frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Dåvarande i län kritiseras för att det inledande förhöret med J.S. genomfördes utan att han hade tillgång till en försvarare. J.S., som var , greps i . Enligt den brottsanmälan som upprättades var grunden för gripandet bl.a. att han hade vägrat att stanna på polismans tecken och att han försökt köra på en polis med sin moped. J.S. var också misstänkt för vårdslöshet i trafik genom att han kört mopeden i hög hastighet och inte visat hänsyn till andra trafikanter och fotgängare. Gripandet skedde kl. 2.20. J.S. fördes därefter till polisstationen i Lindes- berg. Det vakthavande befälet var inledningsvis förundersök- ningsledare. Hon gav direktiv till polispatrullen att de skulle kontakta J.S:s för- äldrar och samt hålla ett s.k. anhållningsförhör enligt 24 kap. 8 § andra stycket (RB) och därefter underrätta åklagaren. Social- jouren kontaktades, men ingen därifrån hade möjlighet att närvara vid förhöret med J.S. Hans föräldrar kom dock till polisstationen och var närvarande under förhöret. Förhöret hölls kl. 4.00–4.35. Förhörsledare var polisassistenten . J.S. delgavs misstanke om försök till grov misshandel, underlåtenhet att vid färd stanna på polismans tecken , vårdslöshet i trafik och olovlig körning. Enligt förhörsprotokollet förnekade J.S. försök till grov miss- handel, men erkände de övriga gärningarna. Det fanns inte någon försvarare närvarande vid förhöret. I förhörsprotokollet har det noterats att J.S. underrät- tats om rätten till försvarare och att han godtog den försvarare som rätten för- ordnar. Det finns inte någon ytterligare notering om behovet av, eller önskemål om, försvarare. Efter förhöret lämnades ärendet över till åklagarkammaren i . Åkla- garen beslutade att häva gripandet av J.S., som släpptes kl. 4.50. förordnades en offentlig försvarare för J.S. Därefter ge- nomfördes ytterligare två förhör med honom, den 3 respektive , vid vilka J.S:s offentliga försvarare var närvarande. J.S. dömdes sedermera vid för vårdslöshet i trafik, men frikändes från försök till grov misshandel och grov vårdslöshet i trafik. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L J.S:s mor, , anmälde ett antal av de poliser i som varit inblan- dade i J.S:s ärende . Hennes huvudsakliga kla- gomål avsåg att förhöret med J.S. genomfördes utan att han hade tillgång till en försvarare. har uppgett att hon och J.S:s far möttes av polismannen när de kom till polisstationen. De frågade henne om de be- hövde en advokat, men hon svarade att det inte behövdes eftersom det skulle vara ett kort förhör och att det var svårt att få tag på en försvarare . upplyste dock om att J.S. hade rätt att få en försvarare. anförde vidare att polisen hade en skyldighet att ordna en försvarare med hänsyn till de allvarliga anklagelser som riktades mot J.S. och att förhöret inte borde ha genomförts. Innehållet i och omfattningen av förhören Som nämnts ovan delgavs J.S. misstanke om försök till grov misshandel, vårds- löshet i trafik, underlåtenhet att stanna på polismans tecken och olovlig kör- ning. Han förnekade försök till grov misshandel och uppgav att han inte hade försökt köra på någon utan att hans avsikt var att köra mellan de personer som försökte stoppa honom. J.S. angav vidare att han antog att de var poliser, men att han inte ville stanna eftersom hans moped var trimmad. Han blev bländad av polisernas ficklampor och hade därför svårt att se. J.S. uppgav också att han upptäckte lamporna och poliserna innan de försökte stoppa ho- nom. J.S. erkände att han inte hade stannat på polismans tecken och angav att anledningen till detta var den trimmade mopeden. Vid det sista tillfället såg han tydligt att det var poliser som ville stoppa honom eftersom blåljus blinkade överallt. Han försökte köra i sicksack för att inte polisbilen skulle kunna köra om honom. När två polisbilar körde upp jämsides med ho- nom tänkte han bromsa och åka åt andra hållet, men en av polisbilarna blocke- rade vägen för honom. J.S. erkände också vårdslöshet i trafik; han uppgav att han själv ansåg att han körde mopeden vårdslöst och i hög fart. Han medgav att det var en del folk där han körde, men ville enligt förhörsprotokollet lägga till att han tyckte att han hade kontroll över körningen. J.S. korrigerade sin tidigare uppgift om att han hade antagit att de personer som befann sig på vägen framför honom var poliser. Han uppgav i stället att han inte såg att de var poliser eftersom han blev bländad av de starkt lysande fick- lamporna. Det var först när han hade passerat dem, åkt vidare och såg blåljusen som han antog att de var poliser. J.S. erkände fortfarande vårdslöshet i trafik, underlåtenhet att stanna på po- lismans tecken och olovlig körning. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vid det sista förhöret gjordes vissa justeringar av brottsmisstankarna. J.S. änd- rade också sin inställning till misstankarna, och förnekade även olovlig körning och underlåtenhet att vid färd stanna på polismans tecken. Han korrigerade sina tidigare uppgifter och angav att han antagit att de blåljus som han sett vid olika tillfällen under sin mopedfärd var hans kompisar som ville ”jäklas” med ho- nom. En av hans kompisar har en med blåljus. Han hade alltså inte insett att det var polisen som försökte påkalla hans uppmärksamhet. När han såg några personer som lyste med ficklampor på honom trodde han att det var hans kompisar som skulle stoppa honom. Han ville inte stanna eftersom han var osams med en av dem. Att han erkänt gärningarna vid det första förhöret be- rodde på att han var rädd och ville få lämna polisstationen. J.S. uppgav vidare att det inte hade funnits någon risk för att han skulle köra på någon och att han inte hade kört så fort som polisen påstått. Han förnekade också att han skulle ha vetat om att mopeden var trimmad. (enhetschefen ) yttrade sig om de övervägan- den som hade gjorts om behovet av en försvarares närvaro vid förhöret med J.S. . Upplysningar hade hämtats in från bl.a. polisinspektören , polisassistenten och poliskommissarien , som inledningsvis var förundersökningsledare. har uppgett att det var hon som kontaktade J.S:s far. Hon var dock inte inblandad i beslutet att hålla förhör med J.S. direkt utan att en försvarare närvarade. medverkade inte heller vid för- höret. har redogjort för omständigheterna kring förhöret enligt föl- jande. Han fattade beslut om att gripa J.S., som fördes till polisstationen i Lindes- berg. J.S:s föräldrar kontaktades skyndsamt. Det beslutades att förhör skulle hållas med J.S., med föräldrarna som förhörsvittnen och att kontakt sedan skulle tas med åklagare för beslut i frågan om J.S. skulle anhållas. Föräldrarna var närvarande vid förhöret, men de ställde enligt inte några frågor om försvarare. Han informerade dock J.S. och för- äldrarna om rätten till en offentlig försvarare, men de avböjde. Han uppfattade det som att de ville lämna polisstationen så fort som möjligt och att de var angelägna om att påskynda förhöret. Normalt sett görs inte några försök att få tag på en försvarare om en misstänkt inte önskar det, i vart fall inte vid ett inledande förhör. I förhörsprotokollet är det noterat att J.S. informerats om rät- ten till försvarare och att han godtar den som rätten förordnar. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L har vidare anfört att han alltid överväger om det finns be- hov av försvarare närvarande när en ungdom ska förhöras. Det är dock förun- dersökningsledaren som beslutar i frågan. Han antar att det i J.S:s fall bedöm- des som angeläget att hålla förhör direkt . Dessutom brukar den åkla- gare som ska fatta beslut i anhållningsfrågan vilja ta del av förhören inför det Hans egen bedömning är också att man bör hålla förhör direkt om man har möjlighet, framför allt när det gäller ett så allvarligt brott som i detta fall. kunde inte heller se att det skulle ha varit till nackdel för J.S. att förhöret hölls direkt, utan snarare tvärtom eftersom J.S. fick möjlighet att föra fram det han ville och få information om hur farligt hans beteende var för honom själv och för andra. Det är också en fördel för utredningen om förhör kan hållas direkt eftersom den hörde då har händelsen i färskt minne och det minskar risken för att han eller hon lämnar en annan version av vad som hänt. har angett att hon var vakthavande befäl vid ledningscentralen i den aktuella natten, och hon var därför förundersökningsledare i ären- dets inledande skede. Hennes uppgift var att granska brottsanmälan, inleda för- undersökning och att föra över anmälan till åklagaren efter det att förhör hållits. Vidare upplyste att patrullen eller utredaren som regel håller ett kort anhållningsförhör innan åklagaren kontaktas. Detta är i enlighet med Enligt är anhållningsförhöret endast ett kort inledande förhör, där den misstänkte underrättas om brottsmisstankar och får uppge om han eller hon erkänner eller förnekar brott (dvs. Den misstänkte informeras under förhöret också om rätten till försvarare och får då uppge om försvarare önskas eller inte. Det är sedan åkla- garens uppgift att ta ställning till om den misstänkte har behov av en offentlig konstaterade att en underårig som regel har en ovillkorlig rätt till en försvarare. I vissa fall kan dock undantag göras. I J.S:s fall var för- äldrarna närvarande och det fanns inte något önskemål om att ha en försvarare närvarande vid förhöret. J.S. släpptes efter förhöret. också att det generellt sett är svårt att få tag på en jourhavande advokat . upplyste att det fr.o.m. ska finnas kvalificerade förundersökningsledare tillgängliga dygnet runt, veckans . havande befälen ska alltså inte längre vara förundersökningsledare . redovisade följande allmänna utgångspunkter för bedöm- ningen av frågan om försvarares närvaro vid förhör med unga misstänkta. Att hålla förhör med en misstänkt under utan att han eller hon har tillgång till juridiskt biträde kan enligt endast godtas under mycket speciella omständigheter. I vissa fall kan ett kortare delgivningsförhör hållas utan att en försvarare närvarar, men frågan om behovet av försvarare måste alltid beaktas mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Det är inte heller tillräckligt att den misstänkte avsagt sig rätten till försvarare vid förhöret, utan han eller hon måste ha fått klar och tydlig information och fullt ut uppgett sig förstå konsekvensen av att förhör hålls utan föregående kon- takt med en försvarare. Därutöver krävs att omständigheterna rent objektivt också är sådana att den unges rättigheter inte undergrävs på ett otillbörligt sätt. angav vidare att anhållningsförhör normalt sett hålls in- nan åklagaren underrättas om gripandet och utgör underlag för åklagarens be- dömning av om det finns grund för anhållande eller om frihetsberövandet ska upphöra. En sådan rutin innebär dock inte att bedömningen i frågan om försva- rare kan avvaktas till dess att åklagaren tagit ställning. Det är i stället den poli- siära förundersökningsledaren som ska göra bedömningen av behovet av en försvarares närvaro vid förhöret. Han eller hon ska också se till att de övervä- ganden som görs i frågan dokumenteras. anförde också att de särskilda överväganden som bör gö- ras när det gäller misstänkta som är underåriga ofta kan motivera en kontakt med åklagaren efter gripandet, och innan ett förhör hålls. Förhöret med J.S. redovisade följande bedömning av hur frågan om närvaro av försvarare vid förhöret med J.S. hade handlagts. konstaterade inledningsvis att J.S. var gripen och att po- lisen därför hade en skyldighet att hålla ett anhållningsför- hör. Det vakthavande befälet , som var förundersökningsledare i ärendet , lämnade direktiv om att förhör skulle genomföras efter kontakt med och föräldrarna samt att åklagaren därefter skulle underrättas. Det framgår dock inte om några direktiv lämnats om formen för förhöret, dvs. om detta endast skulle begränsas till ett kort del- givningsförhör eller om det skulle vara mer omfattande. Inte heller finns det noterat om några särskilda överväganden gjorts i fråga om behovet av en för- svarare vid förhöret. Vidare konstaterade att förhörsledaren uppgett att J.S. och hans föräldrar hade avsagt sig rätten till försvarare vid det första förhöret. Förhöret var relativt kortfattat, men misstankarna avsåg bl.a. försök till grov misshandel, och J.S. var endast . J.S. erkände vid förhöret gärningar som han senare under utredningen förnekade, och han har bl.a. uppgett att han vid det första förhöret känt sig rädd och velat lämna polis- stationen. Det har under brottsutredningens gång kommit fram olika uppgifter bl.a. om hur J.S. uppfattat situationen när poliserna försökt stoppa honom. Po- lismyndigheten konstaterade också att det efter det första förhöret endast hölls ett slutförhör och ett kort kompletterande förhör innan utredningen slutredovi- sades till åklagaren. Vad som sagts vid det första förhöret kan därmed enligt antas ha haft betydelse för utredningen och för åklagarens senare bedömning av skuldfrågan. Enligt bedömning får omständigheterna i ärendet anses ha varit sådana att det rent objektivt funnits skäl att särskilt reflektera över formerna för förhöret och lämpligheten av att hålla förhör utan en försvarare närvarande. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Sammanfattningsvis ansåg att hade brus- tit när det gäller förundersökningsledarens skyldighet att objektivt bedöma och noga dokumentera sina överväganden i försvararfrågan. Hon borde också ha lämnat tydliga och väl dokumenterade direktiv i denna fråga till förhörsledaren. borde som förhörsledare ha förvissat sig om att blad bedömt att förhöret kunde hållas utan närvaro av eller föregående kontakt Med hänsyn till de särskilda omständigheterna hade det möjli- gen också varit lämpligt att redan före förhöret underrätta åklagaren och över- låta bedömningen av försvararfrågan till honom eller henne. borde också ha dokumenterat vilken information som lämnades till J.S. och hans föräldrar vid förhöret om rätten till tillgång till försvarare. ning till att förhöret genomfördes utan en försvarare närvarande borde också ha kommenterade det anfört. Hon förde bl.a. fram att an- ledningen till att hon och J.S:s far inte frågade om en försva- rare var att de redan fått besked av att det inte behövdes De avböjde alltså inte att få en försvarare, som I ett beslut anförde JO Renfors följande: Anmälan till åklagaren och anhållningsförhör En gripen person ska förhöras efter gripandet. Har åklaga- ren inte redan underrättats om frihetsberövandet, ska det skyndsamt anmälas till honom eller henne. (Se 24 kap. 8 § andra stycket RB.) Med begreppet skyndsamt avses ”möjligt” efter gripandet (se bl.a. mitt beslut , dnr 6383-2014, och , Straffprocessuella tvångs- medel, 3 uppl., s. 221). Om polisen håller anhållningsförhöret kan anmälan till åklagaren om frihetsberövandet i de flesta fall vänta till efter förhöret. Är saken tveksam eller svår kan det emellertid vara nödvändigt att en anmälan om fri- hetsberövandet görs redan före förhöret för att åklagaren ska kunna antingen själv höra den misstänkte eller lämna instruktioner om vad den misstänkte ska höras om. (Se prop. 1986/87:112 s. Frågan om en ung person ska vara frihetsberövad är en sådan sak som kan vara tveksam eller svår att bedöma. Om den som gripits är är det därför särskilt angeläget att åklagaren möjligt underrättas om gripandet, och det kan i sådana fall ofta vara lämpligt att det sker redan innan ett förhör har hållits med den misstänkte. (Se nämnda beslut och m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 24 kap. 8 §.) Efter förhöret ska åklagaren besluta om den misstänkte ska an- hållas eller friges (24 kap. 8 § andra stycket RB). När ett gripande anmäls till P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L åklagare innebär det att åklagaren tar över ansvaret för frihetsberövandet (JO 1954 s. 197). Rätten till tillgång till försvarare En person som misstänks för ett brott har enligt 21 kap. 3 § första stycket RB en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbereda och utföra sin talan. Av 21 kap. 3 a § RB följer att den som är anhållen eller häktad har rätt till en offentlig försvarare om han eller hon begär det. En offentlig försvarare ska också förordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet. Den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott ska informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att en offentlig försvarare under vissa förutsätt- ningar kan förordnas av rätten (se 12 § förundersökningskungörelsen). Denna information ska lämnas innan förhöret påbörjas, och det ska tydligt framgå att rätten inträder redan i och med att brottsmisstanke delges. När den misstänkte fått information om sina rättigheter ska han eller hon tillfrågas om sin inställ- ning till behovet av försvarare. Som jag återkommer till nedan kan den miss- tänkte avstå från försvarare, om det sker under rättssäkra former. Inför nya för- hör bör han eller hon dock åter erinras som sina rättigheter och på nytt tillfrågas om sin inställning. JO 2013/14 s. 133, dnr 3577-2011.) Rätten till tillgång till försvarare är en del av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rät- tigheterna och de grundläggande friheterna (). Av artikel 6.3 c) följer bl.a. att en misstänkt ska ha rätt att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde. Rätten att biträdas av försvarare gäller inte bara under själva rättegången utan också vid polisförhör och under förundersökningen. Det finns en omfattande rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänsk- liga rättigheterna () om brottsmisstänktas försvararrättig- heter. Som princip har domstolen slagit fast att en misstänkt redan vid det första polisförhöret har rätt att biträdas av en försvarare, om det inte finns tvingande skäl att inskränka denna rätt. Även om det undantagsvis finns sådana skäl, får inskränkningen inte tillåtas skada den misstänktes rätt att försvara sig. Dom- stolen har också konstaterat att rätten att försvara sig normalt skadas om erkän- nanden eller medgivanden som den misstänkte gjort utan biträde av försvarare under en kommande rättegång åberopas mot honom eller henne till stöd för en fällande dom. (Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., s. Ett EU-direktiv som ska vara genomfört i svensk rätt fastställer minimiregler om rätten till tillgång till försvarare som bygger på praxis (se och rådets direktiv /48/EU om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden m.m.). Regeringen har i en proposition lämnat förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktivet, vilka föreslås träda i kraft (se prop. 2015/16:187). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör genomförts utan att en för- svarare närvarat och framhållit att en brottsmisstänkts rätt till försvarare vid förhör är en central rättssäkerhetsfråga. Det har vidare uttalats att huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte på grund av bristande kännedom om utredningsförfarandet och den rättsliga regleringen ska komma i underläge mot polis och åklagare, utan ha tillgång till sådan sakkunskap att han eller hon till fullo kan ta till vara Det ligger i rättvisans intresse att en försvarare inte bara biträ- der den misstänkte med upplysningar och råd utan även närvarar vid förhör. Även JO har slagit fast att den misstänkte som regel har rätt att ha tillgång till en försvarare redan fr.o.m. det första förhöret. Det är primärt förundersöknings- ledaren som har ansvar för att en misstänkts försvararrättigheter respekteras. Att hålla ett grundligare förhör om brott med höga straffvärden utan försvarare närvarande kan äventyra både den misstänktes rättssäkerhetsintressen och för- Den misstänktes ålder och utredningsläget kan också ha be- tydelse för om det kan anses rättssäkert att hålla ett förhör utan försvarare. rätten till försvarare inte kan tillgodoses bör endast ett delgivningsförhör hållas. Ett sådant förhör ska vara kortfattat och inriktat på att delge brottsmisstanken och få besked om den misstänktes inställning till denna. JO 2011/12 s. 77, dnr 5493-2008, JO 2012/13 s. 106, dnr 4608-2010, JO 2014/15 s. 77, dnr 2978-2012, och ovan nämnda JO 2013/14 s. Särskilt om unga lagöverträdares rätt till tillgång till försvarare När det gäller misstänkta under ska en offentlig försvarare förordnas om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare (se 24 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Ett antal av de beslut där JO riktat kritik mot att förhör hållits utan försvarare närvarande har avsett unga JO har framhållit att när misstanken avser ett allvarligare brott kan det så gott som aldrig anses uppenbart att behov av försvarare saknas (se bl.a. ovan nämnda JO 2011/12 s. 77). Riksåklagaren har beslutat nya riktlinjer om ungas rätt till försvarare (RåR 2016:1). De nya riktlinjerna började gälla och har som syfte att stärka misstänktas rätt till försvarare och säkerställa en rättstillämpning i enlighet med svensk lagstiftning och internationella åtaganden. linjerna innebär bl.a. att det i princip inte ska hållas förhör i sak utan att en försvarare är närvarande när en ung misstänkt är frihetsberövad (se avsnitt 4.5–4.7). Att en misstänkt har en försvarare närvarande vid förhör väger alltid tyngre än andra intressen. Förhör i sak får därför, i de joursituationer när en försvarare inte kan närvara vid förhöret, vänta till dess en försvarare kan när- vara även om den misstänkte själv vill ge sin berättelse och det skulle kunna leda till att ett anhållningsbeslut kan undvikas eller ett frihetsberövande förkor- I riktlinjerna anges också att en konsekvens av att förhör i sak inte ska hållas med den unge utan att en försvarare är närvarande kan vara att ett even- tuellt frihetsberövande blir längre. Detta ska åklagaren väga in i bedömningen av om det är proportionerligt att anhålla den unge. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Vidare klargör riktlinjerna att det är åklagaren som är ansvarig för att lämna de direktiv som krävs med hänsyn till behovet av försvarare. När en ung person är frihetsberövad är det enligt riktlinjerna särskilt angeläget att åklagaren är tydlig i sina direktiv och förklarar att endast ett delgivningsförhör ska hållas om en försvarare inte kan närvara (se avsnitt 4.2). Avstående från rätten till tillgång till försvarare En misstänkt kan under vissa förhållanden avstå från rätten till försvarare. Av bl.a. praxis följer att ett avstående måste ske under rätts- säkra former; det ska vara klart, entydigt och frivilligt (se , a.a., s. 345). EU:s försvarardirektiv innehåller också en bestämmelse om att en miss- tänkt kan avstå från rätten till tillgång till försvarare. Detta förutsätter att han eller hon har fått tydlig och tillräcklig information på ett enkelt och begripligt språk om innebörden av rättigheten och de eventuella konsekvenserna av att avstå från den. Avståendet måste dessutom vara frivilligt och otvetydigt, och det ska kunna återkallas. (Se artiklarna 9.1 och 9.3.) Om ett avstående återkallas under pågående förhör ska detta avbrytas (se ovan nämnda JO 2013/14 s. 133). Även om den misstänkte anger att han eller hon avstår från försvarare kan det med hänsyn till bl.a. brottsmisstankarna, utredningsläget eller den miss- tänktes ålder finnas anledning att förordna en försvarare för att hans eller hen- nes försvararrättigheter inte ska äventyras. Detsamma gäller i fråga om försva- rarens närvaro vid förhör. Som nämnts ovan är det primärt förundersöknings- ledarens ansvar att göra en bedömning av behovet av försvarare, oavsett vilken inställning den misstänkte har.