frsrdg · H304RS6 · 2016-06-14 00:00:00 — Med detta uttryckssätt blir gåvor som ledamoten tar emot i egenskap av privatperson givetvis inte en sådan uppgift som ska behandlas i gåvoregistret. Utanför begreppet ”huvudsakligen på grund av sitt ledamotsuppdrag” faller också gåvor som ledamoten huvudsakligen fått på grund av sin ställning i sitt parti. Enligt bedömningen i promemorian bör det primära ändamålet för behandlingen av personuppgifter enligt den föreslagna lagen således vara att föra ett register för att ge samlad information om de gåvor som riksdagsledamöter tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag. På så sätt uppfylls också det bakomliggande syftet att registret ska ge samlad informa–tion om ledamöters mottagna gåvor i den omfattning som är motiverad av ett befogat allmänt intresse. Ändamålet uppfyller även en strävan mot en ökad öppenhet kring ledamotskapet med en bibehållen balans mellan ledamöternas integritetsintressen och allmänhetens rätt till insyn. Det kan inte uteslutas att kan komma att behöva lämna ut uppgifter till andra myndigheter. För del bör därför som sekundära ändamål anges att personuppgifter också får behandlas för att fullgöra myndighetens uppgiftslämnande i överenstämmelse med lag. Som ett exempel på en bestämmelse som innebär en skyldighet att lämna uppgifter kan som framgått ovan nämnas 6 kap. 5 § OSL. Av bestämmelsen följer att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna ut uppgifter den förfogar över i den mån uppgifterna inte är sekretessbelagda eller om det skulle hindra arbetets behöriga gång. I promemorian föreslås att det för att undvika oklarheter som rör om finalitetsprincipen får tillämpas även bör införas en uttrycklig hänvisning till den princip som regleras i 9 § första stycket d och andra stycket personuppgiftslagen. Det innebär att personuppgifterna får behandlas för andra ändamål än de ursprungliga förutsatt att dessa ändamål inte är oförenliga med de ursprungliga. Den moderata riksdagsgruppen framhåller att den avvikelse från arbetsgruppens förslag som innebär att gåvor som mottas av en ledamot i egenskap av representant för ska registreras motiveras utförligt i promemorian. Avvikelsen beror bl.a. på att det konstitutionellt endast är talmannen som i den bemärkelsen företräder och sammantaget förefaller avvikelsen väl motiverad. Kammarrätten i konstaterar att det förmodligen kommer att uppstå gränsdragningsproblem när det gäller i vilken funktion en ledamot har mottagit en gåva och föreslår att ytterligare tydliggör gränserna för vilka ledamotsuppdrag som omfattas och anger skälen för detta. pekar på vissa gränsdragningsproblem när det gäller vilka gåvor som registreras och anför att det torde vara enklare om alla gåvor (utöver de som motsvarar mindre belopp) omfattas av anmälningsskyldigheten och registreringsskyldigheten. Endast sedvanliga gåvor som lämnas till en riksdagsledamot i samband med jämna födelsedagar eller i samband med att han eller hon definitivt slutar torde kunna hållas utanför registreringsskyldigheten. En liknande reglering finns enligt promemorian för statsråd. Reglerna för riksdagsledamöter och statsråd borde i princip kunna vara likvärdiga. Datainspektionen anför att promemorian inte innehåller någon analys av hur de föreslagna bestämmelserna förhåller sig till 10 § personuppgiftslagen. Eftersom de föreslagna bestämmelserna anger att det är obligatoriskt att registrera vissa uppgifter torde det vara uteslutet att anse att personuppgiftsbehandlingen sker med stöd av samtycke från de registrerade. För att de föreslagna bestämmelserna ska vara godtagbara krävs det således att personuppgiftsbehandlingen kan hänföras till någon av de sex punkter i 10 § personuppgiftslagen som anger att behandling får ske oberoende av den registrerades samtycke. Eftersom promemorian inte har behandlat denna frågeställning kan Datainspektionen inte bedöma om de föreslagna bestämmelserna är förenliga med de krav som framgår av 10 § personuppgiftslagen. Riksdagsstyrelsens överväganden och förslag Det går inte att bortse ifrån att det i enlighet med vad och Kammarrätten i påpekar kan komma att uppstå gränsdragningsproblem när det gäller att bedöma vilka gåvor som ska anmälas och registreras. förslag till reglering skulle emellertid leda till att gåvor som en ledamot får privat skulle omfattas och registreras. Det är inte motiverat av ett allmänt intresse att registret innehåller sådana gåvor. Den reglering som föreslår avviker också från den som gäller för statsråd. I författningskommentaren har dock vissa exempel till vägledning för en bedömning lämnats. Riksdagsstyrelsen bedömer att de gränsdragningsfrågor som ändå kan uppkomma kan hanteras i den praktiska tillämpningen och i dialog mellan ledamoten och förvaltningen. Datainspektionen har framfört att för att de föreslagna bestämmelserna ska vara godtagbara krävs det att personuppgiftsbehandlingen kan hänföras till någon av de sex punkter i 10 § personuppgiftslagen som anger att behandling får ske oberoende av den registrerades samtycke. Om behandlingen inte sker på grundval av samtycke krävs det att behandlingen är nödvändig för olika syften för att det ska vara tillåtet att behandla personuppgifterna. I 10 § e) anges att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att en arbetsuppgift av allmänt intresse ska kunna utföras. Många registerförfattningar innehåller ändamålsbestämmelser som anger att en behandling av personuppgifter ska behövas eller vara nödvändig för de ändamål som anges i författningen (se t.ex. 8 § apoteksdatalagen [2009:367] och 2 kap. 5 § åklagardatalagen [2015:433]). Kravet att behandlingen ska vara nödvändig följer av och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Av artikeln framgår att personuppgifter endast får behandlas om det är nödvändigt för vissa syften som nämns i artikeln såvida inte den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen. I artikel 7 e) anges att personuppgifter endast får behandlas om det är nödvändigt för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse eller som är ett led i myndighetsutövning som utförs av den registeransvarige eller tredje man till vilken uppgifterna har lämnats ut. Artikel 7 har genomförts i svensk rätt genom 10 § personuppgiftslagen och genom särskilda ändamålsbestämmelser i registerförfattningar. I en kommentar till personuppgiftslagen anförs att nödvändighetskravet inte är helt klart (, S. mfl. En kommentar, , Zeteo, kommentaren till 10 §). Enligt kan nödvändighetskravet inte rimligen innebära att det ska vara faktiskt omöjligt att utföra en arbetsuppgift utan sådan behandling av personuppgifter som omfattas av lagen. Det räcker sannolikt att det innebär en påtaglig förbättring för den personuppgiftsansvarige att personuppgifter behandlas på automatiserad väg (SOU 2001:32 s. 95 och SOU 2001:100 s. 90). Att behandla personuppgifter för att ge samlad information om de gåvor som riksdagsledamöter tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag och som ytterst syftar till att motverka korruption måste anses som sådan verksamhet av allmänt intresse som avses i 10 § e) personuppgiftslagen och artikel 7 e) dataskyddsdirektivet. Vidare måste behandling för att fullgöra myndighetens uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag anses som en sådan behandling som är nödvändig för att fullgöra en rättslig skyldighet (10 § b personuppgiftslagen). Mot denna bakgrund anser riksdagsstyrelsen att det i 7 § i den föreslagna lagen bör finnas ett krav på att en behandling av personuppgifter ska vara nödvändig för de ändamål som anges i lagen. Med en sådan lösning tillgodoses också de synpunkter som Datainspektionen framfört. 6.2.6 Anmälan, äganderätt och förhållandet till insynslagen Riksdagsstyrelsens förslag: En ledamot som tar emot en gåva huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag ska anmäla detta för registrering i ett gåvoregister. Detta gäller dock inte om gåvan saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde. Anmälan ska göras till senast efter att gåvan har tagits emot. Riksdagsstyrelsens bedömning: En gåva som ledamoten tagit emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag är avsedd för och tillhör staten. En sådan gåva bör därför inte tas med i ett partis redovisning enligt insynslagen. Någon särskild undantagsbestämmelse behöver inte införas. I arbetsgruppens förslag till uppförandekod anges att anmälan ska göras skriftligen till enheten intern service senast efter det att gåvan har tagits emot. I arbetsgruppens vägledning till uppförandekod anges att om gåvan är av obetydligt värde, t.ex. souvenirer, pennor eller andra profilprodukter, kan det vara tillåtet att ta emot den för egen räkning. I annat fall tillfaller gåvan . Promemorians överväganden och förslag Riksdagsledamöter erbjuds gåvor vid olika tillfällen, t.ex. vid möten med representanter för utländska parlament eller i samband med utskottsresor, tjänsteresor och företagsbesök m.m. Enligt lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen (ekonomiska registerlagen) är registreringen obligatorisk . I förarbetena (framst. 2006/07:RS3 s. 7) uttalades att det kunde ifrågasättas om registret fyller sitt ändamål att ge en samlad information om ledamöters åtaganden och ekonomiska intressen med hänsyn till att så många ledamöter valt att inte ansluta sig till registret. Detta talade för att man borde överväga att göra registret obligatoriskt. Ytterligare en omständighet som talade för att göra registret obligatoriskt var att en ökad öppenhet kring ledamotskapet sannolikt skulle bidra till att öka allmänhetens förtroende för den offentliga förvaltningen och för riksdagsledamöterna och det politiska systemet. De skäl som framförts är aktuella även när det gäller registrering av gåvor. Enligt vad som uttalas i promemorian skulle ett frivilligt system kunna skapa ett flertal frågeställningar av besvärlig karaktär. Det kan t.ex. ifrågasättas om den ledamot som en gång valt att registrera en gåva alltid ska redovisa gåvor som mottagits framöver. Om vissa ledamöter registrerar gåvor och andra inte riskerar man att grupperna ställs mot varandra. Ytterligare skäl för att införa ett obligatoriskt register är att de tveksamheter som uppmärksammats ovan och som rör ett frivilligt system undviks. Ett obligatoriskt register skapar också den tydlighet och öppenhet som motiverar att registrering av mottagna gåvor införs. Samtliga gåvor som riksdagsledamöterna tar emot ska inte registreras. I enlighet med vad som föreslagits i promemorian får gåvor som riksdagsledamöter tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag behandlas i gåvoregistret. Ändamålsbestämmelsen anger således den yttersta ramen för vilka uppgifter som får behandlas. Därför är det också sådana gåvor som en ledamot tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag som ska anmälas för registrering. Gåvor som saknar eller endast har ett obetydligt ekonomiskt värde behöver dock inte registreras. Detta är enligt vad som uttalas i promemorian rimligt med hänsyn till att det inte är motiverat av ett befogat allmänt intresse att registret innehåller sådan information. Om ledamoten valt att ta emot en gåva som saknar eller har ett obetydligt värde avgör ledamoten själv vad han eller hon vill göra med den enligt bedömningen i promemorian. I sammanhanget bör ett ställningstagande som finns i förarbetena till ekonomiska registerlagen (bet. 1995/96 KU13 s. 10 och 14) beröras. Utskottet anförde att registreringen av gåvor kunde ge felaktiga signaler om möjlighe–terna att ta emot gåvor med anledning av ledamotsuppdraget och att registerinnehållet inte kan ha någon direkt koppling till reglerna om bestickning och muta. Det förslag som skulle ta ställning till innebar registrering av samtliga gåvor värda mer än som en ledamot tog emot, förutsatt att gåvan hade anknytning till ledamotsuppdraget. Enligt promemorian finns det nu anledning att överväga frågan på nytt dels med hänsyn till Grecos rekommendationer, dels med tanke på att ställningstagandet gjordes , dvs. Det är viktigt att poängtera att den nu föreslagna regleringen av anmälningsskyldighet av mottagna gåvor inte kan ligga till grund för en bedömning av om det varit otillbörligt eller inte att ta emot en viss gåva. När en ledamot överväger att ta emot en gåva måste han eller hon således alltid överväga lämpligheten i att ta emot gåvan. Det bör också i sammanhanget framhållas att till skillnad från det förslag som tog ställning till 1996, innebär det nu gällande förslaget registrering av samtliga gåvor som ledamoten tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag, med undantag för gåvor som saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde. Arbetsgruppens förslag till uppförandekod och vägledning innehåller ett resonemang om vad som kan utgöra otillbörliga förmåner. I promemorian föreslås att en lämplig tidpunkt för att anmäla att man har tagit emot en gåva är senast efter det att gåvan har tagits emot. Registrerade gåvor tillfaller staten Gåvor som ledamöter tar emot i egenskap av statsråd tillfaller staten. Även för ledamöter av t.ex. och riksdag finns regler som innebär att de gåvor som registreras blir parlamentets egendom. Det ligger i sakens natur att gåvor som ledamöter tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt riksdagsuppdrag är avsedda för staten, utom i sådana fall då gåvan saknar eller har ett obetydligt värde. Enligt promemorian är bestämmelserna om egendomsskydd i artikel 1 i tilläggsprotokoll nr 1 till och i 2 kap. 15 § RF därför inte tillämpliga. Förhållandet till lagen om insyn i finansiering av partier Enligt lagen (2014:105) om insyn i finansiering av partier (insynslagen) är syftet att trygga allmänhetens insyn i hur partier finansierar sin politiska verksamhet och hur valkandidater finansierar sina personvalskampanjer. Enligt 3 § gäller lagen för partier som deltar i val till eller , har mandat i eller , eller annars får stöd enligt lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier. Enligt bestämmelserna i lagen ska partiet redovisa till Kammarkollegiet hur det har finansierat sin politiska verksamhet. Av redovisningen ska det tydligt framgå vilka medel som har kommit verksamheten till godo och varifrån medlen kommer (intäktsredovisning). Intäktsredovisningen ska avse partiets redovisning på central nivå. Om någon efter ett personval har utsetts till ledamot eller ersättare för en ledamot av eller , ska partiets intäktsredovisning avse även ledamotens eller ersättarens personvalskampanj. Enligt 6 § första stycket 7 och 8 ska en intäktsredovisning innehålla uppgifter om storleken av bidrag från privatpersoner och bidrag från företag, organisationer, föreningar och andra sammanslutningar samt från stiftelser och fonder. Som bidrag räknas bl.a. prestationer i form av pengar, varor, tjänster och annat som har tagits emot helt eller delvis utan motprestation. Av 7 och 8 §§ framgår att bidrag och bidragsgivare ska särredovisas om ett enskilt eller sammantaget bidrag från en och samma bidragsgivare har lämnats till en valkandidats personvalskampanj och överstiger tröskelvärdet. Av förarbetena till lagen (prop. 2013/14:70 s. 118) framgår bl.a. att gåvor innefattas i de bidrag som en valkandidat ska redovisa till partiet om gåvan avsett hans eller hennes personvalskampanj. Det framgår också att redovisningsskyldigheten även gäller under en pågående mandatperiod för bidrag som lämnas till en personvalskampanj som avser någon som är ledamot eller ersättare för en ledamot av eller (s.118). En fråga som kan uppstå är om en gåva som en ledamot tar emot för sin personvalskampanj och redovisar till sitt parti för att partiet ska kunna fullgöra sin redovisningsskyldighet enligt insynslagen även ska bli föremål för registrering i gåvoregistret. Enligt den lag som föreslås ska gåvor som en ledamot tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag registreras. Att be–driva en personvalskampanj i syfte att bli återvald kan inte anses som en uppgift som ledamoten gör huvudsakligen på grund av utövandet av sitt uppdrag. En gåva som tagits emot i syfte att finansiera en personvalskampanj bör därför inte omfattas av kravet på registrering enligt den lag som föreslås. Någon särskild undantagsbestämmelse i detta avseende behöver inte föras in i den nya lagen. Kammarrätten i pekar på att ett beloppsmässigt gränsvärde bör anges för att tjäna som ledning vid tillämpningen av lagen, exempelvis som en andel av prisbasbeloppet. Kammarkollegiet bedömer att promemorians förslag riskerar att leda till dubbelregistrering av gåvor enligt den nuvarande lagstiftningen. Gränsdragningen mellan gåvor som en ledamot tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag och gåvor som ledamoten tar emot som bidrag till en personvalskampanj är inte helt enkel att göra. Det finns därför en risk att samma gåva kommer behöva registreras dels enligt insynslagen, dels enligt den nya lagen om registrering och hantering av gåvor mottagna av riksdagsledamöter. Den moderata riksdagsgruppen anser det värt att notera att olika begrepp används i riksdagsdirektörens föreskrift (RFS 2013:8) om registrering och hantering av mottagna gåvor (lågt värde), den föreslagna lagen (obetydligt värde) och inkomstskattelagen (mindre värde) trots att det i samtliga fall är samma gräns om som avses. Den moderata riksdagsgruppen framför att resonemangen kring äganderätten möjligen skulle tjäna på att utvecklas något. anser också att frågan om att registrerade gåvor tillfaller staten nog borde ha utretts lite närmare och att det är oklart om detta är juridiskt helt korrekt. Huvudsyftet att motverka korruption kan förmodligen uppnås genom själva registreringen som sådan, möjligen i kombination med sanktionsmöjligheter mot ledamöter som inte respekterar sin uppgiftsskyldighet. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Av den föreslagna bestämmelsen i 8 § framgår att gåvor som saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde inte behöver registreras. Med hänsyn till Kammarrätten i och den moderata riksdagsgruppens synpunkter kan det ifrågasättas om bestämmelsen ska utformas på ett annat sätt. Riksdagsstyrelsen är dock av den uppfattningen att en precisering i författningstexten knuten till en andel av prisbasbeloppet inte kommer att underlätta den praktiska hanteringen. Det är i detta avseende inte heller någon nackdel att ordalydelsen i lagtexten överensstämmer med lydelsen i uppförandekoden. Riksdagsstyrelsen delar därför promemorians förslag om hur bestämmelsen bör utformas. Riksdagsstyrelsen ställer sig även bakom bedömningen att om en ledamot valt att ta emot en gåva som saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde avgör ledamoten själv vad han eller hon vill göra med den. När det gäller Kammarkollegiets invändning om att promemorians förslag riskerar att leda till dubbelregistrering gör riksdagsstyrelsen följande bedömning. En ledamot som tar emot en gåva måste avgöra om han eller hon tagit emot gåvan huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag eller om den ska anses som en gåva för ledamotens personvalskampanj. Riksdagsstyrelsen vill poängtera att samtliga gåvor som ledamoten tagit emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag är avsedda för och tillhör staten. En annan sak är att gåvor som saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde inte behöver registreras. Det ligger därmed i sakens natur att gåvor som registrerats enligt den föreslagna lagen inte representerar något värde för partiet. En sådan gåva bör därför inte redovisas enligt bestämmelserna i insynslagen. Riksdagsstyrelsen delar därför den bedömning som görs i promemorian att någon särskild undantagsbestämmelse inte behöver föras in i den nya lagen. I förhållande till vad och den moderata riksdagsgruppen framfört om resonemangen kring äganderätten gör riksdagsstyrelsen följande överväganden. I promemorian uttalas att det ligger i sakens natur att gåvor, utom sådana som saknar eller har ett obetydligt värde, som ledamöter tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av sitt ledamotsuppdrag är avsedda för staten. De gåvor som omfattas av registreringsskyldigheten är sådana som riksdagsledamoten mottar i sin funktion som riksdagsledamot, och de är avsedda för och tillhör staten. De är inte avsedda för ledamoten personligen. Någon äganderättsövergång mellan den enskilde ledamoten och staten äger därför inte rum. En ordning där staten disponerar över registrerade gåvor förstärker skyddet mot korruption. Till skillnad från vad som uttalas i promemorian och som riksdagsstyrelsen framhållit är även gåvor som saknar eller har ett obetydligt värde avsedda för och tillhör staten om ledamoten tagit emot dem huvudsakligen på grund av utövandet av ledamotsuppdraget. Den ordning som riksdagsstyrelsen föreslår för registreringen av gåvor innebär dock att staten inte gör något anspråk på sådana gåvor utan efterskänker dem till ledamöterna. Den lösningen är motiverad dels av praktiska skäl, dels med hänsyn till att det inte finns ett befogat allmänt intresse av att registret innehåller uppgifter om gåvor som saknar eller är av obetydligt värde. Den rättsliga utgångspunkten är således att gåvor som en ledamot tar emot huvudsakligen på grund av utövandet av ledamotsuppdraget är avsedda för och tillhör staten. Därmed är det inte heller nödvändigt att i lagen ange att gåvor som anmälts för registrering ska tillfalla staten. Promemorians förslag om att införa en sådan bestämmelse i lagen bör därför inte genomföras. I övrigt anser riksdagsstyrelsen att promemorians förslag bör genomföras. När det gäller universitets synpunkt om sanktionsmöjligheter vill riksdagsstyrelsen poängtera att förslaget till uppförandekod innehåller en sanktion som innebär att talmannen vid ett sammanträde ska meddela att en ledamot har brutit mot uppförandekoden. 6.2.7 Den registrerades inställning till personuppgiftsbehandlingen Riksdagsstyrelsens förslag: Behandling av personuppgifter som är tillåten enligt lagen ska få utföras även om den registrerade motsätter sig den. Promemorians överväganden och förslag Personuppgiftslagen (1998:204) utgår från att all personuppgiftsbehandling ska utföras med den registrerades samtycke. För vissa särskilda fall föreskrivs undantag. I promemorian föreslås att anmälningsskyldigheten ska vara obligatorisk. I detta avseende är det enligt promemorian befogat att gå ifrån kravet på samtycke. Den behandling som har stöd i lagen bör alltså få utföras utan den registrerades samtycke. Enligt EG-direktivet ska den registrerade i vissa fall ha rätt att motsätta sig behandling av personuppgifter, om det inte i lagstiftning föreskrivs något annat (artikel 14 a), vilket det i och för sig gör i 12 § andra stycket personuppgiftslagen. Den bestämmelsen handlar emellertid om behandling som är tillåten enligt ”denna lag”, dvs. På inrådan av Lagrådet började man därför att i särskilda registerförfattningar ta in en uttrycklig bestämmelse om att den registrerade inte kan eller har rätt att motsätta sig den behandling som regleras i författningen. Sådana bestämmelser finns numera i många, men inte i alla, särskilda registerförfattningar (, Särskilda registerförfattningar, till , s. 696). Lagrådet uttalade i sitt yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen (se 2007/08:KU2 bil.3 s. 16) att det inte framgår av remissen om ledamoten efter uppgiftslämnandet kan motsätta sig behandling av uppgifterna. Om personuppgifterna ska behandlas trots att ledamoten återkallat sitt samtycke bör lagen kompletteras med en uttrycklig bestämmelse om detta.