frsrdg · H304RB1 · 2016-02-08 00:00:00 — Dessa räntor har fallit i ungefär samma takt som reporäntan och blivit negativa (se diagram 11). har som den sänkt reporäntan köpt statsobligationer i penningpolitiskt syfte. Det kan därför vara svårt att avgöra om marknadsräntorna blivit negativa till följd av den negativa reporäntan eller beroende på köpen av statsobligationer. I diagram 12 visas att också in- och utlåningsräntorna i stort sett har fallit i takt med reporäntan. Inlåningsräntorna har dock inte följt med reporäntan till negativa nivåer. Flera centralbanker har efter finanskrisens utbrott –2009 köpt nominella statsobligationer i stor omfattning för att göra penningpolitiken mer expansiv när reporäntan närmat sig vad som ansetts vara den nedre gränsen. Erfarenheterna från dem visar på märkbara effekter på marknadsräntorna, framför allt på de räntor som är kopplade till de tillgångar som centralbankerna köpt, alltså i fall statsobligationsräntorna. När analyserat köpen av statsobligationer tyder resultaten på att statsobligationsräntorna påverkats i linje med de internationella erfarenheterna. Effekterna har till stor del gått via den så kallade löptidspremien, det vill säga ersättningen för den extra risk det innebär att hålla en obligation . Diagram 11 Räntor i med upp till löptid, procent Anm.: Räntan på stats- och bostadsobligationer avser implicerad nollkupongränta. De streckade vertikala linjerna visar de tillfällen då statsobligationsköp annonserats. Diagram 12 Reporänta, inlåningsränta (hushåll och företag) och utlåningsränta (hushåll), nya avtal Källor: SCB och . köp av statsobligationer har minskat utbudet på marknaden. Fortsätter köpen i enlighet med beslutet kommer de att motsvara av BNP och runt en tredjedel av den utestående stocken av svenska nominella statsobligationer . Det minskade utbudet har pressat ned löptidspremien och därmed statsobligationsräntorna. Obligationsköpen kan även ha haft en så kallad signaleringseffekt, det vill säga att köpen signalerat att reporäntan kommer att vara låg . Detta pressar ned marknadsräntorna i och med att marknadsaktörerna förväntar sig en lägre reporäntenivå framöver. Sammantaget tyder analys på att effekterna av statsobligationsköpen varit i linje med effekterna av liknande köp i andra länder. Köpen har bidragit till att ränteskillnaderna gentemot omvärlden minskat och till att kronan blivit svagare än den annars skulle ha varit. Effekterna har varit viktiga för att inflationen ska kunna fortsätta att stiga mot inflationsmål. I riksbankslagen är det angivet att målet för verksamhet ska vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Att upprätthålla en låg och stabil inflation är det främsta sättet på vilket penningpolitiken kan bidra till en god ekonomisk utveckling. När inflationen är hög tenderar den också att variera mycket. Hög och varierande inflation har skadliga effekter. Den försämrar ekonomins förmåga att fördela resurser på ett effektivt sätt, och det blir svårare för hushåll och företag att fatta rätt beslut. Hög och varierande inflation leder också till godtyckliga och orättvisa omfördelningar av inkomster och förmögenheter. har valt att sätta inflationsmålet till . Det beror på att en viss inflation kan underlätta nödvändiga justeringar av relativa priser och löner. Det kan till exempel vara svårt att sänka nominella löner i de fall lägre reallöner skulle vara befogat för att åstadkomma en god utveckling av sysselsättningen. Ett annat skäl är att realräntan, det vill säga den nominella räntan minus förväntad inflation, i vissa lägen kan behöva vara negativ för att stimulera efterfrågan i ekonomin. Eftersom det finns begränsningar för hur långt den nominella räntan kan sänkas gör en viss inflation att det skapas ett extra handlingsutrymme. Länder med inflationsmål har ofta valt att formulera mål som innebär att inflationen ska vara . Det har med andra ord etablerats en samsyn bland många centralbanker om att en lämplig inflationsnivå ligger kring . har upprepade gånger ställt sig bakom inflationsmålet, senast i betänkande 2014/15:FiU24, som det nu är formulerat och betonat att det är viktigt att bedriver en penningpolitik som ser till att inflationen stiger mot målet. Varför har inflationen varit så låg? Inflationen mätt med KPIF har under större delen av den senaste femårsperioden legat under mål på . I diagram 13 redovisas de viktigaste faktorerna som enligt bedömning har legat bakom den låga inflationen och under vilka perioder de bidragit mest till att hålla inflationen nere. De faktorer som normalt påverkar prisökningstakten, som efterfrågeläget och växelkursen, har bidragit till att pressa ned inflationen . Den svaga konjunkturutvecklingen i omvärlden och, kopplat till den, en återhållen efterfrågan i ser ut att ha varit av särskilt stor betydelse. Till det kommer att låga råvarupriser, framför allt på el och olja men även på livsmedel, har hållit tillbaka kostnadsökningarna i företagen och dämpat inflationstrycket. ser också företagen ut att ha pressat ned sina vinstmarginaler i större utsträckning än vad man skulle ha förväntat sig av historiska mönster. Exakt vad det beror på är svårt att avgöra, men i en enkät om företagens prissättning har företagen själva bland annat betonat osäkerheten om den framtida ekonomiska utvecklingen och en ökad konkurrens som orsaker. Diagram 13 KPIF och de viktigaste förklaringsfaktorerna till låg inflation i , årlig procentuell förändring Anm.: KPIF är KPI med fast bostadsränta. Källor: SCB och . Vissa av drivkrafterna bakom den låga inflationen, exempelvis de låga energipriserna, har penningpolitiken haft små möjligheter att påverka. Men penningpolitiken kan på kort sikt påverka andra faktorer, som efterfrågan och växelkursen, och via dem bidra till att inflationen ökar eller minskar. har expansiva penningpolitik också bidragit till att få upp inflationen – utan den expansiva penningpolitiken hade inflationen blivit ännu lägre. forskning är främst inriktad på områden som har direkt betydelse för bankens verksamhet, exempelvis penningpolitik, bankväsende och finansiella marknader. Målet med forskningen är att tillhandahålla bättre underlag för utformningen av policybeslut. Resultaten av forskning publiceras i internationella vetenskapliga tidskrifter. Detta säkrar att forskningens kvalitet blir utvärderad på ett objektivt sätt enligt internationella normer. Forskningens resultat sprids också genom presentationer vid andra centralbanker och vid universitet samt på vetenskapliga konferenser. När forskningsenheten ger stöd och rådgivning till policyverksamhet är det viktigt att enhetens bedömningar utgår från resultat med hög vetenskaplig kvalitet. Resultaten från forskningen sammanfattas när behov finns i bland annat och valutapolitik. bedriver de av forskare som är inriktade mot finansiell stabilitet omfattande studier av svenska företag och hushåll i syfte att förstå deras ekonomiska agerande. Ett exempel på denna forskning är en artikel som studerar handelskrediters betydelse för konjunktursvängningar och som publicerats i tidskriften . Författarna kvantifierar hur handelskrediter kan sprida företagskonkurser i ekonomin. Anledningen är att ett företag som går i konkurs kommer att ställa in betalningarna till sina leverantörer. Om handelskreditförlusterna är tillräckligt stora så kan leverantörerna i sin tur gå i konkurs och sprida förluster vidare i leverantörskedjan i en sådan omfattning att nedgången i konjunkturen förstärks. Forskningsenhetens mer makroinriktade forskning ger också tydliga bidrag till möjligheter att förstå en komplex omvärld. Som exempel kan nämnas en artikel i bankens tidskrift och valutapolitik som analyserar möjligheter att använda sig av kompletterande penningpolitiska åtgärder när inflationen är låg och styrräntan har närmat sig den nedre gränsen. Ett alternativ som studeras är när annonserar (ger vägledning om) att styrräntan kommer att förbli låg längre än normalt. Om beskedet bedöms som trovärdigt av hushåll och företag blir penningpolitiken mer expansiv, vilket bidrar till att inflationen ökar. Ett annat alternativ är när köper stats- och/eller företagsobligationer på längre löptider. Denna åtgärd bidrar till lägre termins- och riskpremier, och penningpolitiken blir därmed mer expansiv. Empiriska studier som citeras i artikeln ger liknande slutsatser, vilket talar för att kompletterande åtgärder kan användas som komplement till den traditionella penningpolitiken i länder där endast använder sig av reporäntan för att styra inflationen mot målet. Forskningsenheten anordnade en konferens där forskare från ledande universitet och andra centralbanker diskuterade orsaker till deflation, deflationens konsekvenser och lämpliga policyåtgärder för att hantera deflationen. Stora delar av konferensen handlade om kompletterande penningpolitiska åtgärder som har använts runt om i världen sedan den finansiella krisen. Några ämnesområden som berördes var hur statsskulden respektive balansräkning kan påverka inflationen. Forskningsenheten arrangerade också en workshop tillsammans med () där man diskuterade hur penningpolitiken ska förhålla sig till risken att finansiella obalanser byggs upp som kan medföra stora negativa makroekonomiska konsekvenser framöver. Forskare från universitet och ekonomer från ledande centralbanker deltog. Utöver att arrangera dessa konferenser har forskare också undervisat doktorander och magisterstudenter på svenska universitet. Dessa initiativ speglar vilja att interagera med andra centralbanker och den akademiska världen för att sprida och inhämta kunskaper samt säkra framtida kompetensförsörjning. Enheten är på så vis en viktig länk mellan och omvärlden. Ett säkert och effektivt betalningsväsende Det finansiella systemet i fungerade väl . bedömde dock att sårbarheter i det svenska banksystemets struktur, risker med de svenska hushållens skuldsättning och de globalt låga räntorna skulle kunna hota den finansiella stabiliteten. fortsatte arbetet med att i nationella och internationella forum påverka det finansiella regelverket. Därutöver fortsatte att fördjupa analysen inom viktiga stabilitetsfrågor. Den finansiella infrastrukturen i bedömdes i hög grad vara säker och effektiv. betalningssystem och kontantförsörjningen fungerade väl . började att ge ut nya 20-, 50-, 200- och 1 000-kronorssedlar. För att sedelutbytet skulle fungera väl genomförde bland annat en omfattande informationskampanj. arbete med finansiell stabilitet bestod i stora drag av att följa utvecklingen i och i omvärlden för att analysera risker som kan byggas upp i det finansiella systemet och hota stabiliteten i detta. Det handlade framför allt om risker som är kopplade till det svenska banksystemet, det globalt låga ränteläget och de svenska hushållens skuldsättning. föreslog också åtgärder för att minska dessa risker. I övrigt fortsatte arbetet med att påverka utformningen och införandet av såväl nationella som internationella finansiella regelverk. deltog för detta ändamål i internationellt arbete och lämnade också flera remissyttranden och konsultationssvar (för en fullständig lista se . deltog även i Finansiella stabilitetsrådet. Nationellt arbete för att stärka det finansiella systemet ansåg att det svenska finansiella systemet fungerade väl , men att det fanns sårbarheter i det svenska banksystemets struktur och risker kopplade till det låga ränteläget och hushållens skuldsättning. Dessa sårbarheter beskrivs närmare i nedanstående avsnitt. Det finns sårbarheter i det svenska banksystemet som ökar dess känslighet för olika störningar. Det svenska banksystemet är stort i förhållande till den svenska ekonomin (se diagram 14), vilket innebär att eventuella problem i banksystemet kan bli kostsamma för staten att hantera. Dessutom är banksystemet koncentrerat till ett fåtal aktörer som är nära sammanlänkade med varandra. Om problem skulle uppstå i en av bankerna är det därför troligt att hela det svenska banksystemet, och därmed hela det finansiella systemet, skulle påverkas negativt. Eftersom de stora svenska bankerna har en stor andel bolån på sina balansräkningar finns det också en stark koppling mellan banksystemet och den svenska bostadsmarknaden. Diagram 14 Bankernas tillgångar i förhållande till BNP , procent Anm.: I banktillgångar inkluderas landets bankkoncerners tillgångar inom och utom landet. Bankernas försäkringsverksamheter är dock exkluderade. Den skuggade delen av den blåa stapeln visar de fyra svenska storbankernas tillgångar i utländska dotterbolag och filialer i förhållande till BNP. Källor: ECB, , , Swiss Statistics och . De svenska storbankerna är också beroende av marknadsfinansiering varav en stor del är i utländsk valuta (se diagram 15). Detta ökar sårbarheten ytterligare genom att bankerna blir känsliga både för störningar på de internationella finansmarknaderna och för försämrat förtroende för det svenska banksystemet. Dessutom har storbankerna stora skillnader i löptider mellan tillgångar och skulder och vissa banker har också små likviditetsbuffertar i svenska kronor. Sammantaget innebär det att de är exponerade mot stora likviditetsrisker. Finansieringsproblem kan därför uppkomma snabbare än vad som annars hade varit fallet. Diagram 15 De svenska storbankernas marknadsfinansiering via svenska moder- och dotterbolag, miljarder kronor Källor: SCB och . Låga räntor kan medföra att det finansiella risktagandet ökar noterade att de senaste årens expansiva penningpolitik på många håll i världen har hjälpt till att stödja den realekonomiska utvecklingen. bedömde dock att en utdragen period med låg inflation och därför låga räntor även kan leda till ett högt risktagande bland finansiella aktörer, företag och hushåll. Riskerna i det finansiella systemet kan öka om exempelvis tillgångar blir för högt värderade i ett historiskt perspektiv och finansiella risker prissätts felaktigt. Eventuella störningar som leder till att efterfrågan på dessa tillgångar plötsligt minskar skulle kunna medföra stora prisjusteringar, ökad volatilitet och att investerare tvingas att realisera förluster som de inte har möjlighet att hantera. En sådan utveckling i det globala finansiella systemet skulle även kunna påverka den finansiella stabiliteten i . Det beror framför allt på att både tillgången till och priset på de svenska bankernas marknadsfinansiering skulle kunna påverkas negativt i ett läge med kraftigt ökad stress. studerade marknadsvärderingarna av svenska aktier, obligationer och bostäder och fann att vissa tillgångspriser var högt värderade i ett historiskt perspektiv. Enligt studien behöver en hög värdering inte innebära att tillgångspriserna kommer att falla framöver. Däremot innebär högt värderade tillgångar att sannolikheten för prisfall är förhöjd, vilket i sin tur innebär en ökad risk för den finansiella stabiliteten. I studien betonades även att alla tre tillgångsklasser sannolikt är känsliga för högre räntor, även om räntorna stiger som en följd av högre inflation. analyserade även hur svenska finansiella institutioner påverkas av det låga ränteläget och vilka konsekvenser det kan få för den finansiella stabiliteten i . Låga räntor kan leda till att institutens beteende ändras på ett sådant sätt att de blir mer sårbara för störningar, exempelvis genom ökat risktagande för att få högre avkastning på sina tillgångar. Enligt studien har det låga ränteläget medfört att sårbarheterna i de finansiella instituten och i det finansiella systemet har ökat. Om räntorna förblir låga kan det leda till att de finansiella instituten ändrar sina beteenden och därmed blir ännu mer sårbara för exempelvis fall i tillgångspriser. Hög och växande skuldsättning hos svenska hushåll bedömde att den höga och växande skuldsättningen bland de svenska hushållen var en risk som kunde hota både den makroekonomiska och den finansiella stabiliteten i . Den aggregerade skuldkvoten, det vill säga skulderna i relation till de disponibla inkomsterna, var hög både i ett historiskt (se diagram 6) och i ett internationellt perspektiv (se diagram 16). Diagram 16 Hushållens skuldkvot i olika länder, procent Anm.: Notera att data har samlats in under olika år för olika länder. Data för , , , , , och är medan data för övriga länder är . Historiska erfarenheter visar att finansiella kriser ofta har föregåtts av snabb tillväxt i krediter och fastighetspriser. Om det uppstår en störning som exempelvis påverkar hushållens inkomster, ränteutgifter eller värdet på deras bostäder, kan deras konsumtion minska i och med att fler då kan välja att spara och amortera på sina skulder. Ju högre skulderna är, desto större kan dessa effekter bli. Som en följd skulle efterfrågan i ekonomin kunna försvagas, vilket i sin tur skulle kunna påverka den realekonomiska utvecklingen. Det skulle även kunna medföra högre kreditförluster på bankernas utlåning till företag. Därmed skulle också den finansiella stabiliteten kunna påverkas. bedömde att de direkta kreditförlusterna på bankernas utlåning till hushållen sannolikt skulle förbli små i en sådan situation. Men eftersom en stor andel av bankernas utlåning består av bolån, vilka i sin tur till stor del finansieras med bostadsobligationer, finns det en stark koppling mellan banksystemet och den svenska bostadsmarknaden. menade därför att förtroendet för det svenska banksystemet skulle kunna försämras om bostadspriserna föll. Ett lägre förtroende för de svenska bankerna skulle kunna leda till att bankerna får sämre tillgång till marknadsfinansiering. På så sätt skulle den finansiella stabiliteten också kunna påverkas direkt av fallande bostadspriser. rekommenderade regeringen och att verka för att göra det möjligt att införa ett amorteringskrav på nya bolån. lämnade även synpunkter på förslag till nya föreskrifter om krav på amortering av nya bolån. I sitt remissyttrande välkomnade förslag att införa amorteringskrav på bolån då detta är ett steg i rätt riktning för att hantera riskerna med hushållens skulder. framförde dock vikten av att föreskrifterna förtydligas för att möjliggöra en enhetlig tillämpning av reglerna, särskilt vad gäller omvärdering av bostädernas värde. ansåg dessutom att det är viktigt att kontinuerligt utvärderar hur amorteringskravet tillämpas och vilka konsekvenser det medför. drog dock tillbaka sitt förslag till amorteringskrav då myndigheten ansåg att mandatet för att ta fram regler på området behöver förtydligas. Denna oklarhet försenar och försvårar införandet av åtgärder för att bland annat hantera riskerna med hushållens skuldsättning. rekommenderade därför och regeringen att skyndsamt förtydliga mandat och verktyg för makrotillsyn. presenterade regeringen ett nytt förslag till lagstiftning om amorteringskrav. bedömde att det kan dröja innan lagstiftningen är på plats och upprepade därför vårens rekommendation att och regeringen bör verka för att det blir möjligt att införa ett amorteringskrav på nya bolån. Dessutom rekommenderade regeringen och ansvariga myndigheter att vidta ytterligare åtgärder för att minska riskerna i hushållssektorn. Sådana åtgärder bör påverka både lånestocken och nyutlåningen samt förbättra bostadsmarknadens funktionssätt. ansåg att det exakta valet av åtgärder inte var avgörande så länge de minskar riskerna med hushållens höga skuldsättning. påpekade att det är viktigt att åtgärderna inte fördröjs och att de genomförs på ett sådant sätt att stabilitetsriskerna inte ökar ytterligare. studerade hushållens balansräkningar och fann att skuldsättningen bland de svenska hushållen ligger på en nivå som kan medföra förhöjda risker för samhällsekonomin. Dessutom analyserade hur ett skuldkvotstak skulle kunna fungera som komplement till det befintliga bolånetaket. En sådan åtgärd sätter ett tak för hur mycket ett hushåll får låna i relation till sin inkomst. Därmed begränsas hushållens kreditutrymme när bostadspriserna stiger utan att inkomsterna stiger i motsvarande utsträckning. På så sätt kan en uppåtgående spiral undvikas där högre bostadspriser leder till större lån, vilket i sin tur möjliggör ännu högre bostadspriser. I studien fann att skuldkvotstakets effekter varierar för individuella hushåll beroende på inkomst, åldersgrupp och region och beroende på vilken bank hushållet har. studerade även räntebindningstiden på svenska bolån. I studien noterade att det har blivit allt vanligare att svenska hushåll väljer bolån med kort räntebindningstid, vilket har bidragit till att hushållen blivit känsligare för ränteförändringar. I studien drogs slutsatsen att den höga andelen bolån till rörlig ränta i skulle kunna medföra risker, både för makroekonomin och för den finansiella stabiliteten, om hushållen kraftigt drar ned på sin konsumtion vid en ränteuppgång. sammantagna bedömning var att det vore positivt om hushåll med låg motståndskraft, såsom högt skuldsatta hushåll med låg inkomst och litet sparande, minskade sin sårbarhet för högre räntekostnader. Känsligheten för ränteförändringar skulle kunna minska om dessa hushåll i högre utsträckning tecknade bolån med längre räntebindningstider. Dessutom skulle längre räntebindningstider på bolån kunna skapa incitament för bankerna att utöka löptiden på sina obligationer. Detta skulle kunna minska bankernas refinansieringsrisker, vilket vore positivt ur finansiell stabilitetssynpunkt. uppvisade de svenska storbankerna hög lönsamhet och deras kunder hade god betalningsförmåga. Detta bidrog till att bedömde att det svenska finansiella systemet fungerade väl och kunde upprätthålla sina funktioner. Utlåningen till hushållen fortsatte att öka , i synnerhet utlåningen för bostadsköp. påtalade riskerna med utvecklingen av hushållens skuldsättning och lyfte behovet av strukturella reformer och makrotillsynsåtgärder. Bland annat nämndes det föreslagna amorteringskravet och reformer för att öka utbudet av bostäder men även andra åtgärder, exempelvis ett skuldkvotstak och en översyn av ränteavdragen. Ansvaret för åtgärder som dämpar utvecklingen i hushållens skuldsättning ligger dock hos , regeringen och andra myndigheter. bedömde därutöver att bankerna bör skärpa kraven på sin kreditprövning för att säkerställa att de till exempel använder rimliga antaganden om levnadsomkostnader i sin bedömning av enskilda hushåll. För att minska sårbarheten i det svenska banksystemet ansåg liksom tidigare att ytterligare stabilitetsåtgärder behöver vidtas för bankerna. En åtgärd som bör vidtas är ett bruttosoliditetskrav för svenska storbanker. Bruttosoliditet är ett mått som inte är riskbaserat utan ställer bankernas kapital i förhållande till deras totala tillgångar. Genom att sätta ett minimikrav för bruttosoliditet skapas en gräns för hur mycket bankerna kan expandera sina balansräkningar. ansåg även att det kontracykliska buffertvärdet bör fastställas till i syfte att öka bankernas motståndskraft. Vidare ansåg att likviditetsriskerna i storbankerna alltjämt är stora. var den strukturella likviditetskvoten (NSFR) fortfarande i genomsnitt något för de svenska storbankerna. NSFR begränsar bankernas likviditetsrisker genom att sätta en gräns för hur stor del av bankernas tillgångar med lång löptid som kan finansieras med kortfristiga skulder. Eftersom svenska storbanker har förhållandevis små likviditetsbuffertar i svenska kronor ansåg dessutom att bör utöka kraven på bankernas likviditetstäckningsgrader (LCR) till att även omfatta svenska kronor. LCR är ett mått på en banks förmåga att hantera utflödet av likviditet . Genom att utöka kraven på LCR säkerställs att bankerna har en viss miniminivå av likvida medel i kronor. bedömde att den finansiella infrastrukturen i var säker och effektiv, men att den skulle kunna stärkas ytterligare genom diverse åtgärder. Exempelvis fanns det utrymme för förbättringar såväl i infrastruktursystemen som i de regleringar som infrastruktursystemen och deras deltagare har att förhålla sig till. Internationellt arbete för att stärka det finansiella systemet