frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Jag vill dock för tydlighetens skull tillägga att det förstås finns situationer där intresseavvägningen leder till en annan slutsats, nämligen att Kriminalvår- den bör hämta in uppgifter från och/eller lämna sekretessbelagda uppgifter till andra myndigheter. Samtycke till att efterge sekretess bör ges skriftligt Av utredningen i ärendet framgår att J.O. muntligt hade godkänt att skulle få kontakta . Det framgår inte av utredningen om sam- tycket eller återkallandet av detta dokumenterades. Det har från JO:s sida tidi- gare uttalats att man inom bör skaffa ett uttryckligt och skriftligt samtycke till att efterge sekretessen i de fall som samtycke anses erforderligt (se JO 1990/91 s. 366). Skälet till JO:s uppfattning i det ärendet var att det inom ofta kan bli fråga om att lämna ut uppgifter av mer känslig natur. Eftersom detsamma måste gälla Kriminalvården anser jag att ett samtycke från en enskild att efterge kriminalvårdssekretessen också i normalfallet bör lämnas skriftligt. Genom att ett samtycke lämnas skriftligt minskar också risken för missförstånd om vilka uppgifter som samtycket avser och i vilket eller vilka sammanhang de får röjas. Ett samtycke bör i regel utformas på så sätt att det endast avser undantag för sekretess vid ett särskilt tillfälle eller i förhållande till en viss person (se i sekretessfrågor inom , 2011:1, s. 42). En anstalt har agerat utanför sitt uppdrag vid samverkan med (Dnr 987-2015) Beslutet i korthet: Kriminalvården, anstalten Salberga, har på begäran av dels lämnat ut uppgifter om intagnas tillgångar, dels genom att anonymt kontakta utrett de intag- nas skuldsättning. Därefter har uppgifterna lämnats till Kronofogdemyndig- heten som har beslutat att utmäta egendomen. I beslutet konstateras att det inte finns något hinder för Kriminalvården att lämna ut uppgifter på begäran av en annan myndighet om Kriminalvården vid en prövning finner att för- utsättningarna i den s.k. generalklausulen (10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen) är uppfyllda. I beslutet konstateras att anstalten Salberga i sina kontakter med Krono- fogdemyndigheten lämnat ut uppgifter utan en föregående prövning av om förutsättningarna i generalklausulen är uppfyllda. Vidare har kriminalvårds- personalen utfört uppgifter som inte omfattas av Kriminalvårdens uppdrag när de på uppdrag utrett de intagnas skuldsätt- ning. Kriminalvården har inte förklarat varför anstaltspersonalen valde att K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 vara anonyma i sina kontakter med . ChefsJO utta- lar att hon emellertid kan ha förståelse för om de intagna uppfattar det som att anstalten på detta sätt försökt dölja sin medverkan i utmätningen. Ett av Kriminalvårdens uppdrag är att verka för att återfall i brott före- byggs. Enligt chefsJO är en viktig förutsättning för att lyckas med detta upp- drag att det finns förtroende och respekt mellan kriminalvårdspersonalen och de intagna. Genom anstalten Salbergas agerande har det enligt chefsJO funnits en uppenbar risk för att detta förtroende skadats och därmed att ar- betet med att förebygga återfall i brott har försvårats. Av den anledningen får anstalten allvarlig kritik för sitt agerande. var vid tiden för anmälan till JO placerad i Kriminalvården, anstalten Sal- berga. I sin anmälan till JO framförde han klagomål över att Kronofogdemyn- digheten hade utmätt som fanns på hans konto för dispo- nibla medel. utgjorde de utmätta medlen sådan ersättning från Kri- minalvården som inte får utmätas.81 I anmälan gjordes det vidare gällande att utmätningen hade skett efter att personal i anstalten hade kontaktat Kronofog- demyndigheten och meddelat att han hade tillgångar på det aktuella kontot. Inledningsvis inhämtades vissa handlingar. Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. lämnade därefter in en kompletterande an- mälan i vilken han uppgav bl.a. att personal i anstalten hade uppgett att de fått i uppdrag att kontrollera hos om de intagna hade skul- der där. Vidare hade personalen uppgett att det pågick utmätningar inom hela Kriminalvården. Även kompletteringen översändes till Kriminalvården. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom generaldi- rektören , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten Salberga. Ge- nom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. hölls ett möte mellan representanter från Kronofogden [, JO:s anm.] och anstalten Salberga. Vid mötet begärde Kronofogdens representanter information från anstalten kring vilka intagna som hade skulder hos Kronofogden samt hur deras tillgångar i Kriminalvården såg ut. På grund av Kronofogdens begäran gav anstalts- ledningen i uppdrag till klienthandläggarna vid respektive hus (avdelning) att sammanställa vilka av de intagna som hade skulder hos Kronofogden. Detta skedde genom att klienthandläggarna ringde anonymt till Kronofog- dens servicecenter för att inhämta denna information som är offentlig. De uppgav inte att de ringde från Kriminalvården. Därefter skickades en lista till Kronofogden tillsammans med den aktuella ställningen på respektive konton avseende de intagna som var aktuella. Kronofogden fattade därefter beslut om utmätning avseende vissa klienter. 81 Se 3 kap. 3 och 6 §§ fängelselagen (2010:610). 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D ett förbudsmeddelande till anstalten Salberga i de fall där utmätning blev aktuellt. Anstalten är av uppfattningen att Kronofogden haft kännedom kring vad som framkommer i 3 kap. 6 § fängelselagen (2010:610), FäL. Det går dock inte att klarlägga när Kronofogden meddelats detta. Av 3 kap. 3 § FäL framgår att en intagen har rätt till ersättning från Krimi- nalvården om han eller hon har utfört eller deltagit i anvisad sysselsättning och om ersättning för sysselsättningen inte betalas ut av någon annan. Enligt 3 kap. 6 § FäL får ersättning som avses i 3 § inte utmätas. Av 35 kap. 15 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, följer att sekretess gäller inom för upp- gift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Av 10 kap. 27 § OSL framgår bl.a. att utöver vad som följer av 2, 3, 5 och 15–26 §§ får en sekretessbelagd uppgift lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Anstalten Salberga har till Kronofogden lämnat över information om S.S:s tillgångar i Kriminalvården. Uppgifter om intagna omfattas visserligen av sekretess, men uppgifter om en intagens tillgångar bör enligt Kriminalvår- dens bedömning kunna lämnas ut till Kronofogden med stöd av 10 kap. 27 § OSL, den s.k. generalklausulen.82 Uppgiftslämnandet ska härvid dock inte ske rutinmässigt, utan måste föregås av en sådan intresse- avvägning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter.83 Av utredningen i ärendet framgår dock att anstalten Salberga, på begäran av Kronofogden, även har tagit fram information kring vilka av de intagna som hade skulder hos Kronofogden. Detta har skett genom att klienthand- läggare på uppdrag av anstaltsledningen anonymt ringt till Kronofogden för att inhämta denna information. Det är enligt Kriminalvårdens uppfattning inte en uppgift för Kriminalvården att för Kronofogdens räkning utreda vilka av de intagna som har skulder hos Kronofogden. Kriminalvården borde således inte ha tillmötesgått Kronofogdens begäran i denna del. Uppgifterna från S.S. att utmätningen skett från medel som han erhållit för deltagande i anvisad sysselsättning förefaller vara korrekta. Av 3 kap. 6 § FäL framgår att sådan ersättning inte får utmätas. Anstalten Salberga har uppgivit att anstalten till Kronofogden lämnat information kring att ut- mätning av ersättning för sysselsättning inte får ske. Det är dock alltid Kro- nofogden som avgör vad som är utmätningsbart. I denna del önskar Kriminalvården även anföra följande. Kriminalvår- den har tagit del av en promemoria från Kronofogden, juristteamet Sund- , daterad . I promemorian har Kronofogden givit uttryck för uppfattningen att 3 kap. 6 § FäL enbart innebär ett förbud mot utmätning av en intagens ersättning enligt bestämmelserna i 7 kap. ut- sökningsbalken. Kronofogden anser att det är möjligt att utmäta banktillgo- dohavanden jämlikt 4 kap. utsökningsbalken på samtliga tre hos Kriminal- vården förekommande konton (konto för egna medel, konto för permis- sionsmedel och konto för disponibla medel), såsom det får förstås, oavsett om dessa medel utgörs av ersättning för anvisad sysselsättning. Benificium ska enligt promemorian uppgå till högst . 82Jämför JO 1987/88 s. 117. 83Jämför JO:s beslut i ärende med dnr 4973-2006. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 av ersättningen som innehålls av Kriminalvården och som satts in på per- missionskontot får en bedömning enligt promemorian göras i det enskilda fallet. Bestämmelsen i 3 kap. 6 § FäL utgör visserligen ett undantag från vad som vanligtvis gäller vid utmätning av sociala förmåner som inte avser att kompensera för särskilt angivna kostnader eller som ska återbetalas. Såsom Kronofogden själv återgivit i sin promemoria konstaterades i förarbetena till FäL84 att det vägande skälet mot att göra ersättningen från Kriminalvår- den utmätningsbar är att det skulle kunna motverka andra regler i FäL. Det faktum att den intagne har stora delar av sina levnadsomkostnader betalda under anstaltsvistelsen kan nämligen få till följd att ersättningen skulle ut- mätas i sin helhet, dvs. att den intagne inte får tillgodoräkna sig något för- behållsbelopp enligt utsökningsbalkens regler. En regel om att ersättning från Kriminalvården är utmätningsbar kan då motverka syftet med de regler som tar sikte på att öka de intagnas delaktighet i sysselsättning och enga- gemang i sin egen verkställighet. Mot bakgrund av det som anförts i förarbetena och att bestämmelsen om förbud mot utmätning av ersättning för anvisad sysselsättning finns kvar i oförändrad form i FäL, kan det enligt Kriminalvården ifrågasättas om det är lagstiftarens intention att medel som utgörs av ersättning för anvisad sysselsättning ska utmätas på sätt som framgår av Kronofogdens promemo- ria. Detta gäller särskilt de som Kriminalvården enligt 3 kap. 4 § FäL ålagts att hålla inne. Detta sparavdrag syftar enligt förarbetena85 till att försäkra att den intagne har vissa medel sparade när han eller hon lämnar anstalten i samband med permission eller villkorlig frigivning. kommenterade remissvaret och bifogade ett antal handlingar. Av dessa framgick bl.a. att hade beslutat att upphäva beslut om utmätning. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: I sin anmälan har S.S. framfört klagomål mot såväl som Kriminalvården. Bedömningen i det här ärendet begränsar sig till den se- nare myndighetens agerande. har gjort gällande att de utmätta medlen omfattas av det utmätningsförbud som finns i fängelselagen. Som Kriminalvården har framhållit är det Krono- fogdemyndigheten som avgör om viss egendom är utmätningsbar eller inte. Den som är missnöjd med myndighetens beslut kan överklaga det till tingsrät- ten, och denna möjlighet har S.S. också använt sig av på ett för honom fram- gångsrikt sätt. JO brukar som regel avstå från att yttra sig i sådana bedömningsfrågor som en enskild kan få prövade i domstol. Trots detta vill jag framhålla att jag delar Kriminalvårdens uppfattning om att det kan ifrågasättas att det har varit lagstif- tarens avsikt att det ska vara möjligt att utmäta intagnas ersättning för anvisad sysselsättning. Jag saknar skäl att ytterligare kommentera denna del av anmälan 84SOU 2005:54 del 2 s. 407. 2009/10:135 s. 78. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D och övergår till frågan om Kriminalvårdens möjlighet att lämna uppgifter till . Lämnandet av uppgifter till andra myndigheter Kriminalvården har redogjort för en del av de bestämmelser som aktualiseras i ärendet. Jag vill även framhålla att det av 4 kap. 15 § utsökningsbalken följer att tredje man är skyldig att uppge om en gäldenär har en fordran hos honom eller annat mellanhavande med honom, som kan vara av betydelse för bedöm- ning om en gäldenär har utmätningsbar egendom, samt ange den närmare be- skaffenheten av mellanhavandet. har uttalat att bestämmelsen främst tar sikte på sådana utom- stående personer som har ekonomiska mellanhavanden av privaträttslig natur med gäldenären, exempelvis banker och försäkringsbolag. Det är emellertid enligt utskottet uppenbart att det kan finnas situationer där det finns sådana ekonomiska förhållanden mellan gäldenären och en myndighet som gör att myndigheten omfattas av upplysningsplikten. Som exempel angav lagutskottet en försäkringskassa eller en . Utskottet framhöll vidare att i den mån önskar få del av sekretesskyddat material måste myndigheten pröva frågan utifrån tillämpliga sekretessbestäm- melser.86 Inom kriminalvården råder det sekretess i fråga om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte bara i förhållande till enskilda, utan även i förhållande till andra myndigheter.87 Det finns emellertid möjlighet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till andra myndigheter med stöd av den s.k. generalklausulen.88 För att uppgifterna ska kunna lämnas ut krävs enligt bestämmelsen att det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Innan en myndighet lämnar ut uppgifter med stöd av bestämmelsen måste det göras en prövning om förutsättningarna för ett utlämnande är uppfyllda. JO har i ett tidigare ärende uttalat sig om Kriminalvårdens kontakter med och konstaterade bl.a. att det är möjligt för den senare myndigheten att med stöd av generalklausulen hämta in uppgifter från Krimi- nalvården.89 JO framhöll vidare att det enligt förarbetena till bestämmelsen inte är nödvändigt att en myndighet uttryckligen begär att uppgifter ska lämnas ut för att den ska vara tillämplig. En myndighet kan alltså på eget initiativ lämna sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet, t.ex. genom en anmälan om brott.90 Mot den bakgrunden uttalade JO att det inte var möjligt att hävda att det under alla omständigheter är fel att en kriminalvårdsanstalt på eget initiativ 86Se LU 1980/81:23 s. 12. 87Se 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. 88Se 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. 89Se JO 1987/88 s. 117. 1979/80:2 Del A s. 327. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 lämnar uppgifter till en exekutiv myndighet. Emellertid bör sådana kontakter enligt JO tas i samråd med den intagne och på så sätt stimulera honom eller henne att aktivt delta i arbetet med att förbättra sin situation. JO framhöll vi- dare: Kriminalvården skall i första hand tillgodose de intagnas behov och intres- sen. Frågan huruvida uppgifter om de intagna skall lämnas ut bör avgöras med de intagnas bästa för ögonen. Endast om det kan antas vara till fördel för en intagen, bör anstaltsledningen själv ta initiativ till att sekretessbe- lagda uppgifter om honom lämnas ut. Att rutinmässigt och utan de intagnas vetskap underrätta kronofogdemyndigheten om de intagnas tillgångar i an- stalten är enligt min mening inte någon uppgift för kriminalvårdens tjäns- temän och bör inte förekomma.91 I ett senare ärende återkom JO till detta uttalande men framhöll att det i vissa fall kan framstå som otillfredsställande för Kriminalvården att inte informera , exempelvis om en intagen har betydande tillgångar och har stora skulder till följd av t.ex. skadestånd på grund av brott.92 Jag instämmer i det som har redovisats ovan, och det är bl.a. detta som kom- mer att ligga till grund för min bedömning av anstalten Salbergas agerande. Av utredningen framgår att anstalten Salberga på begäran lämnade ut uppgifter om intagnas tillgångar och skulder. Som nämnts tidigare är det inget som hindrar att en anstalt lämnar ut uppgifter till en annan myndighet om den finner att förutsättningarna i generalklausulen är uppfyllda. I sin redogörelse för sakförhållandena har anstalten Salberga inte nämnt att det skulle ha gjorts någon sådan prövning innan uppgifterna om de intagnas till- gångar lämnades ut till . Den beskrivning som anstal- ten har lämnat ger intrycket av att det på begäran skett en rutinmässig kontroll av samtliga intagnas skuldsättning och tillgångar och att uppgifterna därefter utan närmare prövning överlämnats till Kronofog- demyndigheten. En sådan hantering är inte förenlig med offentlighets- och sek- retesslagens bestämmelser. Det som gör situationen speciell är att inte enbart begärde att anstalten skulle lämna ut uppgifter om vissa intagnas tillgångar. Anstalten ombads dessutom utreda de intagnas skuldsättning. För Kronofogde- myndigheten måste det ha framstått som praktiskt att anstalten genomförde all den utredning som krävdes för att myndigheten sedan skulle kunna fatta beslut om utmätning. Även om så är fallet får sådana överväganden inte överskugga myndighetens uppdrag. En myndighet måste alltid vid kontakter med andra myndigheter överväga om en viss samverkan kan sägas ingå i dess uppdrag eller inte. Bland Kriminalvårdens uppgifter ingår inte att på Kronofogdemyn- dighetens uppdrag utreda de intagnas skuldsättning. Av den anledningen borde anstalten inte ha bistått i denna del. 91Se JO 1987/88 s. 117. 92Se JO:s avgörande i dnr 4973-2006. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Jag vill i sammanhanget även framhålla att det i Kriminalvårdens uppdrag ingår bl.a. att verka för att återfall i brott förebyggs och därmed att förbereda de intagna för ett liv i frihet.93 För att lyckas med denna viktiga del av sitt upp- drag måste det finnas förtroende och respekt mellan kriminalvårdspersonalen och de intagna, och därigenom måste Kriminalvården verka för att intressera de intagna för att vilja påverka sin situation. Ett led i en sådan process kan exempelvis vara att kriminalvårdspersonalen uppmuntrar en intagen att genom kontakter med försöka sanera sin ekonomi. Om kri- minalvårdspersonalen har gjort bedömningen att det funnits skäl att utan en intagens vetskap lämna ut uppgifter till bör persona- len i efterhand informera om sin medverkan i utmätningen och skälet till detta. Om kriminalvårdspersonalen inte informerar de intagna om de kontakter som tagits med riskerar förtroendet och respekten mellan personalen och de intagna att skadas. I sin förlängning kan det leda till svårigheter för Kriminalvården att utföra en central del av sitt uppdrag. Av ut- redningen framgår inte om anstalten informerade de intagna om sin medverkan i utmätningarna. Det framgår däremot att den kriminalvårdspersonal som ut- redde de intagnas skuldsättning ringde anonymt till . Kriminalvården har inte närmare förklarat varför personalen agerade på detta sätt. Jag kan emellertid ha förståelse för om de intagna uppfattar det som att anstalten försökt dölja sin medverkan i utmätningen. Anstalten har alltså utan prövning lämnat ut sekretesskyddade uppgifter till och därtill på ett olämpligt sätt utfört uppgifter som inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag. Genom att anstalten på sådant sätt agerat utanför ramarna för myndighetens uppdrag har det, enligt min mening, funnits en uppenbar risk för att Kriminalvårdens arbete med att förebygga återfall i brott försvårats. Av den anledningen förtjänar anstalten allvarlig kritik för sitt agerande. För varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verk- ställighet.94 I journalen ska dokumenteras alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.95 Det ovan redovisade innebär enligt min mening att en anstalt måste doku- mentera om den gör bedömningen att det är möjligt att med stöd av gene- ralklausulen lämna ut uppgifter om en intagen till . Vidare bör anstalten dokumentera om och när den intagne informerats om de kontakter som har tagits. 93Se 2 § förordningen (2008:1172) med instruktion för Kriminalvården. 94Se 5 § fängelseförordningen (2010:2010). 95Se 14 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Jag har uttalat allvarlig kritik mot anstalten Salberga eftersom anstaltens sätt att samverka med har riskerat att motverka ett av Kri- minalvårdens huvuduppdrag. För att liknande situationer ska kunna undvikas vill jag framhålla att Kriminalvården bör sträva efter att kontakter med andra myndigheter som har betydelse för de intagnas kommande liv i fri- het (exempelvis ) tas i samråd med den berörde in- tagne. Det kan i vissa situationer finnas skäl för en anstalt att inte informera intagna i direkt samband med att uppgifter lämnas ut. Kriminalvårdspersonalen bör emellertid i efterhand informera om sin medverkan i exempelvis utmätning och skälet till detta. Det kan i undantagsfall finnas skäl för en kriminalvårdstjäns- teman att på eget initiativ och utan den intagnes vetskap lämna uppgifter till exempelvis . Huruvida det är lämpligt att lämna upp- gifter på sådant sätt måste avgöras med de intagnas bästa för ögonen. Enligt min uppfattning underlättas Kriminalvårdens uppdrag om kriminalvårdstjäns- temän kan förmå intagna att ta ett eget ansvar för sin situation och på egen hand ta den typen av kontakter. Avslutningsvis vill jag framhålla att Kriminalvården vid prövningen av om myndigheten ska samverka med en annan myndighet alltid måste utgå från det uppdrag som Kriminalvården har. En anstalt har hanterat pepparsprejer på ett bristfälligt sätt (Dnr 1096-2015) Beslutet i korthet: hittade personalen i Kriminalvården, anstalten Färingsö, en pepparsprej (OC-sprej) i en förvaringsbox från ett skåp som tidigare hade använts för förvaring av sprejerna. När sprejen hit- tades hade förvaringsboxen varit placerad olåst i ett ut- rymme som de intagna på anstaltens mottagningsavdelning hade tillgång till. Eftersom anstalten inte kunde utesluta att det fanns ytterligare peppar- sprejer på avdelningen placerades de intagna i avskildhet anstal- ten säkerställde att så inte var fallet. ChefsJO ser allvarligt på att anstaltens bristfälliga hantering av pep- parsprejerna resulterade i dels att anstalten inte hade kontroll över dem, dels att bristerna fick långtgående konsekvenser för ett antal intagna. Genom att en pepparsprej funnits i ett utrymme som de intagna har till- gång till har det dessutom, enligt chefsJO, funnits en risk för att den skulle ha kunnat hamna i orätta händer. Såväl personal som intagna har därmed utsatts för fara. Kriminalvården, anstalten Färingsö, får allvarlig kritik för detta. Beslutet innehåller även uttalanden om tillämpningen av 6 kap. 5 § fäng- elselagen. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D I samband med Opcat-enhetens inspektion av Kriminalvården, anstalten Fä- ringsö, den 3–begärde enheten in en sammanställning över an- staltens beslut om placering av intagna i avskildhet under bl.a. 2014. Efter att inspektionen hade avslutats granskades sammanställningen av avskild- hetsbesluten. Det uppmärksammades då att anstalten , med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610), hade placerat tolv intagna på anstaltens mottagningsavdelning i avskildhet. Avskildhetsplacering- arna hävdes , och pågick alltså i nästan . Som skäl för avskildhetsplaceringarna hade anstalten angett ”otillåtet föremål”. Med anledning av vad som framkom av sammanställningen begärde JO in ak- tuella avskildhetsbeslut. Samtliga beslut hade samma utformning enligt föl- jande: