frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — 2.Skälen till att tingsrätten inte hade upprättat någon tidsplan för målets hand- läggning. 2016/17:JO1 D O M S T O L A R 3.Handläggningen av frågan om medlarens uppdrag. 4.Utformningen av det beslut om vilandeförklaring som fattades . Tingsrätten (lagmannen ) lämnade in ett remissvar tillsammans med ett yttrande från rådmannen . lämnade följande yttrande: I vårdnadsmål läggs regelmässigt stor vikt vid att finna samförståndslös- ningar i avsikt att tillse barnets behov av en nära kontakt med båda föräld- rarna. I vårdnadsmål som detta, där förhållandet mellan föräldrarna varit av mycket infekterad och komplicerad natur, finns det risk för att sökandet efter en samförståndslösning i barnets intresse tar tid. Enligt mitt förme- nande måste stora ansträngningar göras och ges ett tidsmässigt utrymme med beaktande av vikten av att få föräldrarna att nå en överenskommelse som håller . Där kan det ibland uppstå en konflikt mellan kravet på att nå ett snabbt avgörande av målet och kravet på att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut i denna typ av mål. I målet har emellertid inte någon tidsplan upprättats. En tidsplan hade sannolikt främjat snabbheten under förberedelsen. Kontrollen över hur medlaruppdraget har utförts har varit bristfällig och otydlighet har präglat medlaruppdragets utformning. Handläggningens förenlighet med bestäm- melsen i 42 kap. 6 § tredje stycket kan därför ifrågasättas. Av JO:s beslut /82 s. 37 framgår att rätten, vid beslut om vilande- förklaring av mål, inte bör låta målets återupptagande bli beroende av an- mälan av part. Om rätten låter målets återupptagande bli beroende av an- mälan av part avhänder sig rätten i viss mån ledningen av processen. Ut- formningen av vilandebeslut bör därför inte ske på det sätt som gjorts i må- let. Målet lottades in på undertecknads rotel, men jag personligen har inte del- tagit i samtliga beslutade handläggningsåtgärder. Därtill kommer att ett av undertecknads handläggningsbeslut inte verkställts i den ordning som un- dertecknad föranstaltat om. Till följd av detta kom handläggningens fort- gång beklagligtvis att stanna upp vid en mycket olämplig tidpunkt. I fråga om de specifika förhållanden som undertecknad uppmanats att yttra sig över kan anföras följande. Punkterna 1 och 2 hör samman och undertecknad vill därför redovisa dessa i ett sammanhang. Det är ett riktigt konstaterande att någon tidsplan för målets handläggning inte upprättats. Undertecknad har uppmärksam- mats på vikten av detta genom den kritik som JO uttalat och kommer naturligtvis fortsättningsvis att beakta given kritik. Även utan tidsplan fanns det enligt undertecknads mening likväl förutsättningar för en lösning till gagn för barnets bästa till följd av de åtgärder som med- larna vid muntlig förberedelse i målet föreslagit i form av familjebehandling. Efter viss tvekan hos någon part och efter dröjsmål hos beslutsfattarna i kom frågan om familjebehandling att något dra ut . Likväl fanns det, utan någon egentlig tidsplan, i vart fall enligt undertecknads bedömning, en realistisk plan för hur målet med framgång skulle kunna drivas vidare. Sedan fakta erhållits om att familjebehandlingen avbrutits uppstod för undertecknad just den fråga som ifrågasatts, nämligen ställningstagandet till ett snabbt avgörande av målet. Den bedömning som då gjordes, efter muntligt samråd med medlaren, var att begära in uppgifter från beträffande barnens aktuella situation och, med beaktande av de- D O M S T O L A R 2016/17:JO1 ras ålder, deras egen syn på rådande förhållanden. Efter det att dessa upp- gifter kommit in var undertecknads bedömning, vilket ombuden muntligen informerats om, att företa målet till huvudförhandling i stället för ny munt- lig förberedelse. I den kommunikation som i denna del skulle ske med , blev undertecknad varse att handläggningsbeslutet enligt givna direktiv inte verkställts. Den tidsutdräkt som uppstod till följd av detta anser sig undertecknad svårligen kunna lastas för. I fråga om medlarens uppdrag enligt punkten 3 kan konstateras att denna utsetts enligt parternas gemensamma vilja. De åtgärder som medlaren in- ledningsvis föreslagit i form av familjebehandling synes ha varit förankrade hos parterna och med välinriktat syfte att nå en situation som skulle vara till gagn för barnen och även förbättra vårdnadshavarnas förmåga att kunna kommunicera med varandra. Huruvida medlarens uppdrag varit alltför otydligt beskrivet överlåter undertecknad vördsamt åt JO att lämna vidare synpunkter på. Beträffande punkten 4 i JO:s remiss kan i efterhand konstateras att be- slutets utformning gällande vilandeförklaring lätt kan misstolkas. För un- dertecknads del har det emellertid varit fullt klart, oavsett beslu- tets faktiska formulering, att tingsrätten närhelst anledning därtill förekom- mer av eget initiativ kan återuppta handläggningen. Den något otydliga be- slutsformuleringen beklagas, och en annorlunda formulering ska fortsätt- ningsvis komma till användning. Vid en närmare genomgång av målets handläggning, då särskilt sett i ljuset av de klagomål som riktats mot mig, kan undertecknad medge att det finns uppkomna frågor i målet som vid närmare begrundande hade kunnat åtgärdas på ett bättre och framförallt tydligare sätt. För sådana brister är undertecknad naturligtvis beredd att ta till sig befogad kritik. Arbetsbelast- ningen vid tingsrätten har som är aktuell i målet varit tung, vilket enligt undertecknads uppfattning i väsentlig mån kan ha bidragit till eventuella tillkortakommanden. kommenterade tingsrättens remissvar. JO:s begäran om handlingar efter domstolens remissvar JO begärde in ett nytt dagboksblad i målet daterat , en kopia av ett protokoll från ett sammanträde för muntlig förberedelse den 4 feb- ruari 2015 och en kopia av ett protokoll från Hovrätten över och Blek- inge . Av dessa handlingar framgick bl.a. följande: Vid sammanträdet för muntlig förberedelse yrkade i första hand ensam vårdnad om barnen, även interimistiskt, och i andra hand ett stadigvarande boende för dem hos henne. Hon vidhöll också sin begäran om att en vårdnads-, boende- och umgängesutredning skulle inhämtas. Motparten bestred yrkandena. I ett beslut förordnade tingsrätten, genom rådmannen , att vårdnaden om barnen interimistiskt skulle anförtros Ce- cilia E. och att en vårdnads-, boende- och umgängesutredning skulle verkstäl- las, vilken skulle vara tingsrätten till handa . I ett beslut upphävde Hovrätten över och tingsrättens interimistiska beslut om ensam vårdnad, vilket innebar att vårdna- den om barnen alltjämt tillkom parterna gemensamt. Den begärda utredningen från socialnämnden i kom in till tingsrätten . 2016/17:JO1 D O M S T O L A R JO begärde slutligen in ytterligare ett nytt dagboksblad daterat den 17 de- cember 2015. Av det framgick att tingsrätten fortfarande inte hade kallat par- terna till en huvudförhandling i målet. I 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Vidare anges i 42 kap. 6 § tredje stycket RB att rätten ska driva förberedelsen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande. Denna förpliktelse ska rätten fullgöra genom formell och materiell processledning. Rätten ska alltså dels styra upp processens yttre ra- mar, dels verka för att tvistefrågorna blir klarlagda. Det är viktigt att rätten age- rar med fasthet i båda dessa avseenden och är aktiv under förbere- delsen. För att främja snabbheten under förberedelsen av ett tvistemål är rätten skyl- dig att upprätta en tidsplan för målets handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl (42 kap. 6 § fjärde stycket RB). En omsorgsfullt upprättad tidsplan medför en uppstramning och effektivisering av förberedelsen och ger såväl parterna som rätten en god över- blick över processen och vilka åtgärder som återstår att vidta för att kunna av- göra målet. Det skapar förutsättningar för en snabbare handläggning. Utöver kravet på ett snabbt avgörande ska rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning (42 kap. 17 § första stycket RB). I ett mål om vårdnad, boende och umgänge är det barnets bästa som ska vara avgörande för alla beslut, och detta gäller även vid samför- ståndslösningar. Lagstiftaren har ansett att en samförståndslösning mellan för- äldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge normalt är till barnets bästa. Det beror bl.a. på att det normalt är bra för barnet att den konflikt som finns mellan föräldrarna får en så hållbar lösning som möjligt, och om en samför- ståndslösning nås är förutsättningarna för att den ska hålla betydligt större än i andra fall (prop. 2005/06:99 s. 62 f.). Enligt 6 kap. 18 § , FB, kan föräldrar få hjälp att nå en sam- förståndslösning genom samarbetssamtal enligt socialtjänstlagen (2001:453). Rätten kan ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att anordna så- dana samarbetssamtal. Rätten kan också ge en medlare i uppdrag att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa (6 kap. 18 a § FB). Möjligheten att utse en medlare är framför allt tänkt att använ- das i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte lyckats nå en överenskommelse och det ändå kan finnas möjligheter att nå en samförståndslösning. Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än , men rätten får förlänga tiden om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning (6 kap. 18 a § andra stycket FB). När bestämmelsen i 6 kap. 18 a § infördes angavs att domstolen bör kunna medge en kortare förläng- ning av tiden t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående (prop. 2005/06:99 s. 64 och 91). D O M S T O L A R 2016/17:JO1 Rätten får fatta ett beslut om att vilandeförklara ett mål om det för pröv- ningen av målet är av synnerlig vikt att en fråga som är föremål för en annan rättegång eller behandling i en annan ordning först avgörs eller om det finns något annat hinder av längre varaktighet mot att handlägga målet (32 kap. 5 § RB). I ett beslut anförde JO följande: En tvistemålsrättegång i en tingsrätt leder normalt till att tingsrätten avgör må- let genom en dom. Innan tingsrätten kan döma i målet ska i regel en förbere- delse äga rum. Bestämmelserna om förberedelsen gäller för alla tvistemål, alltså både tvister om exempelvis penningfordringar och, som i det nu aktuella fallet, tvister mellan två föräldrar om deras gemensamma barn. Den fråga som aktualiseras genom tingsrättens yttrande till JO är om det just i tvister av det sistnämnda slaget kan finnas särskilda skäl att lägga ned tid på att nå en sam- förståndslösning även om det sker på bekostnad av önskemålet om att målet avgörs snabbt. Som tingsrätten varit inne på i sitt yttrande till JO kan det av hänsyn till barnen vara särskilt angeläget att åstadkomma en samförståndslös- ning. I alla typer av tvistemål är rätten skyldig att driva förberedelsen med inrikt- ning på ett snabbt avgörande av målet. Den skyldigheten är enligt lagen undan- tagslös. är det rättens skyldighet att verka för en samförståndslös- ning. Den skyldigheten är däremot förenad med ett undantag: rätten ska inte verka för en samförståndslösning om det är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Detta innebär att rättens grundläg- gande uppgift är att driva förberedelsen med inriktning på att målet avgörs snabbt och att det är inom den ramen som domstolen ska verka för en samför- ståndslösning (se bl.a. JO 2015/16 s. 86, dnr 7131-2014). Det är domstolen och inte parterna som bestämmer hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. Och just i mål om vårdnad, boende och umgänge är dom- stolens ansvar särskilt påtagligt. I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn som inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ. För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta för barnen eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. Det ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rättegång som det är svårt att se något slut på. Framför allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam. I familjemål har rätten särskilda verktyg till sin hjälp för att underlätta sam- förståndslösningar. Det är mycket vanligt att rätten ger socialnämnden i upp- drag att anordna samarbetssamtal för detta ändamål. Vid sidan av detta finns det också möjlighet för domstolen att utse en medlare som hjälper föräldrarna att komma överens. Både samarbetssamtalen och medlingen äger rum under 2016/17:JO1 D O M S T O L A R Det innebär att tillämpningen av dessa institut be- gränsas av rättens skyldighet att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Tingsrätten borde ha upprättat en tidsplan Jag har i flera beslut påtalat vikten av att tingsrätten upprättar en tidsplan för ett tvistemåls handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets be- skaffenhet eller av något annat skäl (se JO 2015/16 s. 38, s. 83 och s. 86, dnr 6418-2013, 7131-2014 och 382-2015). Genom att upprätta en tidsplan kan man som domare förhindra att ett mål lever sitt eget liv och i stället ta kontroll över handläggningen. har i sitt yttrande till JO skrivit att det fanns en realistisk planering för hur målet med framgång skulle drivas vidare även om en tidsplan saknades. En upprättad tidsplan hade emellertid tidigt klargjort för såväl tings- rätten själv som parterna och medlaren hur denna planering såg ut, och tings- rätten hade varit tvungen att kontinuerligt följa upp den. Därigenom hade dom- stolen enkelt kunnat ha en bättre kontroll över handläggningen. Det var alltså inte obehövligt att upprätta en tidsplan, och enligt min uppfattning borde detta ha gjorts senast i anslutning till att medlaren utsågs. Tingsrätten har brustit i kontrollen över medlarens uppdrag utsåg rådmannen en medlare, . Hon fick tillåtelse av att anlita ett biträde, . och arbete avslutades formellt när de lämnade i sina kostnadsräkningar . Medlingsarbetet hade dock avslutats . När domstolen överväger att anlita en medlare måste den beakta att den grundläggande regeln för förberedelsearbetet i ett tvistemål är att inriktningen ska vara att målet avgörs snabbt. Kravet på snabbhet har också lett till att hu- vudregeln i lagen är att medlarens uppdrag ska slutföras . I förarbetena till lagregeln om medlare sägs också att en medlare framför allt bör utses när samarbetssamtal förekommit men föräldrarna trots detta inte har lyck- ats nå en överenskommelse, eftersom det i sådana situationer finns goda möj- ligheter för domstolen att avgöra om det finns förutsättningar för medlaren att lyckas med sitt uppdrag inom en rimlig tid. Och självklart måste domstolen bevaka att medlaren verkligen redovisar och att medlaren annars ansöker om förlängning av tiden. När domstolen tar ställning till en begäran om för- längning måste den också kontrollera om en samförståndslösning är nära före- stående. beslut att utse en medlare hade inte föregåtts av några samarbetssamtal eller en genomgång av målet vid en muntlig förberedelse. Inte heller innehåller beslutet några anvisningar till med- laren om hur uppdraget skulle fullgöras. Det är dessutom anmärkningsvärt att medlaren fick på sig för att lämna in ett yttrande trots att lagen föreskriver en längsta tid . D O M S T O L A R 2016/17:JO1 Redan i yttrande framstod det med hänsyn till vad hon skrev som tveksamt om en samförståndslösning kunde be- dömas vara nära förestående. Utan några närmare kontroller beviljade tingsrät- ten henne mer än sex veckors anstånd med uppdragets utförande. I protokollet från sammanträdet förefaller det som om målet med förfaran- det inför tingsrätten – att avgöra tvisten mellan och hennes tidigare make – kommit i bakgrunden. Anteckningarna i protokollet handlar om famil- jebehandling och om kommunens möjlighet att finansiera en sådan behandling. Det finns ingenting i protokollet som ger vid handen att en samförståndslösning låg inom nära räckhåll. Enligt min mening borde tingsrätten i samband med sammanträdet ha tagit upp frågan om avslutande av uppdrag. I stället förlängde tingsrätten uppdraget utan att ge några anvis- ningar för hur det skulle utföras. Enligt min mening har tingsrätten misslyckats med kontrollen över medla- rens uppdrag. Utformningen av beslutet om vilandeförklaring var bristfällig När det stod klart att parterna i målet hade enats om att genomföra en familje- behandling fattade följande beslut: Målet vilandeförklaras och återupptas på begäran av part. Rätten har, som redan framgått, ett ansvar för att ett måls avgörande inte skjuts upp i onödan och således även för att eventuella uppehåll i handlägg- ningen inte blir längre än vad som är nödvändigt. Om rätten fattar ett beslut om att vilandeförklara ett mål bör den därför inte låta målets återupptagande bli beroende av en anmälan av en part (se bl.a. JO 1981/82 s. 25). Så snart det hinder som var skälet till att ett mål förklarades vilande har upphört bör hand- läggningen av målet återupptas. har i sitt yttrande till JO uppgett att han hade klart för sig att tingsrätten, om det hade funnits anledning till det, när som helst kunde ha återupptagit handläggningen av målet. Beslutet kom dock inte att ut- formas på det sättet. Målet mellan och hennes tidigare make har pågått och . Det är en orimligt för ett mål som gäller vårdnaden om barn. Tingsrätten har inte, som det föreskrivs i 42 kap. 6 § tredje stycket RB, drivit förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. De hu- vudsakliga orsakerna till att det har tagit så är avsaknaden av en tids- plan samt den bristfälliga kontrollen av hur medlaruppdraget utfördes. Tings- rätten förtjänar kritik för sin handläggning av målet. kan inte undgå kritik för den bristfälliga utformningen av beslutet om vilandeförklaring . Vad i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. 2016/17:JO1 D O M S T O L A R Bristfällig utformning av domskälen i en brottmålsdom (Dnr 380-2015) Beslutet i korthet: Tingsrätten har formulerat sina domskäl så knapphän- digt att det inte går att bedöma om domslutet är riktigt. Tingsrättens ordfö- rande får kritik. JO genomförde den 11–en inspektion vid och uppmärksammade då domen i mål B 174-14. Fråga uppkom om domskälen hade utformats i överensstämmelse med bestämmelsen i 30 kap. 5 § första stycket 5 , RB. JO beslutade att utreda frågan om tingsrättens motivering av domen i ett särskilt ärende. Ett dagboksblad och domen i tingsrättens mål begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande: I målet var tre tilltalade åtalade för att ha rånat en person i dennes bostad och för människorov genom att föra målsäganden i bil från till Ron- neby. Två av dem var dessutom åtalade för misshandel. Av domen framgick att samtliga tilltalade förnekade att de hade gjort sig skyldiga till rån och männi- skorov. De två som även var åtalade för misshandel erkände vissa delar av gär- ningen. I sina domskäl redovisade tingsrätten att förhör hade hållits med måls- äganden, de tilltalade och två vittnen. Vidare framgick att viss skriftlig bevis- ning hade åberopats och att en ljudupptagning hade spelats upp. När det gällde åtalen för rån, människorov och misshandel skrev tingsrätten följande skäl i sin dom: [Målsägandens] uppgifter om händelseförloppet framstår som mycket osäkra. Utredningen i övrigt är inte sådan att åtalen för rån och människo- rov trots detta kan anses styrkta. Dessa åtal bör ogillas. Genom [två tillta- lades] erkännanden och vad utredningen i övrigt ger vid handen är emeller- tid tillförlitligen styrkt att de gemensamt och i samförstånd vid en parkering i misshandlat [målsäganden] genom att utdela slag som träffade överkroppen och utdela åtminstone en spark som träffade på ena knäet samt att misshandeln medfört smärta. [De två tilltalade] ska för detta dömas för misshandel, som inte kan bedömas som ringa. I en remiss uppmanade JO tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över frågan om domskälens utformning. Tingsrätten (lagmannen ) lämnade in ett yttrande tillsammans med upplysningar från rådmannen . upplyste om följande: Genom domen frikändes de tre tilltalade från åtal för män- niskorov och rån. En av de tilltalade frikändes även från ett åtal för narko- tikabrott, ringa brott. Samma person dömdes för narkotikabrott, ringa brott, rattfylleri och olovlig körning, grovt brott, till fängelse en månad. De båda övriga tilltalade dömdes för misshandel gentemot målsäganden. D O M S T O L A R 2016/17:JO1 sistnämnda tilltalade dömdes till skyddstillsyn med särskild föreskrift, medan den andra tilltalade dessutom dömdes för vapenbrott, ringa brott, och ådöm- des påföljden skyddstillsyn. Målsägandens skadeståndsyrkanden gentemot de båda som dömdes för misshandel bifölls delvis. Målsägandens skadestånds- yrkande mot den tredje tilltalade ogillades. Fråga har uppkommit om domskälen utformats i överensstämmelse med bestämmelsen i 30 kap. 5 § första stycket 5 . Enligt min me- ning finns det fog för uppfattningen att domskälen är kortfattade. Möjligen kan en hård arbetsbelastning ursäkta detta. Jag beklagar om jag i något av- seende har brustit och är i så fall beredd att ta till mig kritik. I domskälen ska anges hur domstolen värderat bevismaterialet så att det klart framgår vilka bevis som enskilt eller tillsammans lagts till grund för avgörandet och varför så har skett. Jag delar den uppfattning som rådmannen har gett ut- tryck för att domskälen är kortfattade. Jag anser att de är så summariska att det inte klart framgår hur tingsrätten har resonerat och vad tingsrätten har grundat sina slutsatser på. I ett beslut anförde JO följande: Att domstolarna noggrant redovisar skälen för sina domslut är viktigt ur bl.a. rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för rättskipningen. Att domstolarna ska motivera sina avgöranden följer också av krav på en rättvis rättegång (se SOU 2001:103, s. 275 f. och de hänvisningar till praxis som görs där). I 30 kap. 5 § första stycket RB finns bestämmelser om vad en brottmålsdom ska innehålla. Enligt bestämmelsens femte punkt ska domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet anges i domen. Med domskälen avses de skäl som bestämt utgången i målet såväl i bevisfrågan som i rättsfrågan. Rätten måste alltså redovisa hur den har värderat den bevisning som parterna åberopat och upplysa parterna om varför man ansett att en viss omständighet är styrkt eller inte. Vad parter och vittnen har uppgett behöver normalt inte redovisas ordagrant eftersom en alltför utförlig redogörelse för vad som kommit fram under bevisupptagningen riskerar att onödigt tynga domen. Inte heller behöver den skriftliga bevisningen normalt redovisas i detalj. Däremot måste domskälen självfallet vara utformade så att det är möjligt att förstå vad tings- rätten grundar sina slutsatser på. I domskälen bör rätten under alla förhållanden redovisa hur den har bearbetat bevismaterialet. Detta innebär att det ska framgå av domskälen vilka bevis som enskilt eller tillsammans har styrkt en viss ifrå- gasatt händelse. Hur utförlig en domsmotivering bör vara beror naturligtvis på omständig- heterna i det enskilda målet (jämför 30 kap. 6 § RB om möjligheten att i vissa fall utfärda dom i förenklad form). Det är särskilt viktigt att rätten utförligt re- dovisar sin bevisvärdering i brottmål när åtalet ogillats eller den tilltalade fällts mot sitt nekande (se t.ex. JO 1999/2000 s. 55, dnr 305-1999).