frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Jag förutsätter att anstalten ser över sina rutiner rörande bevakningen av tid- punkten för intagnas villkorliga frigivning och handläggningen av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning. Felaktig utbetalning till en målsägande och dröjsmål med återbetalningen till den tilltalade (Dnr 3029-2015) Beslutet i korthet: I en brottmålsdom förpliktade den tilltalade att betala jämte ränta till målsäganden. Den tilltalade betalade pengarna till . Hovrätten sänkte sedan skadeståndet till . När hovrättens dom hade vunnit laga kraft skulle alltså ha betalat ut jämte ränta till målsäganden och betalat tillbaka resten av pengarna, dvs. jämte ränta, till den tilltalade. Av misstag betalade Kro- nofogdemyndigheten i stället hela beloppet, jämte ränta, till målsäganden. Den tilltalade besökte och påpekade felet. Den tilltalade skulle alltså få tillbaka jämte ränta. Han an- mälde till JO att han inte hade fått pengarna. I JO:s beslut diskuteras hur ska göra i liknande situationer. JO konstaterar att det för den enskilde som har blivit av med sina pengar naturligtvis är mindre intressant vilka juridiska konstruktioner som kommer till användning. Det viktiga är att han eller hon får tillbaka pengarna snabbt. Vid tiden för svar till JO hade den tilltalade ännu inte fått tillbaka sina pengar. Det hade då gått , då skyldighet att betala tillbaka pengarna inträdde genom den lagakraftägande domen, och , då han påpekade felet för . JO konstaterar att det inte är rimligt att en enskild person får vänta så länge på sina pengar när har gjort fel. Kronofog- demyndigheten får kritik för den felaktiga utbetalningen till målsäganden och för dröjsmålet med att betala tillbaka pengarna till den tilltalade. Enligt JO:s mening finns det skäl för lagstiftaren att se över Kronofogde- myndighetens skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjsmål. JO överlämnar därför ett exemplar av beslutet till Justitiedeparte- mentet. I en anmälan framförde klagomål mot . Han uppgav bl.a. följande: Han hade i en tingsrättsdom ålagts att betala ett skadestånd om till en målsägande. Han betalade in beloppet till . 2016/17:JO1 K R O N O F O G D E N Hovrätten ändrade senare tingsrättsdomen och sänkte skadeståndet till 600 kro- nor. Trots detta betalade ut till måls- äganden. hade vid tiden för anmälan inte fått tillbaka sina pengar från . JO hämtade in handlingar från . JO uppmanade därefter att lämna upplysningar om handläggningen av ärendet och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. JO hänvisade i remissen till JO:s beslut i ärende med dnr 3890-2014. , genom kronodirektören och verks- juristen , lämnade in följande yttrande [bilagorna är här ute- lämnade, JO:s anm.]: förpliktade att betala skadestånd till målsäganden med jämte ränta. Målsäganden an- sökte om verkställighet av domen den l . betalade in ett belopp om till Kronofogden mot- svarande förpliktelsen inklusive Kronofogdens grundavgift om . ändrade Hovrätten för tingsrättens dom på så sätt att skadeståndet bestämdes till jämte ränta. beslutade att inte meddela prövningstill- stånd varmed hovrättens domslut fastställdes. betalade Kronofogden ut till sökanden motsvarande det skadestånd jämte ränta som utdömts av tings- rätt. besökte Kronofogdens kontor i och uppmärksammade då myndigheten på hovrättens dom och att Kronofogden utbetalt ett för högt belopp till sökanden. skickade Kronofogden en skrivelse till sökanden i ut- sökningsmålet med information om det inträffade samt en uppmaning till honom om att återbetala vad som felaktigt utbetalats. be- sökte på nytt Kronofogden och klagade på myndighetens hand- läggning. inkom med ett skadeståndsanspråk mot Kronofogden som är under handläggning. Eftersom sökanden inte efterkommit Kronofogdens uppmaning att återbetala medel till myndigheten har ett utsökningsmål lagts upp mot honom med stöd av 3 kap. 22 § UB. Under- rättelse om målet har skickats ut med sista betalningsdag . Sökanden har återbetalat till Kronofogden. En dom avseende betalningsskyldighet som inte har vunnit laga kraft får enligt 3 kap. 6 § utsökningsbalken (UB) verkställas genast genom utmät- ning. Bestämmelsen innebär att Kronofogden som huvudregel inte får verk- ställa längre än till utmätning, vilket bl.a. betyder att medel som utmätts eller betalats in till Kronofogden inte får utbetalas till sökanden förrän do- men vunnit laga kraft. K R O N O F O G D E N 2016/17:JO1 En gäldenär som vill förhindra verkställighet av en dom på betalnings- skyldighet kan enligt 3 kap. 6 § UB bl.a. nedsätta pengar hos Kronofogden med ett belopp som svarar mot betalningsskyldigheten den dag nedsätt- ningen sker jämte förrättningskostnader. När en gäldenär betalar in pengar till Kronofogden måste myndigheten noga skilja mellan nedsättning och villkorslös betalning. Medel som betalas villkorslöst i ett utmätningsmål ska anses som utmätta (4 kap. 28 § UB). En gäldenär som en- dast åsyftar nedsättning bör ange detta. I annat fall får betalningen anses vara åsyftad. Om tvekan föreligger bör Kronofogden ta reda på vad som åsyftades (se Walin-Gregow-Löfmarck-Millqvist: Utsökningsbalken En kommentar, fjärde upplagan 2009, s. 79–80). När verkställighet söks för dom som inte vunnit laga kraft ska utbetal- ningshinder registreras i Kronofogdens verksamhetssystem för verkställig- heten. Om domen ändras eller undanröjs och ny exekutionstitel träder i dess ställe ska Kronofogden bevaka detta och registrera nödvändiga ändringar i utsökningsmålet. Av 3 kap. 22 § UB framgår att sökt verkställighet genast ska ställas in om en exekutionstitel upphävs och att redan vidtagen åtgärd om möjligt ska återgå. I bestämmelsen föreskrivs vidare att i mål om utmätning ska Kro- nofogden på begäran utsöka vad borgenären ska betala tillbaka. Bestäm- melsen tar inte bara sikte på situationer när exekutionstitlar upphävs helt och hållet utan även då en exekutionstitel upphävs partiellt, t.ex. om en för- pliktelse i ett avgörande ändras till sitt innehåll. Regeln om att vidtagen åtgärd ska gå åter riktar sig både till Kronofogden och sökanden och i mål om verkställighet ska sökanden betala tillbaka vad han har lyft. Om sökan- den inte frivilligt fullgör sin skyldighet att betala tillbaka medel är svaran- den berättigad att vid behov få biträde av Kronofogden för genomförande av verkställighetens återgång och myndigheten får således utsöka det som borgenären ska betala tillbaka (se Walin-Gregow-Löfmarck-Millqvist: Ut- sökningsbalken En kommentar, fjärde upplagan 2009, s. 112 f). Staten genom Kronofogden kan bli skyldig att betala ersättning för ska- dor som vållas vid myndighetsutövning. Enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen ska staten eller en kommun ersätta personskador, sakskador och rena för- mögenhetsskador som orsakats genom fel eller försummelser vid myndig- hetsutövning i verksamhet som staten eller kommunen ska svara för. Inom det statliga området hanterar man de flesta krav inom ramen för statens fri- villiga skadereglering enligt förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. Enligt 3 § i förordningen är det Justitie- kanslern som handlägger anspråk som grundas på ett påstående om att man fattat ett felaktigt beslut eller att man har låtit bli att meddela ett beslut. Enligt 5 § samma förordning ska Kronofogden handlägga andra anspråk än de som nämnts i 3 eller 4 §§ om anspråket avser en skada som har inträffat inom myndighetens verksamhetsområde. De anspråk som faller inom Kro- nofogdens ansvar brukar – till skillnad från beslutsskador – betecknas som faktisk skada. Kronofogden handlägger utsökningsmål genom ett teambaserat arbetssätt. Samtliga team som varit inblandade i handläggningen har lämnat uppgifter och synpunkter inför upprättandet av aktuellt yttrande. Det är uppenbart att Kronofogden brustit i sin handläggning då myndig- heten av förbiseende försummat att registrera in hovrättens ändring av tingsrättens dom innebärande att skadeståndsförpliktelsen satts ned från till . Detta har fått till följd att myndigheten betalat ut plus uppkommen ränta om till sökanden. Den korrekta redovisningen skulle i stället ha omfattat ett belopp på jämte ränta. Kronofogden beklagar det inträffade. 2016/17:JO1 K R O N O F O G D E N Vad gäller Kronofogdens handläggning av krav på återbetal- ning av felaktigt utbetalda medel till sökanden menar dock myndigheten att inga formella felaktigheter har skett. JO har i sin remiss hänvisat till ett JO-beslut med dnr 3890-2014. Kronofogden har tolkat hänvisningen som att beslutet skulle ha beröringspunkter med ifrågavarande ärende. I beslutet anförde JO att Kro- nofogden borde ha återbetalat medel till en gäldenär trots att de aktuella pengarna inte länge fanns hos Kronofogden utan felaktigt utbetalats till tredje man. Kronofogden fick kritik för att gäldenärens krav på återbetal- ning därefter behandlades som ett skadeståndskrav vilket i sin tur medförde att gäldenären fick vänta på att få tillbaka pengar. JO menar att Kronofogden borde ha löst situationen på annat sätt och således utbetalat det aktuella beloppet till gäldenären med andra pengar. Kronofogden menar att myndigheten efter att den felaktiga utbetal- ningen uppmärksammats och framfört krav på återbetalning, agerat på det sätt som står till buds i sådana här situationer. Kronofogden har först kontaktat sökanden och uppmanat denne att återbetala vad som felakt- igt utbetalats. Eftersom sökanden inte har följt uppmaningen har Kronofog- den därefter lagt upp ett mål och påbörjat verkställighet med stöd av 3 kap. 22 § UB för att utsöka det belopp som han ska betala tillbaka. Efter under- rättelse om målet har sökanden återbetalat till Kronofogden. Dessa pengar kommer att betalas ut till kommer Kronofogden att fatta beslut i skadeståndsfrågan , 2015. Vad som då kommer att prövas är krav på ersättning för förlorad ränta. Som angetts ovan regleras Kronofogdens och andra förvaltningsmyn- digheters skadereglering i förordningen (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten och den materiella prövningen av skade- ståndskrav sker normalt sett utifrån bestämmelsen i 3 kap. 2 § skadestånds- lagen. Myndigheten har reglerat skadeståndshanteringen i styrande doku- ment som bl.a. beskriver handläggningen av ett ärende då exempelvis en felaktig utbetalning har skett. Att Kronofogden skulle kunna pröva frågor om felaktigheter och brister i myndighetsutövningen och även utbetala eko- nomisk ersättning till skadelidande i annan form än skadeståndsvägen ställer sig myndigheten tveksam till. Kronofogden har inte tillgång till någon eko- nomisk fond med medel att användas för att bestrida anspråk som framställs på myndigheten. Ersättning kan först utbetalas efter att anspråket vederbör- ligen prövats och beviljats i enlighet med nämnda skaderegleringsprocess. En annan sak är att Kronofogdens handläggning och prövning av skade- ståndsanspråk tar tid och att den skadelidande därmed kan få vänta relativt på att få ut sin ersättning. Med anledning av de ärenden som uppmärksammats av JO och i vilka den skadelidande fått vänta på att få tillbaka medel som felaktigt utbetalats till annan, kommer Kronofogden att överväga att inrätta ett s.k. ”snabbspår” för vissa typer av skadeståndsären- den. I ärenden då det är uppenbart att myndigheten agerat felaktigt, exem- pelvis vid en felaktig utbetalning, och den skadelidandes anspråk inte över- stiger , bör skadeståndsärendet kunna prövas och beslutas av Kro- nofogden utan att handläggningen drar ut . fick möjlighet att kommentera remissvar. I ett beslut anförde JO följande: Den rättsliga regleringen framgår av remissvar. När hade beslutat att inte meddela prövningstillstånd var det uppgift att enligt 13 kap. 1 § utsökningsbalken, UB, redovisa de medel som hade flutit in, dvs. K R O N O F O G D E N 2016/17:JO1 kronor jämte ränta. Enligt exekutionstiteln skulle därvid jämte ränta betalas till målsäganden. Det har inte framkommit att det fanns några andra mål mot hos och myndigheten skulle därför be- tala tillbaka överskottet, dvs. jämte ränta, till 12 ja- nuari 2015 betalade emellertid ut allt som hade influ- tit, dvs. jämte ränta, till målsäganden. Som Kronofogdemyndig- heten själv har angett i sitt remissvar till JO var det fel. besökte och påpekade felet. Frågan är vad hade för skyldigheter att hjälpa att få tillbaka de pengar som han hade rätt till. Mitt beslut i JO:s ärende med dnr 3890-2014 handlade om ett ärende där hade beslutat att betala till gäldenären. Av misstag betalade myndigheten ut pengarna till en annan per- son. Gäldenären fick till slut sina pengar, men inte förrän efter det att misstaget hade upptäckts. Jag uttalade i beslutet att Kronofogdemyndig- heten, när misstaget upptäcktes, borde ha sett till att verkställa åter- betalningsbeslutet på ett riktigt sätt och alltså betala till gäldenä- ren. I ett annat beslut i JO:s ärende med dnr 6248-2014 hade gäldenären satt ned hos . betalades hela detta belopp ut till sökanden. Det var emellertid fel; sökan- den skulle ha medan återstoden, , skulle betalas tillbaka till gäldenären. Först , alltså , fick gäldenären tillbaka sina pengar. Det nu aktuella ärendet om återbetalning till påminner om dessa båda ärenden. För del innebar ju gällande rätt att Kronofogdemyn- digheten hade en skyldighet att betala jämte ränta till möjligt efter . Av misstag betalade myndigheten i stället dessa pengar till målsäganden, dvs. till fel person. Det är alltså även här fråga om en klar felbetalning; vem som skulle ha pengarna har det aldrig varit något tvivel om, men av misstag betalades de ut till fel person. Enligt min mening ligger det i fall av dessa slag – där pengarna uppenbart har betalats till fel person – nära till hands att se saken så att myndighetens skyldighet att betala pengarna till rätt person kvarstår efter den felaktiga utbe- talningen. Med detta synsätt är skyldig att verkställa betalningen på ett riktigt sätt när felet upptäcks. Det innebär att Kronofogde- myndigheten borde ha betalat jämte ränta till efter det att myndigheten upptäckte att han inte hade fått sina pengar. bedömde emellertid att inte kunde få sina pengar förrän målsäganden hade betalat tillbaka dem. Ett förfarande inled- des med ett krav till målsäganden och en hantering enligt 3 kap. 22 § UB. Om detta inte skulle ha lett till att målsäganden hade betalat tillbaka pengarna, fram- går av myndighetens yttrande till JO att skulle ha kunnat bli gottgjord genom ett skadestånd. 2016/17:JO1 K R O N O F O G D E N För den enskilde som har blivit av med sina pengar är det naturligtvis mindre intressant vilka juridiska konstruktioner som kommer till användning. Det vik- tiga är att han eller hon får tillbaka pengarna snabbt. Jag har därför ingen in- vändning mot att tillämpar 3 kap. 22 § UB och ska- deståndslagen under förutsättning att den enskilde inte kommer i kläm. I det aktuella ärendet borde det redan när besökte Kronofogdemyndig- heten ha stått klart för myndigheten att den till slut skulle komma att betala tillbaka pengarna till borde myndigheten, när den valde att använda ett förfarande som uppenbarligen riskerade att dra ut , ha påskyndat detta så att fick tillbaka sina pengar. Målsäganden betalade till slut tillbaka till Kronofogdemyndig- heten. Vid tiden för yttrande till JO hade emellertid ännu inte fått tillbaka sina pengar. Det hade då gått skyldighet att betala tillbaka pengarna inträdde och upplyste om att myndigheten hade gjort fel. Det är inte rimligt att en enskild person får vänta så länge på sina pengar när det är Kronofogde- myndigheten som har gjort fel. förtjänar kritik för den felaktiga utbetalningen till målsäganden och för dröjsmålet med återbetalningen till . Jag utgår ifrån att nu har fått tillbaka sina pengar. Jag noterar att i sitt remissvar angav att myndigheten då övervägde att inrätta ett ”snabbspår” för vissa typer av skadeståndsärenden. Enligt min mening finns det skäl för lagstiftaren att se över Kronofogde- myndighetens skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjs- mål. Jag överlämnar därför ett exemplar av detta beslut till Justitiedepartemen- tet. Vad i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. En miljönämnd skulle ha underrättat fastighetsägaren inför ett besök på fastigheten (Dnr 2545-2015) Beslutet i korthet: i kommun besökte en fastighet med stöd av 28 kap. 1 § . JO kritiserar den inte underrättade fastighetsägaren inför besöket. I en anmälan framförde . klagomål mot i kommun för handläggningen i ett tillsynsärende där nämnden hade genomfört en oanmäld inspektion av hans fastighet . JO begärde in och granskade ärendeblad och handlingar i nämndens ärende (dnr 187-2015). Ärendet remitterades därefter till nämnden som uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle det särskilt framgå vilka överväganden som låg till grund för att utföra inspektionen utan att informera fas- tighetsägaren om besöket. Nämnden beslutade att som svar översända en skrivelse, undertecknad av ordföranden och miljöinspektören , med föl- jande innehåll: genomfördes en inspektion på fastighet Tallvik 2:11 på grund av ett anonymt klagomål som inkom . Inspektionen genomför- des oanmäld då det inte bedömdes vara nödvändigt att söka kontakt med fastighetsägaren på grund av klagomålets art, den klagande uppgav att fas- tigheten var nedskräpad. Fastighetsägaren innehar rimligtvis ingen infor- mation som påverkar inspektionens utfall. Nedskräpningsärenden handlar mest om att konstatera att nedskräpning har skett eller ej. Innan föreläggandet skickades ut gjordes en arkivsökning på berörda fastigheten där det framkom att den berörda fastigheten varit föremål för ett tidigare föreläggande, , som delvis genomförts, och två fö- reläggandeliknande skrivelser, & , om att städa fas- tigheten. Det har således pågått likartade ärenden under på fastig- heten och det ansågs således vara gynnsamt för både fastighetsägarna och för miljökontoret att få ett riktigt beslut i ärendet, då dessa går att överklaga och är rättssäkert. Undertecknad vill betona att alla fordon och släpvagnar som återfanns på fastigheten inte var föremål för föreläggandet, som den klagande fram- förde i anmälan, utan endast de som inte genomgått en godkänd besiktning. Totalt återfanns 6 bilar, 1 släp och 1 husvagn, 3 bilar och släpvagnen bedömdes vara körbara efter sökning hos transportstyrelsen och inga krav ställdes på dessa. . kommenterade yttrandet. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D I ett beslut anförde JO följande: Nämndens ärende gällde tillsyn enligt , MB. Enligt 28 kap. 1 § MB har en myndighet och den som på uppdrag av myndigheten utför ett arbete rätt att få tillträde till en fastighet. Tillträdet ska enligt 28 kap. 6 § MB ske på ett sådant sätt att det orsakar minsta skada och intrång. I förarbetena till 28 kap. 1 § MB sägs bl.a. följande: I första hand ska tillträde ske efter överenskommelse med ägaren eller innehavaren. Om en effektiv till- syn förutsätter oanmälda inspektionsbesök ska emellertid sådana kunna ske. Eftersom bestämmelsen gäller tvångsingripanden är det viktigt att den används med omdöme. Av ordalydelsen följer att endast sådana åtgärder får vidtas som behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra sina uppgifter. En myndighet kan alltså inte gå utöver vad som motiveras av dess åligganden. (Se prop. 1997/98:45 del 2 s. Av utredningen framkommer att nämnden besökte fastigheten utan att un- derrätta . Nämnden har förklarat att det saknades skäl att underrätta fastighetsägaren om besöket eftersom klagomålet gällde att fastigheten var nedskräpad och fastighetsägaren inte kunde förväntas lämna någon information av betydelse för inspektionen. Detta kan dock i sig inte utgöra skäl för ett oan- mält tillsynsbesök. Utgångspunkten är som nämnts att en fastighetsägare ska underrättas inför ett tillsynsbesök. Av utredningen har inte framkommit att ett oanmält besök krävdes för en effektiv tillsyn. Det har inte heller framkommit något som talar för att . skulle ha vägrat att medverka till besöket. Nämnden skulle därför ha underrättat . inför besöket och ska kritiseras för att det inte gjordes. En nämnds begäran om uppgifter från en enskild till styrkande av vissa uttalanden som denne gjort ansågs strida mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen (Dnr 6018-2015) Beslutet i korthet: hade avslutat ett tillsyns- ärende enligt genom att återkalla en strandskyddsdispens. En- ligt en artikel i lokalpressen uppgav fastighetsägaren därefter att tjänstemän på hade sagt åt honom att han för att få strand- skyddsdispens skulle ange i ansökan att han skulle öppna en verksamhet. Med anledning av detta skickade nämnden en skrivelse till fastighetsägaren. I skrivelsen sades bl.a. att betraktade fastig- hetsägarens uppgift som en grov anklagelse och begärde att fastighetsägaren skulle presentera samtliga uppgifter som han hade som styrkte anklagelsen. I JO:s beslut sägs att det framstår som uppenbart att nämnden krävde uppgifter av fastighetsägaren i annat syfte än det som regler är M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D JO konstaterar att nämnden genom detta har brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. hade 2012 beviljats dispens från strandskyddsbestämmelser för ny- byggnad. Enligt dispensansökan skulle den nya byggnaden inredas med bl.a. café/utställning/servering. Dispensen var förenad med vissa villkor; bl.a. fick byggnaderna inte vara utformade eller användas för bostadsändamål eller över- nattning. Efter att det hade kommit klagomål på att regelmässiga övernatt- ningar ägde rum i byggnaden inledde i Väster- viks kommun ett tillsynsärende. beslutade nämnden att återkalla dispensen med stöd av 24 kap. 3 § 1 och 2 . Nämnden fann att fastighetsägaren hade vilselett prövningsmyndigheten genom att lämna oriktiga uppgifter i sin ansökan och att det hade klarlagts att fastighetsägaren hade brutit mot villkoren för dispensen. I en anmälan till JO klagade . på Miljö- och bygg- nadsnämnden i med anledning av handläggningen av till- synsärendet. Av handlingarna framgick bl.a. följande: Enligt en artikel i lokalpressen hade gjort vissa uttalanden om i . Han skulle ha uppgett att tjänstemän på kontoret hade sagt åt honom att skriva i ansökan att han skulle öppna en verksamhet för att få strandskyddsdispens. Med anledning av dessa uttalanden skickade nämnden en skrivelse till i tillsynsärendet. Skrivelsen hade följande innehåll: Begäran om uppgifter angående anklagelser framförda i posten I intervju publicerad i gör ni gällande att ni uppmanats av en tjänsteman på att, som det får förstås, medvetet lämna felaktiga uppgifter i er ansökan om strand- skyddsdispens. betraktar det här som en grov anklagelse och begär härmed att ni presenterar samtliga uppgif- ter ni har som styrker anklagelsen. Uppgifterna ska lämnas skriftligen an- tingen via post eller e-post. JO begärde att nämnden skulle lämna upplysningar om och yttra sig över det som hade framförts i anmälan angående nämndens begäran om uppgifter. Nämnden skulle särskilt yttra sig över vilket lagligt stöd som fanns för begäran. Vid ett sammanträde beslutade nämnden att överlämna ett yttrande med i huvudsak följande innehåll till JO: M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D beslutar att ställa sig bakom miljö- och bygg- nadskontorets bedömning i ärendet. Vidare bedömer miljö- och att miljö- och byggnads- kontorets tjänstemän agerat korrekt i föreliggande ärende samt att nämnden står bakom den begäran om uppgifter som skickats till efter intervju i . Miljö- och byggnadskontorets bedömning Angående begäran om uppgifter, JO:s handling nr. 1 s. 9 mitten och s. 12 andra stycket: finner att de uttalande som gjort i media (, ) innehåller flera dimensioner som behöver utredas ytterligare. Enligt tidningen har sagt följande: