frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — utgör ett reellt problem för rättsprocessen om intagna kom- municerar med utomstående från förvaringslokalen och att sådan kommu- nikation, såsom framgår av Kriminalvårdens yttrande i ärende med dnr 5528-2012, även har lett till att mål har saboterats. Vidare vill Kriminalvården, vad avser situationen på rastgårdarna, upp- märksamma på en intressekonflikt. Till de intagnas starkt skyddade rättig- heter enligt häkteslagen hör daglig vistelse utomhus. Intagna har också ett starkt intresse av att sekretessen i 35 kap. 15 § OSL upprätthålls som frihetsberövandet pågår och att Kriminalvården säkerställer att de inte utsätts för det integritetsintrång som oönskad exponering innebär. Vid häktet finns bl.a. ett intilliggande bostadshus inom synav- stånd. En konsekvens av rådande insyn skulle kunna bli att intagna löper risk att utsättas för exempelvis fotografering eller annan kartläggning och att man, som en konsekvens därav, väljer att avstå från sin lagstadgade rätt till daglig promenad. Avseende häktet framgår inte annat än att det är möjligt att se ut från rastgårdarna.60 Vilken utgångspunkt har Kriminalvården, vid byggnationer av häktesloka- ler och i anslutning till häkteslokaler samt renovering av häkteslokaler, i fråga om att tillgodose de intagnas möjligheter att betrakta sin omgivning från bostadsrum och från rastgårdar? Såsom angivits ovan framgår av Kriminalvårdens instruktion att Kriminal- vården vid planering och byggnation av häkten har att ta hänsyn till sam- ordningsfunktioner med övrig rättsprocess (polis, åklagare, domstol och i viss mån försvarare). Detta medför i vissa fall begränsade möjligheter vid utformning av häktesceller och rastgårdar. Vid de senaste stora nybyggnationerna av häkten har Kriminalvården arbetat med en yttre glasfasad ca en meter utanför själva husväggen för att lösa problemet med ljusinsläpp och förhindra kommunikation samt säkra integritetsskyddet för den intagne. I och med ljusspalten som bildas mellan glasfasaden och husfasaden försvåras i viss mån ut- och in- syn. Dubbla glas gör att det bli mycket reflektioner vilket försvårar, men inte helt omöjliggör kommunikation. Den intagne kan dock alltid se ut. Glasfasad har använts i samt i och 2011. I sitter det dessutom vertikala lameller utanför fönstret, men innanför glasväggen. Trots lamellerna ser de intagna rakt ut och de intagna ser även marken. I sitter lameller horisontellt utanför fönstret, men innanför glasväggen. Endast sikten nedåt hindras. I häktet har lösningen med lameller använts i av bostadsrummen, de som är belägna nära åklagarmyndigheten, för att hindra sikt nedåt. Det finns inte några nybyggnationer planerade den när- maste tiden, förutom ett litet häkte i . På gamla fastigheter arbetar Kriminalvården med olika lösningar. En modell är yttre lameller på fasaden. Med lameller menas i detta fall en kon- struktion som sitter på utsidan och som hindrar den intagnes sikt nedåt. Detta begränsar möjligheten att kunna betrakta hela sin omgivning. Kriminalvården önskar framhålla att de intagna både i häktet och häktet även med nuvarande begränsning i form av ned- dragna och vinklade persienner till viss del kan betrakta omgivningen från fönstren. Den omgivning som de intagna kan betrakta varierar utifrån vil- ken faktisk omgivning som finns att betrakta från aktuellt häkte. Kriminal- vårdens uppfattning är att intagna givetvis inte ska begränsas i möjligheten att betrakta sin omgivning på så sätt att de över huvud taget inte har någon 60 Jfr protokoll med dnr 4689-2014. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 utsikt från fönstret i bostadsrummet eller rastgården61 alternativt endast har utsikt över himmel. Däremot är det Kriminalvården uppfattning att en inta- gen inte kan kräva att denne ska kunna betrakta en viss specifik del av sin omgivning. Har det gjorts någon utvärdering av om en vistelse i miljöer med begräns- ningar avseende möjligheter att betrakta sin omgivning från bostadsrum och från rastgårdar har någon effekt på de intagnas fysiska och psykiska hälsa? Kriminalvården har inte företagit någon sådan utvärdering som nämns i frå- geställningen. Kriminalvårdens utvecklingsenhet presenterade 2007 rap- porten Psykisk hälsa hos häktade med restriktioner, men i rapporten speci- ficeras inte vilka restriktioner som varit aktuella. Vilka åtgärder vidtar Kriminalvården för att intagna som placeras i sådana miljöer ändå ska ges möjlighet att betrakta sin omgivning? Kriminalvårdens inställning, såsom redovisats ovan, är att intagna inte utan lagstöd över huvud taget ska hindras att betrakta sin omgivning, men att intagna inte heller kan kräva att få betrakta en viss specifik del av sin om- givning. Det ska därför inte vara nödvändigt att vidta sådana åtgärder som efterfrågas. Det här initiativet handlar om vilka funktioner som fönstren i intagnas bostads- rum bör ha, vilka möjligheter Kriminalvården har att begränsa dessa funktioner och intagnas möjlighet att kunna iaktta sin omgivning från rastgårdar. Jag vill inledningsvis framhålla att en del av Kriminalvårdens uppdrag består i att för- hindra att intagna avviker från kriminalvårdsanstalter och häkten.62 Att myn- digheten försöker hindra rymningar genom att exempelvis förse fönster i an- stalter och häkten med galler framstår därmed som helt naturligt. Sådana åtgär- der begränsar i och för sig till viss del möjligheten för intagna att se ut genom fönstret och det naturliga ljusinsläppet. Initiativet tar emellertid inte sikte på denna typ av begränsande säkerhetsåt- gärder. I stället är den centrala frågan i vilken omfattning Kriminalvården kan vidta ytterligare begränsande åtgärder som exempelvis påverkar de intagnas möjlighet att se ut genom fönstren i sina bostadsrum. 4.1 Syftet med fönster i de intagnas bostadsrum I samband med inspektioner som jag och mina medarbetare genomfört har vi uppmärksammat att intagna i vissa anstalter och häkten inte har haft möjlighet att på egen hand reglera inflödet av dagsljus i sina bo- stadsrum. I vissa fall har fönstren i de rum där intagna förväntas tillbringa sin dygnsvila helt saknat persienner eller liknande. Det hör dessbättre till ovanlig- heterna. Något som förekommit i större omfattning är att persiennerna i bo- stadsrummen varit ständigt neddragna och skevade, utan möjlighet för de in- tagna att på egen hand reglera inflödet av dagsljus. Resultatet av detta har i vissa fall varit att intagna hänvisats till att tillbringa sina dagar i halvdunkel. 61Jfr CPT:s protokoll från besök i samt kommentaren till Rule 18, European prison rules. 62Se 2 § förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Under sådana förhållanden kan det ifrågasättas om fönstren verkligen fyller den funktion som kan förväntas. Som jag nämnde inledningsvis har jag tidigare haft anledning att uttala mig i fråga om intagnas möjligheter att på egen hand reglera inflödet av dagsljus i sina bostadsrum.63 I det tidigare ärendet utgick jag från att detta är en rättighet för de intagna som bara bör kunna begränsas av Kriminalvården i vissa fall. Genom att intagna ges denna rättighet säkerställs att de får en bra ljusmiljö för såväl sin dygnsvila som dagliga aktiviteter i bostadsrummet. Det finns enligt min mening tungt vägande skäl till att det ska betraktas som en rättighet även att de intagna kan se ut genom fönstret i bostadsrummet och garanteras ett visst ljusinsläpp. I de europeiska fängelsereglerna finns det rekommendationer om att fönst- ren i lokaler där de intagna vistas ska ha ett sådant ljusinsläpp att det möjliggör för de intagna att läsa eller arbeta i dagsljus under normala förhållanden.64 Fängelsereglerna innehåller inte några uttalanden om huruvida de intagna även ska ha möjlighet att betrakta sin omgivning genom fönstren. Av kommentaren till artikel 18 framgår emellertid att fönster inte bör täckas över med s.k. opal- glas.65 Liknande rekommendationer finns i de uttalanden från CPT som jag re- dogjort för inledningsvis.66 Enligt min mening finns det goda skäl för att fönstren i de intagnas bostads- rum inte enbart ska fungera som ljusinsläpp, utan även ge de intagna möjlighet att betrakta sin omgivning. Att fönstren fyller dessa båda funktioner är nämli- gen av betydelse när det gäller att motverka de negativa följderna av ett frihets- berövande. Att intagna placeras i bostadsrum med sådana grundläggande funk- tioner är även ett viktigt led i att bemöta dem med respekt för deras människo- värde.67 För intagna som är meddelade restriktioner, eller av andra skäl inte tillåts vistas i gemensamhet med andra intagna, är det särskilt viktigt att bostadsrum- men har dessa funktioner. Den isolering som det innebär för en intagen att inte kunna vistas tillsammans med andra människor kan nämligen få negativa konsekvenser för den intagnes hälsa. Symtom som kan uppstå till följd av en isolering sträcker sig från ångest och depression till pa- ranoia och psykos.68 Möjligheten att se ut genom fönstret i bostadsrummet och få en uppfattning av omgivningarna kan bidra till att häktes- eller anstaltsvistelsen inte upplevs som lika påfrestande och därmed motverka de negativa följderna av ett frihets- berövande. Av den anledningen bör det enligt min mening betecknas som en rättighet för intagna att placeras i ett bostadsrum där fönstret möjliggör vistelse 63Se JO 2014/15 s. 211, dnr 5528-2012. 64Se artikel 18.2 i de europeiska fängelsereglerna. 65Se kommentar till artikel 18 i de europeiska fängelsereglerna. 66Se under rubriken m.m. 67Se 1 kap. 4 § och 5 § första stycket fängelselagen och 1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen. 68Se interimsrapport från FN:s MR-råds särskilda rapportör i frågor om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (A/66/268) punkterna 62 och 63samt rapportens bilaga. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 i det dagsljus som är normalt för årstiden, och för den intagne att kunna betrakta omgivningarna. 4.2 Utformningen av rastgårdar En viktig utgångspunkt är att Kriminalvårdens rastgårdar inte bara bör ha som syfte att möjliggöra för de intagna att få frisk luft. Utöver detta bör rastgårdarna vara konstruerade på sådant sätt att det är möjligt för de intagna att motionera. Därtill bör en vistelse på en rastgård vara ett miljöombyte som bidrar till att motverka de negativa konsekvenserna av frihetsberövandet. Den senare delen är särskilt viktig i fråga om de rastgårdar som används av intagna som inte får vistas i gemensamhet. Mot den bakgrunden är det enligt min mening inte acceptabelt att avskild- hetsrastgårdar utformas på ett sådant sätt att de blir som slutna rum med ett gallertak. Det är tyvärr inte helt ovanligt att rastgårdar utformats på ett sådant sätt eller har försetts med sådana begränsningar att det för den intagne bara är möjligt att se delar av himlen. För att en rastgård ska fylla alla de funktioner som rimligen kan krävas måste det vara möjligt för de intagna att iaktta sin omgivning från rastgården. 4.3 Begränsningar av en intagens rättigheter En verkställighet i häkte eller kriminalvårdsanstalt får inte innebära andra be- gränsningar i den intagnes frihet än som följer av häkteslagen eller fängelsela- gen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upp- rätthållas.69 4.3.1 Meddelande av restriktioner för häktade I fråga om häktade finns det genom åklagarrestriktioner mer långtgående möj- ligheter att begränsa deras rättigheter i jämförelse med övriga intagna. Vilken typ av restriktioner som en häktad kan meddelas framgår av en uttömmande uppräkning i häkteslagen.70 Det finns ett antal restriktioner som åklagaren kan besluta om för att begränsa en intagens möjlighet att kommunicera med perso- ner utanför häkteslokalen. Åklagaren kan inskränka den intagnes möjlighet att ta emot besök, stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation, och sända och ta emot försändelser.71 I det ärende som gällde häktet framkom det uppgifter om att häktet i samråd med åklagare hade försökt hindra de intagna från att genom fönstren i bostadsrummen kommunicera med personer som befann sig utanför häkteslo- kalen. Det hade gått till på så sätt att häktet hade låtit persiennerna vara ned- dragna och vinklade och fråntagit de intagna möjligheten att på egen hand ju- stera persiennerna. Med anledning av vad som hade framkommit uttalade jag bl.a. att jag ställde mig mycket tveksam till att den uttömmande uppräkning av restriktioner i häkteslagen ger ett så pass tydligt stöd som krävs för att det ska 69Se 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen och 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen. 70Se 6 kap. 2 § häkteslagen. 71Se 6 kap. 2 § 5–7 häkteslagen. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D vara möjligt att införa en sådan begränsning.72 Det innebär vidare att de aktuella bestämmelserna inte heller ger stöd för att begränsa de intagnas möjligheter att se ut genom fönstren i bostadsrummen för att omöjliggöra oönskad kommuni- kation. 4.3.2 Övriga möjligheter att begränsa de intagnas rättigheter Det finns inte heller i övrigt någon uttrycklig bestämmelse i fängelselagen eller häkteslagen som ger Kriminalvården möjlighet att begränsa de intagnas rättig- heter att se ut genom fönstret i bostadsrummet eller att kunna reglera inflödet av dagsljus. Därmed är den enda återstående möjligheten för Kriminalvården att begränsa denna rättighet med hänvisning till att det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. För att Kriminalvården ska kunna införa en sådan begränsning måste myn- digheten finna att det är nödvändigt i varje enskilt fall, och att begränsningen står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åt- gärd är tillräcklig ska den användas i stället.73 Upprätthållandet av ordningen och säkerheten är begränsat till Kriminalvårdens verksamhet. Det är alltså inte möjligt att med hänvisning till denna bestämmelse begränsa de intagnas rättig- heter för att underlätta verksamheten för andra myndigheter. Det innebär att ett häkte exempelvis inte kan införa en begränsning med stöd av denna bestäm- melse för att förhindra att en brottsutredning förstörs. Ovan har jag redogjort för min syn på vilka krav som kan ställas på miljön i bostadsrum och rastgårdar i fråga om intagnas möjlighet att kunna reglera in- flödet av dagsljus och iaktta sin omgivning. Om Kriminalvården efter en be- dömning i det enskilda fallet är av uppfattningen att det av ordnings- eller sä- kerhetsskäl är nödvändigt att begränsa dessa rättigheter, måste myndigheten vidta åtgärder för att motverka eventuella negativa konsekvenser av dessa begränsningar. Intagna som är meddelade restriktioner eller som av andra skäl inte kan vis- tas i gemensamhet med andra intagna är en särskilt utsatt grupp i detta sam- manhang. Om Kriminalvården har valt att begränsa rättigheter för denna grupp av intagna ligger det ett särskilt ansvar på myndigheten att vidta isoleringsbry- tande åtgärder i förhållande till den intagne. Det kan exempelvis bestå i att han eller hon ges möjlighet att komma ut från bostadsrummet i större omfattning än vad som annars skulle vara fallet. Likaså ligger det ett ansvar på myndig- heten att se till att den period som den intagne är hänvisad till en sådan miljö blir så kort som möjlig. 4.5 Förhållandena i häktena och I Kriminalvårdens yttrande har det framkommit tre olika skäl till att häktena med hjälp av skevade persienner begränsat de intagnas möjligheter att se ut 72Se JO 2014/15 s. 211, dnr 5528-2012. 73Se 1 kap. 6 § andra stycket fängelselagen och 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 genom fönstren och i häktet begränsat de intagnas möjlighet att se ut från rastgårdarna. Häktena har genom åtgärden velat förhindra de intagna från att komma i kontakt med personer som befinner sig utanför häktet, skydda de intagnas integritet genom att hindra insyn från närliggande höghus och hindra insyn i andra myndigheters lokaler. 4.5.1 Förhindra oönskad kommunikation Som jag nämnt tidigare kan ett häkte, enligt min mening, enbart vidta en sådan begränsande åtgärd om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Häktet har inte förklarat på vilket sätt intagnas oönskade kommunikation stör ordningen och säkerheten i häktet, och därmed varför denna åtgärd bedömts nödvändig. Jag utesluter inte att det kan uppstå situationer där en sådan åtgärd har stöd i bestämmelsen. Jag vill emellertid framhålla att åtgärden bara får vidtas om den bedöms nödvändig i varje enskilt fall. I Kriminalvårdens yttrande framskymtar även att syftet med åtgärden är att förhindra att pågående brottsutredningar förstörs. Av den anledningen vill jag understryka att det i Kriminalvårdens uppdrag ingår att verkställa åklagarens beslut om restriktioner. Det ingår däremot inte i myndighetens uppdrag att på egen hand besluta om begränsningar som upplevs nödvändiga för att förhindra att en brottsutredning saboteras. 4.5.2 Skyddande av de intagnas integritet Begränsningar har även motiverats med att de är nödvändiga för att förhindra oönskad insyn från närbelägna höghus. Jag har förståelse för att det kan inne- bära en allt större utmaning för Kriminalvården att värna de intagnas integritet i takt med att stadsmiljöerna förtätas. Naturligtvis måste Kriminalvården se till att boende i kringliggande hus inte kan se in i häktets lokaler. Jag vill emellertid framhålla att den typen av åtgärder så långt som möjligt inte bör innebära en begränsning för de intagna. Enligt min mening finns det andra tillvägagångssätt än de som häktena har valt att använda sig av, och som framstår som lämpligare ur de intagnas perspektiv. Det önskade syftet kan t.ex. uppnås genom att fönster och rastgårdar förses med spegelglas som omöjliggör insyn men som inte hindrar utsikten.74 4.5.3 Hindra insyn i andra myndigheters lokaler Häktet har även förklarat begränsningarna av de intagnas rätt att se ut genom fönstret med att man velat förhindra de intagna från att se in i närlig- gande byggnader som disponeras av andra myndigheter. Jag har förståelse för att det kan finnas behov av att samlokalisera ett häkte med bl.a. brottsutredande myndigheter för att verksamheten ska fungera så smidigt som möjligt. Frågan är emellertid vilken myndighet som bör vidta åtgärder för att komma till rätta 74 Se 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen och 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen där det bl.a. anges att om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D med de eventuella insynsproblem som en sådan samlokalisering kan föra med sig. Jag har förstått det som att en del av de begränsningar som införts för de intagna i häktet har gjorts för att förhindra insyn i åtminstone poli- sens lokaler. Enligt min mening är en sådan lösning felaktig, och i stället bör det vara som vidtar de åtgärder som bedöms nödvändiga för att förhindra insyn i myndighetens lokaler. De intagna i häkten ska alltså inte behöva drabbas av samlokaliseringar på så sätt att Kriminalvården på uppma- ning av en annan myndighet, eller på eget initiativ, begränsar deras utsikt från bostadsrum och rastgårdar. Det som redovisats ovan kan sammanfattas i följande punkter: – Intagna har rätt att a)på egen hand kunna reglera inflödet av dagsljus i sitt bostadsrum b)kunna betrakta sin omgivning genom fönstret i sitt bostadsrum c)kunna betrakta sin omgivning från rastgårdar. –Dessa rättigheter får begränsas om Kriminalvården bedömer att det på grund av ordnings- eller säkerhetsskäl är nödvändigt i det enskilda fallet. –Om en intagen är hänvisad till att vistas i en miljö där dessa rättigheter är begränsade måste Kriminalvården vidta åtgärder för att minska de negativa konsekvenserna av begränsningarna och se till att vistelsen i sådana miljöer blir så kort som möjligt. Som jag nämnde inledningsvis har frågan om de intagnas möjlighet att på egen hand reglera ljusinflödet i bostadsrummet uppmärksammats av mig och mina medarbetare . Av den anledningen är jag förvånad över att det så sent som framkom uppgifter om att de intagna i häktet saknade denna möjlighet.75 Enligt min mening bör Kriminalvården göra en fullständig genomgång av samtliga verksamhetsställen (såväl häkten som anstalter) för att säkerställa att de intagna ges rätt att kunna se ut genom fönstren i bostadsrummen och att kunna reglera ljusinflödet på egen hand. Vidare bör genomgången omfatta myndighetens rastgårdar. En sådan inventering verkar också vara nödvändig för att se till att de åtgärder som vidtagits för att förhindra insyn m.m. är ända- målsenliga och innebär en så liten begränsning av de intagnas rättigheter som möjligt. En sådan genomgång bör vara färdig , och Kriminalvården bör därefter återrapportera till mig hur situationen ser ut och vilka eventuella åtgärder som myndigheten har vidtagit eller planerar att vidta. 75 Se artikel i (///haktet-far- nya-persienner-3801861.aspx). K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Intagna i häkte har nekats att ringa s.k. ankomstsamtal (Dnr 62-2015 och 63-2015) Beslutet i korthet: Två personer som var häktade klagade på att de inte fått underrätta sina anhöriga när de kom till häktet Salberga. JO:s utredning visar att personerna var frihetsberövade på grund av misstanke om brott och att de förflyttats till häktet Salberga från andra häkten. I JO:s beslut konstateras att det inte fanns någon författningsreglerad skyldighet för häktet att under- rätta de häktades anhöriga. JO uttalar alltså inte någon kritik mot Kriminal- vården. I beslutet hänvisar JO till tidigare uttalanden i frågor om underrättelser till anhöriga eller närstående om frihetsberövande (dnr 1944-2013). I sitt yttrande till JO i det ärendet anförde Kriminalvården att myndigheten har för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. JO kommer att följa upp Kriminalvårdens arbete med att ta fram gemensamma rutiner. JO överlämnar också en kopia av beslutet till och justitieutskott för kännedom. Det beror på att JO har svårt att se att det skulle finnas sakliga skäl till skillnaden i underrättelseskyldighet när det gäller personer som frihetsberövats på grund av misstanke om brott och personer som frihetsberövats på annan grund, se 24 kap. 21 a § rättegångs- balken, RB, respektive 3 § häktesförordningen (2010:2011). I två anmälningar som kom in till JO klagade . på att de inte fått möjlighet att underrätta sina anhöriga om var de befinner sig, s.k. ankomstsamtal. De anförde i huvudsak följande: Häktet Salberga har åsidosatt hans rätt att kontakta närmast anhöriga genom att förvägra honom att ringa ankomstsamtal. Vid förfrågan fick han svar att häktet inte har det som kutym eller liknande. Det är kränkande med tanke på hans redan inskränkta tillvaro som häktad. Dessutom är det oerhört respektlöst mot hans mor som varit oroad eftersom han inte hört av sig. Det aktuella telefon- numret är tillbaka inlagt i INTIK-systemet, vilket gör det hela än mer anmärkningsvärt. Under den långa resan från häktet ne- kades han även att ringa från häktena och Saltvik. När han kom till häktet Salberga frågade han om han fick ringa ankomstsamtal till sin familj och till sin flickvän, men personalen sa nej. Ingen visste var han var, inte ens hans advokat. ringde han sin advokat och berät- tade att han hade förflyttats till häktet Salberga. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som F.B. JO begärde också att det skulle framgå av yttrandet om Kriminalvården tagit fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras (se JO:s beslut i dnr 1944-2013). I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen , följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från häktet Salberga, häktet och häktet Saltvik. Uppgifter har även inhämtats från /KVR [Kriminalvårdens klientadministrativa system, JO:s anm.].