frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Under utredningen har jag tagit del av uppgifter om beläggningsgraden på Kri- minalvårdens säkerhetsenheter. har Kriminalvården tillgång till 72 platser på landets tre säkerhetsenheter. Inte har samtliga platser tagits i anspråk för placering enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. Av de uppgifter som jag har tillgång till framgår att antalet säkerhetsplatser under pe- rioden –pendlade mellan 36 och 48 stycken. Resterande plat- ser (mellan 36 och 24 stycken) har använts som normal-, häktes- eller skydds- platser. Antalet skyddsplatser var 12 stycken till för att därefter utökas till 18 stycken. Den fördelningen – 54 säkerhetsplatser och 18 skyddsplatser – är enligt uppgift från Kriminalvården fortfarande den som gäller. De 6 säkerhetsplatserna i anstalten Saltvik används dock som häktesplatser. I fråga om beläggningsgraden på landets samtliga säkerhetsavdelningar kan jag konstatera att den stadigt har minskat , då den uppgick till . uppgick beläggningsgraden till (25 in- tagna) på säkerhetsavdelningarna. var 11 intagna place- rade på skyddsplats i säkerhetsavdelning (en beläggningsgrad om ). Om säkerhetsavdelningarna enbart hade använts för det ändamål de ursprung- ligen var avsedda för hade beläggningsgraden varit . De redovisade uppgifterna kan enligt min uppfattning inte tolkas på annat sätt än att det alltid har funnits ett överskott av platser på Kriminalvårdens sä- kerhetsenheter. Detta överskott har accentuerats i takt med att antalet intagna inom har minskat . Kriminalvården har som jag förstår saken försökt hantera detta överskott genom att i platsbeslut ”omvandla” säkerhetsplatser till andra typer av platser. 4.6 Kriminalvården kritiseras för det sätt på vilket säkerhetsenheten har använts Den ”omvandling” som Kriminalvården har försökt genomföra genom plats- besluten har visat sig svår. Resultatet av det här initiativet understryker att det finns tydliga gränser för vilka lättnader som kan införas för de intagna som placeras på en säkerhetsenhet utan att omfattas av 2 kap. 4 § fängelselagen. Trots införda lättnader utgör säkerhetsenheterna en mycket kontrollerad och övervakad miljö. Jag är av uppfattningen att den speciella miljö som säkerhetsenheterna utgör inte gör dem lämpade för annan placering än placering av intagna som omfattas av 2 kap. 4 § fängelselagen. Av den anledningen är jag kritisk till att Kriminal- vården använder dessa platser för placering av andra kategorier av intagna och därmed gör anstaltsvistelsen för dessa intagna mer ingripande än nödvändigt. till förhindrande av tortyr och omänsklig eller för- nedrande behandling eller bestraffning (CPT)51, besökte i samband med sitt be- sök i anstalten Saltviks säkerhetsenhet. I rapporten efter besöket (s. 31) rekommenderar CPT att åtgärder ska vidtas för att hitta alterna- tiva placeringar utanför säkerhetsenheterna för de intagna som är i behov av 51 or Degrading Treatment or Punishment. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Jag ansluter jag mig till CPT:s rekommendation i detta avseende. Enligt min mening bör Kriminalvården påbörja arbetet med att hitta alter- placeringar. Frågan kommer att följas upp av JO . Kriminalvården har brustit i dokumentationen av en muntlig s.k. orosanmälan (Dnr 6591-2014) Beslutet i korthet: Frivården gjorde en anmälan enligt 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) gällande oro för sonen till en dömd person som hade ansökt om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Den s.k. orosanmälan gjordes muntligt, och det dokumente- rades i den dömdes journal när anmälan gjordes, vilket barn den avsåg och vem som tog emot anmälan. Det framgår dock inte vilka uppgifter anmälan grundade sig på eller vilka uppgifter som lämnades till . I be- slutet uttalar JO att utgångspunkten är att en orosanmälan bör göras skriftli- gen. Om en orosanmälan ändå görs muntligt måste Kriminalvården doku- mentera i den dömdes journal att en muntlig anmälan gjorts. Enligt JO måste Kriminalvården också anteckna huvuddragen i skälen till att anmälan görs. Det måste framgå vad som gör att Kriminalvården känner till att ett barn far illa eller vad som gör att Kriminalvården misstänker att barnet far illa. Det ska också framgå vilka uppgifter som förmedlats till . JO kon- staterar att frivårdens anteckning inte uppfyller kraven på vad som ska do- kumenteras när en orosanmälan görs muntligt. Frivården kritiseras för den bristfälliga dokumentationen. I en anmälan som kom in till JO klagade . bl.a. på Kriminalvårdens handläggning av ett ärende om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Han anförde i huvudsak följande: Han greps och dömdes till sex månaders fängelse. gjorde från frivården ett hem- besök hos honom med anledning av att han hade ansökt om IÖV. ansåg att N.N. uppfyllde alla kriterier för IÖV, och kontakt togs med och tänkbara praktikplatser. pågick det en vård- nadstvist mellan N.N. och hans sons mor. fick ett telefonsamtal från någon som utgav sig för att vara mor till N.N:s son och som berättade fruktans- värda historier om N.N. och dennes familj. Hans sons mor har dock intygat att hon inte har pratat med någon från Kriminalvården. Mot bakgrund av de upp- gifter som framkom vid telefonsamtalet avslog N.N:s ansökan om IÖV och gjorde en s.k. orosanmälan till på . ”rev upp allt” för att få tag på N.N:s skyddade adress och medverkade vid ett oannonserat besök tillsammans med . 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Kriminalvårdens avslagsbeslut till förvaltningsrätten. fick han förvaltningsrättens dom. Förvaltningsrätten underkände Kriminalvårdens grund för avslag och återför- visade ärendet till Kriminalvården för handläggning. Han hade börjat vistas en del i sin sons mors bostad, och stormade polisen in i denna bostad och belade honom med handfängsel. I efterhand har han fått veta att Kriminalvården efterlyste honom . Poli- sen förde honom till häktet , men han fick inte med sig sina medici- ner. Det är livsfarligt att hastigt avbryta medicineringen med ett av de preparat han använde. Hans mor och hans syster kontaktade ett flertal personer inom polisen och Kriminalvården för att försöka få honom frisläppt. När N.N:s syster ringde till häktet för att få reda på hur han mådde blev hon utskälld och tjänstemannen lade på luren ”i örat” på henne. Från Kriminalvården fick hans mor beskedet att de inte fått förvaltningsrättsdomen förrän den 19 septem- ber 2014. Hans mor fick löfte om att frågan om IÖV skulle snabbutredas. förflyttades han dock till anstalten Brinkeberg. ifrågasätter varför han efterlystes av polis utan att Kriminalvården för- sökt kontakta honom via brev eller telefon. Han ifrågasätter också varför han placerades i häkte och i anstalten Brinkeberg trots att Kriminalvården kände till förvaltningsrättens dom. framförde vidare klagomål mot polis, åklagare och . JO hämtade in och granskade handlingar, bl.a. Förvaltningsrätten i dom i mål 8892-14, utdrag ur kriminalvårdens klient- administrativa system () och beslut om inställelse i anstalt daterade respektive . I KLAS-utdraget från frivården finns en daganteckning skapad . Av anteckningen framgår att Kriminalvården den dagen gjort en orosanmälan gällande N.N:s son [sonens förnamn och personnummer] till , kommun [handläggarens namn och telefonnummer]. Begäran om yttrande från Kriminalvården JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som anförts i anmälan till JO när det gäller Kriminalvården. JO begärde att det av yttrandet särskilt skulle framgå följande: 1.Hur frivården dokumenterat en s.k. orosanmälan. 2.Hur Kriminalvården säkerställer att den enskilde, i samband med avslag på ansökan om intensivövervakning (s.k. fotboja), informeras om att beslutet innebär en skyldighet för den enskilde att inställa sig i anstalt. I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom stf. enhetschefen , följande: K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Underlag har inhämtats från Kriminalvården region och region som i sin tur inhämtat uppgifter från frivården och frivården . Av utredningen framgår följande. dömdes till fängelse . Domen vann laga kraft . Han ansökte om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV). Eftersom han sedan återtog ansökan avskrev frivården hans ansökan . beslutade placeringsgruppen vid att N.N. skulle inställa sig på anstalten . på nytt om IÖV. Eftersom han hade flyt- tat handlades ärendet nu av frivården . Han medverkade dock inte i utredningen och frivården avslog därför hans ansökan . Beslutet expedierades till N.N. Frivår- den har en upprättad rutin som utförligt beskriver de olika mo- menten i processen med att befordra en dom till verkställighet och som även beskriver ansvars- och arbetsfördelning. Av rutinbeskrivningen framgår bl.a. att ett placeringsunderlag ska upprättas av handläggaren i samband med att den dömdes ansökan om IÖV avslås. I samband med att avslaget på ansökan om IÖV expedieras till den dömde bifogas även en kopia av placeringsunderlaget. Mot bakgrund av att ett placeringsunderlag tidigare upprättats av frivår- den och expedierats till N.N. samt att Kriminalvården fattat beslut om inställelse i anstalt bifogade frivården , till- sammans med sitt avslagsbeslut, en återutskrift av tidigare beslut om instäl- lelse. begärde omprövning av frivården beslut och krimi- nalvården, region , beslutade att inte ändra frivården beslut. Förvaltningsrätten i avslog N.N:s överklagande. Domen vann laga kraft . för tredje gången om IÖV. Han hade nu återigen flyttat varför ärendet nu handlades av frivården . Ef- tersom N.N. har skyddad identitet har frivården skickat breven till honom via . Han har därefter själv lämnat ut sin adress för att frivården ska kunna utreda förutsättningarna för IÖV. gjorde fri- vården , genom , ett hembesök hos N.N. för att gå igenom förutsättningarna för IÖV. Några andra hembesök har inte gjorts. gjorde frivården en s.k. orosanmälan till i kommun gällande N.N:s son. Orosanmälan har samma datum doku- menterats i en daganteckning i det klientadministrativa systemet . Frivården beslutade att avslå ansökan om IÖV. När en ansökan om IÖV avslås lämnar frivården muntlig information till den dömde om att denne har rätt att begära omprövning av beslutet och vänta på svar eller välja att själv ställa in sig till anstalt. begärde omprövning av beslutet och Kriminalvården region beslutade att inte ändra frivårdens beslut. överklagade beslut till förvaltningsrätten i som den 11 septem- ber 2014 upphävde och återförvisade ärendet till kriminalvården för ny handläggning och nytt beslut. Placeringsgruppen vid beslutade att N.N. skulle införpassas till närmaste slutna anstalt el- ler häkte. greps han och införpassades till häktet . I samband med ankomst till häktet fick N.N. tillfälle att under- rätta närstående, sin mor, per telefon om var han befann sig. När det gäller påståendena avseende hur N.N:s anhöriga, mor och syster, bemötts av per- sonal i samband med att de per telefon kontaktat häktet kan konstateras att det av utredningen i ärendet framgår att personal i sin helhet tillbakavisar uppgifterna beträffande att N.N:s anhöriga skulle skällts ut i telefon och att 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D personal skulle ha lagt på luren. Vidare framgår att N.N. vid ankomst till häktet inte hade med sig någon föreskriven medicin och att kontakt tagits med häktets sjuksköterska i nära anslutning till inskrivning i häktet, . beslutade placeringsgruppen att N.N. skulle pla- ceras på anstalten Brinkeberg och han transporterades dit dagen därpå. beslutade frivården att bifalla N.N:s ansö- kan om IÖV och han skrevs ut från anstalten . Av 11 § lagen (1994:451) om intensivövervakning (IövL) framgår att om den dömde har ansökt om att få undergå verkställighet av dom på fängelse utanför anstalt, får han inte tas in i en påbörja verkställigheten innan ansökan slutligt prövats. Den dömde får dock tas in i en av straffet, om 1.ansökan har gjorts efter den dag han enligt föreläggande som avses i 10 § första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. senast skulle ha inställt sig vid en het av straffet, 2.han har gjort en ansökan om att få undergå verkställighet av straffet utanför anstalt, 3.det är uppenbart att ansökan inte gäller ett fall som avses i 1 § denna lag, 4.det är uppenbart att ansökan inte kan bifallas på grund av bestämmelsen i 2 § andra stycket, eller 5.han är häktad. Av 2 § första stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (StidL) framgår att om den som dömts till fängelse icke inom föreskriven tid har fullföljt talan i målet såvitt angår den ådömda påföljden, får domen verkställas i denna del utan hinder av att åklagare eller målsägande fullföljt talan mot domen. Av 10 § StidL framgår att om den som skall undergå fängelse icke är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt när domen enligt 2 § första stycket får verkställas, skall Kriminalvården förelägga honom att senast viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt, där domen skall verkstäl- las. Om den dömde inte efterkommer eller inte kan nås av föreläggande en- ligt första stycket eller om fara föreligger för detta, skall polismyndigheten i den ort där han vistas på begäran av Kriminalvården låta förpassa honom till anstalten. Av 11 § StidL framgår att den som skall förpassas till kriminalvårdsan- stalt för att undergå påföljd får i anslutning härtill tillfälligt förvaras i all- mänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Av 5 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (FARK Häkte) framgår att en intagen ska, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, tillfrågas om sitt hälsotillstånd. Den intagne ska ges möjlighet att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i ett annat häkte eller i en anstalt. En intagen som har en pågående medicinsk behandling ska dock alltid ges möjlighet att träffa sjuksköterska. Enligt 5 kap. 2 § FARK Häkte ska en intagen som har förskrivits viss medicin få tillgång till den enligt förskrivningen. Enligt tillhörande all- männa råd innebär att den intagne ska få tillgång till sin medicin inte att K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 han eller hon alltid har rätt att inneha den enligt bestämmelserna om per- sonliga tillhörigheter i 2 kap. Av 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) framgår att följande myndigheter och yrkesverksamma är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstän- ker att ett barn far illa: 1.myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom, 2.andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, , Kriminalvården, Polismyn- digheten och Säkerhetspolisen, 3.anställda hos sådana myndigheter som avses i 1 och 2, och 4.de som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet och fullgör uppgifter som berör barn och unga eller inom annan sådan verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på område. Av 11 § första stycket IövL följer att om någon ansökt om att verkställa ett fängelsestraff genom IÖV så får han eller hon inte tas in i anstalt förrän ansökan slutligt prövats. Detta innebär att för det fall att ansökan avslås kan verkställigheten i anstalt inte påbörjas förrän tiden för överklagande gått ut eller, om ett överklagande sker, då det finns ett lagakraftvunnet domstols- avgörande. Förvaltningsrätten i dom vann laga kraft den 26 au- gusti 2014 och ansökan var således slutligt prövad . Det fanns därför inget hinder för att i enlighet med 10 § StidL begära N.N. för- passad till närmaste slutna anstalt eller häkte för verkställighet av fängelse- straffet. Det kan i sammanhanget också noteras att det, i enlighet med 11 § andra stycket 2 IövL, inte heller fanns något formellt hinder att begära N.N. förpassad redan när han ansökte om IÖV för . Av utredningen i ärendet framgår att frivården har en upprät- tad rutinbeskrivning som utförligt beskriver de olika momenten i processen med att befordra en dom till verkställighet och som även beskriver ansvars- och arbetsfördelning. I aktuellt ärende framgår att frivården i samband med att man expedierade beslut om avslag på IÖV till N.N. även bifogade en kopia av Kriminalvårdens tidigare beslut om inställelse i anstalt med tillhörande bilaga. Det utgår inte enligt gällande rutiner någon skriftlig information om att den dömde har en skyldighet att inställa sig i anstalt efter att ansökan om IÖV slutligt prövats, utan denna information meddelas i förekommande fall muntligt. Kriminalvården avser att se över processen för doms befordran till verkställighet gäl- lande IÖV, inklusive vilken skriftlig information som ska gå ut till den dömde. Det är av största vikt att personal inom bemöter både intagna och anhöriga med aktning och respekt. Av utredningen i ärendet framgår att N.N. vistades i häktet från till och att det inte framkommer några uppgifter som tyder på att personalen skulle frångått de uppsatta ru- tiner som gäller i samband med omhändertagande av frihetsberövade per- soner. Det finns heller ingenting i utredningen som tyder på att den personal som arbetar i häktets centralvakt med att bl.a. svara på inkommande tele- fonsamtal skulle ha uppträtt på ett olämpligt sätt i samband med att N.N. anhöriga kontaktat häktet. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera av de bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag skäl att redogöra för bestäm- melserna om journalföring i ärenden om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Bestämmelser om journal finns i 19–22 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om intensivövervakning med elektronisk kontroll, KVFS 2011:6. Enligt 19 § ska Kriminalvården i journalen dokumentera alla beslut som har fattats, viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som gäller den dömde. Uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska också antecknas. Dokumentationen ska ske . Var det fel att begära N.N. Av utredningen framgår att placeringsgruppen beslutade att N.N. skulle förpassas till närmaste slutna anstalt eller häkte. Förvaltnings- rätten i hade vid det tillfället i en dom prövat N.N:s överklagande av Kriminalvårdens beslut gällande hans andra ansökan om IÖV. Domen vann laga kraft , och ansökan var således slutligt prövad . Att domen vann laga kraft innebar alltså att N.N. var skyldig att inställa sig i anstalt enligt det beslut om inställelse som hade fattats . inställde sig inte i anstalt. Som Kriminalvården konstaterat fanns det därför inget hinder mot att i enlighet med 10 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. begära N.N. förpassad till närmaste slutna anstalt eller häkte för verkställighet av fängelsestraffet. Det finns alltså inte någon an- ledning för mig att kritisera placeringsgruppen för beslutet att begära N.N. Information om konsekvenserna av beslut och domar Jag har ovan konstaterat att placeringsgruppen hade stöd i lagen för att fatta beslut om att begära N.N. Jag kan dock ha förståelse för att N.N. ifrågasätter att han begärdes förpassad och att polisen verkställde detta beslut. då polisen omhändertog N.N. och förde honom till häktet – – var situationen följande: N.N. hade fått avslag på sin tredje ansökan om IÖV och hade efter begäran om omprövning överklagat till förvaltningsrätten. Förvaltningsrätten hade i en dom underkänt Kriminalvårdens grund för avslag, upphävt beslutet och återförvisat ärendet till Kriminalvården för handläggning. Det är därför begripligt att det inte var uppenbart för N.N. att den lagakraftvunna domen om hans andra an- sökan om IÖV innebar att han var skyldig att inställa sig i anstalt enligt ett beslut om inställelse som fattats , dvs. Av utredningen framgår visserligen att frivården ex- K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 pedierade ett beslut om avslag på N.N:s andra ansökan om IÖV och då bifo- gade en kopia av inställelsebeslutet . Därefter begärde dock N.N. omprövning av avslagsbeslutet om den andra ansökan och ansökte dessutom på nytt om IÖV (den tredje ansökan). När det gäller frivården rutiner för information till den dömde vid avslag på ansökan om IÖV framgår följande: Om en ansökan om IÖV avslås lämnar frivården Vä- nersborg muntlig information till den dömde om att denne har rätt att begära omprövning av beslutet och vänta på svar eller välja att själv inställa sig i an- stalt. Det framgår inte av utredningen vilken information frivården lämnade till N.N. när hans tredje ansökan om IÖV avslogs. fick den information som frivården brukar lämna är det inte orimligt att tänka sig att N.N. uppfattade det som att han kunde välja att antingen inställa sig i anstalt eller att vänta på besked om hur det gick med hans begäran om omprövning. Eftersom N.N:s begäran om omprövning (av den tredje ansökan) resulterade i att förvaltningsrätten återförvisade ärendet till Kri- minalvården är det lätt att föreställa sig att han inte insåg att han borde ha in- ställt sig i anstalt och att det fanns risk för att inställelsebeslutet skulle verkställas med tvång. N.N:s ärende aktualiserar frågor om hur en enskild ska kunna förstå konse- kvenserna av Kriminalvårdens beslut och förvaltningsdomstolarnas domar. De bestämmelser som reglerar en doms befordran till verkställighet och IÖV är komplicerade, och beslut fattas dessutom av olika verksamhetsställen inom (frivården och placeringssektionen). I N.N:s fall kom- plicerades situationen sannolikt av att det pågick två processer om N.N:s möjligheter att verkställa sitt fängelsestraff genom IÖV. Dessa processer pågick dessutom vid två olika frivårdskontor (respektive Jönkö- ping), vid två olika regionkontor (region respektive region ) och vid två olika förvaltningsrätter (respektive ). Det som kommit fram i utredningen ger mig inte anledning att kritisera Kri- minalvården. Jag konstaterar dock att om man som enskild inte förstår innebör- den av beslut och domar kan följderna – som i N.N:s fall – bli mycket kännbara. N.N:s ärende tydliggör behovet av att se över vilken information som ges till den dömde under processen för en doms befordran till verkställighet när den dömde ansökt om IÖV. Jag noterar att Kriminalvården har planerat att se över denna process och även vilken skriftlig information som ska ges till den dömde. Jag välkomnar denna översyn. Kriminalvården har tillbakavisat påståendet om att häktespersonalen inte be- mött N.N:s anhöriga på ett bra sätt. Det är inte meningsfullt att försöka utreda frågan ytterligare. Jag konstaterar att det som kommit fram i utredningen inte ger stöd för någon kritik. Frivården kritiseras för bristfällig dokumentation av orosanmälan Det finns inte något formellt krav på hur en s.k. orosanmälan enligt 14 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen (2001:453) ska göras. JO har dock i flera beslut 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D pekat på att en anmälan från någon som är anmälningsskyldig bör göras skrift- ligt. Ett av skälen till det är att de åtgärder av socialnämnden som anmälan kan medföra är ingripande (se JO 2012/13 s. 268 och 2007/08 s. 261). I brådskande fall kan anmälan göras muntligt, men den bör då bekräftas skriftligen i efter- hand (se JO 1996/97 s. 268). Utgångspunkten är alltså att en orosanmälan bör göras skriftligen. Om en orosanmälan ändå görs muntligt måste Kriminalvården dokumentera i den dömdes journal att en muntlig anmälan gjorts. Eftersom Kriminalvården enligt lag är skyldig att göra en orosanmälan måste en sådan åtgärd rimligtvis omfat- tas av det som ska dokumenteras enligt 19 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om intensivövervakning med elektronisk kontroll.