utredningsmaterialets omfattning. Givetvis måste tiden vara så väl tilltagen att det är praktiskt möjligt att yttra sig (se bl.a. JO:s beslut , dnr 6786-2013). Enligt huvudregeln ska även ett offentligt biträde förordnas för den intagne i mål och ärenden om uppskjuten villkorlig frigivning. Behovet av biträde in- träder när Kriminalvården, vid den samlade bedömningen av verkställigheten som görs inför den villkorliga frigivningen, överväger att skjuta upp den vill- korliga frigivningen. Biträdet bör därför förordnas i samband med att den in- tagne ges tillfälle att yttra sig (se prop. 2005/06:123 s. 68). I det aktuella ärendet förordnades ett offentligt biträde för J.R. och han fick möjlighet att yttra sig till en utsatt svarstid, vilket han även gjorde genom bi- trädet. Med anledning av att ärendet sattes igång så sent fick J.R. endast till nästkommande dag på sig att yttra sig. Jag har visserligen förståelse för att svarstiden under de rådande förhållandena blev mycket begränsad. Mot bak- grund av omfattningen av det underlag som låg till grund för beslutet är det dock min bedömning att J.R. hade behövt ett längre rådrum för att gå igenom ärendet med sitt ombud och yttra sig. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D hade fått information om att frågan om uppskjuten villkorlig frigivning skulle prövas senast en månad före planerad dag för villkorlig frigivning. Enligt vad som framkommit utgick han från att villkorlig frigivning skulle bli av det planerade datumet eftersom han inte hade fått meddelande om något annat för- rän innan den utsatta tidpunkten. Månaden innan den planerade fri- givningen hade han vidtagit vissa frigivningsförberedelser, bl.a. planerat in träffar med och frivården. Handläggningen av ärendet fick såle- des till följd att J.R. inte kunde fullfölja uppgjord planering inför frigivningen. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Jag vill i detta sammanhang framhålla vikten av att Kriminalvården, för att kunna upprätthålla kravet på förutsebarhet vad gäller verkställigheten och även främja intagnas frigivningsförberedelser, ger intagna tydlig information om vad som gäller beträffande villkorlig frigivning. Sammanfattningsvis förtjänar Kriminalvården kritik för handläggningen av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning för J.R.