frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Orsaken till rektors beslut var att det utdelade flygbladet var undertecknat av ett politiskt parti och därför tolkningen enligt ovan. I ett avseende medger kommun och rektor att tolkningen ovan kan vara motstridig då personen som delade ut flygbladen var en på skolan inskriven mellanstadieelev. Grunden för att rektor skulle kunna be- sluta att inte vilken person som helst har rätt att vistas på skolan kan san- nolikt inte åberopas i detta fall. Kopplingen till flygbladet och organisa- tionen som var utgivare är därför i sammanhanget mindre relevant. Rektors ambition att ha ett likvärdigt förhållningssätt till alla eventuella organisationer, i enlighet med ovanstående uttalande från JO, kanske inte är applicerbart på en inskriven elev om inte aktiviteten i sig är påtagligt störande av ordningen. kommun konstaterar att såväl regeringsformens 2 kap l § och tryckfrihetsförordningens l kap. 2 § ska respekteras. . kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet (2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen, RF). Med yttrandefrihet avses fri- het att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt ut- trycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som RF ga- ranterar innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller infor- mellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G rätt att ge uttryck för sin uppfattning. Yttrandefriheten får endast begränsas ge- nom lag (2 kap. 20 § RF). Genom tryckfrihetsförordningen (TF) ges yttrandefriheten ett särskilt skydd. Av 1 kap. 2 § TF framgår bl.a. att en myndighet, eller annat allmänt or- gan, inte på grund av en skrifts innehåll får hindra skriftens spridning bland allmänheten genom en åtgärd som saknar stöd i TF. Spridning av en tryckt skrift inom en skola anses enligt praxis utgöra spridning bland allmänheten. Begränsningar i denna spridningsrätt får alltså inte utan stöd i TF ställas upp på grund av skriftens innehåll. Däremot är det enligt praxis tillåtet med sådana ingripanden mot spridning med hänvisning till ordningsskäl. JO har tidigare uttalat sig i frågan om skolors möjlighet att begränsa sprid- ning av flygblad (se bl.a. JO 2004/05 s. 401, dnr 2112-2002). Såvitt framgår av ingivna handlingar är flygbladet i detta fall en sådan tryckt skrift som omfattas av bestämmelserna i . Den fråga som jag har att pröva är om rektorn genom sina åtgärder har agerat i strid med det förbud mot sprid- ningshinder som ställs upp i 1 kap. 2 § andra stycket TF. Av utredningen framgår följande: Med anledning av att son F., som var elev på skolan, hade delat ut flygblad med politiskt innehåll på skolgården förklarade klassföreståndaren för F. att han inte fick ta med sig flygblad till skolan igen. Klassföreståndaren, som först hade stämt av saken med rektorn och får anses ha agerat på hans uppdrag, skrev även ett mejl till fru och informerade om händelsen. I mejlet uppgav han bl.a. att skolan måste se till att upprätthålla en neutral ståndpunkt och att man inte kunde tillåta att ”po- litiska blad” spreds där. I det sammanhanget uttalade rektorn även själv att all information som utomstående och elever ville dela ut på skolan skulle godkän- nas av honom. Som jag ovan har redogjort för får ledningen för en skola hindra att tryckta skrifter sprids där, men bara om det sker av ordningsskäl. Jag vill framhålla att en sådan begränsning av spridningsrätten blir förenlig med TF:s förbud mot spridningshinder endast om det sker enligt kriterier som inte har något som helst, vare sig indirekt eller direkt, samband med det tryckta materialets inne- håll. I remissvaret har nämnden inte ens påstått att det var av ordningsskäl som rektorn vidtog åtgärder. Nämnden har anfört att flygbladet var undertecknat av ett politiskt parti och att rektorn därför utgick från sin rätt att neka utomstående tillträde till skolan för att där kunna sprida tryckta skrifter. Den händelse som tas upp i anmälan gäller dock rektorns agerande för att hindra en elevs spridning av flygblad på skolan, vilket rektorn också var medveten om. Det förhållandet att skolan inte är att anse som allmän plats saknar därför betydelse i detta fall. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att rektorns agerande inte hade någon grund i vilket budskap som spreds med det aktuella flygbladet. Av den ingivna korrespondensen mellan . och företrädare för skolan framgår dock att den omständigheten att flygbladet innehöll politisk information var avgörande för rektorns beslut att inte tillåta att det delades ut. Rektorns uttalande om för- handsgranskning av allt material som elever vill dela ut på skolan menar jag i det sammanhanget inte kan uppfattas på annat sätt än som en begränsning av den grundlagsskyddade tryckfriheten. Jag anser alltså att rektorns agerande har U T B I L D N I N G O C H F O R S K N I N G stått i strid med det förbud mot spridningshinder som ställs upp i 1 kap. 2 § andra stycket TF. För det förtjänar rektorn kritik. Uttalanden om möjligheter att vidta tvångsåtgärder vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut enligt 12 kap. 14 § utlänningslagen (Dnr 836-2015) Beslutet i korthet: Efter att fattat beslut om att avvisa en asylsökande kvinna och hennes minderåriga barn överlämnades ärendet till dåvarande i för verkställighet. På avrese- dagens morgon genomförde polismyndigheten en husrannsakan och häm- tade kvinnan och barnen i deras bostad. De kördes till polisstationen och därefter till flygplatsen. Som grund för beslutet om hämtning angavs 9 kap. 9 § utlänningslagen. I beslutet konstateras att den bestämmelse som polismyndigheten grun- dade sitt hämtningsbeslut på inte var tillämplig i det aktuella fallet. Eftersom det inte heller finns något annat lagstöd för ingripandet kritiseras polismyn- digheten för att ha genomfört åtgärderna. I beslutet uttalar JO att utlännings- lagen bör förtydligas så att det klart framgår vilka tvångsåtgärder polisen har rätt att vidta för att verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Beslutet överlämnas därför till . A.M., som är medborgare i , ansökte om asyl i tillsammans med sin make och deras minderåriga barn. be- slutade att avslå ansökningarna och avvisa familjen till Kirgizi- stan. Besluten vann laga kraft . Eftersom bedömde att tvång var nödvändigt för att genom- föra avvisningen överlämnades ärendet till gränspolisen vid då- varande i med stöd av 12 kap. 14 § utlän- ningslagen. planerade att verkställa familjens avvisningsbe- slut genom en eskorterad flygresa till . Ge- nomförandet av verkställigheten inleddes också , men avbröts med anledning av A.M:s hälsotillstånd. I en anmälan till JO klagade . på polisens agerande när avvisningsbeslutet skulle verkställas. Hon uppgav bl.a. följande. stormade en grupp civilklädda poliser in i familjens bostad. Eftersom ingen i familjen kände till vad som var på gång blev A.M. Hon förstod först att det var fråga om att verkställa beslutet om avvisning. 2016/17:JO1 U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N berättade att hon var gravid , men polisen tog inte hänsyn till detta utan körde henne och hennes två minderåriga barn till . Trots att hon hade ett läkarintyg som visade att det var farligt att flyga i hennes tillstånd vidhöll polisen att avvisningsbeslutet skulle verkställas. Hon blev så chockad av behandlingen att värkarbetet satte igång. Till slut kördes hon till där hennes son föddes en månad för . Handlingar hämtades in från myndigheten. (chefen för rätts- avdelningen ) yttrade sig över anmälan. På JO:s be- gäran avsåg yttrandet särskilt frågan om vilken rättslig reglering som legat till grund för besluten om husrannsakan och hämtning samt hur genomförandet av åtgärderna hade dokumenterats. Genomförandet av verkställigheten m.m. Av utredningen framgick bl.a. följande. I samband med att polisen beställde flygresan till kallades A.M. och hennes familj till ett verkställighetssamtal. Samtalet genomfördes av handläggaren . Vid samtalet kom det fram att familjen inte ville samarbeta för att genomföra verkställigheten. berättade inte att hon var gravid, och kunde inte heller se det på A.M. Inför avresan kom det fram att familjen inte bodde på den adress som de hade uppgett. Genom spaning lyckades polisen hitta familjens faktiska bostads- adress. fattade polismyndigheten ett beslut om att hämta familjen utan föregående kallelse och angav 9 kap. 9 § utlänningslagen som grund för beslutet. beslutades om husrannsakan enligt 20 § polisla- gen. Det angavs att besluten fattades för att avvisningsbesluten skulle kunna verkställas. verkställdes besluten av bl.a. inspektö- rerna och . I samband med detta uppgav A.M. att hon var gravid. tog kontakt med A.M:s barnmorska och fick information om att A.M. var gravid –32. Barn- morskan upplyste även om att det är flygbolaget som bestämmer hur sent i gra- viditeten som en flygning får genomföras och att de flesta flygbolag tillåter gravida kvinnor att flyga fram till graviditetsvecka 36. kontaktade därefter en förlossningsavdelning som bekräftade barnmors- kans uppgifter men påpekade att många flygbolag endast låter gravida flyga fram till graviditetsvecka 32. Med anledning av de uppgifter som lämnats beslutades att verkställighets- arbetet skulle fortsätta. och hennes två barn fördes till gränspolisens lo- kaler på i avvaktan på transport till flygplatsen. A.M:s make var inte hemma när övriga familjemedlemmar hämtades. och hennes barn till . hölls un- der observation av en läkare som skulle följa med på flygresan. U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N 2016/17:JO1 fick polisen besked om att A.M:s ombud hade lämnat in en anmälan om verk- ställighetshinder till tillsammans med ett läkarintyg där A.M:s barnmorska avrådde från flygresor. beslu- tade att inte avbryta verkställigheten. , när avresan närmade sig, började A.M. visa tecken på illamå- ende. På inrådan från en läkare på plats fördes A.M. till sjukhus för en läkarbe- dömning. Efter att läkare beslutat att hon skulle stanna kvar på sjukhuset av- bröts verkställigheten. upplyste att han upprättade ett protokoll över husrannsakan som den genomfördes och att han lade det på skrivbord men att det därefter hade kommit bort. Han upprättade även en spaningspromemoria, men inte heller den gick att återfinna i akten. I de delar ombetts att yttra sig särskilt redovisade myndig- heten följande bedömning. Beslut om hämtning och husrannsakan Polisens möjligheter att göra husrannsakan utanför det straffprocessuella om- rådet regleras i 20 § polislagen. En förutsättning för att en husrannsakan ska få genomföras är att polisen med stöd av lag eller författning ska omhänderta den person som eftersöks. Enligt är bestämmelserna om hämt- ning i 9 kap. 9 § utlänningslagen och om förvar i 10 kap. utlänningslagen att anse som sådana omhändertaganden som kan ligga till grund för ett beslut om husrannsakan. I det aktuella fallet låg bestämmelsen om hämtning enligt 9 kap. 9 § utlän- ningslagen till grund för beslutet om husrannsakan. Eftersom den faktiska grunden för omhändertagandet var att verkställa avvisningsbeslutet anser Po- lismyndigheten att det saknades rättsliga förutsättningar för att tillämpa be- stämmelsen om hämtning. Mot den bakgrunden bedömer att beslutet om husrannsakan vilat på felaktig grund. konstaterar att bl.a. spaningspromemorian samt protokoll över omhändertagandet och husrannsakan saknas i ärendet. Vidare saknas full- ständig dokumentation över vilka åtgärder som vidtagits vid verkställigheten i övrigt, t.ex. kallelser till A.M., och över hennes besök hos polisen. Enligt medför detta sammanfattningsvis att handlägg- ningen inte står i överensstämmelse med de krav på dokumentation som gäller enligt bl.a. 27 § polislagen. Gränspolisenheten kommer att informera berörd personal om vikten av dokumentation, och enheten ska också genomföra en översyn av sina rutiner. I ett beslut anförde JO Renfors följande. 2016/17:JO1 U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N Ett beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av , en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder angetts, något av de länder som anges i beslutet (se 12 kap. 4 § utlänningslagen). har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvis- ning och utvisning. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får lämna över avvisnings- eller utvisningsärendet till för verkställig- het (se 12 kap. 14 § utlänningslagen). Ett av syftena med regleringen är att Po- lismyndigheten ska få ansvar för de ärenden där det kan befaras bli nödvändigt att tillgripa tvång av det slag som polisen har förmåga och behörighet att an- vända (se prop. 1997/98:173 s. 63). Hämtning och husrannsakan m.m. Av 2 kap. 6 och 8 §§ regeringsformen (RF) framgår att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. husrannsakan och frihetsberövanden. Be- gränsningar av dessa grundläggande fri- och rättigheter får enligt 2 kap. 20 och 25 §§ RF göras genom lag. Bestämmelser om husrannsakan utanför det straffprocessuella området finns i 20 § polislagen. Av bestämmelsen framgår att polisen för att söka efter en person som med laga stöd ska omhändertas får bereda sig tillträde till bl.a. den eftersöktes bostad. En förutsättning för husrannsakan är alltså att polisen med stöd av lag eller annan författning ska omhänderta den som eftersöks. Uttrycket ”omhänderta” omfattar även polisingripanden som rubriceras på annat sätt (se bl.a. SOU 1995:47 s. 466). Bestämmelserna om hämtning i 9 kap. 9 § utlän- ningslagen och tagande i förvar anses vara sådana omhändertaganden (se Po- lislagen – En kommentar, , nionde upplagan, s. 146 f.). Av 9 kap. 9 § utlänningslagen framgår att en utlänning som vistas i är skyldig att efter kallelse komma till och lämna uppgifter om sin vistelse här i landet. Den som inte gör det får hämtas genom Polismyn- dighetens försorg. Under vissa förhållanden kan hämtning ske utan föregående kallelse. I 10 kap. utlänningslagen finns bestämmelser om förvar av den som ska av- visas eller utvisas. De närmare förutsättningarna för ett sådant frihetsberövande finns bl.a. i 10 kap. 1 §. Av den bestämmelsen framgår att en utlänning som fyllt får tas i förvar för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning (s.k. verkställighetsförvar). Beslut om verkställighetsförvar får bl.a. fattas om det annars finns en risk att utlänningen avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten. För barn gäller särskilda, mer restriktiva, bestämmelser (se 10 kap. 2, 3 och 5 §§ utlän- ningslagen). Det är den myndighet som handlägger ärendet som fattar beslut om förvar (se 10 kap. 12 § första stycket utlänningslagen). U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N 2016/17:JO1 Av 27 § polislagen framgår att protokoll ska föras över ett ingripande som in- nebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Protokoll ska också föras över husrannsakan och liknande åtgärder enligt polislagen samt vid omhändertagande av föremål. Av protokollet ska det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, tidpunkten och grunden för beslutet, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som har förekommit i övrigt vid ingripandet. Med vad som har förekommit i övrigt vid ingripandet avses enligt förarbetena t.ex. tecken på skador och sjukdomar, tidpunkter för måltider och förhör, upp- gifter om underrättelser till anhöriga och advokatkontakter (prop. 1996/97:175 s. 83). JO har tidigare uttalat att vidtagna åtgärder bör dokumenteras utförligt när polisen ingriper för att verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som rör en barnfamilj (se JO 2009/10 s. 241, dnr 1341-2008). har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (RPSFS 2014:8, FAP 638-1). Enligt 1 kap. 6 § i föreskrifterna ska verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning genomföras på ett humant och värdigt sätt. Utlänningens grund- läggande rättigheter ska tillgodoses, och särskild hänsyn ska tas till utlänning- ens ålder, kön och såväl fysiska som psykiska hälsotillstånd samt till andra om- ständigheter som kan påverka utlänningen. Av 4 kap. 19 § framgår att ska överväga om det finns behov av att medicinsk personal medverkar vid verkställighetsresan. Övervä- gandena ska dokumenteras i ärendet. Vid verkställighet som kan påverka ut- länningens hälsa ska rådgöra med sjukvårdspersonal innan en verkställighetsresa påbörjas (se 5 kap. 3 §). Enligt 10 kap. 2 § ska verkstäl- ligheten avbrytas om det finns skäl att anta att utlänningens hälsa allvarligt kan äventyras. Av utredningen framgår bl.a. att polisen hämtade A.M. och hennes barn i bo- staden på avresedagens morgon och i samband med detta genomförde en hus- rannsakan i familjens bostad. Därefter kördes A.M. och barnen till gränspoli- sens lokaler på polishuset där de fick stanna kvar fram till eftermiddagen, då de transporterades till flygplatsen. A.M:s anmälan ger bl.a. upphov till frågan om vilket lagstöd som funnits för de tvångsåtgärder som vidtagits. har grundat sitt hämtningsbeslut av A.M. och barnen på bestämmelsen i 9 kap. 9 § utlänningslagen. Som myndigheten själv konstaterat är den bestämmelsen emellertid inte tillämplig eftersom familjen inte hämtades 2016/17:JO1 U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N för att höras om sin vistelse i landet. Efter vad som framkommit har polismyn- digheten inte heller fattat något beslut om att ta A.M. eller barnen i förvar inför utresan. har uppgett att den faktiska grunden för omhändertagan- det var att verkställa avvisningsbeslutet. Det ligger mot den bakgrunden närm- ast till hands att pröva grunden för beslutet om husrannsakan och behörigheten att omhänderta A.M. och barnen med utgångspunkt i bestämmelsen i 12 kap. 14 § utlänningslagen. Jag har noterat att polisen i det praktiska arbetet anser att bestämmelsen ger stöd för sådana åtgärder (se protokoll från inspektioner av gränspolissektioner, dnr 5380-2015 m.fl.). Inledningsvis kan konstateras att ordalydelsen i 12 kap. 14 § utlänningslagen inte i sig ger någon rätt för polisen att använda tvång eller våld. Där anges endast att ett ärende kan lämnas över till bl.a. om det kan antas att tvång kommer att behöva användas för att verkställa ett beslut. Av bestämmelsens förarbeten framgår att den infördes eftersom det ansågs finnas ett behov av polisiär kompetens vid verkställigheten av vissa avvisnings- och utvisningsbeslut (se prop. 1997/98:173 s. 41 f.). Med polisiär kompetens avsågs förmågan att bedriva spanings- och eftersökningsarbete samt förmågan och behörigheten att tillgripa tvångsmedel. Det angavs särskilt att möjligheten till husrannsakan enligt 20 § polislagen sannolikt skulle behöva användas. Det är alltså klart att syftet med bestämmelsen är att polisen ska kunna till- gripa tvångsmedel för att verkställa ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Det är vidare en självklarhet att det kan vara nödvändigt att inskränka en persons rörelsefrihet för att sådana beslut ska kunna verkställas. Det kan t.ex. handla om att hämta en person som inte vill inställa sig frivilligt för en utresa eller att hålla kvar en person i avvaktan på utresan. Mot den bakgrunden skulle det kunna framstå som naturligt att se dessa åt- gärder som ett nödvändigt led i verkställigheten av ett avvisnings- eller utvis- ningsbeslut. Jag kan dock inte se att bestämmelsen i 12 kap. 14 § utlänningsla- gen utgör det stöd i lag som måste krävas för sådana åtgärder, oavsett vilket syftet med dess införande varit. Om har fattat ett beslut om förvar är förutsättningarna däremot annorlunda. I ett sådant fall har enligt 20 § polisla- gen stöd för husrannsakan liksom för ett omhändertagande. Även om förvars- institutet inte primärt är avsett för denna situation finns det såvitt jag kan be- döma inte något hinder mot att besluta att ta en person i förvar enligt 10 kap. 1 § utlänningslagen för att säkerställa att en nära förestående verkställighet går att genomföra. Att vissa begränsningar finns när det gäller personer är en annan fråga. Utredningen i ärendet och det jag anfört visar att det är oklart hur det är tänkt att de aktuella bestämmelserna i utlänningslagen ska tillämpas och vilka tvångsåtgärder som kan vidtas vid verkställighet av avvisnings- och ut- visningsbeslut. Detta är naturligtvis olyckligt. Eftersom varje inskränkning av en persons rörelsefrihet innebär en begränsning av de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna måste det vara klart vilket författningsstöd det finns för så- dana åtgärder. U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N 2016/17:JO1 Enligt min mening bör utlänningslagen förtydligas så att stödet för de tvångsåtgärder har rätt att vidta för att verkställa ett avvis- nings- eller utvisningsbeslut som överlämnats till myndigheten med stöd av 12 kap. 14 § utlänningslagen klart framgår. Mot den bakgrunden överlämnar jag beslutet till . I det aktuella ärendet grundade polismyndigheten beslutet om hämtning av A.M. på 9 kap. 9 § utlänningslagen och beslutet om hus- rannsakan på detta omhändertagande. Detta var felaktigt, vilket Polismyndig- heten också angett i sitt yttrande. Dåvarande i ska kritiseras för besluten och för att åtgärderna genomfördes utan det lagstöd som krävs. tog polisen inte hänsyn till att hon var gravid utan fortsatte verk- ställighetsarbetet trots att hon uppgav att det fanns risker med att genomföra en flygresa i hennes tillstånd. Hon anser att polisen därigenom äventyrade hennes och barnets hälsa. Efter vad som framgår av utredningen fick polisen kännedom om A.M:s graviditet först på den planerade avresedagen. När verkställighetshandläggaren nåddes av den informationen tog hon kontakt med sjukvården för att kontrol- lera om graviditeten var ett hinder mot att verkställa avvisningsbeslutet. Kon- takterna dokumenterades i en tjänsteanteckning. Det har vidare kommit fram att det fanns sjukvårdspersonal tillgänglig på flygplatsen och att läkare skulle följa med på flygresan. När A.M:s hälsotill- stånd försämrades fördes hon till sjukhus, och verkställighetsresan avbröts vil- ket också dokumenterades i ärendet. Sammanfattningsvis ger inte utredningen underlag för att polisen vid ge- nomförandet av verkställigheten har brutit mot de föreskrifter som finns eller på annat sätt agerat felaktigt. Det har genom utredningen kommit fram att det funnits brister i dokumenta- tionen av ärendet. Som själv konstaterat saknas t.ex. proto- koll över de tvångsåtgärder som genomfördes, och det har även i övrigt utifrån handlingarna varit svårt att följa ärendets gång. Dåvarande i ska kritiseras för dessa brister. har uppgett att man kommer att genomföra en översyn av rutinerna på området. Jag välkomnar detta. 2016/17:JO1 U T L Ä N N I N G S Ä R E N D E N Uttalanden om möjlighet att genomföra besök med en förvarstagen på hans hemlandsambassad (Dnr 2488-2014) Beslutet i korthet: Efter att fattat beslut om att utvisa en asylsökande överlämnades ärendet till dåvarande i Gäv- leborgs län för verkställighet. tog mannen i förvar med stöd av 10 kap. 1 § utlänningslagen för att förbereda och genomföra verk- ställigheten. Eftersom mannen saknade de resehandlingar som behövdes för att utvisningsbeslutet skulle kunna verkställas transporterade polismyndig- heten honom till hans hemlandsambassad. Transporten och besöket på am- bassaden skedde mot mannens vilja. Enligt polismyndigheten ger bestäm- melsen om förvarstagande stöd för att transportera en förvarstagen till hans eller hennes hemlandsambassad. I beslutet konstateras att innebörden av ett förvarstagande inte är närmare preciserad i lagstiftningen.