frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — redovisade följande bedömning. När det gäller förhöret konstaterade att det i princip endast avsett delgivning av brottsmisstanken och M.K:s inställning Efter förhöret begärde att tingsrätten skulle förordna en offentlig försvarare för M.K. Med hänsyn till de överväganden som gjort och att det endast var ett delgivningsförhör ansåg inte att det fanns skäl att ifrågasätta hans ställningstagande och handläggning i I fråga om förhöret som hölls med M.K. att det var relativt långt och utförligt. Hon ansåg att M.K:s för- svarare borde ha närvarat vid förhöret. har utgått från att för- hörsledaren, utan särskilda direktiv om det, skulle kontakta försvararen före förhöret så att han kunde närvara. Att förhöret genomfördes utan närvaro av försvararen är enligt uppfattning mycket olyckligt, men hon an- ser inte att detta är något som bör klandras för. När det slutligen gäller frågan om M.K:s rätt till en rättvis rättegång har kränkts på grund av att förhöret hölls utan försvararen närvarande förde Skarp fram att det framgår av tingsrättens dom att M.K. verkar ha lämnat i huvudsak samma uppgifter vid tingsrätten som i förhöret under förundersök- Av domen går det vidare enligt inte att utläsa att skulle ha lyft fram uppgifter som M.K. der förhör under förundersökningen. Tingsrätten har inte heller lagt vad M.K. uppgett under förundersökningen till grund för sin bedömning i målet. Skarp konstaterade att det i stället framgår att tingsrätten ansett att det funnits anledning att vara försiktig med att lägga M.K:s uppgifter till grund för bedöm- ningen i den mån de inte vunnit stöd av annan bevisning. ning ansåg inte att M.K:s rätt till en rättvis rättegång hade () hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från bl.a. polisassistenten vid polisområde har anfört i huvudsak följande om omständigheterna vid de för- hör som hon hållit med M.K. Inför förhöret frågade hon den behandlande läkaren och psykologen om det gick att hålla förhör med M.K. med hänsyn till hans fysiska och psykiska status. Enligt dem fanns det inte några medicinska hinder mot att P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Hon delgav M.K. misstanke om mordbrand, alternativt grov mord- brand, informerade honom om hans rätt till försvarare och frågade om han öns- kade någon särskild försvarare. Hon frågade också om M.K. ville att en försva- rare skulle vara närvarande under nästa förhör. uppgav då att det kändes bra att prata utan försvarare. Hon lät hans önskemål styra och ansåg inte att det fanns någon anledning att ifrågasätta det. Med hänsyn till att M.K. var svårt skadad och i behov av sjukhusvård ställdes det enligt högre krav på flexibilitet än normalt. Efter det att förordnats som offentlig försvarare den 5 feb- ruari 2015 hade kontakt med honom vid ett flertal tillfällen . De talade bl.a. om hur M.K. mådde och om förundersök- ningen. Hon var också i kontakt med inför förhöret . Hon informerade honom om att förhöret skulle äga rum på sjuk- huset och att det skulle komma att spelas in. var alltså infor- merad om datum, tidpunkt och plats för förhöret. När det gäller om han skulle närvara vid förhöret eller inte frågade han henne om M.K:s uppfattning. Hon informerade honom om att M.K. angett att försvararen inte behövde närvara. Då ansåg inte heller att hans närvaro var nödvändig. Hon kom överens med honom om att de skulle höras av efter det att förhöret genomförts och att hon då skulle informera honom om vad som kommit fram. hade också kontakt med M.K., både före och efter förhöret. Förhöret spelades in. har angett att hon normalt sett alltid frågar om det går bra att hålla förhör utan en försvarare när- varande. Eftersom detta var överenskommet redan före förhöret, och försvara- ren var underrättad, valde hon dock att inte dokumentera detta. uppgav vidare att om hade haft förhinder, men ändå hade önskat närvara vid förhöret, hade förhörstiden kunnat anpassas efter det. Det var dock aldrig aktuellt. angav att avsikten med förhöret enbart var att delge brottsmisstanken och att låta M.K. yttra sig över denna och i för- svararfrågan. ansåg därför inte att det fanns någon anledning att rikta kritik mot att förhöret genomförts utan att en försvarare var närvarande. När det gäller förhöret konstaterade att en försvarare i princip har en ovillkorlig rätt att delta i förhör med sin klient. framhöll dock att detta inte nödvändigtvis innebär att en för- svarare måste närvara när den misstänkte hörs. Om den misstänkte, försvararen och förhörsledaren är eniga om att försvararen inte ska närvara vid förhöret finns det enligt inte något hinder mot att förhöret ändå ge- nomförs. redogjorde vidare för uppgifter om hand- läggningen: att hon vid det första förhöret hade frågat . om han önskade att försvararen närvarade vid det andra förhöret, att M.K. svarat att han tyckte det kändes bra att prata utan försvararen, att hon informerat försvararen om tid och plats för det andra förhöret och att försvararen bedömde att hans närvaro P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L under det andra förhöret inte var nödvändig. och hans försvarare därmed under godtagbara former ha avstått från att försvararen skulle närvara vid förhöret. Mot den bakgrunden ansåg Polismyn- digheten inte att det kunde anses finnas några brister i handläggningen. yttrade sig över det och anfört. Han uppgav bl.a. att M.K. inte hade godtagit att bli förhörd utan försvararen närvarande, i vart fall har det inte varit hans avsikt. gånger varför det inte kom någon advokat. var också kritisk till att den påstådda överenskommelsen mellan om att förhör kunde hållas utan försvararen närvarande inte finns dokumenterad. I ett beslut anförde JO Renfors följande: Rätten till tillgång till försvarare En person som misstänks för ett brott har enligt 21 kap. 3 § första stycket rät- tegångsbalken (RB) en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbe- reda och utföra sin talan. Av 21 kap. 3 a § RB följer att den som är anhållen eller häktad har rätt till en offentlig försvarare om han eller hon begär det. En offentlig försvarare ska också förordnas om den misstänkte är i behov av för- svarare med hänsyn till utredningen om brottet. Den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott ska informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av en försvarare och om att en offentlig försvarare under vissa förut- sättningar kan förordnas av rätten (se 12 § förundersökningskungörelsen). Denna information ska lämnas innan förhöret påbörjas, och det ska tydligt framgå att rätten inträder redan i och med att brottsmisstanke delges. När den misstänkte fått information om sina rättigheter ska han eller hon tillfrågas om sin inställning till behovet av försvarare. Som jag återkommer till nedan kan den misstänkte avstå från försvarare, om det sker under rättssäkra former. Inför nya förhör bör han eller hon dock åter erinras som sina rättigheter och på nytt tillfrågas om sin inställning. JO 2013/14 s. 133, dnr 3577-2011.) I 23 kap. 10 § RB finns bestämmelser om vilka som får närvara vid förhör som hålls under förundersökningen. Utgångspunkten är att det är förundersök- ningsledaren som bestämmer detta. Enligt bestämmelsens fjärde stycke har dock den misstänkte och hans eller hennes försvarare rätt att närvara vid förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Vid andra förhör får försvararen när- vara om det kan ske utan men för utredningen. När det gäller förhör med den misstänkte är utrymmet för att vägra försvararen att närvara ytterst begränsat (se JO 2010/11 s. 139, dnr 5684-2008). Rätten till tillgång till försvarare är en del av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rät- tigheterna och de grundläggande friheterna (). Av artikel 6.3 c) följer bl.a. att en misstänkt ska ha rätt att försvara sig personligen eller P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Rätten att biträdas av försvarare gäller inte bara under själva rättegången utan också vid polisförhör och under förundersökningen. Det finns en omfattande rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänsk- liga rättigheterna () om brottsmisstänktas försvararrättig- heter. Som princip har domstolen slagit fast att en misstänkt redan vid det första polisförhöret har rätt att biträdas av en försvarare, om det inte finns tvingande skäl att inskränka denna rätt. Även om det undantagsvis finns sådana skäl, får inskränkningen inte tillåtas skada den misstänktes rätt att försvara sig. Dom- stolen har också konstaterat att rätten att försvara sig normalt skadas om erkän- nanden eller medgivanden som den misstänkte gjort utan biträde av försvarare under en kommande rättegång åberopas mot honom eller henne till stöd för en fällande dom. (Se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., s. Ett EU-direktiv som ska vara genomfört i svensk rätt fastställer minimiregler om rätten till tillgång till försvarare som bygger på praxis (se och rådets direktiv /48/EU om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden m.m.). Regeringen har i en proposition lämnat förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktivet. I propositionen föreslås bl.a. ändringar i 23 kap. 10 § RB som innebär att en misstänkt alltid har rätt att ha sin försvarare närvarande när han eller hon förhörs, dvs. inte endast vid de förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Av den nya lydelsen framgår uttryckligen att det är fråga om en rätt för den misstänkte, och inte för försvararen. En privat för- svarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare får dock under vissa förutsättningar förhindras att närvara. Lagändringarna föreslås träda i kraft . (Se prop. 2015/16:187.) JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör genomförts utan att en för- svarare närvarat och framhållit att en brottsmisstänkts rätt till försvarare vid förhör är en central rättssäkerhetsfråga. Det har vidare uttalats att huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte på grund av bristande kännedom om utredningsförfarandet och den rättsliga regleringen ska komma i underläge mot polis och åklagare, utan ha tillgång till sådan sakkunskap att han eller hon till fullo kan ta till vara sina rättigheter. Det ligger i rättvisans intresse att en försvarare inte bara biträ- der den misstänkte med upplysningar och råd utan även närvarar vid förhör. Även JO har slagit fast att den misstänkte som regel har rätt att ha tillgång till en försvarare redan fr.o.m. det första förhöret. Det är primärt förundersöknings- ledaren som har ansvar för att en misstänkts försvararrättigheter respekteras. Att hålla ett grundligare förhör om brott med höga straffvärden utan en försva- rare närvarande kan äventyra både den misstänktes rättssäkerhetsintressen och förhörens bevisvärde. Den misstänktes ålder och utredningsläget kan också ha betydelse för om det kan anses rättssäkert att hålla ett förhör utan försvarare. Om rätten till försvarare inte kan tillgodoses bör endast ett delgivningsförhör hållas. Ett sådant förhör ska vara kortfattat och inriktat på att delge brottsmiss- tanken och få besked om den misstänktes inställning till denna. JO 2011/12 s. 77, dnr 5493-2008, JO 2012/13 s. 106, dnr 4608-2010, JO 2014/15 s. 77, dnr 2978-2012, och ovan nämnda JO 2013/14 s. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Avstående från rätten till tillgång till försvarare En misstänkt kan under vissa förhållanden avstå från rätten till försvarare. Av bl.a. praxis följer att ett avstående måste ske under rätts- säkra former; det ska vara klart, entydigt och frivilligt (se , a.a., s. 345). EU:s försvarardirektiv innehåller också en bestämmelse om att en miss- tänkt kan avstå från rätten till tillgång till försvarare. Detta förutsätter att han eller hon har fått tydlig och tillräcklig information på ett enkelt och begripligt språk om innebörden av rättigheten och de eventuella konsekvenserna av att avstå från den. Avståendet måste dessutom vara frivilligt och otvetydigt, och det ska kunna återkallas. (Se artiklarna 9.1 och 9.3.) Om ett avstående återkallas under pågående förhör ska detta avbrytas (se ovan nämnda JO 2013/14 s. 133). Även om den misstänkte anger att han eller hon avstår från en försvarare kan det med hänsyn till bl.a. brottsmisstankarna, utredningsläget eller den miss- tänktes ålder finnas anledning att förordna en försvarare för att hans eller hen- nes försvararrättigheter inte ska äventyras. Detsamma gäller i fråga om försva- rarens närvaro vid förhör. Som nämnts ovan är det primärt förundersöknings- ledarens ansvar att göra en bedömning av behovet av försvarare, oavsett vilken inställning den misstänkte har. JO har i några fall där den misstänkte var eller strax över framhållit att förhörsledaren bör rådgöra med förunder- sökningsledaren i försvararfrågan innan ett mer ingående förhör inleds. (Se ovan nämnda JO 2011/12 s. 77 och JO 2013/14 s. 133 samt JO:s beslut , dnr 3019-2012.) Även när en åklagare är förundersökningsledare har ett an- svar – utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förundersökningsledaren – att utföra åtgärder som rutinmässigt förekommer i en förundersökning. Att i samband med förhör informera en misstänkt om hans eller hennes rättigheter hör till rutinåtgärder av det slaget. I detta ingår den dokumentationsplikt som gäller för dessa åtgärder. Från rättssäkerhetssynpunkt måste det gå att kontrollera att den som förhörts har informerats om sina rättigheter. Detsamma gäller om den misstänkte upp- ges ha avstått från sin rätt. Det bör därför vid varje förhör tydligt dokumenteras vilken information som lämnats och vilken inställning den misstänkte angett. Även förundersökningsledarens direktiv i försvararfrågan bör dokumenteras. (Se ovan nämnda JO 2012/13 s. 106 och JO 2013/14 s. I 21 kap. 7 § RB finns vissa bestämmelser om en försvarares skyldigheter. Det anges bl.a. att en försvarare med nit och omsorg ska ta till vara den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning. Detta innebär bl.a. att försvararen är skyldig att främja den misstänktes intressen och bl.a. se till att bevisning och omständigheter som talar till den misstänktes fördel kommer fram. I bestämmelsen anges vidare att en försvarare så snart det kan ske bör överlägga med den misstänkte och förbereda försvaret. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Min utredning i detta ärende har avsett frågan om M.K:s rätt till tillgång till försvarare respekterades vid polisförhören . Förhö- ren gällde misstanke om mordbrand och hölls på sjukhuset eftersom M.K. var skadad efter branden. Förhören genomfördes utan att en försvarare var närva- rande. Brottsmisstänktas rätt till tillgång till försvarare är en central rättssäkerhets- fråga. Det framgår inte minst av rättsfall från och av EU- rätten. Att en misstänkt ska ha tillgång till en försvarare innebär inte att försva- raren måste närvara vid alla förhör. Försvararens närvaro är emellertid normalt en förutsättning för att han eller hon ska kunna ta till vara den misstänktes rät- tigheter och se till att rättsregler följs. Utgångspunkten i den svenska lagstift- ningen är också att den misstänkte har en rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhör. För att den misstänkte ska kunna utnyttja denna rätt är det naturligt- vis väsentligt att han eller hon också underrättas om sina rättigheter. Jag redovisar nedan min bedömning av om förhören med M.K. borde ha genomförts utan hans försvarare närvarande och av vem som var ansvarig för att hans behov av försvarare blev tillgodosett. Jag uttalar mig också om M.K. kan anses ha avstått från försvarare på ett rättssäkert sätt. M.K:s rätt till försvarare vid förhören Omfattningen av det första förhöret med M.K. Han delgavs brottsmisstanken och hördes om sin inställning till denna samt fick ange öns- kemål om försvarare. Det var alltså att betrakta som ett s.k. delgivningsförhör. Även om misstänkta generellt sett har rätt att ha tillgång till en försvarare redan vid det första förhöret får det normalt anses godtagbart att hålla ett delgivnings- förhör utan att en försvarare är närvarande. Jag har därför inte några synpunkter på att förhöret med M.K. genomfördes utan en försvarare. för det andra förhöret hade M.K. en offentlig försvarare, men denne var inte närvarande vid förhöret. Detta var det första av de två längre förhör som hölls med M.K. Förhöret var relativt om- fattande; M.K. redogjorde för vad han hade gjort den aktuella kvällen och för sina personliga förhållanden. Han uppgav bl.a. att han hade köpt bensin och att hans avsikt nog hade varit att elda upp sig själv. Han uttalade sig också om vad han insett om risken för att elden skulle spridas. Även om dessa uppgifter inte kom att vara av avgörande betydelse för utredningen och domen i målet kan det ändå konstateras att det rörde sig om sådana omständigheter som kunde ha varit till nackdel för M.K. Förhöret var alltså grundligt, och de brottsmisstankar som riktades mot M.K. Han var själv svårt skadad, och det har kommit fram uppgifter i P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L utredningen som tyder på att det i vart fall kunde befaras att han inte var psy- kiskt stabil vid förhörstillfället. Mot denna bakgrund är det enligt min mening uppenbart att M.K. skulle ha biträtts av sin försvarare under förhöret. fann sig i en ytterst utsatt situation och hade inte möjlighet att själv ta till vara sina rättigheter vid förhöret. Det kan inte anses rättssäkert att hålla förhör av detta slag utan en försvarare närvarande. Bedömningen av behovet av försva- rare får i fall som detta inte överlåtas på den misstänkte. M.K:s avstående från försvarare Förutsättningarna var alltså sådana att förhöret vid en ob- jektiv bedömning inte borde ha hållits utan att M.K:s försvarare var närvarande. Detta gäller alltså oavsett M.K:s – och försvararens – inställning i frågan. merna för M.K:s avstående var därmed inte av avgörande betydelse. ledning av att i sitt yttrande har angett att M.K. försvarare under godtagbara former avstått från försvararnärvaro vid förhöret vill jag ändå föra fram vissa generella synpunkter i den frågan. Som angetts ovan ska ett avstående från försvarare ske på ett rättssäkert sätt; den misstänkte ska ha fått tydlig och tillräcklig information och vara införstådd med vad rätten till försvarare innebär. Avståendet ska också vara klart, entydigt Av uppgifter framgår att hon och M.K:s försvarare hade en kontakt inför förhöret, och att det då bestämdes att försvararen inte skulle när- Utgångspunkten för detta ställningstagande var i och för sig att M.K. ligt uppfattning hade avstått från försvararnärvaro vid förhöret. Jag vill dock ändå framhålla att det i första hand är den misstänkte – inte för- svararen – som avgör om han eller hon vill avstå rätten till försvarare vid ett förhör och att det normalt är lämpligt att den misstänkte inför sitt ställningsta- gande rådgör med sin försvarare om försvararens närvaro och om det förhör som ska hållas. Att förhörsledaren har anledning att ha direkta kontakter med en misstänkts försvarare inför ett förhör fråntar inte förhörsledaren skyldig- heten att försäkra sig om att även den misstänkte är införstådd med vad rätten till försvarare innebär. Även om den misstänkte och försvararen inte anser att försvararen behöver närvara har vidare polis och åklagare det slutliga ansvaret för att en misstänkts rätt till försvarare tillgodoses. Av förhörsprotokollen framgår att M.K. informerats om sin rätt till försva- rare enligt 12 § förundersökningskungörelsen. 2015 framgår detta endast genom en kryssmarkering, och det finns inte någon ytterligare notering om försvararfrågan, t.ex. om M.K:s inställning till att låta sig förhöras utan försvarare. har i utredningen här uppgett att hon vid förhöret frågade . om han ville att en försvarare skulle närvara vid nästa förhör, och att han då svarade att det kändes bra att prata utan försvarare. har angett att hon lät M.K:s önskemål – som hon inte fann skäl att ifrågasätta – styra. Som hennes uppgifter får förstås var anledningen till att hon inte dokumenterade M.K:s inställning till att låta sig förhöras utan försvarare att det var överenskommet redan före förhöret och att försvararen var underrättad. Det framgår dock inte av hennes redogörelse P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L om hon ändå tog upp frågan om försvararnärvaro med M.K. vid förhöret , dvs. om det endast är en dokumentationsbrist. Oavsett det vill jag framhålla att en misstänkt vid varje förhörstillfälle måste få ta ställning till om han eller hon vill låta sig förhöras utan försvarare. En misstänkt kan inte anses bunden av att han eller hon tidigare uppgett att förhör kan hållas utan försvarare. Det gäller även under ett pågående förhör; om en misstänkt anger att han eller hon önskar en försvarare ska förhöret normalt sett avbrytas och återupptas när en försvarare kan närvara. Av utredningen framgår att M.K. var svag och medtagen vid det första för- höret. Det framstår mot den bakgrunden som ännu mer olämpligt att låta M.K:s egen inställning vara avgörande för bedömningen av behovet av en försvarare vid nästa förhör. M.K:s uttalande om att det kändes bra att prata utan försvarare borde dessutom snarare ha väckt frågan om han insett innebörden av rätten till försvarare, och föranlett att kontrollerade detta. Det kan i vart fall inte anses vara ett klart och entydigt avstående från försvarare. Det som kommit fram tyder på att det funnits brister i informationen till M.K. om rätten till försvarare, och det har inte säkerställts att han insett inne- börden av denna rätt. Hans avstående från försvarare kan därmed under alla förhållanden inte anses ha skett på ett rättssäkert sätt. Förundersökningsledarens och förhörsledarens ansvar Det är primärt förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. Det innebär bl.a. att de direktiv som ges till för- hörsledaren ska innefatta frågan om rätt till försvarare när det är aktuellt. För att en förundersökningsledare ska kunna ta sitt ansvar för dessa frågor under pågående utredningsarbete krävs det att förhörsledaren informerar och rådgör med förundersökningsledaren om det finns någon osäkerhet kring försvarar- närvaron. Förundersökningsledaren kan då göra en egen bedömning av behovet av försvarare och ta ställning till hur förhöret ska genomföras. I M.K:s fall var det alltså i första hand kammaråklagaren som var ansvarig för att M.K. fick tillgång till försvarare i tillräcklig omfatt- ning. har uppgett att han och inte berörde frågan om försvararen skulle närvara vid förhöret , men att han utgick från att hon enligt den normala rutinen skulle kontakta försvararen inför förhöret. har alltså inte lämnat något direktiv i frågan om försvararens närvaro vid förhöret med M.K. Det bör i och för sig inte heller krävas av honom eftersom åtgärden att underrätta en offentlig försvarare om att förhör ska hållas normalt sett får anses vara en sådan rutinåtgärd som ska utföras av polisen utan ett särskilt direktiv. Det är därför angeläget att förhörsledaren informerar för- undersökningsledaren om han eller hon frångår denna rutin eller – som i detta fall – försvararen av någon annan anledning inte avser att närvara vid förhöret, eller det uppstår andra frågor kring försvararnärvaron. Förhörsledaren har alltså ett ansvar för att lyfta frågan om behovet av för- svarare vid förhör till förundersökningsledaren. Detta innebär dock inte att en förhörsledare i alla fall måste kontrollera med förundersökningsledaren om det P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L går bra att hålla ett förhör utan en försvarare närvarande. I fall där det handlar om misstankar om relativt lindrig brottslighet, den misstänkte är vuxen och det inte heller finns några särskilda personliga förhållanden som gör att en försva-