frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Enligt vad socialsekreteraren säger i förhör i tingsrätten har han haft en di- alog med såväl sektionschef och andra tjänstemän kring innehållet i domen. Svaret hen fick var att man skulle vänta och sedan verkställa domen, för det fall man inte fatt någon begäran om yttrande. Förvaltningen menar att det otillåtna verkställandet av kammarrättens dom orsakades av bristerna i de vägledande dokumenten. Om dessa hade visat hur situationen skulle hanteras så hade bristen sannolikt inte inträffat. visar domarna från tingsrätten och hovrätten att man har varit medveten om nödvändigheten av att förvissa sig om att domen har vunnit laga kraft innan den verkställs. Som metod för att förvissa sig om att domen har vunnit laga kraft har man bevakat om det har kommit in någon begäran om yttrande. Givetvis hade det varit bättre och säkrare att ta reda på om domen hade vunnit laga kraft genom att kontakta kammarrätten. Denna slutsats förutsätter inte att det finns ett vägledande dokument som beskriver hur man bör agera. Här bör observeras att socialsekreteraren hörde sig för om hur han skulle agera, både med sin chef och andra tjänstemän. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Synpunkter från berörd handläggare Den berörda socialsekreteraren har fått tillfälle att lämna synpunkter på innehållet i detta yttrande och har meddelat att hen inte har något ytterligare att tillföra eller några synpunkter i övrigt. JO gav tillfälle att yttra sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Beslut om vård med stöd av LVU fattas av förvaltningsdomstol. När domstolen beslutar att någon ska ges vård enligt LVU får domstolen förordna att beslutet får verkställas , dvs. innan domen har vunnit laga kraft (40 § tredje stycket LVU). I det här fallet hade kammarrätten beslutat att H.D. skulle ges vård enligt 2 § LVU. Vårdnadshavaren överklagade domen. Eftersom kammarrätten hade ogillat nämndens yrkande om omedelbar verkställighet fick beslutet om vård inte verkställas innan domen vann laga kraft. Det var medveten om. Trots detta hämtade han och en annan tjänsteman . hos vård- nadshavaren och förde henne till ett familjehem innan Högsta förvaltningsdom- stolen hade tagit ställning till överklagandet, dvs. innan domen hade vunnit laga kraft. Hovrätten ansåg att hade varit oaktsam när han inte tog del av kammarrättens överklagandehänvisning och satte sig in i vad den innebar. Domstolens majoritet fann dock, med hänvisning till bristfälliga ruti- ner hos förvaltningen, att oaktsamheten var ringa och att han därför inte hade gjort sig skyldig till straffbart tjänstefel. Även om handläggaren inte har gjort sig skyldig till brott kvarstår det fak- tum att det har begåtts ett allvarligt fel i och med att domen verkställdes trots att den inte hade vunnit laga kraft. Nämnden har i sitt yttrande till JO anfört att det numera finns tydliga in- struktioner om kontroll av om en dom har överklagats. Det är givetvis både önskvärt och lämpligt att förvaltningen har sådana interna skriftliga rutinbe- skrivningar. Inte minst när det gäller ärenden som rör tvångsvård måste det emellertid kunna krävas att den enskilde handläggaren har grundläggande kun- skaper om den lagstiftning som styr handläggningen så att han eller hon på ett tillfredsställande sätt kan hantera ett ärende på ett i formellt hänseende korrekt sätt. , som var en erfaren socialsekreterare, hade inte ti- digare varit med om att en kammarrättsdom hade överklagats. Kammarrättens överklagandehänvisning var bifogad domen. Av den framgick att överklagan- defristen för den enskilde är från den dag då han eller hon får del av domen. Det framgick också att det krävs prövningstillstånd för att ett överkla- gande ska tas upp i . Det kan i vissa fall, bero- ende bl.a. på vad målet gäller, dröja förhållandevis innan domstolen fattar beslut i den frågan. borde alltså, i stället för att titta i postfacken, ha kontaktat kammarrätten för att kontrollera om domen hade S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 vunnit laga kraft innan han verkställde beslutet om vård. Han kan, som ansvarig huvudhandläggare, inte undgå kritik för bristerna i hanteringen av ärendet. Under förundersökningen hördes även som misstänkt för tjäns- tefel. Hon deltog som medhandläggare i ärendet bl.a. när H.D. fördes från vård- nadshavaren till familjehemmet. Efter förhöret avfördes som miss- tänkt ur förundersökningen. Det finns inte skäl att rikta någon kritik mot henne. När det gäller nämndens ansvar för det inträffade vill jag endast framhålla vikten av att nämnden ser till att personalen har nödvändig kunskap om grund- läggande förvaltningsrättsliga regler och att personalens kunskap om dessa upprätthålls och utvecklas. Avslutningsvis kan nämnas att Utredningen om tvångsvård för barn och unga i sitt slutbetänkande Barns och ungas rätt vid tvångsvård (SOU 2015:71) har föreslagit en bestämmelse om att rättens beslut om vård ska gälla omedel- bart (se 14 kap. 8 § förslaget till ny LVU, bet. s. 86 och 384). Beredningen av lagstiftningsärendet pågår inom . En kopia av detta beslut skickas för kännedom till och In- spektionen för vård och omsorg, avdelning sydöst. Med den kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet. En 17-årig pojke placerades på en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem; fråga om hemmets skyldighet att före placeringen klarlägga om pojken var omhändertagen på någon sådan grund som anges i 3 § LVU (Dnr 228-2013) Beslutet i korthet: En 17-årig pojke blev omhändertagen med stöd av 6 § LVU. Pojken placerades på en låsbar enhet vid Statens institu- tionsstyrelses ungdomshem Bärby. Av beslutet om omhändertagande fram- gick inte tydligt om pojken var omhändertagen på grund av sådana omstän- digheter som anges i 2 § LVU (miljöskäl) och/eller 3 § LVU (pojkens eget beteende). Placeringsenheten vid SiS får kritik för att inte ha dokumenterat upplys- ningar som socialförvaltningen hade lämnat per telefon. Ungdomshemmet får kritik för att ha placerat pojken vid en låsbar enhet utan att det stod klart att han vistades i hemmet på någon sådan grund som anges i 3 § LVU. Den 4–inspekterade i kommun (JO:s ärende dnr 6496-2012). Vid granskningen av personakter som rörde ungdomar som fick eller hade fått vård med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) uppmärksammades ett ärende som gällde den rumänske medborgaren , född . I protokollet antecknades bl.a. följande: 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T beslutade ordföranden i Sociala delegationen att med stöd av 6 § LVU omhänderta V.L. som var hemmahörande i . beslutades att vården skulle inledas vid tutionsstyrelses ungdomshem Bärby. Av en promemoria upprättad av socialjouren framgick bl.a. att V.L. hade gripits av polis den 21 ja- nuari 2012 misstänkt för att tillsammans med tre äldre landsmän ha tillgripit kläder. Han uppgav att han befann sig i för att söka arbete och att hans föräldrar var i . […] Varken av beslutshandlingen eller av utredningen framgår om be- slutet grundades på sådana omständigheter som avses i 2 och/eller 3 § LVU. Efter beslutet placerades V.L. på Bärby ungdomshem. Det var således av grundläggande betydelse att det inte rådde någon oklarhet om vad som var skälet till att V.L. hade omhändertagits med stöd av LVU. Att grunden för omhändertagandet inte angavs i beslutet angående V.L. var en brist i hand- läggningen. efter omhändertagandet placerades vid Bärby ungdomshem uppkom frågan om han där blev behandlad som om han var omhändertagen på sådana grunder som anges i 3 § LVU. JO beslutade att utreda den frågan i ett särskilt ärende. JO begärde att SiS skulle yttra sig över frågan om huruvida ungdomshem- met hade kunnat besluta om vård av V.L. vid en låsbar enhet. I ett yttrande anförde SiS bl.a. följande: SiS har tagit del av protokollet från . Vidare har synpunkter inhämtats från placeringsenheten vid SiS huvudkontor och Bärby. Därutö- ver har SiS tagit del av utdrag från myndighetens klientadministrativa sy- stem, , avseende V.L. Han placerades vid Bärby och skrevs ut för att utvisas till . Av , Flik 4, framgår bl.a. följande. är enligt 3 kap. 13 § socialtjänstförordningen (2001:937), SoF, skyldig att ge in beslut om omhändertagande och vård. Det bör särskilt observeras att enbart unga som vårdas enligt 3 § LVU (dvs. på grund av eget beteende) får placeras på låsbar enhet. Är det fråga om ett omhändertagande, ska omhänderta- gandet grundas på omständigheter som anges i 3 § LVU. SiS placeringsenhet har uppgett bl.a. följande () kontaktades SiS placeringsjour av socialjour som ansökte om plats för en ungdom, V.L., som hade gri- pits av polis misstänkt för butiksstölder. SiS placeringsjour kontaktade Bär- bys chefsberedskap med en förfrågan om plats och överlämnade den in- formation som framkommit i samtal med socialjourens handläggare. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 ordförandebeslut enligt LVU inkom till SiS . I beslutet angavs bl.a. att V.L. skulle omhändertas med stöd av 6 § LVU med hänsyn till risken för den unges hälsa/utveckling samt att utredningen allvarligt kunde försvåras. Vidare angavs att placering skulle ske på Bärby, där vården med stöd av 11 § LVU skulle inledas. Rutan avseende var vården skulle inledas var inte ikryssad, men placeringsstället hade skrivits till på blanketten. Vidare var det inskrivet att den unge var omhändertagen enligt 6 § LVU samt l och 3 §§ LVU. Rutorna framför dessa fält var inte ikryssade. Även om två kryssrutor inte var ifyllda ansåg place- ringsenheten att det fanns skäl för bedömningen att omhändertagandet var grundat på eget beteende då lagrummet var beskrivet vid sidan av rutorna. önskemål om en låsbar plats framstod därmed som adekvat. Bärby har uppgett bl.a. följande Vid institutionens kontakt med framgick att V.L. hade gripits med tre äldre landsmän på grund av att de var miss- tänka för stöld. De äldre landsmännen blev anhållna och häktade medan V.L. omhändertogs och placerades, på grund av sin ålder, inom SiS. Det framkom även att , förutom att grunda beslutet på att V.L. utsatte sin hälsa och utveckling för risk genom kriminalitet, även miss- tänkte att V.L. kunde vara utsatt för människohandel. Utifrån denna be- skrivning utgick den som hade chefsberedskap vid institutionen från att be- slutet om omhändertagande grundades på både 2 och 3 §§ LVU. Ytterligare en omständighet som lades till grund för denna bedömning var att ansökte om en låst plats vid SiS. fat- tade institutionen beslut om inskrivning för V.L. vid 17.30 an- lände V.L. till Bärby och då fattades beslut om intagning. inkom socialjourens promemoria till institutionen. I promemorian fanns inga uppgifter som talade emot de tidigare erhållna uppgifterna som lagts till grund för beslutet om vård på låsbar enhet. Efter kontakt med var det både placeringsenhetens och Bär- bys uppfattning att ordförandens beslut om omhänderta- gande avseende V.L. grundade sig på hans eget beteende. Den infor- mation som mottogs framgår emellertid inte av SiS dokumentation vil- ket utgör en brist. Mot bakgrund av den information som lämnade fanns det dock skäl att anta att beslutet om om- händertagande grundade sig på 6 och 3 §§ LVU och ett beslut om vård på låsbar enhet skulle kunna fattas. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Barn och ungdomar kan under vissa förutsätt- ningar ges vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget beteende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter en ansökan av socialnämnden (4 § LVU). får med stöd av 6 § LVU 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T besluta att den som är ska omhändertas, om det är san- nolikt att den unge behöver ges vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveck- ling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (12 § LVU). Om den unge vårdas vid ett sådant hem på någon grund som anges i 3 § LVU får han eller hon hindras att lämna ungdomshemmet och i övrigt under- kastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården ska kunna genomföras (15 § LVU). Den intagne får med stöd av 15 b § LVU ges vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Det finns inte något formellt hinder mot att någon som vårdas med stöd av 2 § LVU placeras vid ett särskilt ungdomshem. Då gäller emellertid inte bl.a. bestämmelsen i 15 b § LVU om vård vid en låsbar enhet (18 § LVU). När en socialnämnd ansöker om inskrivning vid ett särskilt ungdomshem ska nämnden bifoga en kopia av eller annan underrättelse om det verkställbara beslutet (3 kap. 13 § socialtjänstförordningen, 2001:937). kom till det särskilda ungdomshemmet placerades han på en låsbar enhet. Placeringen förutsatte att han var omhändertagen på någon sådan grund som anges i 3 § LVU. Beslutet om omhändertagande hade dokumenterats i en blankett som stads- delsnämnden och även andra stadsdelsnämnder i åt- minstone använde. Enligt beslutet omhändertogs V.L. där- för att det var sannolikt att han behövde vård med stöd av LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa och utveckling och att ”utredningen allvarligt försvåras” (se bilaga). I beslutet fanns det emellertid inte någon uppgift som gav ett tydligt svar på frågan om V.L. var omhändertagen på grund av sådana omständigheter som anges i 2 § och/eller 3 § LVU. SiS har anfört att det fanns omständigheter som tydde på att nämnden ansåg att ingripandet hade föranletts av V.L:s eget beteende, dvs. att omhändertagan- det grundades på någon sådan grund som anges i 3 § LVU. SiS har därvid upp- gett att stadsdelsförvaltningen (sannolikt en tjänsteman vid förvaltningens so- ciala jour) vid en telefonkontakt med SiS:s placeringsjour lämnade en upplys- ning om att V.L. bl.a. var misstänkt för att ha stulit kläder. Den kontakten har inte dokumenterats. Det framgår således varken vem som lämnade upplys- ningen eller några detaljer om vad som sades vid samtalet. Att samtalet inte dokumenterades är en uppenbar brist i handläggningen eftersom uppgifterna vid samtalet bidrog till beslutet att placera V.L. på en låsbar enhet. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 Vård med stöd av 3 § LVU kan beslutas om den unge utsätter sin hälsa och utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkal- lande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande bete- ende. Med brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte hel- ler enstaka andra brott som inte är av allvarlig art. Först vid en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det kan sägas finnas ett vård- och behandlingsbehov kan det bli fråga om vård med stöd av LVU (prop. 1979/80:1 s. 583 och prop. 1989/90:28 s. 108). var misstänkt för att tillsammans med andra personer ha stulit kläder för i en butik. Det är inte självklart att det brottet gav uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det fanns ett be- hov av vård med stöd av LVU. Nämndens ingripande med stöd av LVU verkar också ha grundats på att det fanns farhågor för att V.L. var utsatt för s.k. människohandel. Jag vill under- stryka att jag inte tar ställning till om beslutet om omhändertagande över huvud taget hade kunnat grundas på en sådan omständighet. Det har givetvis inte varit ungdomshemmets uppgift att avgöra om beslutet om omhändertagande var riktigt i sak. Ungdomshemmet har dock varit skyldigt att senast före beslutet om placering vid en låsbar enhet kontrollera vad som var grunden för placeringen av V.L. En placering vid en låsbar enhet utgör ett stort ingrepp i den unges fri- och rättigheter. Med hänsyn till de särskilda rättssäkerhetskrav som gör sig gällande i ett sådant ärende får det inte råda osäkerhet om vad som är anledningen till placeringen vid ungdomshemmet. Eftersom beslutet om omhändertagande var oklart och omständigheterna i övrigt inte gav något entydigt svar på frågan an- ser jag att SiS inte hade underlag för att behandla V.L. som om han var omhän- dertagen på grund av ”eget beteende”. Ungdomshemmet gjorde därför fel när V.L. placerades vid en låsbar enhet. Sammanfattningsvis ska SiS, placeringsenheten, kritiseras för brister i doku- mentationen, och SiS, Bärby ungdomshem, kritiseras för att ha placerat V.L. vid en låsbar enhet utan att det stod klart att han vistades i hemmet på någon sådan grund som anges i 3 § LVU. Det grundläggande felet i ärendet är att stadsdelsnämndens beslut om om- händertagande var utformat på ett bristfälligt sätt. Jag har i min tillsynsverk- samhet noterat liknande brister i andra ärenden. Det kan fin- nas skäl för mig att återkomma till saken i mitt kommande yttrande över det slutbetänkande från Utredningen om tvångsvård för barn och unga (SOU 2015:7) som är föremål för remissbehandling. Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till stadsdels- nämnd och till Inspektionen för vård och omsorg () för kännedom. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Fråga om en socialnämnd kunde besluta om umgängesbegränsning enligt 14 § LVU innefattande krav på drogtest (Dnr 38-2015) Beslutet i korthet: En socialnämnd beslutade om umgängesbegränsning en- ligt 14 § LVU och angav som ett särskilt villkor för att föräldrarna skulle få umgänge att de skulle lämna drogtest i samband med umgängestillfället. JO har i beslutet prövat om det finns lagliga möjligheter att ställa upp ett sådant villkor. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp (2 kap. 6 § RF). Skyddet får enligt vissa förutsättningar begränsas genom lag. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden eller om den enskildes mot- stånd bryts genom hot om någon sanktion. Det villkor om drogtest som socialnämnden beslutade om kan enligt JO:s mening inte betraktas som något annat än ett beslut som innebär tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp. Det finns inte i LVU eller annan lagstiftning någon bestämmelse som ger socialnämnden rätt att i ett sådant här fall kräva ett drogtest. kritiseras för att ha meddelat ett beslut som saknar laglig grund. framförde i en anmälan till JO klagomål mot i Boll- näs kommun angående flera brister i handläggningen av ett ärende rörande hans son som vårdas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Han anförde bl.a. att handläggarna ställer krav på drogtest inför varje umgänge med sonen. JO hämtade in journalanteckningar från individ- och familjeomsorgen i kommun. Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över det som anfördes i anmälan om krav på drogtest inför umgänge. Nämnden har som sitt remissvar hänvisat till ett yttrande från enhetschefen vid individ- och familjeomsorgen. I yttrandet anfördes följande: Nämndens synpunkter i de delar anmälan avser Barnavårdsärendet gäller en snart 9-årig pojke, J., som aktualiserades hos nämnden första gången 060912. Nämnden beslutade 110128 att omhänderta J. med stöd av 6 § LVU. Förvaltningsrätten (FR) beslutar att bifalla nämndens ansökan om LVU. Av FR:s dom framgår bl.a. att föräldrarna, och , brustit i omsorgen om pojken då de hade ett pågående alkoholmissbruk. Omsorgsbristerna kunde relateras till alkohol, psykisk instabilitet, bråk och aggressivitet. Kammarrätten gjorde efter föräld- rarnas överklagande inte någon annan bedömning än FR. S O C I A L T J Ä N S T 2016/17:JO1 Därefter har föräldrarna begärt omprövning av LVU-vården både , 2013 och 2014. Den första begäran återtogs. Den andra begäran be- handlades både i FR och Kammarrätt (KR) vilka båda ansåg att inga för- ändringar i hemmiljön skett. Den tredje begäran har behandlats i FR som i dom 141031 avslagit föräldrarnas överklagan av nämndens beslut om fort- satt vård enligt LVU. Kammarrätten har i dom 150302 beslutat avslå för- äldrarnas överklagan av FR:s dom. Nämnden har hävdat att föräldrarna ej upp- nått stabil nykterhet bl.a. genom att de ej genomgått någon behandling och genom deras bristande insikt kring sin beroendeproblematik. Ingen av för- äldrarna anser att de har en beroendeproblematik överhuvudtaget. Domsto- larna har gjort samma bedömning som nämnden. har J. haft olika former av umgänge med sina för- äldrar, alltifrån att vistas hemma hos föräldrarna till mer restriktivt um- gänge utanför hemmet med kontaktperson närvarande. Umgänget har ut- formats och begränsats mer och mer utifrån J:s negativa reaktioner som di- rekt kunnat kopplas till de olika umgängesformerna och i vilken mån J. va- rit skyddslös, främst i förhållande till sin pappa och den negativa påverkan han utsatt J. för. Under första delen av placeringstiden gjorde föräldrarna utandningsprov inför umgänge i överenskommelse med nämnden. Under jul-/nyårshelg 2012/2013 vistades J. hemma hos föräldrarna för umgänge. En anmälan inkom 130101 från J:s halvsyster om att J:s föräldrar drack kraftigt under pågående umgänge. Socialjouren gör hembesök och föräldrarna går med på att göra utandningsprov. J. blåste och blåste . Efter umgänget upp- visade J. ett påtagligt dåligt mående med mardrömmar, ängslan, oro och otrygghet. Nämnden och föräldrarna kom efter denna händelse överens om att tä- tare alkotester skulle lämnas i form av urinprov två gånger/vecka. Detta pågick fram till 131220 och samtliga tester var negativa. Trots att föräldrarna visade negativa prov och var nyktra vid umgänge uppvisade J. ett alltmer dåligt mående efter de han varit på umgänge hos sina föräldrar. Då det visat sig att föräldrarna ingriper i vården på ett obehörigt sätt och att J. far mer och mer illa av det så beslutar nämn- den om umgängesbegränsning . Begränsningen innebär att J. ska vara på umgänge hos sina föräldrar en helg och att telefonsamtal ska ske och tider. Nämndens beslut överklagas och FR avslår överklagan 130830. Trots begränsningen i umgänget fortsätter J. att uppvisa ett dåligt må- ende som kan relateras till umgänget. Det visar sig att föräldrarna fortsätter att gripa in i vården på ett obehörigt sätt och att de inte respekterar det beslut om begränsning som fattats. Nämnden fattar 131009 nytt beslut om um- gängesbegränsning som innebär att umgänge ska ske med mamma . /månad och likadant för pappa. Umgänget ska ske på tid och plats som nämnden anser lämplig och ske i närvaro av kon- taktperson samt att telefonkontakt mellan föräldrarna och J. inte ska före- komma. Föräldrarna överklagar inte beslutet. Efter det nya beslutet 131009 avböjer föräldrarna umgänge. De accepte- rar inte planeringen och kräver att om de ska ha umgänge ska det ske till- sammans och i deras hemmiljö. De anser att denna form av umgänge skadar mer än inget umgänge alls. Inget umgänge alls sker 130920-140826. Efter denna begränsning och då J. inte har något umgänge med sina föräldrar uppvisar J. en positiv förändring både vad gäller hälsa och utveckling. Då föräldrarna avböjt att ha umgänge ser nämnden heller ingen anled- ning till att fortsatta urinprov behöver tas då syftet med dessa var att trygga J. under umgänge med sina föräldrar. 2016/17:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Föräldrarna begär en omprövning av umgängesbe- gränsningen. Det inkommer också två anonyma anmälningar om att föräldrarna dricker. Information inkommer även från J:s halvsyster om att J:s föräldrar dricker.