frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — JO har i några fall där den misstänkte var eller strax över framhållit att förhörsledaren bör rådgöra med förunder- sökningsledaren i försvararfrågan innan ett mer ingående förhör inleds. (Se ovan nämnda JO 2011/12 s. 77 och JO 2013/14 s. 133 samt JO:s beslut , dnr 3019-2012.) Även när en åklagare är förundersökningsledare har ett an- svar – utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förundersökningsledaren – att utföra åtgärder som rutinmässigt förekommer i en förundersökning. Att i samband med förhör informera en misstänkt om hans eller hennes rättigheter hör till rutinåtgärder av det slaget. I detta ingår den dokumentationsplikt som gäller för dessa åtgärder. Från rättssäkerhetssynpunkt måste det gå att kontrollera att den som förhörts har informerats om sina rättigheter. Detsamma gäller om den misstänkte upp- ges ha avstått från sin rätt. Det bör därför vid varje förhör tydligt dokumenteras vilken information som lämnats och vilken inställning den misstänkte angett. Även förundersökningsledarens direktiv i försvararfrågan bör dokumenteras. (Se ovan nämnda JO 2012/13 s. 106 och JO 2013/14 s. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Min utredning i detta ärende har avsett frågan om J.S:s rätt till tillgång till för- svarare respekterades vid det första polisförhöret . Förhöret genomfördes samma natt som J.S. greps som misstänkt för bl.a. försök till grov misshandel och vårdslöshet i trafik. J.S:s vårdnadshavare var närvarande, men han hade inte någon försvarare. En offentlig försvarare förordnades först efter det inledande förhöret. Brottsmisstänktas rätt till tillgång till försvarare är en central rättssäkerhets- fråga. Det framgår inte minst av rättsfall från och av EU- rätten. Att en misstänkt ska ha tillgång till en försvarare innebär inte att försva- raren måste närvara vid alla förhör. Försvararens närvaro är emellertid normalt en förutsättning för att han eller hon ska kunna ta till vara den misstänktes rät- tigheter och se till att rättsregler följs. Utgångspunkten i den svenska lagstift- ningen är också att den misstänkte har en rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhör. För att den misstänkte ska kunna utnyttja denna rätt är det naturligt- vis väsentligt att han eller hon också underrättas om sina rättigheter. Jag redovisar nedan min bedömning av om förhöret med J.S. borde ha ge- nomförts utan en försvarare närvarande och av vem som var ansvarig för att hans behov av försvarare blev tillgodosett. Jag uttalar mig också om J.S. kan anses ha avstått från försvarare på ett rättssäkert sätt. J.S:s rätt till försvarare vid förhöret Inledningsvis kan det konstateras att förhöret var mer omfattande än ett delgiv- ningsförhör. Utöver sin inställning till misstankarna uppgav J.S. bl.a. att han antagit att personerna som hade försökt stoppa honom var poliser, men att han inte hade velat stanna eftersom hans moped var trimmad. Han uppgav också att han vid det sista tillfället när polisen försökte stoppa honom tydligt hade sett att de var poliser eftersom blåljus blinkade överallt. J.S. medgav också att han hade kört mopeden vårdslöst och i för hög hastighet. Som framgått ovan ska en misstänkt som är biträdas av en för- svarare om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av en sådan. Detta gäller redan från det första polisförhöret under förundersökningen. Ut- rymmet för att hålla ett förhör i sak – dvs. ett mer omfattande förhör än ett delgivningsförhör – med en misstänkt som är utan försvarare är mot den bakgrunden generellt sett mycket begränsat. Är den unge dessutom frihetsberövad ska det i princip aldrig hållas ett förhör i sak utan att en försva- rare är närvarande. Detta framgår numera uttryckligen i riksåklagarens riktlin- jer om ungas rätt till försvarare. Med hänsyn till att J.S. endast var , att han var frihetsberövad och att brottsmisstankarna gällde ett allvarligt brott är det enligt min mening uppenbart att han skulle ha biträtts av en försvarare under förhöret. Om en för- svarare inte kunde närvara borde förhöret ha begränsats till att han delgavs brottsmisstankarna och hördes om sin inställning till dessa samt fick ange om han hade något önskemål om försvarare. Han skulle alltså inte ha tillåtits att – P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L på det sätt som skedde – uttala sig om händelsen i sak. Ett utförligare förhör borde alltså fått vänta till dess att en försvarare kunde närvara. Jag kan vidare konstatera att det i utredningen här inte kommit fram några skäl, t.ex. stark kollusionsfara, som innebar att det var nödvändigt att omgående hålla förhör i sak med J.S. Det skulle utan risk för utredningen kunnat hållas även om J.S. hade släppts. Det hade alltså enligt min bedömning inte heller funnits anledning att hålla J.S. fortsatt frihetsberövad även om en försvarare inte hade kunnat inställa sig förrän eller dagen därpå. Jag noterar också att det dröjde innan nästa förhör med J.S. genomfördes. J.S:s avstående från försvarare Förutsättningarna var alltså sådana att förhöret vid en objektiv bedömning inte borde ha hållits utan en försvarare närvarande. Detta gäller oavsett J.S:s och hans vårdnadshavares inställning i denna fråga. Formerna för deras avstående var därmed inte av avgörande betydelse, men jag vill ändå föra fram vissa ge- nerella synpunkter i den frågan med anledning av det som kommit fram. Som angetts ovan ska ett avstående från försvarare ske på ett rättssäkert sätt; den misstänkte ska ha fått tydlig och tillräcklig information och vara införstådd med vad rätten till försvarare innebär. Avståendet ska också vara klart, entydigt och frivilligt. har uppgett att polismannen uppgav att det inte behövdes en försvarare eftersom det skulle vara ett kort förhör, och att det var därför de inte frågade förhörsledaren om försvarare vid förhöret. har inte bemött det påståendet, och jag har inte anledning att ifrågasätta A.J:s uppgifter. Jag vill mot den bak- grunden framhålla att ett avstående från försvarare ska vara frivilligt, och det får naturligtvis inte förekomma att en misstänkt känner sig pressad att gå med på att låta sig förhöras utan försvarare. Det måste också grundas på korrekt information om t.ex. omfattningen av det förestående förhöret. Både av J.S:s egna uppgifter vid ett av de senare polisförhören och av upp- lysningar till JO framgår att J.S. och hans föräldrar var angelägna om att på- skynda förhöret eftersom de ville lämna polisstationen så fort som möjligt. Det är förståeligt att den som gripits som misstänkt för brott reagerar på detta sätt, och det är säkerligen inte en ovanlig situation. Det är mot den bakgrunden an- geläget att polis och åklagare säkerställer att en misstänkt får tillgång till en försvarare när det behövs. Bedömningen av behovet av försvarare får alltså inte överlåtas på den misstänkte eller hans eller hennes vårdnadshavare. Detta gäller särskilt när en ung person är misstänkt för annat än bagatellartad brottslighet. Om den unge dessutom är frihetsberövad finns det, som nämnts ovan, i princip inte något utrymme för att hålla förhör utan en försvarare närvarande. Av förhörsprotokollet framgår vidare endast genom kryssmarkeringar att J.S. informerats om sin rätt till försvarare och att han godtar den som rätten förordnar. Det finns inte några noteringar om J.S:s eller hans föräldrars inställ- ning till att genomföra förhöret utan en försvarare närvarande. Alldeles oavsett vilken information föräldrarna hade fått av borde P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L , som förhörsledare, ha informerat om innebörden av rätten till försva- rare, och att den gällde även vid förhöret. Han borde också ha dokumenterat deras inställning till att förhöret genomfördes utan en försvarare närvarande. Det som kommit fram tyder på att det funnits brister i det sätt på vilket J.S. och hans föräldrar informerats om innebörden av rätten till försvarare vid för- Deras avstående från försvarare kan därmed under alla förhållanden inte anses ha skett på ett rättssäkert sätt. Förundersökningsledarens och förhörsledarens ansvar Det är primärt förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. Det innebär bl.a. att de direktiv som ges till för- hörsledaren ska innefatta frågan om rätt till försvarare när det är aktuellt. är därför viktigt att förundersökningsledaren i sina direktiv om att t.ex. ett an- hållningsförhör ska hållas klargör om det är en sådan situation där den miss- tänkte enligt förundersökningsledarens bedömning ska ha en försvarare. gäller både om det som i detta fall är en polisiär förundersökningsledare som ger de inledande direktiven om anhållningsförhör och i de fall en åklagare blivit kontaktad redan innan ett förhör hålls. Det bör av direktiven tydligt framgå att om det inte går att tillgodose behovet av försvarare ska endast ett delgivnings- I anslutning till detta vill jag framhålla att jag i ett beslut om anhållande av en underårig uttalat att det ofta kan vara lämpligt att åklagaren under- rättas om gripandet innan ett förhör hålls när den misstänkte är . kan åklagaren ge direktiv om förhör och ta ställning till frågan om försvarare. Som konstaterat hade det varit lämpligt även i detta fall. ovan nämnda beslut , dnr 6383-2014.) var inledningsvis förundersökningsledare i J.S:s ärende. gav direktiv om att det skulle hållas ett anhållningsförhör och att åklagaren därefter skulle kontaktas. Enligt hennes uppgifter i utredningen här var hennes avsikt att endast ett kort inledande förhör skulle hållas, där den misstänkte un- derrättas om brottsmisstankarna och får uppge om han eller hon erkänner eller förnekar brott, samt informeras om rätten till försvarare. Det hon beskriver är alltså närmast att betrakta som ett delgivningsförhör. Det finns normalt sett inte något hinder mot att hålla ett sådant förhör trots att den misstänkte är ung och Det kom dock att hållas ett mer omfattande förhör med J.S. Det är svårt för mig att närmare uttala mig om vad direktiv innebar. nes uppgifter får förstås är den gängse rutinen att det inledande förhör som hålls endast är ett delgivningsförhör. Om så är fallet är det oklart varför denna rutin frångicks när det gäller förhöret med J.S. Alldeles oavsett anledningen visar detta vikten av att förundersökningsledaren ger tydliga direktiv när det gäller den misstänktes behov av försvarare och omfattningen av ett förhör. ska också dokumenteras. Det är alltså huvudsakligen förundersökningsledarens ansvar att se till att den misstänkte får tillgång till en försvarare i tillräcklig omfattning. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L undersökningsledaren ska kunna ta sitt ansvar för dessa frågor under utred- ningsarbetet krävs det att förhörsledaren informerar och rådgör med förunder- sökningsledaren. När stod inför att hålla ett förhör i sak med J.S. – som var , frihetsberövad och misstänkt för allvarlig brottslighet – skulle han själv ha övervägt frågan om behovet av försvarare vid förhöret. Ef- tersom direktivet inte var tydligt vare sig när det gällde frågan om försvarare eller omfattningen av förhöret borde han ha kontrollerat med om hon hade tagit ställning till dessa frågor. Om det inte hade varit möjligt att få några besked i frågorna borde han endast ha hållit ett delgivningsförhör. Som nämnts ovan hade ett annat alternativ varit att underrätta åklagaren före förhö- ret och överlåta bedömningen till honom eller henne. Enligt min mening hade det sistnämnda alternativet varit att föredra. Sammanfattningsvis har J.S:s rätt till tillgång till försvarare vid det inledande förhöret inte respekterats – förhöret borde inte ha genomförts på det sätt som skedde utan att han hade en försvarare närvarande. Det finns inte någon dokumentation i ärendet som tyder på att det gjorts några överväganden i för- svararfrågan. Utredningen här har inte heller kunnat klargöra om det var ett enskilt misstag att förhöret blev mer omfattande än vad som var avsett eller om det genomfördes i enlighet med de rutiner som gällde. Jag har inte tillräckligt underlag för att uttala mig närmare om hur avsakna- den av försvarare vid det inledande polisförhöret påverkat handläggningen av den fortsatta förundersökningen. Jag kan dock konstatera att J.S. i väsentliga delar ändrat sina uppgifter vid de senare förhören, när en försvarare varit när- varande. Han har bl.a. förklarat sin ändrade inställning med att han vid det första polisförhöret var rädd och angelägen om att få lämna polisstationen. Det åskådliggör tydligt behovet av försvarare vid förhör med unga frihetsberövade personer. Efter vad som kommit fram har emellertid de uppgifter J.S. lämnade i det första polisförhöret inte fått någon avgörande betydelse och åtalet mot honom ogillades på de allvarligaste punkterna. Vid en samlad bedömning av rättspro- cessen mot J.S. finns det enligt min mening inte grund för att avsaknaden av försvarare vid det inledande förhöret medfört att han inte fick en rättvis rätte- gång. Oavsett detta har hans rätt att försvara sig, och därmed hans rättssäkerhet, äventyrats, vilket naturligtvis är allvarligt. Som nämnts ovan är, i fall som det här aktuella, utrymmet för den unge och vårdnadshavaren att förfoga över frågan om försvarare ytterst begränsat. Med anledning av vad som kommit fram i ärendet vill jag dock ändå betona vikten av att information om rätten till tillgång till försvarare lämnas på ett sådant sätt att den inte riskerar att uppfattas som en påtryckning på den misstänkte att avstå från sin rätt till försvarare. J.S:s föräldrar ska enligt moderns uppgifter ha blivit underrättade om att det var svårt att få tag på en försvarare nattetid. Det kan inte uteslutas att denna information påverkat deras inställning till om de skulle begära att en försvarare skulle närvara vid förhöret. När alternativet är ett fort- satt frihetsberövande i väntan på en försvarare, kan det naturligtvis förekomma P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L att den misstänkte hellre väljer att låta sig förhöras utan försvarare. för viktigt att informationen om rätten till försvarare är tydlig och objektiv. De brister som kommit fram i detta ärende är enligt min erfarenhet inte helt Jag har bl.a. vid inspektioner sett en del av de problem som kan upp- stå vid gripanden kvälls- och , när det brådskar att hålla förhör och en offentlig försvarare behöver förordnas utanför kontorstid. Jag har tidigare på- talat behovet av att lösa den frågan, liksom frågan om faktisk tillgång till för- svarare även och nätter (se bl.a. ovan nämnda JO 2014/15 s. 77). Riksåklagaren har också uppmärksammat denna fråga och har i en skri- velse till regeringen fört fram att det finns ett behov av att vidta åtgärder för att en försvarare ska kunna utses åt en misstänkt även Han har bl.a. angett att eftersom försvarare vanligtvis måste vara närvarande vid det första polisförhöret blir utredningen ofta fördröjd om en försvarare inte är tillgänglig. Det har varit flera poliser inblandade i J.S:s ärende, som på olika sätt är ansvariga för att hans rätt till tillgång till försvarare åsidosatts vid förhöret. hänsyn till att ansvaret är delat och att det har kommit fram att det i viss mån funnits bristfälliga rutiner och inte någon kvalificerad polisiär förundersök- ningsledare i tjänst, finns det inte tillräcklig anledning att kritisera någon en- Det är i stället dåvarande i län som ska kritiseras för att det inledande förhöret med J.S. genomfördes utan att han hade tillgång till en försvarare. Uttalanden om bl.a. rätten till tillgång till försvarare vid förhör om misstankar om allvarlig brottslighet (Dnr 2943-2015) Beslutet i korthet: M.K. var misstänkt för mordbrand och var själv skadad efter branden. Han vårdades därför på sjukhus. Under sjukhus- vistelsen hölls det bl.a. ett relativt omfattande förhör, vid vilket M.K:s of- fentliga försvarare inte var närvarande. JO:s utredning har avsett frågan om M.K:s rätt att försvara sig därigenom har äventyrats. I beslutet konstateras att förhöret var grundligt och de misstankar som riktades mot M.K. Han var själv svårt skadad, och det kunde dessutom befaras att han inte var psykiskt stabil vid förhörstillfället. Mot den bakgrunden är det enligt JO:s mening uppenbart att M.K. skulle ha bi- trätts av sin försvarare under förhöret. Enligt JO var förutsättningarna alltså sådana att förhöret vid en objektiv bedömning inte borde ha hållits utan försvararen närvarande. I sådana fall får bedömningen av behovet av försvarare inte överlåtas på den misstänkte eller försvararen, utan det är polis och åklagare som har det slutliga ansvaret för att en misstänkt får tillgång till försvarare när det behövs. Det är i första hand förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. I beslutet gör JO vissa uttalanden P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L om ansvarsfördelningen mellan förhörsledare och förundersökningsledare i frågan om försvarare vid förhör. JO konstaterar vidare att förundersökningsledaren i detta fall hade fog för att utgå från att försvararen närvarade vid förhöret. Förhörsledaren tog inte upp frågan om försvararnärvaro med förundersökningsledaren innan hon bestämde sig för att hålla förhöret med M.K. Förundersök- ningsledaren kan därför inte anses ansvarig för att förhöret genomfördes på det sätt som skedde. Förhörsledaren kritiseras för att hon inte respekterat M.K:s rätt till tillgång till försvarare vid förhöret. I beslutet framhåller JO att rätten till försvarare är fundamental för miss- tänktas rätt att försvara sig. Det är därför angeläget att det i sådana frågor görs kvalificerade bedömningar och att de är sakliga. JO betonar också vik- ten av att ett avstående från försvarare sker på ett rättssäkert sätt. Ärendet gäller frågan om hur och har hanterat en misstänkts rätt till tillgång till försvarare vid förhör under en förun- dersökning om mordbrand. Den l inträffade en brand i M.K:s lägenhet i . blev svårt brännskadad och vårdades efter händelsen på sjukhus. Han greps först som misstänkt för mordbrand, men eftersom han behövde sjuk- husvård anhölls han i stället i sin frånvaro . Kammaråkla- garen vid åklagarkammare var förundersökningsle- dare och polisassistenten vid polisområde var an- svarig utredare hos polisen. Det var också hon som höll förhör med M.K. Förhören och ärendets fortsatta handläggning hölls ett kortare förhör med M.K. på sjukhuset, vid vilket han delgavs misstanke om mordbrand, alternativt grov mordbrand. I förhörs- protokollet har det antecknats att informerade M.K. om att hon skulle hålla ett kort förhör med honom, att han var införstådd med det och att han kunde ta till sig informationen. Det har vidare noterats att M.K. underrättats om sin rätt till försvarare. Han tillfrågades om han hade önskemål om någon särskild försvarare eller om han godtog den försvarare som rätten förordnar. Han svarade jakande på det sistnämnda alternativet. Av förhörsprotokollet framgår också att M.K. inte mindes särskilt mycket av händelsen och att han därför varken kunde förneka eller erkänna gärningen. för- ordnades advokaten som offentlig försvarare. beslutade att anhållandet skulle kvarstå och gav in en framställan om häktning till tingsrätten. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L hölls en häktningsförhandling vid . närvarade inte vid förhandlingen med hänsyn till sitt hälsotillstånd, men hans offentliga försvarare deltog. skulle häktas i sin frånvaro. under på sjukhuset. var inte närvarande vid förhöret. Genom en kryssmarkering i för- hörsprotokollet har det angetts att M.K. underrättats om sin rätt till försvarare. Det finns dock inte någon uppgift om hans inställning till att låta sig förhöras utan sin försvarare närvarande. Förhöret avsåg bl.a. vad M.K. ella kvällen och hans personliga förhållanden. Det framstår som om M.K. relativt förvirrad under förhöret och endast hade vaga minnesbilder av kvällen. Han uppgav dock bl.a. att han hade försökt ta sitt liv , att han vaknat upp och sett att det brann och att han hade en tändare vid sidan om sig. Han uppgav också att han hade köpt bensin i en bensindunk och att hans tanke nog hade varit att elda upp sig själv. medgav att han förstod att branden hade kunnat sprida sig till andra lägenheter. Han fick även frågor om vilka andra personer som hade tillgång till lägenheten. Förhöret spelades in och är utskrivet i dialogform. hölls en häktningsförhandling, vid vilken M.K. Tingsrätten beslutade att han skulle vara fortsatt häktad. hölls ytterligare ett längre förhör med M.K. som då befann sig på en rättspsykiatrisk klinik. Vid detta förhör deltog . förhörsprotokollet hade M.K. fortfarande svårt att minnas några detaljer från den aktuella kvällen. Han uppgav dock att han inte förnekade det som hade hänt, men att han inte mindes så mycket. Därefter hölls inte några fler förhör med M.K. Huvudförhandling i målet ägde rum vid . Efter att en rättspsykiatrisk undersökning genomförts dömdes M.K. 2015 för mordbrand. Påföljden bestämdes till rättspsykiatrisk vård med särskild I domen angavs att tingsrätten med hänsyn till M.K:s hälsotillstånd fann anledning att vara försiktig med att lägga hans uppgifter till grund för bedömningen i den mån de inte vann stöd av annan utredning. M.K:s pappa, , anmälde polisassistenten till JO. Han anförde att M.K. blev oskyldigt dömd för mordbrand på grund av brister i förundersök- ningen. Han förde bl.a. fram klagomål på att samtliga förhör utom slutförhöret hade hållits utan en försvarare närvarande. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L och yttrade sig över vilka övervägan- den respektive myndighet hade gjort i frågan om försvarare inför förhören med M.K. (vice riksåklagaren ) hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från bl.a. kammaråklagaren och chefs- åklagaren vid åklagarkammare. lämnade följande upplysningar om hur han som förundersök- ningsledare hade hanterat M.K:s rätt till tillgång till försvarare vid förhören . Han hade redan inför förhöret övervägt att ge in en be- gäran till tingsrätten om att en offentlig försvarare skulle förordnas som kunde närvara vid förhöret. Med hänsyn till att det enbart rörde sig om ett s.k. delgiv- ningsförhör och att han inte visste om M.K. hade något särskilt önskemål om försvarare avvaktade han dock. Efter förhöret kontaktade polisassistenten honom och uppgav bl.a. att M.K. hade angett att han önskade att en försvarare skulle utses och att han godtog den som rätten förordnade. gav därefter in en begäran om offentlig försvarare till tingsrätten. närvarade inte vid häktningsförhandlingen . Detta berodde enligt på att M.K. inte var i ett sådant fysiskt skick att han kunde närvara. hade dock inte fått någon information som tydde på att M.K. inte skulle vara mentalt redo att genomföra det förhör som hölls . Han och berörde inför det förhöret inte frågan om försvararen skulle närvara vid förhöret. Eftersom är en erfaren polis utgick han från att hon enligt den normala rutinen skulle kontakta försvararen inför förhöret. Eftersom det var det första längre förhöret om ett mycket allvarligt brott var det enligt helt självklart att försvararen skulle kontaktas. Han vet dock inte om gjorde det. Det var först i samband med utredningen hos JO som han uppmärksammades på att förhöret hade hållits utan att försvararen var närvarande. har vidare uppgett att anledningen till att det endast genom- fördes två längre förhör med M.K. – och – var att M.K. inte mindes så mycket av händelsen och att hans uppgifter därmed inte var så viktiga i utredningen. Utredningen inriktades i stället på annan bevis- ning. konstaterade att utgått från att försvararen när- varat vid de förhör som hållits efter att han förordnats. Att se till att en förord- nad försvarare närvarar vid förhör är enligt en sådan rutinåtgärd P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L som polisen ska utföra utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förunder- anförde vidare att det för honom framstod som självklart att försvararen skulle ha närvarat vid förhöret med M.K.