frsrdg · H304RS5 · 2016-06-14 00:00:00 — Kommittén föreslår därför att förvärv genom köp eller byte och försäljning enligt den nya lagen ska genomföras affärsmässigt, om inte särskilda skäl talar mot det. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar kommitténs uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 9.2 Disposition av vissa försäljningsinkomster Riksdagsstyrelsens förslag: Myndigheten ska få disponera hela försäljningsinkomsten från en försäljning av lös egendom, om inkomsten uppgår till ett mindre belopp och egendomen har finansierats med anslag. Av 32 § REA-lagen framgår bl.a. att om en myndighet har beslutat om försäljning av lös egendom som har finansierats med anslag, får myndigheten disponera försäljningsinkomsten till den del den överstiger det bokförda värdet. Försäljningsinkomster får endast disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Av 8 kap. 10 § budgetlagen följer bl.a. att regeringen får besluta att hela inkomsten ska disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts om den sålda egendomen har finansierats med medel från anslag och inkomsten uppgår till ett mindre belopp. Bestämmelsen motsvarar med vissa smärre justeringar 32 § lagen om statsbudgeten. Kommitténs överväganden och förslag Budgetlagens bestämmelser erbjuder en möjlighet för regeringen och i förlängningen dess myndigheter att disponera hela inkomsten från en försäljning av egendom som har finansierats med anslag under förutsättning att försäljningsinkomsten endast uppgår till ett mindre belopp. Med mindre belopp avses att inkomsten inte bör överstiga mer än några basbelopp. Syftet med en sådan ordning är enligt förarbetena till lagen om statsbudgeten att möjliggöra administrativ förenkling och erbjuda ett incitament för att kravet på affärsmässighet ska uppfyllas (prop. 1995/96:220 s. 106). Dessa skäl kan enligt kommitténs mening också göras gällande i förhållande till myndigheterna under . En sådan möjlighet bör därför enligt kommittén införas även för myndigheterna under . Mot denna bakgrund föreslår kommittén att myndigheten ska få disponera hela försäljningsinkomsten från en försäljning av lös egendom, om inkomsten uppgår till ett mindre belopp och egendomen har finansierats med anslag. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar kommitténs uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 10.1 Den generella regleringen av avgiftsuttag I 17–20 §§ REA-lagen finns gemensamma bestämmelser om avgifter för , ombudsmän och . Där framgår att myndigheterna får ta ut avgifter och bestämma avgifternas storlek endast om det följer av REA-lagen, annan lag eller ett särskilt bemyndigande av . Avgifterna ska enligt 17 § första stycket beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten. I 18 § ges ett generellt bemyndigande att mot avgift tillhandahålla vissa frivilligt efterfrågade varor och tjänster som räknas upp i bestämmelsen, under förutsättning att det är förenligt med myndighetens uppgift enligt lag och att verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. Rätten att ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar framgår av 19 §. Sådana avgifter ska bestämmas med ledning av de regler som gäller för myndigheter under regeringen (17 § andra stycket). Bestämmelserna i 19 § REA-lagen om avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar gäller inte för ombudsmän. För ombudsmän finns regler om detta i stället i 27 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. Av den bestämmelsen framgår att ombudsmän får ta ut avgifter för kopior m.m. endast om det finns särskilda skäl och att avgiften i sådana fall ska bestämmas med ledning av de regler som gäller för statliga myndigheter i allmänhet. Avgiftsintäkter för kopior m.m. får disponeras av myndigheten (20 § REA-lagen och 27 § lagen med instruktion för ombudsmän). Detsamma gäller i fråga om avgiftsintäkter från frivilligt efterfrågade varor och tjänster, om intäkterna helt eller delvis ska täcka myndighetens kostnader för verksamheten (20 § REA-lagen). får enligt 9 kap. 9 § riksbankslagen ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar. Avgifterna ska bestämmas med ledning av de regler som gäller för myndigheter under regeringen. Vidare får enligt 8 kap. 5 § riksbankslagen mot betalning utföra tjänster som har anknytning till bankens verksamhet som centralbank. De tjänster som avses med bestämmelsen sträcker sig enligt förarbetena utöver de uppgifter som banken ska utföra inom ramen för sin funktion som centralbank. Det är främst fråga om sådana tjänster som har samband med uppgift att svara för sedelförsörjningen (prop. 1986/87:143 s. 72). För del behövs inte någon bestämmelse om dispositionsrätt eftersom har en självständig förmögenhetsförvaltning och fastställer sin egen budget. disponerar samtliga intäkter som uppstår i verksamheten. I 4 § lagen (2011:745) med instruktion för anges att får upplåta lägenheter och lokaler inom myndighetens fastigheter. Förvaltningen får vidare enligt samma bestämmelse inom sitt verksamhetsområde tillhandahålla varor och tjänster för vilka avgifter får tas ut. Till skillnad från 18 § REA-lagen är möjlighet att ta ut avgifter enligt 4 § instruktionen inte begränsad till om verksamheten är av tillfällig natur eller av mindre omfattning. bestämmer avgifternas storlek och får disponera avgiftsintäkterna (se 17 och 20 §§ REA-lagen). ska enligt 14–16 §§ lagen om revision av statlig verksamhet m.m. ta ut avgifter för bl.a. årlig revision. Sådana avgifter ska beräknas så att full kostnadstäckning uppnås. Avgifterna ska bestämmas som behövs för att fullgöra uppdraget och utifrån en taxa som anges i lagen. Därtill ska ersättning för direkta kostnader för konsulter, resor och liknande bestämmas för sig (15 §). äger inte rätt att disponera dessa avgiftsintäkter, utan de ska redovisas mot en inkomsttitel på statens budget (16 §). får också enligt 22 § lagen (2002:1023) med instruktion för ta betalt för och bestämma avgifternas storlek för uppdrag och tjänster som myndigheten tillhandahåller på det internationella området. bestämmer avgifternas storlek och får disponera avgiftsintäkterna (se 17 och 20 §§ REA-lagen). Vilka avgiftsinkomster har myndigheterna? inkomster av avgifter uppgick till ca . Dessa inkomster utgjordes främst () av inkomster enligt 8 kap. 5 § riksbankslagen för deltagande i system för avveckling av betalningar () samt vissa ersättningar och avgifter kopplade till kontantförsörjningen, bl.a. inlösen av ogiltiga sedlar (ca ) och ersättning för differenser i inlämnade sedelbuntar och arbetskostnadsersättning för hantering av infärgade sedlar (ca ). Avgiften för att delta i regleras i avtal. Avgiftssättningen bygger på principen om full kostnadstäckning. Vissa andra avgifter förknippade med tjänster framgår av bankens föreskrifter. Av exempelvis 34 § föreskrifter (RBFS 2013:2) om kontantförsörjning framgår att ett institut är skyldigt att kompensera för merarbete som kan uppstå för banken om institutet inte följer reglerna i föreskrifterna om att lämna och hämta ut kontanter till och från . Sådan kompensation ska enligt föreskrifterna beräknas utifrån kostnader för nedlagd tid. Vad gäller avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar har inte tagit ut några avgifter för detta och har därmed inte några sådana inkomster. inkomster av avgifter och andra ersättningar uppgick till ca . Av inkomsterna utgjordes av hyresinkomster från upplåtelser av lokaler dels för kommersiella ändamål, dvs. till restauranger och butiker (), dels till ombudsmän (). Inkomsterna av försäljningsverksamhet uppgick till och avser främst avgifter från serviceavtal med ombudsmän i fråga om diverse tjänster som gäller ekonomiadministration, personal, tryckeri, bevakning, it och fastighetsskötsel () och försäljning av riksdagstryck (). tillhandahåller också flera andra tjänster för vilka förvaltningen får ta ut avgifter, t.ex. tv-sändningar och barnverksamhet. bestämmer avgifternas storlek och disponerar avgiftsinkomsterna. Vad gäller upplåtelser av lägenheter och lokaler ska hyressättningen enligt ske utifrån bruksvärdesprincipen för lägenheter, dvs. följa utvecklingen inom allmännyttan, respektive på marknadsmässiga grunder för kommersiella lokaler. I övrigt är huvudprincipen full kostnadstäckning vid prissättning. Avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar ska bestämmas med ledning av vad som gäller för myndigheter under regeringen. Riksdagsdirektören beslutade i ett särskilt beslut om avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar. Den närmare beräkningen av avgifterna enligt det särskilda beslutet överensstämmer med vad som gäller för myndigheter under regeringen (se 15–17 §§ avgiftsförordningen). Intäkterna för kopior m.m. av allmänna handlingar uppgick till totalt ca . ombudsmän tar ut avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar i enlighet med vad som uttalas i förarbetena till bestämmelsen i 27 § lagen med instruktion för ombudsmän, dvs. vid exempelvis okynnesbeställningar eller stora beställningar. Sådana avgifter bestäms utifrån avgiftsförordningens bestämmelser. Myndighetens avgiftsinkomster uppgick till ca och avser i huvudsak avgifter för dagliga elektroniska utskick av handlingar till nyhetsbyråer. Avgifterna utgår från en uppskattning av myndighetens kostnader för att ta fram och skicka handlingarna i elektronisk form. Myndigheten får disponera dessa avgiftsinkomster. ombudsmän har inte några avgiftsinkomster i övrigt. inkomster av avgifter och andra ersättningar uppgick till . I stort sett hela summan avsåg ersättning för årlig revision enligt lagen om revision av statlig verksamhet m.m. Dessa inkomster disponeras inte av myndigheten utan redovisas mot en inkomsttitel på statens budget. Det ekonomiska målet för verksamhet när det gäller årlig revision är full kostnadstäckning, och det framgår av lagen hur avgifterna ska bestämmas. Endast av de totala avgiftsinkomsterna utgjordes av sådana avgifter som får disponera. Dessa avgifter fördelades på inkomster av uppdragsverksamhet (), inkomster enligt 18 § REA-lagen (ca ) och övriga inkomster av avgifter och andra ersättningar (). Inkomster av uppdragsverksamhet avser den internationella verksamheten och tas ut med stöd av 22 § lagen med instruktion för . Inkomsterna avser bl.a. revision av Östersjöstaternas råd. Övriga inkomster av avgifter och andra ersättningar avser främst internationella samarbeten som deltar i med stöd av 22 § lagen med instruktion för , t.ex. s.k. peer review. Ersättningen är i regel avtalsreglerad och innebär att ersätts för delar av sina kostnader för revisionsarbetet. tar inte ut några avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar. 10.1.1 Beräkning av avgifternas storlek Riksdagsstyrelsens förslag: Av den nya lagen ska framgå att avgifter ska beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten, om inte beslutar annat. Kommitténs överväganden och förslag Regleringen av myndigheternas avgiftsuttag är enligt kommitténs bedömning ändamålsenlig. Bestämmelserna om avgiftsuttag i REA-lagen reglerar inte bara rätten att ta ut avgifter utan också myndigheternas rätt att bestämma avgifternas storlek och disponera avgiftsinkomsterna. Avgifterna ska enligt REA-lagen beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten, dvs. avgifterna ska till en obestämd del täcka verksamhetens kostnader. Det innebär att inte har beslutat om något ekonomiskt mål för verksamheten. För vissa avgiftsbelagda verksamheter framgår det dock direkt av den lag som reglerar rätten till avgiftsuttag också hur avgifterna ska beräknas. Ett exempel på detta är bestämmelserna om avgifter för årlig revision. Där framgår direkt av lagen att sådana avgifter ska beräknas så att full kostnadstäckning uppnås. En grundläggande princip för statlig verksamhet är kravet på effektivitet. Det gäller också i förhållande till avgiftsbelagd verksamhet. Genom bl.a. val av ekonomiskt mål för verksamheten kan efterfrågan styras så att myndigheternas resurser utnyttjas effektivt som avgifterna inte får sättas på ett sådant sätt att de motverkar syftet med verksamheten. För myndigheter under regeringen gäller, med undantag för sådana varor och tjänster som myndigheterna får tillhandahålla med stöd av det generella bemyndigandet i 4 § avgiftsförordningen, ett krav på full kostnadstäckning för avgiftsbelagd verksamhet om något annat inte har föreskrivits, se 5 § avgiftsförordningen. För , ombudsmän och gäller som sagt i stället att avgifter ska beräknas så att de högst täcker verksamhetens kostnader. Kommittén har inom ramen för sitt uppdrag prövat om det finns anledning att ändra den generella grunden för beräkning av avgifter när det gäller myndigheterna under , t.ex. genom att, i likhet med vad som gäller för myndigheterna under regeringen, införa ett generellt krav på full kostnadstäckning. Trots att full kostnadstäckning normalt är målet för avgiftsbelagd verksamhet kan kommittén konstatera att det hos myndigheter finns flera exempel på verksamheter där ett sådant krav skulle kunna motverka syftet med verksamheten. Exempel på sådana verksamheter är tillhandahållande av riksdagstryck och internationella samarbeten. Mot denna bakgrund anser kommittén att det generella kravet även fortsättningsvis ska vara att avgifterna ska beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten. Kommittén anser dock att bestämmelsen i den nya lagen bör utformas så att det tydligare än i REA-lagen framgår att detta gäller under förutsättning att inte har beslutat något annat för den aktuella verksamheten. Kommittén föreslår därför att det ska framgå av den nya lagen att avgifter ska beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten, om inte beslutar annat. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar kommitténs uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 10.1.2 Avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar Riksdagsstyrelsens förslag: Avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar ska bestämmas med ledning av vad som gäller för statliga myndigheter i allmänhet. Kommitténs överväganden och förslag Beräkning av avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar Avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar bör beräknas på samma sätt inom hela staten oavsett om en handling begärs ut från en myndighet under eller under regeringen. I förhållande till regeringens myndigheter finns det tydliga regler om beräkningen av sådana avgifter i avgiftsförordningen. Motsvarande bestämmelser saknas för myndigheterna under . I REA-lagen och riksbankslagen anges i stället att avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar ska bestämmas med ledning av vad som gäller för myndigheter under regeringen. Med den nuvarande regleringen binds myndigheter uttryckligen vid föreskrifter utfärdade av regeringen i form av avgiftsförordningen. Detta är en praktisk ordning. Kommittén anser dock att det kan vara tveksamt att i en lag som vänder sig till myndigheter under genom en hänvisning så tydligt överlåta till regeringen att bestämma grunderna för myndigheternas avgiftsberäkning. I 27 § lagen med instruktion för ombudsmän som reglerar motsvarande fråga är hänvisningen i stället formulerad som att avgifterna ska bestämmas med ledning av vad som gäller för statliga myndigheter i allmänhet. Kommittén anser att bestämmelsen om avgifter för kopior m.m. för allmänna handlingar i den nya lagen, i likhet med hur bestämmelsen i lagen med instruktion för ombudsmän är formulerad, bör hänvisa till vad som gäller för statliga myndigheter i allmänhet. Kommittén föreslår därför att avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar enligt den nya lagen ska bestämmas med ledning av vad som gäller för statliga myndigheter i allmänhet. Kommittén anser att motsvarande ändring även bör göras i 9 kap. 9 § riksbankslagen. Någon ändring i sak inte är avsedd, utan myndigheterna kan och bör i den utsträckning som det bedöms vara lämpligt även i fortsättningen använda avgiftsförordningens bestämmelser som riktmärke vid beräkningen av de aktuella avgifterna. Avgifter för tillhandahållandet av allmänna handlingar i elektronisk form Under kommitténs arbete har det framkommit att myndigheterna har upplevt en ökad efterfrågan på att få ta del av allmänna handlingar i elektronisk form. Kommittén har därför även diskuterat frågan om möjligheten att ta ut avgifter för detta och hur sådana avgifter ska beräknas. Kommittén konstaterar att myndigheterna såväl under som under regeringen hanterar sådana utlämnanden olika. Vissa myndigheter lämnar inte ut allmänna handlingar i elektronisk form, medan andra gör det. Av de myndigheter som lämnar ut allmänna handlingar i elektronisk form tar vissa betalt för denna tjänst med stöd av det generella bemyndigandet om avgiftsuttag för tillhandahållande av information i elektronisk form i 18 § första stycket 7 REA-lagen respektive 4 § första stycket 8 avgiftsförordningen, medan andra myndigheter gör detta utan avgift. Frågan om att mot avgift tillhandahålla allmänna handlingar i elektronisk form berör inte bara myndigheterna under . Det är därför enligt kommitténs mening lämpligt att denna fråga löses på ett sätt som är likartat för alla statliga myndigheter. Det är således en fråga som kräver ett bredare grepp än vad som kan åstadkommas inom ramen för denna utredning. Kommittén har därför valt att inte gå vidare i denna fråga. Kommittén vill dock framhålla att detta är en viktig fråga för myndigheterna under som bör prioriteras. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar kommitténs uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 10.1.3 Rätten att disponera avgiftsinkomster Riksdagsstyrelsens förslag: Myndigheten ska få disponera avgiftsinkomster från kopior m.m. av allmänna handlingar och från frivilligt efterfrågade varor och tjänster som myndigheten tillhandahåller. Kommitténs överväganden och förslag Enligt 20 § REA-lagen får myndigheten disponera intäkter från avgifter för kopior m.m. av allmänna handlingar samt från frivilligt efterfrågade varor och tjänster som myndigheten tillhandahåller under förutsättning att intäkterna helt eller delvis ska täcka myndighetens kostnader för verksamheten. De frivilligt efterfrågade varor och tjänster som avses är främst de som omfattas av uppräkningen i 18 § REA-lagen, men även sådana varor och tjänster som myndigheten tillhandahåller med stöd av annan lag omfattas, t.ex. internationella utvecklingssamarbete enligt 22 § lagen med instruktion för . Kravet på att avgiftsintäkterna helt eller delvis ska täcka kostnaderna för verksamheten för att myndigheten ska få disponera avgiftsintäkterna i 20 § REA-lagen innebär i praktiken att myndigheterna disponerar alla intäkter från frivilligt efterfrågade varor och tjänster. Det motsvarar också vad som gäller enligt 3 kap. 7 § budgetlagen (2011:203). Kommittén anser att bestämmelsen bör anpassas utifrån detta och att vad som sägs om att intäkterna helt eller delvis ska täcka verksamhetens kostnader för att myndigheten ska få disponera intäkterna därmed ska tas bort. Vidare bör bestämmelsen anpassas språkligt till begreppsapparaten i övriga bestämmelser i den nya lagen. Det innebär att det i bestämmelsen bör stå ”avgiftsinkomster” i stället för ”avgiftsintäkter”. Mot bakgrund av det anförda föreslår kommittén att myndigheten ska få disponera avgiftsinkomster från kopior m.m. av allmänna handlingar och från frivilligt efterfrågade varor och tjänster som myndigheten tillhandahåller. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslaget. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen delar kommitténs uppfattning och anser att förslaget bör genomföras. 10.2 upplåtelser av lägenheter och lokaler Riksdagsstyrelsens förslag: Av lagen (2011:745) med instruktion för ska det framgå att får ta ut avgifter och bestämma avgifternas storlek för upplåtelser av lägenheter och lokaler inom myndighetens fastigheter. Sådana avgifter ska beräknas på marknadsmässiga grunder. Kommitténs överväganden och förslag Rätten att ta ut avgifter för upplåtelser Som genomgången i avsnitt 9.1 visar har inkomster från upplåtelser av lokaler till bl.a. ombudsmän men också till kommersiella aktörer, t.ex. restauranger och butiker. har också ett större antal övernattningsbostäder som myndigheten upplåter till riksdagsledamöter. Enligt 9 § i tidigare instruktion, lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen, gällde att inom sitt verksamhetsområde fick utföra uppdrag och tillhandahålla varor och tjänster samt inom fastigheter upplåta lägenheter och lokaler. För sådana varor och tjänster samt uppdrag och upplåtelser fick förvaltningen ta ut avgifter. trädde lagen med instruktion för i kraft. Enligt 4 § i denna får dels inom myndighetens fastigheter upplåta lägenheter och lokaler, dels inom sitt verksamhetsområde tillhandahålla varor och tjänster för vilka avgifter får tas ut. Någon uttrycklig rätt till avgiftsuttag för upplåtelser av lägenheter och lokaler finns inte enligt den nya instruktionen. Av förarbetena till den nya instruktionen framgår inte annat än att avsikten varit att även fortsättningsvis ska ha möjlighet att upplåta lägenheter och lokaler (2009/10:URF1, framst. 2010/11:RS3 och bet. 2010/11:KU30). Det finns inte heller något i förarbetena som antyder att avsikten varit att förvaltningen inte längre ska få ta ut avgifter för sådana upplåtelser. Bestämmelsens lydelse gör emellertid att en sådan tolkning kan ifrågasättas, varför regelverket bör förtydligas i detta avseende. Kommittén föreslår därför att det av lagen med instruktion för uttryckligen ska framgå att får ta ut avgifter och bestämma avgifternas storlek för upplåtelser av lägenheter och lokaler inom myndighetens fastigheter. Med lägenheter avses även s.k. övernattningsbostäder, dvs. övernattningslägenheter eller övernattningsrum, se riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2005:9) om arbetsrum och övernattningsbostäder för ledamöter. Avgifterna för sådan verksamhet ska enligt 17 § REA-lagen, i likhet med vad som gäller för avgiftsbelagda verksamhet i övrigt, beräknas så att de högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten, dvs. upp till full kostnadstäckning. kan dock alltid besluta om att avgifter för en viss avgiftsbelagd verksamhet ska beräknas på något annat sätt. I förhållande till den verksamhet som det nu är fråga om kan en beräkningsgrund som baserar sig på myndighetens kostnader för verksamheten vara tveksam. En sådan beräkningsgrund kan medföra gränsdragningsproblem vad gäller vilka kostnader som ska ingå i beräkningen. Vidare riskerar en avgiftssättning för upplåtelser av lägenheter och lokaler som bygger på kostnadstäckning, med hänsyn till de attraktiva lägena på fastigheter, att leda till ett lågt eller t.o.m. mycket lågt avgiftsuttag, dvs. en hyressättning som avviker från vad som gäller för övriga upplåtelser inom de aktuella områdena. Det kan i sin tur medföra att verksamheten snedvrider konkurrensen på ett icke avsett sätt. För de fastighetsförvaltande myndigheterna under regeringen gäller att upplåtelser ska ske på marknadsmässiga villkor och ersättningen för sådana upplåtelser ska fastställas på marknadsmässig grund, se 12 § förordningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter, m.m. En utgångspunkt för kommitténs uppdrag är att regleringen för myndigheter ska överensstämma med regleringen för myndigheter under regeringen om inte särskilda skäl talar mot det. Några sådana särskilda skäl har inte framkommit.