frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Detta framstår som särskilt stötande när det är den misstänktes agerande mot målsäganden som är orsaken till namnbytet. Det som kommit fram i ärendet tydliggör de konsekvenser för en måls- ägande som bestämmelsen i 21 § FUK kan ge upphov till. En ändring av den nuvarande regleringen bör enligt min mening övervägas i syfte att stärka sek- retesskyddet för en målsägande i en sådan situation som är aktuell här. En måls- ägande ska inte behöva vara hänvisad till att ansöka om fingerade personupp- gifter för att kunna åtnjuta sådant skydd. Jag lämnar därför över beslutet till . Det är ur integritetsskyddssynpunkt av stor vikt att sekretessbelagda uppgif- ter hanteras korrekt. Även om det inte är möjligt att hålla målsägandens namn P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L hemligt för den misstänkte, finns det ett starkt intresse av att skyddade namn- uppgifter inte sprids i onödan. Jag ser därför positivt på att polismyndigheten ser över sina rutiner för hur skyddade personuppgifter ska hanteras. Om en misstänkt har en försvarare som har rätt att närvara vid förhör ska polisen alltid underrätta försvararen om att förhör ska hållas (Dnr 2470-2015) Beslutet i korthet: JO:s utredning har avsett frågan om en häktad persons rätt att försvara sig har äventyrats genom att förhör genomförts utan att den offentliga försvararen var närvarande och inte heller hade underrättats om att förhör skulle hållas. I beslutet anges att om en misstänkt har en försvarare som har rätt att närvara vid ett förhör ska han eller hon informeras om tid och plats för för- höret. Detta gäller oavsett den misstänktes inställning till att låta sig förhöras utan försvararen närvarande. Att försvararen informeras är nödvändigt för att han eller hon ska kunna ta till vara den misstänktes rättigheter antingen genom att närvara vid förhöret eller i vart fall rådgöra med den misstänkte. JO konstaterar också att det primärt är förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. Åtgärden att underrätta en offentlig försvarare om att förhör ska hållas med en frihetsbe- rövad person får dock normalt sett anses vara en sådan rutinåtgärd som ska utföras av förhörsledaren utan särskilt direktiv av förundersökningsledaren. Det är därför angeläget att förhörsledaren informerar förundersökningsleda- ren om han eller hon av något skäl anser sig behöva frångå denna rutin. Det är enligt JO anmärkningsvärt att förhörsledaren i detta fall inte un- derrättade den offentliga försvararen om att förhör skulle hållas. Enligt vad som kommit fram tog hon inte heller upp frågan om förhör kunde genomfö- ras utan att den misstänktes försvarare var närvarande med förundersök- ningsledaren. Förhörsledaren kritiseras för att hon genom sitt handlande äventyrat den misstänktes rättssäkerhet. Advokaten förordnades som offentlig försva- rare för den utländska medborgaren , som var anhållen på grund av miss- tanke om stöld . Dagen därpå, , häktades S.B. Förundersökningen bedrevs av polisen i , med en åklagare som för- undersökningsledare. hölls tre förhör med S.B. Förhören hölls efter varandra under totalt . Två av förhören var kompletterande förhör om tidi- gare delgivna misstankar om stöld. Vid ett av dessa förhör presenterades ny bevisning i form av bilder från en övervakningskamera för S.B. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L förhöret underrättades S.B. om en ny brottsmisstanke som avsåg ytterligare en Förhörsledare var kriminalinspektören . inte närvarande vid förhören. Enligt förhörsprotokollen har S.B. om sin rätt till försvarare och uppgett att det gick bra att prata utan försvarare. En tolk var närvarande vid förhören, och enligt protokollen har S.B. han förstått tolken. hölls ytterligare ett förhör med S.B., vid vilket har i en anmälan till JO fört fram kritik mot för att han inte underrättades om tidpunkten för förhören med S.B. Han har också uppgett att S.B. inte förstått att han hade rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhören. Det är enligt olämpligt att förhör genomförs med en frihetsberövad icke svensktalande person utan att en försvarare får möjlighet att närvara. har vidare angett att det också är viktigt ur försvararens syn- vinkel att vara närvarande vid förhör eftersom det bl.a. ger möjlighet att följa förundersökningen och se till att förhören genomförs på ett korrekt sätt. (enhetschefen ) yttrade sig över klagomål. Inför yttrandet hade upplysningar hämtats in från bl.a. krimi- nalinspektören vid polisen i och chefen för polisre- gion Öst, . Av de uppgifter lämnat framgår i huvudsak följande. Förunder- sökningsledaren hade gett direktiv om att förhör skulle genomföras och att den nya brottsmisstanken skulle delges S.B. Vanligtvis informeras försvararen om att förhör ska hållas. avsikt var att förhören med S.B. skulle ge- nomföras för att man skulle hinna underrätta . Vid kontakt med tolkförmedlingen kom det fram att det inte fanns några tolkar som var tillgängliga . Det fanns dock en tolk som kunde vara med vid förhör . På grund av tidsbrist och eftersom det endast var fråga om kortare förhör underrättades inte om att förhören skulle hållas. När kom till häktet informerade hon S.B. om situationen och frågade honom om förhöret kunde hållas utan att hans försvarare var närva- rande. uppgav att det gick bra. När förhöret inleddes underrättade hon S.B. om hans rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhöret och frågade återigen om förhöret kunde hållas utan försvararens närvaro. svarade att det gick bra. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L har vidare uppgett att hon anser att det är orimligt att S.B. inte skulle ha förstått att han hade rätt att ha sin försvarare närvarande. Hon frågade både i början och i slutet av förhören om han förstått tolken, vilket han uppgav att han hade gjort. har också uppgett att hon alltid är tydlig med att informera misstänkta om deras rättigheter, särskilt vid förhör med icke svensktalande personer. uppgav att man inte fann anledning att ifrågasätta uppgif- terna i förhörsprotokollen. Utgångspunkten för bedömningen var alltså att S.B. hade fått information om rätten att ha sin försvarare närvarande på ett språk som han förstod. konstaterade också att uppgifterna om S.B. förstått innebörden av informationen som lämnats gick isär och fann därför inte anledning att kommentera den saken närmare. uppgav vidare att det var klarlagt att inte hade informerat om att förhören skulle äga rum. Med anledning av uppgifter om att det var svårt att få tag på en tolk vid den aktuella tidpunkten uppgav att man hade förståelse för att det ibland är brist på tolkar och att det för en enskild utredare finns en tidspress i ärenden med häktade. ifrågasatte dock om den valda lös- ningen hade bidragit till kortare handläggningstid om S.B. inte hade godtagit att genomföra förhören utan att närvarade. Med hänvisning till 23 kap. 10 § fjärde stycket (RB) kon- staterade att en försvarare har rätt att delta i förhör om det kan ske utan men för utredningen, och att det blir svårt att utöva denna rätt om försvararen inte underrättas om att förhör kommer att äga rum. I den aktuella förundersökningen fanns det enligt inte skäl att tro att någon planerad utredningsåtgärd skulle gå om intet om underrättades om att förhören med S.B. skulle äga rum. anförde mot den bakgrunden att borde ha underrättat om de före- stående förhören och frågat om det gick bra att dessa hölls utan hans närvaro, eller om han ville sammanträffa med S.B. för att diskutera saken. konstaterade med hänvisning till bl.a. beslut från JO att det primärt är förundersökningsledarens ansvar att se till att en misstänkts för- svararrättigheter respekteras. borde därför enligt Polismyndig- heten också ha informerat den åklagare som var förundersökningsledare om sin avsikt att förhöra S.B. utan att var närvarande. Avslutningsvis uppgav att regionpolischefen uppgett att polisregionen skulle kvalitetssäkra framtida rutiner för kon- takter med förundersökningsledare samt offentliga och privata försvarare. yttrade sig över det anfört och vidhöll det som han tidigare fört fram. Han angav bl.a. att oklarheterna i fråga om S.B. förstått att han hade rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhören visade behovet av att en försvarare informeras om att förhör ska hållas så att även P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L denne kan tala med den misstänkte och få klarhet i om han eller hon påkallar försvararens närvaro eller inte. I ett beslut anförde JO Renfors följande: Rätten till tillgång till försvarare En person som misstänks för ett brott har enligt 21 kap. 3 § första stycket RB en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbereda och utföra sin talan. Av 21 kap. 3 a § RB följer att den som är anhållen eller häktad har rätt till en offentlig försvarare om han eller hon begär det. Den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott ska informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att en offentlig försvarare under vissa förutsätt- ningar kan förordnas av rätten (se 12 § förundersökningskungörelsen). Denna information ska lämnas innan förhöret påbörjas, och det ska tydligt framgå att rätten inträder redan i och med att brottsmisstanke delges. När den misstänkte fått information om sina rättigheter ska han eller hon tillfrågas om sin inställ- ning till behovet av försvarare. Som jag återkommer till nedan kan den miss- tänkte avstå från försvarare, om det sker under rättssäkra former. Inför nya för- hör bör han eller hon dock åter erinras om sina rättigheter och på nytt tillfrågas om sin inställning. JO 2013/14 s. 133, dnr 3577-2011.) I 23 kap. 10 § RB finns bestämmelser om vilka som får närvara vid förhör som hålls under förundersökningen. Utgångspunkten är att det är förundersök- ningsledaren som bestämmer detta. Enligt bestämmelsens fjärde stycke har dock den misstänkte och hans eller hennes försvarare rätt att närvara vid förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Vid andra förhör får försvararen när- vara om det kan ske utan men för utredningen. När det gäller förhör med den misstänkte är utrymmet för att vägra försvararen att närvara ytterst begränsat (JO 2010/11 s. 139, dnr 5684-2008). Rätten till tillgång till försvarare är en del av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rät- tigheterna och de grundläggande friheterna (). Av artikel 6.3 c) följer bl.a. att en misstänkt ska ha rätt att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde. Rätten att biträdas av försvarare gäller inte bara under själva rättegången utan också vid polisförhör och under förundersökningen. Det finns en omfattande rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänsk- liga rättigheterna () om brottsmisstänktas försvararrättig- heter. Som princip har domstolen slagit fast att en misstänkt redan vid det första polisförhöret har rätt att biträdas av en försvarare, om det inte finns tvingande skäl att inskränka denna rätt. (Se , Mänskliga rättigheter i euro- peisk praxis, 5 uppl., s. Ett EU-direktiv som ska vara genomfört i svensk rätt fastställer minimiregler om rätten till tillgång till försvarare som bygger på praxis (se och rådets direktiv /48/EU om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Regeringen har i en proposition lämnat förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktivet. I propositionen föreslås bl.a. ändringar i 23 kap. 10 § RB som innebär att en misstänkt alltid har rätt att ha sin försvarare närvarande när han eller hon förhörs, dvs. inte endast vid de förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Av den nya lydelsen framgår uttryckligen att det är fråga om en rätt för den misstänkte, och inte för försvararen. En privat för- svarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare får dock under vissa förutsättningar förhindras att närvara. Lagändringarna föreslås träda i kraft . (Se prop. 2015/16:187.) JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör genomförts utan att försva- rare närvarat och framhållit att en brottsmisstänkts rätt till försvarare vid förhör är en central rättssäkerhetsfråga. Det har vidare uttalats att huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte på grund av bristande kännedom om utredningsförfarandet och den rättsliga regleringen ska komma i underläge mot polis och åklagare, utan ha tillgång till sådan sakkunskap att han eller hon till fullo kan tillvarata sina rät- tigheter. Det ligger i rättvisans intresse att en försvarare inte bara biträder den misstänkte med upplysningar och råd utan även närvarar vid förhör. Även JO har slagit fast att den misstänkte som regel har rätt att ha tillgång till en försva- rare redan fr.o.m. det första förhöret. Det är primärt förundersökningsledaren som har ansvar för att en misstänkts försvararrättigheter respekteras. JO 2011/12 s. 77, dnr 5493-2008, JO 2012/13 s. 106, dnr 4608-2010, och ovan nämnda JO 2013/14 s. Avstående från rätten till tillgång till försvarare En misstänkt kan under vissa förhållanden avstå från rätten till försvarare. Av bl.a. praxis följer att ett avstående måste ske under rätts- säkra former; det ska vara klart och entydigt och frivilligt (, a.a., s. 345). EU:s försvarardirektiv innehåller också en bestämmelse om att en miss- tänkt kan avstå från rätten till tillgång till försvarare. Detta förutsätter att han eller hon har fått tydlig och tillräcklig information på ett enkelt och begripligt språk om innebörden av rättigheten och de eventuella konsekvenserna av att avstå från den. Avståendet måste dessutom vara frivilligt och otvetydigt, och det ska kunna återkallas. (Se artiklarna 9.1 och 9.3.) Om ett avstående återkallas under pågående förhör ska detta avbrytas (se ovan nämnda JO 2013/14 s. 133). Även om den misstänkte anger att han eller hon avstår från en försvarare kan det med hänsyn till bl.a. brottsmisstankarna, utredningsläget eller den miss- tänktes ålder finnas anledning att förordna en försvarare för att hans eller hen- nes försvararrättigheter inte ska äventyras. Detsamma gäller i fråga om försva- rarens närvaro vid förhör. Som nämnts ovan är det primärt förundersöknings- ledarens ansvar att göra en bedömning av behovet av försvarare, oavsett vilken inställning den misstänkte har. JO har i några fall där den misstänkte var eller strax över framhållit att förhörsledaren bör rådgöra med förunder- sökningsledaren i försvararfrågan innan ett mer ingående förhör inleds. (Se ovan nämnda JO 2011/12 s. 77 och JO 2013/14 s. 133 samt JO:s beslut , dnr 3019-2012.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Även när en åklagare är förundersökningsledare har ett an- svar – utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förundersökningsledaren – att utföra åtgärder som rutinmässigt förekommer i en förundersökning. Att i samband med förhör informera en misstänkt om hans eller hennes rättigheter hör till rutinåtgärder av det slaget. I detta ingår den dokumentationsplikt som gäller för dessa åtgärder. Från rättssäkerhetssynpunkt måste det gå att kontrollera att den som förhörts har informerats om sina rättigheter. Detsamma gäller om den misstänkte upp- ges ha avstått från sin rätt. Det bör därför vid varje förhör tydligt dokumenteras vilken information som lämnats och vilken inställning den misstänkte angett. Även förundersökningsledarens direktiv i försvararfrågan bör dokumenteras. (Se ovan nämnda JO 2012/13 s. 106 och JO 2013/14 s. I 21 kap. 7 § RB finns vissa bestämmelser om en försvarares skyldigheter. Det anges bl.a. att en försvarare med nit och omsorg ska ta till vara den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning. Detta innebär bl.a. att försvararen är skyldig att främja den misstänktes intressen och bl.a. se till att bevisning och omständigheter som talar till den misstänktes fördel kommer fram. I bestämmelsen anges vidare att en försvarare så snart det kan ske bör överlägga med den misstänkte och förbereda försvaret. har fört fram kritik mot att han inte underrättades om att förhör skulle hållas med hans klient S.B., som var häktad. Han var därför inte närva- rande under förhören, som gällde misstankar om stöld . Brottsmisstänktas rätt till tillgång till försvarare är en central rättssäkerhets- fråga. Det framgår inte minst av rättsfall från och av EU- rätten. I detta fall hade S.B. en offentlig försvarare; frågan här gäller om hans rätt att försvara sig har äventyrats genom att förhör genomfördes utan att för- svararen var närvarande och inte heller hade underrättats om att de skulle hål- las. Att en misstänkt ska ha tillgång till en försvarare innebär inte att försvararen måste närvara vid alla förhör. Försvararens närvaro är emellertid normalt en förutsättning för att han eller hon ska kunna ta till vara den misstänktes rättig- heter och se till att rättsregler följs. Utgångspunkten i den svenska lagstift- ningen är också att den misstänkte har en rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhör. För att den misstänkte ska kunna utnyttja denna rätt är det naturligt- vis väsentligt att han eller hon också underrättas om sina rättigheter. S.B:s rätt till försvarare vid förhören Det har i förhörsprotokollen antecknats att S.B. informerats om rätten till för- svarare, att han uppgett att det gick bra att ”prata” utan försvarare och att han P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L angett att han förstått den tolk som biträdde vid förhören. Jag har inte underlag att uttala mig i frågan om S.B. förstått att han hade rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhören eller hur han i övrigt uppfattat situationen. Jag vill dock framhålla att det naturligtvis inte får förekomma att en misstänkt känner sig pressad att gå med på att förhöras utan försvarare. I ett fall som detta – när den misstänkte är vuxen, misstankarna inte avser alltför allvarlig brottslighet och utredningen inte är särskilt komplicerad – finns det generellt sett inte något hinder mot att vissa förhör hålls utan försvarare närvarande, om den misstänkte godtar det. Det förutsätter dock att avståendet från rätten till försvarare sker på ett rättssäkert sätt. Särskilt när den misstänkte, som i S.B:s fall, är frihetsberövad är det också nödvändigt att han eller hon ges tillfälle att rådgöra med sin försvarare i frågan om dennes närvaro och om det förhör som ska hållas. Att som misstänkt vara frihetsberövad innebär förutom en inskränkning i rörelsefriheten också en inskränkning i möjligheten att fritt kommunicera med andra. I en sådan situation är kontakten med försvararen särskilt angelägen. Det är anmärkningsvärt att inte underrättade S.B:s offentliga försvarare – advokaten – om att förhören skulle hållas. Om den misstänkte har en försvarare som har rätt att närvara vid ett förhör ska han eller hon informeras om tid och plats för förhöret. Detta är som jag angett ovan nöd- vändigt för att försvararen ska kunna ta till vara den misstänktes rättigheter antingen genom att närvara vid förhöret eller i vart fall rådgöra med den miss- tänkte. Därigenom kan det undvikas att den misstänkte ställs inför den situation som S.B. ställdes inför: att försvararen inte är underrättad och att förhörsleda- ren frågar om det går bra att hålla förhör utan försvarare med risken att den misstänkte känner sig pressad att gå med på detta. Brist på tolkar eller andra praktiska problem, som hänvisat till, är naturligtvis inte godtag- bara skäl för att åsidosätta en misstänkts rätt till försvarare. Förundersökningsledarens och förhörsledarens ansvar Som framgått ovan är det primärt förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. Det innebär bl.a. att de direktiv som ges till förhörsledaren ska innefatta frågan om rätt till försvarare när det är aktuellt. För att en förundersökningsledare ska kunna ta sitt ansvar för dessa frågor under pågående utredningsarbete krävs det att förhörsledaren informerar och rådgör med förundersökningsledaren, t.ex. om det uppstår en situation som i detta fall, eller om det av andra skäl finns en osäkerhet kring försvararnärva- ron. Förundersökningsledaren kan då göra en egen bedömning av behovet av försvarare och ta ställning till hur förhöret ska genomföras. Det finns inte någonting som tyder på att tagit upp frågan om förhör kunde hållas utan att S.B:s försvarare var närvarande med den åklagare som var förundersökningsledare. Det framgår inte av utredningen om åklaga- rens direktiv om att hålla förhör med S.B. innehöll några anvisningar i frågan om försvararnärvaro vid förhöret. Det kan dock konstateras att åtgärden att un- derrätta en offentlig försvarare om att förhör ska hållas med en frihetsberövad person normalt sett får anses vara en sådan rutinåtgärd som ska utföras utan P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Det är därför angeläget att förhörsledaren informerar förun- dersökningsledaren om han eller hon av något skäl anser sig behöva frångå Sammanfattningsvis ska kritiseras för att hon hållit förhör i sak med den frihetsberövade S.B. utan att underrätta hans offentliga försvarare och därigenom äventyrat hans rättssäkerhet. Efter vad som kommit fram tog hon inte heller upp frågan om förhör kunde genomföras utan att försvararen var närvarande med förundersökningsledaren. Hennes handlande tyder på att hon saknat insikt om vikten av misstänktas rätt till försvarare och vad den innebär. Det är därför angeläget att kvalitetssäkrar sina rutiner för kontakter med försvarare och förundersökningsledare, vilket man också angett att man ska göra med anledning av det inträffade. Uttalanden om bl.a. rätten till försvarare vid förhör med en misstänkt som är (Dnr 2502-2015) Beslutet i korthet: J.S., som var , greps som misstänkt för bl.a. försök till grov misshandel. I samband med gripandet höll polisen ett förhör i sak med honom utan att en försvarare var närvarande. JO:s utredning har avsett frågan om J.S:s rätt att försvara sig därigenom har äventyrats. I beslutet anges att utrymmet för att hålla ett förhör i sak – dvs. ett mer omfattande förhör än ett delgivningsförhör – med en misstänkt som är utan försvarare generellt sett är mycket begränsat. Är den unge dess- utom frihetsberövad ska det i princip aldrig hållas ett förhör i sak utan att en försvarare är närvarande. Detta framgår numera uttryckligen i riksåklaga- rens riktlinjer om ungas rätt till försvarare. Med hänsyn till att J.S. endast var , att han var frihetsberö- vad och att brottsmisstankarna gällde ett allvarligt brott är det enligt JO:s mening uppenbart att han skulle ha biträtts av en försvarare under förhöret. Om en försvarare inte kunde närvara borde förhöret ha begränsats till att han delgavs brottsmisstankarna och hördes om sin inställning till dessa samt fick ange om han hade något önskemål om försvarare. Enligt JO var förutsättningarna alltså sådana att förhöret vid en objektiv bedömning inte borde ha hållits utan en försvarare närvarande. I sådana fall får bedömningen av behovet av försvarare inte överlåtas på den misstänkte eller hans eller hennes vårdnadshavare, utan det är polis och åklagare som har det slutliga ansvaret för att en misstänkt får tillgång till försvarare när det behövs. Det är i första hand förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L ningsledaren ska kunna ta sitt ansvar för dessa frågor under utredningsar- betet krävs det att förhörsledaren informerar och rådgör med förundersök- ningsledaren. Med anledning av vad som kommit fram i ärendet betonar JO också vik- ten av att information om rätten till tillgång till försvarare lämnas på ett så- dant sätt att den inte riskerar att uppfattas som en påtryckning på den miss- tänkte att avstå från sin rätt till försvarare.