frsrdg · H304RS7 · 2016-06-14 00:00:00 — Andra meningen motsvarar 1 kap. 4 § ersättningslag. Riksdagsstyrelsen har även i övrigt följt Lagrådets förslag till formulering av bestämmelsen. Lagrådets och vissa remissinstansers synpunkter på att det hänvisas till vad som gäller för arbetstagare hos i lagen behandlas i avsnitt 5.1.2. 10 § får meddela tillämpningsföreskrifter till lagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 5 § ersättningslag och innehåller ett bemyndigande för att meddela tillämpningsföreskrifter till lagen. Beslut om sådana föreskrifter fattas av riksdagsstyrelsen, som enligt 10 § lagen (2011:745) med instruktion för har föreskriftsrätt i fråga om föreskrifter som enligt instruktionen eller annan författning får meddelas av . Med anledning av ett påpekande av Lagrådet har erinran om att styrelsen meddelar allmänna råd flyttats till en egen paragraf (1 kap. 11 §). 11 § meddelar allmänna råd till lagen. Paragrafen är ny och innehåller en erinran om att meddelar allmänna råd till lagen. Beslut om sådana allmänna råd fattas av riksdagsstyrelsen. Med anledning av ett påpekande av Lagrådet har erinran tagits in i en egen paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2. 1 § Talmannen har rätt till ett månatligt arvode som motsvarar arvodet till statsministern. Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § ersättningslag och innehåller en bestämmelse om talmannens rätt till ett månatligt arvode och arvodets storlek. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2, där Lagrådets förslag att kapitlet ska strykas behandlas, och 5.2. Bestämmelsen har, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt för talmannen att få ett arvode i stället för en skyldighet för att betala ut ett arvode till honom eller henne. Arvodet motsvarar statsministerns arvode och bestäms av . 2 § En talman har inte rätt att ta emot statlig egenpensionsförmån för tid då det utgår talmansarvode eller avgångsersättning på grund av uppdrag som statsråd. Paragrafen motsvarar 2 kap. 11 § ersättningslag och har ändrats språkligt. Som Lagrådet påpekat kan det diskuteras om bestämmelsen behövs och om den i så fall borde utformas som en övergångsbestämmelse. Riksdagsstyrelsen är dock inte beredd att nu stryka paragrafen eller ta in den bland övergångsbestämmelserna. Arvode till ledamöter och ersättare 1 § En ledamot har rätt till ett månatligt arvode som bestäms av . Paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § ersättningslag. Språkligt har paragrafen, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt att få ett arvode i stället för en skyldighet för att betala ut arvode. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2 och 5.2. 2 § En vice talman har rätt till ett månatligt tilläggsarvode som uppgår till av ledamotsarvodet. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 2 § ersättningslag och innehåller en bestämmelse om tilläggsarvode till en vice talman. Paragrafen har, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt att få ett tilläggsarvode i stället för en skyldighet för att betala ut ett sådant arvode. Även rubriken har lagts till på förslag av Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2 och 5.2. 3 § Ordföranden i ett utskott och i har rätt till ett månatligt tilläggsarvode som uppgår till av ledamotsarvodet. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 2 § ersättningslag och innehåller en bestämmelse om tilläggsarvode till en utskottsordförande och ordföranden i . Skillnaden är att bestämmelsen även gäller tilläggsarvodet till ordföranden i , något som tidigare reglerats i 1 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Paragrafen har, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt att få ett tilläggsarvode i stället för som en skyldighet för att betala ut ett sådant arvode. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2 och 5.2. 4 § En vice ordförande i ett utskott och i har rätt till ett månatligt tilläggsarvode som uppgår till av ledamotsarvodet. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 2 § ersättningslag och innehåller en bestämmelse om tilläggsarvode till en vice ordförande i ett utskott och i . Skillnaden är att bestämmelsen även gäller tilläggsarvodet till vice ordföranden i , något som tidigare reglerats i 1 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Paragrafen har, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt att få ett tilläggsarvode i stället för som en skyldighet för att betala ut ett sådant arvode. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2 och 5.2. 5 § En ledamot, suppleant och tillfällig ersättare i har rätt till sammanträdesarvode för sammanträden som infaller , och under tid då kammaren inte sammanträder. Detta gäller dock inte ordföranden och vice ordföranden i nämnden. En suppleant i som närvarar vid ett sammanträde utan att delta i de beslut som fattas under sammanträdet har rätt till sammanträdesarvode bara om nämnden beslutar det. bestämmer arvodets storlek. Paragrafen motsvarar de delar i 2 § lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ som gäller sammanträdesarvode till en ledamot, suppleant eller tillfällig ersättare i . Ordföranden och vice ordföranden i har inte rätt till något sammanträdesarvode. Det har att göra med att de har ett fast tilläggsarvode enligt 3 och 4 §. Paragrafen har, enligt Lagrådets förslag, utformats som en rätt till sammanträdesarvode i stället för som en skyldighet för att betala ut ett sådant arvode. Även rubriken har lagts till på förslag av Lagrådet. Språkligt har rubriken dock utformats något annorlunda än vad Lagrådet föreslagit. Övervägandena finns i avsnitt 5.1.2 och 5.2. Arvode som inkomst av anställning 6 § Ledamotsarvode och tilläggsarvode ska anses som inkomst av anställning enligt socialförsäkringsbalken och lagen (1991:1047) om sjuklön. Ledamoten ska därvid anses som arbetstagare. Paragrafen motsvararar 3 kap. 3 § ersättningslag och innebär att arvodet betraktas som inkomst av anställning och att ledamoten ska ses en arbetstagare vid tillämpningen av socialförsäkringsbalken och sjuklönelagen. Det kan exempelvis handla om beräkningen av ledamotens rätt till föräldrapenning, sjuklön och sjukpenning. Rubriken har lagts till på förslag av Lagrådet. Det har även gjorts språkliga ändringar i paragrafen som inte innebär någon ändring i sak. 7 § Om en ledamot är ledig från sitt uppdrag på grund av sjukdom ska det göras ett avdrag från arvodet och tilläggsarvodet och från andra sådana fasta arvoden som avses i 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Ledamoten har vid ledighet enligt första stycket rätt till ersättningar enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Avdrag från arvodena och betalning av ersättningarna ska göras enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . För en ledamot gäller dock att arbetsdagsavdrag är detsamma som kalenderdagsavdrag. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 4 § första stycket ersättningslag och innehåller bestämmelser om ersättning och arvodesavdrag vid ledighet på grund av sjukdom. Lagrådets och flera remissinstansers synpunkter när det gäller hänvisningen i andra och tredje styckena till vad som gäller för arbetstagare hos behandlas i avsnitt 5.1.2. Överväganden finns även i avsnitt 5.2. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att hänvisningen till 1 § 6 i arvodeslagen har utgått. Av paragrafens första stycke framgår från vilka arvoden avdrag ska göras när en ledamot är ledig på grund av sjukdom. Innebörden av andra stycket är att en ledamot som är ledig på grund av sjukdom har rätt till de ersättningar som gäller för arbetstagare hos . Dessa ersättningar framgår av villkorsavtalen för arbetstagare hos . De ersättningar som är aktuella är sjuklön, sjukpenningtillägg och rehabiliteringstillägg. I tredje stycket anges det att avdrag från arvodena och betalningen av ersättningarna ska göras i enlighet med de bestämmelser om löneavdrag och sjukfrånvaro som gäller för arbetstagare hos , det vill säga bestämmelser i de kollektivavtal som ingåtts mellan och arbetstagarorganisationerna vid förvaltningen. Vidare tydliggörs det att för en ledamot gäller att arbetsdagsavdrag är detsamma som kalenderdagsavdrag. 8 § Om en ledamot är föräldraledig från sitt uppdrag ska det göras avdrag från arvodet och tilläggsarvodet och från andra sådana fasta arvoden som avses i 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Ledighet för barns födelse, vård av adoptivbarn eller ledighet med tillfällig föräldrapenning ger rätt till ersättningar enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Avdrag från arvodena och betalningen av ersättningarna ska göras enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . För en ledamot gäller dock att arbetsdagsavdrag är detsamma som kalenderdagsavdrag. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 4 § andra stycket ersättningslag och innehåller bestämmelser om ersättning och arvodesavdrag vid föräldraledighet. Lagrådets och flera remissinstansers synpunkter vad gäller hänvisningen i andra och tredje styckena till vad som gäller för arbetstagare hos behandlas i avsnitt 5.1.2. Överväganden finns även i avsnitt 5.2. Av första stycket framgår från vilka arvoden avdrag ska göras om en ledamot är föräldraledig. Hänvisningen till 1 § 6 i lagen 1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ har tagits bort. I andra och tredje styckena har gällande praxis om vilka ersättningar en ledamot har rätt till vid olika typer av föräldraledighet, hur utbetalningen av ersättningarna sker och hur avdrag görs lagfästs. Med bestämmelser som gäller för arbetstagare hos avses de tre kollektivavtal som gäller vid förvaltningen . Innebörden av andra stycket är att en ledamot som är ledig för barns födelse eller vård av adoptivbarn har rätt till föräldrapenningtillägg. En ledamot har rätt till ett tillägg även vid ledighet med tillfällig föräldrapenning. Med tillfällig föräldrapenning avses den ersättning som ges till en person som stannar hemma från arbetet för vård av barn samt för de som den andra föräldern kan få i samband med ett barns födelse. Innebörden av tredje stycket är att avdrag och betalningar av de aktuella ersättningarna ska göras enligt de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Det har tydliggjorts i paragrafen att för en ledamot motsvarar arbetsdagsavdrag kalenderdagsavdrag. Arvodesavdrag på ledamotens egen begäran 9 § Om en ledamot av annat skäl än de som anges i 7 eller 8 § har beviljats ledighet än en månad under tid då arbetsplenum pågår, ska det på ledamotens begäran göras kalenderdagsavdrag för från arvodet och tilläggsarvodet och andra sådana fasta arvoden som avses i 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag i , dess myndigheter och organ. Paragrafen motsvarar delvis 3 kap. 5 § första stycket ersättningslag och innehåller en bestämmelse om arvodesavdrag på ledamotens egen begäran vid kortare ledighet under tid då det pågår arbete i kammaren, det vill säga icke plenifri tid. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Hänvisningen till 1 § 6 i lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ har utgått. Det beror på att den del av den lagen som rör arvoden i har tagits in i 3 kap. 3 och 4 §§. Avdraget ska göras som kalenderdagsavdrag (3,på aktuellt arvode för varje kalenderdag som ledigheten omfattar). Den tidigare hänvisningen till att ledigheten beviljats av ”särskilda skäl” har tagits bort. Det har att göra med att frågan om under vilka förutsättningar ledighet medges regleras i 5 kap. 3 § riksdagsordningen, inte i ersättningslagstiftningen. Det förhållandet att uttrycket ”särskilda skäl” strukits påverkar således inte tillämpningen av 5 kap. 3 § riksdagsordningen. Någon ändring i nuvarande restriktiva praxis vad gäller möjligheten för en ledamot att få ledigt än en månad är följaktligen inte avsedd med att uttrycket ”särskilda skäl” tagits bort. (Jfr 2005/06:RS4 s. 80 f., bet. 2005/06:KU33 s. 14 f.). Lagrådets synpunkter vad gäller paragrafens språkliga utformning har beaktats. Riksdagsstyrelsen kan däremot inte se något behov av att förtydliga innebörden av begreppet kalenderdagsavdrag, något som har aktualiserats av Lagrådet. Kompensation för förlorad semester 10 § får kompensera en ersättare för förlorad semester för den del av tjänstgöringen som understiger . Paragrafen motsvarar 1 kap. 2 a § ersättningslag och har fått sin placering i kapitlet om arvode till ledamöter och ersättare på Lagrådets förslag. 1 § En ledamot har rätt till ersättning för sina kostnader för tjänsteresor. Med en tjänsteresa avses en resa som en ledamot gör som ett led i utövningen av sitt uppdrag som riksdagsledamot och som påbörjas på tjänstestället, under en pågående tjänsteresa eller på en förrättningsort samt avslutas vid tjänstestället eller på en förrättningsort. Ledamotens bostad på folkbokföringsorten enligt folkbokföringslagen (1991:481) är att betrakta som ledamotens tjänsteställe vid tillämpningen av lagen. Paragrafen motsvarar 4 kap. 1 § och 2 § första meningen lag. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1 där Lagrådets synpunkter på definitionen av begreppet tjänsteresa behandlas. Första stycket innehåller den grundläggande regeln om att en ledamot har rätt till ersättning för sina kostnader för tjänsteresor. Ersättningens storlek regleras i 6 §. Begreppet tjänsteresa definieras i andra stycket. Med anledning av Lagrådets synpunkter har det gjorts ett förtydligande i lagtexten om att det krävs dels att resan påbörjas på ledamotens tjänsteställe, under en pågående tjänsteresa eller på en förrättningsort, dels att resan avslutas vid tjänstestället eller en förrättningsort för att det ska vara fråga om en tjänsteresa i lagens mening. Någon ändring i sak i förhållande till vad som gällt tidigare är inte avsedd. Med anledning av påpekade har lagtexten förtydligats så att det framgår att ledamoten endast kan ha ett tjänsteställe, det vill säga bostaden. Av tredje stycket framgår det att ledamotens bostad, liksom tidigare, är att betrakta som dennes tjänsteställe. Det innebär att en resa från bostaden till exempelvis eller ett möte med partigruppen är att betrakta som en tjänsteresa. Enligt praxis är det den bostad där ledamoten är folkbokförd som är att betrakta som tjänsteställe i lagens mening. Lagtexten har förtydligats i enlighet med det, utan att någon ändring i sak är avsedd. Ersättning för resa före tillträdet av uppdraget 2 § Innan en nyvald ledamot har tillträtt sitt uppdrag har han eller hon rätt till ersättning för sina kostnader för – resor för att delta i möten som ledamotens partigrupp kallar till, – resor för att delta i introduktion till uppdraget, och – en resa till för att tillträda uppdraget. Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse som innebär att en nyvald ledamot och en ersättare har rätt till ersättning för vissa resekostnader innan de tillträtt sitt uppdrag i . Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Den som börjar sitt uppdrag som riksdagsledamot i samband med ett riksdagsval tillträder uppdraget i lagens mening när den nyvalda samlas för att inleda ett nytt enligt 3 kap. 2 § riksdagsordningen. En ledamot som efterträder en ledamot som har avgått från uppdraget och utsetts genom ett så kallat efterträdarval tillträder uppdraget den dag som anges i beslut. En ersättare för en ledig ledamot tillträder uppdraget den dag som anges i det bevis som utfärdas av . Enligt första strecksatsen utgår ersättning för resor före tillträdet för att delta i möten som ledamotens partigrupp kallar till. Av andra strecksatsen följer att resor för att delta i introduktion till uppdraget omfattas av rätten till ersättning enligt paragrafen. Introduktionen kan exempelvis innehålla en genomgång av de praktiska momenten som hänger samman med arbetet i kammaren eller information om de ekonomiska villkoren för uppdraget som riksdagsledamot. Den kan vara gemensam för flera nyvalda ledamöter eller anpassad och rikta sig till en enda ledamot. Tredje strecksatsen innebär att en nyvald ledamot har rätt till ersättning för en resa till för att börja uppdraget som riksdagsledamot. hade ledamoten rätt till sådan ersättning bara från och med den dag då han eller hon tillträdde uppdraget, det vill säga inställelsedagen, inte . Från och med den dag då ledamoten tillträtt uppdraget gäller bestämmelserna i 4 kap. 1 §. I de av utredningen föreslagna andra och tredje styckena har det stadgats att första stycket även gäller en ersättare och hänvisats till regleringen av ersättningens storlek. På förslag av Lagrådet har bestämmelserna strukits, då de mot bakgrund av regleringen i 1 kap. 5 § ansetts överflödiga. Ersättning för resa vid extraordinär händelse eller av annan icke förutsedd orsak 3 § En ledamot har, även i fall som inte omfattas av 1 §, rätt till ersättning för sina kostnader för en resa som ledamoten gör för att han eller hon måste inställa sig i på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan orsak som inte har kunnat förutses, under förutsättning att ledamoten inte kan använda sin biljett för resan tillbaka. eller den som bestämmer får besluta att ersättningen även omfattar resekostnader enligt första stycket för en medföljande person som av särskilda skäl måste resa tillsammans med ledamoten. Paragrafen motsvarar delvis punkten 6 i tillämpningsföreskriften till 4 kap. 2 § och 2 a § ersättningslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3 där Lagrådets synpunkter behandlas. Som framgår av definitionen av begreppet tjänsteresa i 4 kap. 1 § andra stycket krävs det att resan påbörjas på ledamotens tjänsteställe, det vill säga bostaden, eller under en redan pågående tjänsteresa för att ersättning för resan ska kunna utgå. Paragrafen innehåller i första stycket en bestämmelse som gör att ledamoten kan ha rätt till ersättning för en resa även om resan inte omfattas av definitionen av begreppet tjänsteresa i och med att resan inte utgår från ett tjänsteställe. Exempel på det är att ledamoten måste inställa sig i under en semesterresa eller då ledamoten vistas i sin fritidsbostad. För att ersättning för resan till då ska kunna utgå krävs det att ledamoten gör resan för att han eller hon måste inställa sig i antingen på grund av en extraordinär händelse eller av någon annan orsak som inte har kunnat förutses. Med en extraordinär händelse avses till exempel en naturkatastrof, en större olycka som drabbar många människor, en händelse som i stor utsträckning påverkar det ekonomiska eller politiska läget eller någon annan händelse av extraordinär karaktär. Enligt nu gällande tillämpningsföreskrift lämnas ersättning i den andra typsituationen om skälet för resan till varit ”en oplanerad orsak”. I den föreslagna lagtexten talas det i stället om att resan skett på grund av en ”orsak som inte har kunnat förutses”. Därmed avses händelser som uppkommit hastigt och som inte har kunnat förutses ens vid en omsorgsfull planering. Det kan gälla en oplanerad presskonferens, ett extrainsatt sammanträde i kammaren eller i ett utskott eller att en ledamot måste inställa sig på kort varsel vid ett visst voteringstillfälle. Det är således en annan typ av orsak än en extraordinär händelse. En förutsättning som måste vara uppfylld i båda situationerna för att ersättning ska kunna utgå är att ledamoten inte kan använda sin biljett för resan till , det vill säga inte kan boka om hemresan eller utnyttja värdet av resan . Med biljett avses även årskort på tåg eller flyg. Ersättningens storlek följer av 4 kap. 6 §. I likhet med vad som gäller andra resor ersätts således som huvudregel den faktiska resekostnaden. När det gäller resa med eget fordon lämnas däremot ersättning med ett belopp som bestämmer. Rätten till ersättning tar bara sikte på själva resan till , inte andra kostnader som kan uppstå, exempelvis för förbetald semesterbostad som inte kan utnyttjas till följd av återresan. I andra stycket finns ett bemyndigande för eller den som bestämmer att besluta om att ersättning enligt första stycket även ska omfatta resekostnader för medföljande som av särskilda skäl måste resa tillbaka tillsammans med ledamoten. Det kan vara fråga om barn eller andra anhöriga som av hälsoskäl, funktionsnedsättning eller liknande skäl inte kan ta sig hem på egen hand utan måste resa tillsammans med ledamoten. 4 § Riksdagsstyrelsen fastställer för varje valperiod ett belopp som en ledamot får använda för enskilda utrikes tjänsteresor. Medel som inte har använts till sådana tjänsteresor ska föras tillbaka till . Paragrafen motsvarar 4 kap. 3 a § andra stycket ersättningslag, men har ändrats språkligt. Beloppet framgår av tillämpningsföreskrift, liksom närmare bestämmelser om resorna. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. 5 § Talmannen beslutar själv om sina tjänsteresor. eller den som förvaltningen bestämmer beslutar om en ledamots enskilda utrikes tjänsteresa till länder som inte ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, inte har ansökt om medlemskap i unionen och inte är att betrakta som potentiella kandidatländer. En ledamot får själv besluta om övriga tjänsteresor och om resor enligt 2 och 3 §§. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 3 § ersättningslag och punkt 2 i tillämpningsföreskriften till 4 kap. 3 a § i samma lag och innehåller bestämmelser om vem som beslutar om tjänsteresor. Paragrafens andra och tredje stycke har utformats i huvudsak enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. En ändring i förhållande till tidigare reglering är att det har tagits in en bestämmelse om att talmannen har rätt att besluta om sina egna tjänsteresor, såväl inrikes som utrikes resor. Detta framgår av första stycket. Av andra stycket framgår att eller den förvaltningen bestämmer beslutar om en ledamots enskilda utrikes tjänsteresa om det är fråga om en resa till ett land som inte ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, inte har ansökt om medlemskap i unionen, det vill säga ett anslutnings- eller kandidatland, och inte heller är att betrakta som ett så kallat potentiellt kandidatland. Ett kandidatland är ett land som formellt har beviljats kandidatlandsstatus av . Landet betraktas som ett kandidatland från det att fattar ett formellt beslut om statusbeviljande och till dess anslutningsförhandlingarna har avslutats och anslutningsfördraget har undertecknats. Ett land som har utlovats medlemskap på men som ännu inte har beviljats kandidatlandsstatus betraktas som ett potentiellt kandidatland. Med anledning av ett påpekande av Lagrådet har uttrycket ”potentiellt kandidatland” tagits in i lagtexten. Tredje stycket innebär att en ledamot får besluta själv om resor som inte omfattas av andra stycket och om resor enligt 2 och 3 §§. Med andra ord handlar det om dels inrikes resor, dels utrikes resor till länder som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, länder som har ansökt om medlemskap i unionen och potentiella kandidatländer, dels resor som omfattas av 2 eller 3 §§. Beslutanderätten avser inte bara själva resan som sådan utan även val av färdmedel. Därvid ska bestämmelserna i 8 § och tillämpningsföreskriften beaktas. 6 § Ersättning för en tjänsteresa lämnas med ett belopp som motsvarar den faktiska kostnaden för resan. Kostnaden för resa med eget fordon såsom bil, förmånsbil, motorcykel eller båt, och som en ledamot har rätt till ersättning för enligt detta kapitel, ersätts dock med ett belopp som bestämmer. Paragrafen motsvarar 4 kap. 2 § ersättningslag och har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Innebörden av paragrafen är att ersättning för en tjänsteresa som huvudregel lämnas med den faktiska kostnaden för resan. När det gäller resa med eget fordon lämnas dock ersättning med ett belopp som bestämmer. Uppräkningen av fordonstyper i paragrafen är exemplifierande och inte uttömmande. 7 § Det finns bestämmelser om utrikes tjänsteresa på uppdrag av partigrupp i i lagen (2016:000) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i .