frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Genom utred- ningen har sammanfattningsvis följande kommit fram: Häktet Salberga beviljar regelmässigt intagna som är berövade friheten på annan grund än misstanke om brott telefonsamtal till närstående i samband med ankomst till häktet, i enlighet med 3 § häktesförordningen (2010:2010). Intagna som är berövade friheten på grund av misstanke om brott informeras vid ankomsten till häktet om att ankomstsamtal till närstå- ende inte beviljas per automatik. Detta sker i det särskilda samtal som per- sonal håller med varje nyanländ intagen. I samtalet lämnas också informa- tion om att den intagne har möjlighet att ansöka om telefontillstånd inom INTIK och telefonsamtal utom INTIK. Vid samtalen används en checklista för att säkerställa att samtliga intagna får all information som ska lämnas i samband med ankomsten. Det är kriminalvårdsinspektören som beslutar om samtal utanför INTIK. Denne har uppgett att häktet brukar bevilja så- dana samtal i relativt stor utsträckning. var båda frihetsberövade på grund av misstanke om brott då de var intagna i häktet Salberga. ankom häktet Salberga från häktet , via häktena och Saltvik. Personal höll samtal med honom . lades telefontillstånd avseende hans föräldrar in i INTIK. ansökte inte om att få ringa något samtal utanför INTIK. Han förflyttades till anstalt . ankom häktet Salberga från häktet . Personal höll samtal med honom . ansökte inte om att få ringa något samtal utanför INTIK under sin vistelse i häktet, förutom till sin offentliga försvarare. Sådana samtal hanteras dock formlöst och den intagne behöver endast säga till personalen när han vill ringa. förflyt- tades till anstalt . Häktet och häktet Saltvik från häktet till häktet Sal- berga. Han gjorde två uppehåll under transporten, ett i häktet och ett i häktet Saltvik. var inskriven i häktet och i häktet Saltvik nästan då det inte fanns någon transport att tillgå under julhelgen. Han ankom till häktet Salberga . Såväl häktet Saltvik som häktet tillåter en intagen som är häktad och inskriven för transport att på begäran ringa en anhörig eller annan, om den intagne på tidigare häkte har haft telefonkontakt med den personen. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 häktet försöker man även tillmötesgå den intagnes begäran att få in- lagt det tidigare beviljade tillståndet i INTIK-systemet, om resurser finns för det. I häktet hade F.B. telefontillstånd till bland annat sin mor och far. Visserligen fortsätter telefontillstånd till närstående att gälla när den intagne förflyttas till ett annat häkte. Med beaktande av att den häktade un- dantagsvis är inskriven finns dock sällan något utrymme för att administrera en sådan överflytt. Någon dokumentation om att F.B. under sin vistelse i häktet och häktet Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller annan finns inte. Av 24 kap. 21 a § framgår följande. När någon har fri- hetsberövats genom gripande enligt 7 § första stycket, genom överläm- nande till en polisman enligt 7 § andra stycket och då inte har frigivits, genom anhållande eller genom häktning enligt 17 §, ska någon av den fri- hetsberövades närmaste anhöriga eller någon annan person som står den frihetsberövade särskilt nära underrättas om frihetsberövandet så snart det kan ske utan men för utredningen. Om den frihetsberövade motsätter sig att någon underrättas om frihetsberövandet, får underrättelse lämnas bara om det finns synnerliga skäl. Underrättelse behöver inte lämnas om frihetsbe- rövandet har upphört. Av 3 § häktesförordningen (2010:2011) framgår följande. En intagen som har berövats friheten på annan grund än misstanke om brott ska i an- slutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal få tillfälle att under- rätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. Detsamma gäller när den intagne flyttats från en förvarings- lokal till en annan. Av allmänna råd till 3 § häktesförordningen i Kriminalvårdens föreskrif- ter och allmänna råd om häkte (KVFS 2011:2) framgår bl.a. att den intagnes rätt att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig i anslutning till att han eller hon tas in i häkte eller flyttas från ett häkte till ett annat bör normalt omfatta en person. har framfört klagomål om att häktet Salberga inte har tillåtit dem att ringa s.k. ankomstsamtal till närstående. Häktet har uppgett att varje intagen som ankommer till häktet får information om sin möjlighet att an- söka om tillstånd att ringa både inom och utom INTIK-systemet, och att en särskild checklista används vid samtalen för att säkerställa att varje intagen får all relevant information. Sådana samtal hölls med F.B. i sam- band med deras ankomst till häktet. Det finns ingen ansökan registrerad från vare sig F.B. om s.k. ankomstsamtal. Det finns heller ingen dokumentation som visar att någon av dem skulle ha framställt ett muntligt önskemål om att få ringa ett sådant samtal. Det har inte framkommit något i utredningen som tyder på att F.B. har nekats att ringa ett samtal till närstående eller att de skulle ha fått information om att s.k. ankomst- samtal generellt sett inte sker från häktet Salberga. har även uppgivit att han under sin långa resa från häktet dessutom har nekats att ringa från häktena i och Saltvik. Av inhämtad utredning från häktet och häktet Saltvik framgår att det inte finns någon dokumentation om att F.B. under sin vistelse i häktet och häktet Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller annan. Det finns således inget som tyder på att F.B. skulle ha nekats att ringa s.k. ankomstsamtal från de aktuella häktena. Kriminalvården vill också påpeka att såväl F.B. var intagna i häktet på grund av misstanke om brott. Till skillnad från vad som gäller för personer som berövats friheten på annan grund än misstanke om brott finns 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D ingen underrättelseskyldighet till närstående när en intagen som är häktad förflyttas från ett häkte till ett annat. Enligt JO:s mening torde det dock i många fall finnas starka skäl för de anhöriga till en frihetsberövad att få vetskap om att den närstående förflyttats till en annan förvaringslokal (jfr JO 1944-2013). Kriminalvården delar denna uppfattning. Så som regler- ingen ser ut gäller dock endast underrättelseskyldighet vid flytt mellan förvaringslokaler enligt 3 § häktesförordningen. Kriminalvården angav i sitt yttrande till JO i ovan nämnt ärende att Kri- minalvården har för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur dessa frågor ska hanteras för att garantera en enhetlig och korrekt tillämpning inom myndigheten. Kriminalvården har ännu inte avslutat arbetet med att ta fram en sådan gemensam rutin, men inriktningen är att den ska arbetas in i en befintlig handbok. Bedömningen är att arbetet kommer kunna slut- föras [2015, JO:s anm.]. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. Vid kontakt med Kriminalvårdens huvudkontor fick jag veta att Kriminalvården ännu inte har avslutat arbetet med att ta fram gemen- samma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Ar- betet har påbörjats, och Kriminalvårdens förhoppning är att arbetet ska kunna slutföras . I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har be- tydelse i ärendet. Som framgår av den redogörelsen finns det bestämmelser om att anhöriga respektive närstående till frihetsberövade personer ska underrättas om frihetsberövandet dels i 3 § häktesförordningen (2010:2011), dels i 24 kap. 21 a § RB. Vilken av bestämmelserna som är tillämplig beror på om frihetsbe- rövandet skett på grund av misstanke om brott eller på annan grund. Ingen kritik mot häktet Salberga Som Kriminalvården redogjort för finns det inte någon skyldighet att underrätta någon anhörig när en intagen som är häktad på grund av misstanke om brott förflyttas från ett häkte till ett annat, se 24 kap. 21 a § RB. Av utredningen framgår att F.B. var frihetsberövade på grund av misstanke om brott och att de kom till häktet Salberga efter förflyttning från andra häkten. Det fanns alltså inte någon författningsreglerad skyldighet för häktet att underrätta någon anhörig om att F.B. har beskrivit att de fått nekande svar när de frågat efter att få underrätta sina anhöriga. Enligt har det dock inte framkommit något i utredningen som tyder på att F.B. har nekats att ringa ett samtal till närstående eller att de skulle ha fått information om att s.k. ankomst- samtal generellt sett inte rings från häktet Salberga. Jag konstaterar att det som har kommit fram genom utredningen inte ger mig anledning att rikta någon kritik mot häktet Salberga. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Ingen kritik mot häktena och Saltvik har även uppgett att han under sin långa resa från häktet nekades att ringa från häktena och Saltvik. Enligt finns det inte någon dokumentation om att F.B. under sin vistelse i häktena och Saltvik skulle ha begärt att få ringa sin mor eller någon annan. Jag konsta- terar att det som har kommit fram genom utredningen inte ger mig anledning att rikta någon kritik mot häktena och Saltvik. Gemensamma rutiner för underrättelser till närstående Som framgår av Kriminalvårdens yttrande har jag i ett tidigare beslut berört frågor om underrättelser till anhöriga eller närstående om frihetsberövande (dnr 1944-2013). I sitt yttrande till JO i det ärendet anförde Kriminalvården att myn- digheten hade för avsikt att ta fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Jag har fått veta att arbetet med de gemensamma rutinerna har påbörjats och att Kriminalvårdens förhoppning är att arbetet ska kunna slutföras . Jag kommer att följa upp att Kriminalvården arbetar fram gemensamma rutiner för hur frågor om underrättelser till närstående ska hanteras. Av denna anled- ning önskar jag ta del av de rutiner som Kriminalvården arbetar fram. Beslutet överlämnas till och justitieutskott Som framgår ovan finns det inte någon skyldighet att underrätta närstående när en intagen som är häktad på grund av misstanke om brott förflyttas från ett häkte till ett annat, se 24 kap. 21 a § RB. Däremot ska en intagen som frihets- berövats på annan grund än misstanke om brott få tillfälle att underrätta närstå- ende även när han eller hon flyttats från ett häkte till ett annat, se 3 § häktes- förordningen (2010:2011). I förarbetena till 24 kap. 21 a § RB uttalades att det kanske främsta syftet med underrättelseskyldigheten är att anhöriga och andra inte ska behöva oroa sig över vart deras närstående tagit vägen. Vidare uttala- des att den som har frihetsberövats i många fall kan känna sig bättre till mods av vetskapen om att någon närstående vet var han eller hon befinner sig (prop. 2007/08:47 s. 18 f.). I det tidigare beslut som nämnts ovan uttalade jag att det är svårt att se att det skulle finnas sakliga skäl till den beskrivna skillnaden i underrättelseskyldigheten (dnr 1944-2013). Det torde i många fall finnas starka skäl för de anhöriga till en person som frihetsberövats på grund av misstanke om brott att få vetskap om att den närstående förflyttats till en annan förva- ringslokal. Jag noterar att Kriminalvården delar denna uppfattning. Jag finner mot denna bakgrund skäl att överlämna en kopia av detta beslut till Justitiede- partementet och justitieutskott för kännedom. 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D Intagna i anstalt har inte erbjudits utomhusvistelse i samband med avskildhetsplacering (Dnr 282-2015) Beslutet i korthet: Samtliga intagna på en avdelning i anstalten placerades i avskildhet och gavs inte möjlighet till daglig utomhusvistelse (promenad) i samband med det. Anstalten kallade in extrapersonal för att iordningställa en paviljong dit vissa av de avskildhetsplacerade kunde flyttas för att avskildheten för övriga intagna skulle kunna hävas. I beslutet uttalas att en timmes daglig promenad är en grundläggande rät- tighet som intagna bara kan nekas om det finns synnerliga skäl. Det innebär att Kriminalvården aktivt måste vidta åtgärder för att hantera den situation som gjort att de intagna inte kan erbjudas promenad. En sådan åtgärd kan exempelvis vara att myndigheten kallar in extrapersonal för att kunna er- bjuda de intagna promenad. Personalen kan även tas i anspråk för att skynda på en utredning om en misstänkt misskötsamhet, och på så sätt korta tiden för avskildhet. Vilken del av verksamheten som en anstalt väljer att priori- tera måste avgöras från fall till fall. Det viktiga är emellertid att det i en sådan extraordinär situation som det innebär att placera ett stort antal intagna i avskildhet vidtas särskilda åtgärder för att antingen kunna erbjuda de in- tagna utomhusvistelse eller för att de ska kunna återgå till vistelse i gemen- samhet . ChefsJO har ingen invändning mot att anstalten valde att låta inkallad extrapersonal prioritera åtgärder för att snabbare kunna häva vissa av avskildhetsplaceringarna i stället för att erbjuda de intagna en timmes daglig utomhusvistelse. Det centrala är att anstalten vidtagit åtgärder för att lösa den akuta situationen. Beslutet innehåller även vissa uttalanden om Kriminalvårdens doku- mentationsplikt och avskildhetsplacering enligt 6 kap. 5 § fängelselagen. I en anmälan, som kom in till JO , framförde ett antal in- tagna på paviljong B i anstalten klagomål över förhållandena i sam- band med att de hade varit placerade i avskildhet. De anförde i huvudsak föl- jande: inträffade en incident i anstaltens snickeri. En planka började ryka av okänd anledning och larmet utlöstes. Samtliga intagna evaku- erades och fördes tillbaka till avdelningen. På avdelningen fanns även intagna som inte hade deltagit i verksamheten i snickeriet. Samtliga intagna låstes in på sina bostadsrum. Inlåsningen skedde omkring och medförde bl.a. att de intagna inte gavs möjlighet att handla i kiosken. I normala fall skulle det ha skett , och personalen hade på sig att dela ut kiosklistorna. Att så inte skedde upplevde de intagna som ”djävulskap”. Samtliga 30 intagna på avdelningen, och därmed även de som inte hade befunnit sig i snickeriet, K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 kunde inte köpa cigaretter. Detta utgör enligt ”” en kollektiv be- straffning. Under de som avskildhetsplaceringen pågick nekades de intagna även daglig utomhusvistelse och möjligheten att duscha. Vidare kunde det dröja innan de intagna tilläts besöka toaletten. Inledningsvis inhämtades vissa handlingar. Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvud- kontoret, genom chefsjuristen , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten . Ge- nom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. uppmärksammade personal tre olika bränder i industrilokalen. Personalen slog larm och lyckades därefter släcka bränderna med hjälp av handbrandsläckare. Larmstyrkan anlände sedan till platsen. På grund av brandröken utrymdes platsen och de intagna fördes tillbaka till avdelningen. När anlände till anstalten kunde de konstatera att någon/några applicerat brandfarlig vätska över trä- och pap- persmaterial på flera ställen och därefter startat bränderna. Anstaltsledningen fattade beslut om att samtliga intagna vid den avdel- ning där de intagna som uppehållit sig i anslutning till bränderna bodde skulle avskiljas. De 13 intagna som uppehöll sig i anslutning till bränderna avskildes av utredningsskäl enligt 6 kap. 8 § fängelselagen (2010:610, FäL). Övriga intagna på avdelningen avskildes enligt 6 kap. 5 § FäL då det bedömdes vara nödvändigt för att ordningen och säkerheten skulle kunna upprätthållas. Totalt var ca 30 personer avskilda. Efter att lunch och middag delats ut till de intagna och rapporter upprättats påbörjades förhör med de intagna som uppehållit sig i anslutning till bränderna. Innan förhören på- börjades samlades incidentledningen för att sammanställa tillgänglig in- formation kring händelsen. Det fanns endast några få lediga platser på anstaltens avskildhetsavdelning varför det inte var möjligt att pla- cera alla de intagna som misstänktes för att ha anlagt bränderna där. Med hänsyn till omfattningen och genomförandet av utredningen och antalet in- tagna som var inblandade i incidenten var det inte heller möjligt att placera de inblandade på andra häkten eller anstalter. Genomförandet av transporter med drygt ett tiotal intagna till olika verksamhetsställen som de inte skulle kunna ha någon kontakt med varandra hade krävt resurser som svårligen kunnat frambringas . Därtill måste utred- ningen hanteras av en begränsad grupp personer med kännedom om såväl incidenten och de intagna som lokaliteterna. Det hade därför varit ogörligt att utreda en händelse med så många misstänkta intagna utlokaliserade på olika verksamhetsställen. Utredningen fortsatte som man försökte lösa frågan kring de intagna som var avskilda enligt 6 kap. 5 § FäL. Ledningen gjorde bedömningen att incidentutredningen kunde ta . var en paviljong på anstalten stängd för renovering men varit planerad att öppnas . Efter in- spektion av paviljongen gjordes bedömningen att bostadsrummen kunde tas i anspråk efter visst iordningsställande. Personal kallades därför in på över- tid och efter att bostadsrummen iordningställts förflyttades de intagna som var avskilda enligt 6 kap. 8 § FäL till denna paviljong. Av- skildheten upphörde för övriga intagna som kunde återgå i gemensamhet . Detta ledde också till att anstalten kunde lägga mer resurser på incidentutredningen. Att hålla ett större antal 2016/17:JO1 K R I M I N A L V Å R D intagna avskilda enligt 6 kap. 8 § FäL är särskilt resurskrävande vid toalettbesök och matutdelning då man måste förhindra att de kommu- nicerar med varandra eller andra intagna. Promenad sker normalt i samband med lunch. Avdelningens promenad- gård är placerad på sådant sätt att det inte är möjligt att hindra intagna som befinner sig ute på promenadgården från att kommunicera med intagna som befinner sig på sina rum. Anstalten är en anstalt av säkerhets- klass 1 där avdelningarna är i stort sett helt differentierade. Anstalten är inte byggd med kulvertar varför det är väldigt tid- och resurskrävande att slussa intagna från en del av anstalten till en annan. Något utrymme att utnyttja andra avdelningars promenadgårdar finns normalt inte heller då dessa nytt- jas av intagna på respektive avdelning. Sammanfattningsvis är det inte möj- ligt att slussa intagna från en avdelning till en annan avdelnings promenad- gård. Anstalten har gjort bedömningen att det har förelegat synnerliga skäl mot utomhusvistelse den 19–beträffande samtliga intagna som varit avskilda med anledning av incidenten. Vidare har det bedömts föreligga synnerliga skäl mot utomhusvistelse även be- träffande de intagna som var avskilda enligt 6 kap. 8 § FäL. Det fanns inte tid att ordna med inköp från kiosken . Mot bakgrund av att nästa tillfälle att få handla i kiosken var planerades det inte in något extra ki- osktillfälle. I den renoverade paviljongen finns sammanlagt fyra toaletter. I normal- fallet tar det inte innan en intagen släpps ut för toa- lettbesök. Det händer emellertid att samtliga toaletter är upptagna vilket kan leda till att viss väntetid uppstår. Mer än 15–bör det dock aldrig ha tagit. Det är korrekt att de intagna inte erbjöds möjlighet att duscha under avskildheten. Det har emellertid funnits möjligheter att tvätta sig på respek- tive rum. Vid kortare avskildheter prioriteras inte möjlighet att duscha utan resurserna utnyttjas till utredningsåtgärder för att korta ner tiden för av- skildhet samt till utevistelser. Av 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610, FäL) framgår att intagna får tillfäl- ligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 6 kap. 8 § FäL framgår att under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § i denna lag eller enligt 26 kap. 6 och 7 §§ får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild än . Av 1 kap. 15 § FARK Fängelse [Kriminalvårdens föreskrifter och all- männa råd (KVFS 2011:1) om fängelse, JO:s anm.] framgår att en intagen ska ges möjlighet att sköta sin personliga hygien. Av 4 kap. 2 § FARK Fängelse framgår att en intagen genom Kriminal- vårdens försorg ska ges möjlighet att köpa varor i kiosk eller i varuautomat. Av 4 kap. 1 § FäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus , om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av allmänna råd till bestämmelsen framgår att synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse kan finnas t.ex. vid en oförutsedd situation som gör det nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610) och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utom- hus. K R I M I N A L V Å R D 2016/17:JO1 Avseende placering i avskildhet och utevistelse har JO i beslut , dnr 4379-2013 och 5176-2013, anfört bl.a. följande. När intagna pla- ceras i avskildhet är situationen i de flesta fall oförutsedd för anstalten. Det kan således i ett inledande skede uppstå sådana praktiska svårigheter att de intagna på grund av detta inte kan erbjudas utevistelse. Om avskildheten drar ut kan det emellertid knappast hävdas att situationen är oför- utsedd för anstalten. Det innebär att anstalten som placerar intagna i av- skildhet är skyldig att påbörja planeringen för att kunna erbjuda de intagna en timmes daglig utomhusvistelse. Paral- lellt med sådana åtgärder måste anstalten vidare kontinuerligt ompröva – allt eftersom nödvändiga utredningsåtgärder vidtas – för vilka intagna som avskildheten kan hävas. Anstalten har vidgått att de intagna som var avskilda den 19– 20 respektive den 19–inte fick möjlighet att vistas utom- hus . Anstalten gjorde bedömningen att det förelåg synnerligen starka skäl för att åsidosätta rättigheten med anledning av incidenten i pro- duktionslokalen, antalet intagna som misstänktes vara inblandade i inciden- ten, det totala antalet intagna som var avskilda samt de resurser som var nödvändiga att avsätta till att utreda incidenten så snabbt som möjligt. De anlagda bränderna i industrilokalen var en mycket allvarlig incident med ett stort antal misstänkta intagna. Tack vare personalens snabba age- rande kunde ett allvarligare händelseförlopp förhindras. För att kunna ut- reda incidenten var det av yttersta vikt att de intagna som misstänktes vara inblandade inte kunde ha kontakt med varandra. Samtliga intagna bodde på samma avdelning blandade med övriga intagna på avdelningen. Det fanns inte tillräckligt med platser på anstaltens avskildhetsavdelning och det var heller inte möjligt att differentiera de intagna inom den aktuella avdel- ningen varför samtliga placerades i avskildhet, fast på olika grund. Vad gäller avskildheten påbörjades denna . Hela avdelningen avskildes vilket innebar ett trettiotal intagna. Med hänsyn till det stora antal avskilda samt den tid som återstod efter lunch för utevistelse denna dag måste det anses ha varit fråga om ett sådant initialt skede av avskildheten att det i praktiken funnits svå- righeter att ombesörja en timmes utevistelse. Såvitt avser avskildheten så har utevistelse uteblivit denna dag. Denna dag var det alltjämt ett trettiotal intagna som var avskilda. Med hänsyn till att det var av avgörande betydelse för incidentutredningen att de intagna inte hade kontakt med varandra fanns det ingen praktisk möj- lighet för samtliga avskilda att vistas ute var. Alternativt skulle ett fåtal intagna ha kunnat vistas på promenadgården i sällskap av personal för att försäkra att de inte skulle ha kontakt med de 13 intagna som befann sig på sina rum. Detta skulle ha tagit resurser från utredningsarbetet och därmed förlängt den sammanlagda tiden för avskildhet.