frsrdg · H304RS6 · 2016-06-14 00:00:00 — Om ett sådant yttrande innehåller en invändning mot en lämnad uppgift, ska riksdagsledamoten ges tillfälle att ändra eller komplettera sin anmälan. I förarbetena (bet. 1995/96:KU13 s. 15) anges att registret kommer att innehålla uppgifter även om andra än riksdagsledamöter. Det kan gälla arbetsgivare, bolag, föreningar, stiftelser och i vissa fall den som bekostar en förmån för en ledamot. Det är enligt utskottets mening angeläget att de som på detta sätt berörs av en registrering ges möjlighet att kontrollera uppgifter som har lämnats om dem innan de registreras. Bestämmelsen har haft samma innehåll sedan den infördes . Redan vid lagens tillkomst gjordes uppenbarligen bedömningen att tredje man skulle underrättas i vissa fall men inte i andra med hänsyn till att någon hänvisning inte gjordes till 8 § andra stycket 1, 6 och 9. I en tidigare utredning (2005/06:URF4 s. 66–67) föreslogs att underrättelseskyldigheten i 10 § skulle tas bort. I 24 § personuppgiftslagen (1998:204) finns det en bestämmelse om information till den registrerade. Av bestämmelsens första stycke framgår bl.a. att om personuppgifter har samlats in från någon annan källa än den registrerade, ska den personuppgiftsansvarige självmant lämna information om behandlingen av uppgifterna till den registrerade när dessa registreras. Av andra stycket framgår dock att information enligt första stycket inte behöver lämnas om det finns bestämmelser om registrerandet eller utlämnandet av personuppgifterna i en lag eller någon annan författning. I den praktiska hanteringen hos har det framkommit att det är ovanligt att tredje man hör av sig till med anledning av underrättelsen och att den berörda uppgiften i registret sedan ändras. I promemorian görs därför bedömningen att det saknas skäl för att införa en bestämmelse om underrättelseskyldighet i förhållande till de borgenärer som anges i registret till följd av att ledamöterna även ska anmäla vissa skulder, borgensåtaganden och andra åtaganden. Datainspektionen har inte haft något att invända mot förslagen. Kammarrätten i anför att det kan finnas ett intresse för enskilda borgenärer att bli underrättade om de anmälda uppgifterna före registreringen mot bakgrund av att registret kommer att vara offentligt och trots bestämmelsen i 24 § personuppgiftslagen, särskilt mot bakgrund av att borgenären kan vara en fysisk person. Kammarrätten saknar i vart fall en närmare motivering för skälen till att inte införa en bestämmelse om information i förhållande till de borgenärer som anges i registret. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen noterar att Datainspektionen inte haft några invändningar mot förslaget. Mot bakgrund av vad Kammarrätten i anfört gör riksdagsstyrelsen emellertid en annan bedömning än den som finns i promemorian. De borgenärer som ska anges i registret till följd av att uppgifter om skulder, borgensåtaganden och andra åtaganden ska anmälas bör också bli underrättade och få möjlighet att kontrollera lämnade uppgifter. Riksdagsstyrelsen föreslår därför att bestämmelsen i 10 § bör kompletteras i det avseendet. 5.2.4 Vissa redaktionella ändringar Riksdagsstyrelsens förslag: Vissa mellanrubriker ska få en ny placering i lagen om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen. Promemorians överväganden och förslag Som framgått av avsnitt 5.1.2 trädde lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen i kraft . I samband med att lagen ändrades så att registreringen gjordes obligatorisk (framst. 2006/07:RS3, bet. 2007/08:KU2, rskr. 2007/08:101–102) angavs det inte i ingressen att vissa mellanrubriker skulle få en ny placering. Förbiseendet har lett till att flera mellanrubriker nu är felaktigt placerade. I promemorian föreslås därför att mellanrubrikerna närmast före 10 och 13–15 §§ ska sättas närmast före 8, 11, 13 respektive 14 §§. Vidare föreslås att mellanrubriken närmast efter 11 § ska sättas närmast före 10 §. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på förslagen. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen anser i likhet med förslaget i promemorian att de redaktio-nella ändringar som föreslås bör införas. 6 Registrering av riksdagsledamöters mottagna gåvor Enligt 8 kap. 1 § meddelas föreskrifter av genom lag och av reger–ingen genom förordning. Föreskrifter kan också, efter bemyndigande av eller regeringen, meddelas av andra myndigheter än regeringen och av kommuner. Ett bemyndigande att meddela föreskrifter ska alltid ges i lag eller förordning. 8 kap. 2 § innehåller bestämmelser om föreskrifter som meddelas genom lag. Enligt första stycket 2 ska föreskrifter meddelas genom lag om de avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna under förutsättning att föreskrifterna gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Enligt 8 kap. 13 § andra stycket kan bemyndiga myndigheter att meddela föreskrifter som avser förhållanden inom eller dess myndigheter. Enligt 5 kap. 2 § riksdagsordningen gäller att en ledamot har rätt till arvode för sitt uppdrag av allmänna medel. Närmare bestämmelser om arvode och ekonomiska villkor för ledamöter och ersättare finns i lag. I tilläggsbestämmelsen 5.2.1 anges att bestämmelser om registrering av ledamöters åtaganden och ekonomiska intressen finns i lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen. Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingar finns i tryckfrihetsförordningen (TF) och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Av 2 kap. 3 § TF följer att en handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § i samma kapitel är att anse som inkommen eller upprättad hos en myndighet. Det finns två undantag från förvaringsbegreppet. Båda dessa undantag avser sådana sammanställningar av uppgifter som kan göras ur en upptagning för automatiserad behandling. En sådan sammanställning anses förvarad hos myndigheten bara om denna kan göra sammanställningen tillgänglig med rutinbetonade åtgärder (2 kap. 3 § andra stycket TF). En sådan sammanställning anses inte heller förvarad hos myndigheten om upptagningen innehåller personuppgifter och myndigheten enligt lag eller förordning saknar befogenhet att göra sammanställningen tillgänglig (2 kap. 3 § tredje stycket TF). Med personuppgifter avses detsamma som i personuppgiftslagen (1998:204), med den skillnaden att begreppet enligt TF också omfattar avlidna. Av 2 kap. 7 § TF följer att en handling som huvudregel är upprättad när den har expedierats. I fråga om diarier, journaler samt sådana register eller andra förteckningar som förs fortlöpande anses dock handlingen upprättad när den har färdigställts för anteckning eller införing. trädde ändringar i mutbrottslagstiftningen i kraft. Ändringarna innebar att brotten mutbrott och bestickning i stället benämns tagande av muta och givande av muta. Bestämmelserna flyttades till 10 kap. (BrB). Den krets av personer som kan dömas för att ha tagit emot eller gett en muta utvidgades genom att den omfattar alla arbetstagare och uppdragstagare, oavsett om de är anställda i offentlig eller privat tjänst och oberoende av befattning eller anställningsform. Reglerna omfattar även förtroendevalda. Vidare infördes tre nya bestämmelser. Den första anger omständigheter som ska kunna medföra att tagande av muta eller givande av muta bedöms som grovt brott. De båda andra är nykriminaliseringar och straffbelägger dels s.k. handel med inflytande, dels vårdslös finansiering av mutbrott. Tagande av muta begås när en arbets- eller uppdragstagare för sin egen eller för någon annans räkning tar emot en otillbörlig förmån för utövningen av anställningen eller uppdraget. Att godta ett löfte om eller begära en otillbörlig förmån är också ett brott. Gärningen är straffbar även om den har begåtts innan gärningsmannen har börjat anställningen eller uppdraget eller efter det att anställningen eller uppdraget har upphört (10 kap. 5 a § BrB). Givande av muta är att i de fall som avses i 5 a § lämna, utlova eller erbjuda en otillbörlig förmån till en arbets- eller uppdragstagare (10 kap. 5 b § BrB). I 10 kap. 5 d § BrB finns en straffbestämmelse om handel med inflytande. Den som – i annat fall än som avses med bestämmelserna om tagande av muta och givande av muta – tar emot, godtar ett löfte om eller begär respektive lämnar, utlovar eller erbjuder någon en otillbörlig förmån för att påverka någon annans beslut eller åtgärd vid myndighetsutövning eller offentlig upphandling kan straffas enligt denna bestämmelse. Straffskalan för brottet är böter eller fängelse i högst . I förarbetena till bestämmelsen konstaterades att begreppet handel med inflytande enligt straffrättsliga konvention om korruption är mycket vidsträckt och bl.a. omfattar verksamhet i parlamentariska församlingar och internationella organisationer. Regeringen anförde att en svensk straffbestämmelse borde avgränsas så att straffansvar för beteende motsvarande handel med inflytande bara skulle komma i fråga om det förekommer för att påverka någon annans myndighetsutövning eller beslut vid offentlig upphandling. På så sätt skulle enligt regeringen centrala områden av samhällslivet omfattas som påverkan på politisk åsiktsbildning inom och utom parlamentariska församlingar lämnas utanför. Särskilt det senare skulle enligt regeringen leda till att kriminaliseringen inte torde kunna anklagas för att inskränka den grundläggande rättigheten att själv eller genom anlitat ombud yttra sin mening och påverka makthavare. Praktiskt taget allt politiskt och annat påverkansarbete – lobbying – skulle redan av detta skäl falla utanför det straffbara området (prop. 2011/12:79 s. 34). Dataskyddskonventionen, dataskyddsdirektivet och personuppgiftslagen Personuppgiftslagen (1998:204) baseras på och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Direktivet är i sin tur en precisering av dataskyddskonvention (CETS 108) och dess tilläggsprotokoll. Direktivet syftar till att garantera en hög och i alla medlemsstater likvärdig skyddsnivå när det gäller enskilda personers fri- och rättigheter i fråga om behandling av personuppgifter och att främja ett fritt flöde av personuppgifter mellan medlemsstaterna i EU. Medlemsstaterna får inom den ram som anges i direktivet närmare precisera villkoren för när behandling av personuppgifter får förekomma. Sådana preciseringar får dock inte hindra det fria flödet av personuppgifter inom unionen. Direktivet gäller inte för sådan behandling av personuppgifter som rör allmän säkerhet, försvar, statens säkerhet och statens verksamhet på straffrättens område. Bestämmelserna i personuppgiftslagen har till syfte att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Lagen är en generellt tillämplig skyddsreglering som gäller både för myndigheter och för enskilda som behandlar personuppgifter. I lagen anges den grundläggande ramen för behandling av personuppgifter. Särregler i annan lagstiftning eller andra förordningar gäller emellertid framför bestämmelserna i personuppgiftslagen (2 §). Att det krävs en särskild författning för att avvika från det integritetsskydd som personuppgiftslagen ger är en garanti för att behovet av särregler övervägs noga i den ordning som gäller för författningsgivning. Personuppgiftslagen tillämpas på helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter (5 § första stycket) och därutöver på behandling av personuppgifter, om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (5 § andra stycket). Med personuppgifter avses enligt lagen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet (3 §). Även bild- och ljuduppgifter som kan hänföras till en person kan omfattas. Med behandling avses enligt personuppgiftslagen varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig de vidtas på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring (3 §). Personuppgiftsansvarig är enligt lagen den som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter (3 §). I personuppgiftslagen ställs det upp vissa grundläggande krav på den personuppgiftsansvariges behandling av personuppgifter (9 §). Av kraven framgår att den personuppgiftsansvarige ska se till bl.a. att personuppgifter bara behandlas om det är lagligt och att de personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen. Vidare ska personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. En uppgift får inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket den samlades in. Den sistnämnda principen kallas för finalitetsprincipen. En behandling för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål ska dock inte anses som oförenlig med de ändamål för vilka uppgifterna samlades in. Den personuppgiftsansvarige ska också se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella. Dessutom ska alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Personuppgifter får inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Personuppgifter får emellertid bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål . I sådana fall får uppgifterna dock inte bevaras än vad som behövs för dessa ändamål. Bestämmelserna i lagen hindrar emellertid inte att en myndighet arkiverar och bevarar allmänna handlingar (8 § andra stycket). Enligt personuppgiftslagen får personuppgifter bara behandlas under vissa förutsättningar (10 §). Minst en av dessa förutsättningar måste vara uppfylld för att en behandling ska vara tillåten enligt lagen. En sådan är att den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen. En alternativ förutsättning är t.ex. om behandlingen är nödvändig för att en arbetsuppgift av allmänt intresse ska kunna utföras. För vissa slag av uppgifter gäller enligt personuppgiftslagen särskilda restriktioner. Enligt lagen är det som huvudregel förbjudet att behandla personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackföreningar. Det är också förbjudet att behandla personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv (13 §). Uppgifter som avses i 13 § betecknas som känsliga personuppgifter. Det finns emellertid i personuppgiftslagen flera undantag från förbudet mot att behandla känsliga personuppgifter. Ett undantag är om den registrerade har lämnat sitt uttryckliga samtycke till behandlingen eller på ett tydligt sätt offentliggjort uppgifterna (15 §). Lagen innehåller även bestämmelser om i vilka fall information om behandling ska lämnas till den enskilde och om föreskrifter om säkerheten, bl.a. tillsyn, skadestånd, straff och överklagande. Datainspektionen är tillsynsmyndighet enligt personuppgiftslagen. Vid sidan av personuppgiftslagens generella reglering finns ett stort antal registerförfattningar. Dessa har till huvudsakligt syfte att reglera inrättandet och användningen av viktigare register eller andra personuppgiftssamlingar inom den offentliga sektorn. Den bakomliggande tanken är att myndighetsregister med ett stort antal registrerade och med ett känsligt innehåll ska regleras särskilt genom lag. Registerförfattningarna reglerar myndigheternas behandling av personuppgifter och är tänkta att ge ett anpassat integritetsskydd vid myndighetens hantering av personuppgifter när det finns behov av att avvika från eller komplettera det integritetsskydd som personuppgiftslagen annars ger. En utgångspunkt vid utarbetandet av registerförfattningar är att regleringen så långt som möjligt ska vara i överensstämmelse med personuppgiftslagen och därmed med dataskyddsdirektivets materiella bestämmelser samt att behovet av särregler i förhållande till personuppgiftslagen bör övervägas noga (prop. 1997/98:44 Personuppgiftslag s. 41). Detta innebär bl.a. att sådana regleringar måste vara förenliga med bl.a. artikel 6.1 i dataskyddsdirektivet som t.ex. föreskriver att personuppgifter bara får samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål samt att en uppgift inte får behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ändamål för vilket den samlades in (jämför 9 § personuppgiftslagen). I registerförfattningar skiljer man ofta mellan primära och sekundära ändamål. De primära ändamålen avser myndighetens eget behov av att behandla personuppgifter medan de sekundära ändamålen avser myndighetens utlämnande av uppgifter för att tillgodose andras, myndigheters eller enskildas, behov. Exempel på fall när en särskild författningsreglering i form av en registerförfattning kan anses motiverad är vidare när en nödvändig behandling av personuppgifter över huvud taget inte är tillåten enligt personuppgiftslagen, när personuppgiftslagen visserligen reglerar ett visst förhållande men det finns anledning att avvika från eller precisera den regleringen, när personuppgiftslagens bestämmelser kan ge upphov till tolkningsproblem och det finns anledning att ha tydliga bestämmelser, när det finns anledning att begränsa möjligheterna till behandling av uppgifter av integritetsskäl i fråga om myndigheters registrering och åtkomst till stora och känsliga uppgiftsmängder, eller när det finns anledning att vara särskilt tydlig gentemot allmänheten, t.ex. med vilka uppgifter om enskilda som en myndighet registrerar. Pågående reformarbete inom EU – förslag om en dataskyddsförordning Kommissionen presenterade 2012 ett förslag till nya regler om dataskydd och personuppgiftsbehandling. Syftet var att modernisera reglerna i dataskyddsdirektivet och få till stånd en mer enhetlig tillämpning inom EU. Förslaget till reform innehåller dels en generell dataskyddsförordning, dels ett särskilt dataskyddsdirektiv för brottsbekämpande myndigheter. Dataskyddsförordningen blir direkt tillämplig i medlemsstaterna när den trätt i kraft. Det innebär att den svenska personuppgiftslagen som den ser ut nu inte kommer att finnas kvar. De regler som personuppgiftsansvariga och andra måste följa kommer, i huvudsak, att finnas i EU-förordningen i stället. I vissa delar ger förordningen trots allt utrymme för mer preciserade bestämmelser i nationell lagstiftning, och svenska regler som rör personuppgiftsbehandling kan därför komma att finnas även i fortsättningen på vissa områden. Som framförts i avsnitt 4.3 kommer de nya reglerna att tillämpas fr.o.m. . I detta avsnitt redogörs för gällande ordning och etiska regler m.m. vid gåvomottagning vid samt vid . Vidare redogörs för tidigare riksdagsbehandling, uppförandekod samt reglering vid andra staters parlament. förs inom ledningsstaben (tidigare talmansstaben) ett register över utländska gåvor till talmännen. I registret redovisas gåvan, givarens namn, land, mottagare samt datum. I vissa fall antecknas var gåvan förvaras, t.ex. i mottagarens tjänsterum. Efter registrering förvaras gåvan dock normalt sett tillsammans med andra konstföremål som tillhör . Enligt 5 § förordningen (1996:1515) med instruktion för är statsministern chef för . kan med stöd av 32 § i instruktionen besluta om de ytterligare föreskrifter som behövs för dess organisation och formerna för dess verksamhet, t.ex. genom en arbetsordning för myndigheten. har beslutat om en arbetsordning (RKF 2011:9, omtryck). I 8 § anges att förvaltningschefen på vägnar ska föreskriva eller i vissa fall besluta i vissa administrativa frågor. Förvaltningschefen har beslutat om riktlinjer för gåvor till statsråd. Riktlinjerna har som rättslig utgångspunkt att gåvor som överlämnas till ett statsråd i hans eller hennes egenskap av statsråd, dvs. medlem av reger–ingen som är en myndighet, tillhör staten. Riktlinjerna innehåller ett antal regler om hur statlig egendom i form av gåvor från utomstående ska hanteras. Nedan beskrivs gällande riktlinjer vid , och etiska riktlinjer nämns kort. Båda riktlinjerna är enligt underhandsuppgifter från under omarbetning. tillämpas riktlinjerna för gåvor till statsråd. Riktlinjerna behandlar som framgår ovan frågor om mottagande och hantering av gåvor som överlämnas till statsråd. Av dessa framgår bl.a. följande. När gåvor överlämnas till statsråd i officiella sammanhang, t.ex. vid utländska statsbesök, tas gåvorna normalt emot av statsrådet i hans eller hennes egenskap av just statsråd. Gåvorna tillfaller då staten. Det förekommer att statsråd får ta emot gåvor även i andra sammanhang. Om överlämnandet av en gåva har samband med statsrådets uppdrag tillfaller gåvan normalt staten. Det kan vara gåvor som ett statsråd tar emot t.ex. i samband med besök på ett företag eller gåvor som allmänheten skickar till statsrådet. Gåvor i form av årskort, frikort, inköpsrabatter och liknande bör inte tas emot. Detsamma gäller gåvor i form av pengar. Gåvor som skulle medföra ett ökat behov av medel från statsbudgeten för får enligt donationsförordningen (1998:140) inte tas emot utan regeringens medgivande. I donationsförordningen finns även vissa andra begränsningar när det gäller att ta emot gåvor eller andra donationer, bl.a. när det gäller fast egendom, aktier och egendom som inte får avyttras. Det kan uppstå situationer där det kan vara svårt att avgöra om ett statsråd tar emot en gåva som privatperson eller i sin egenskap av statsråd. Det kan vara fallet t.ex. vid uppvaktning i samband med bemärkelsedagar. Huvudregeln är att gåvor i sådana sammanhang tillfaller staten. kan det dock finnas skäl för att gåvan ska tillfalla statsrådet personligen. Avgörande är om gåvan huvudsakligen har sin grund i statsrådets uppdrag eller om gåvan överlämnas av något annat skäl, t.ex. med anledning av statsrådets ställning i sitt parti. Gåvor som har sin grund i ett rent vänskapsförhållande och inte har något samband med statsrådets uppdrag tillfaller naturligtvis statsrådet personligen. När ett statsråd överväger att ta emot en gåva för egen räkning anges att det är viktigt att ta ställning till om det finns risk för att gåvan kan anses vara en muta. Även inbjudningar till olika evenemang kan utgöra en muta. Om det råder tveksamhet bör expeditionschefen i departementet konsulteras. Alla gåvor som statsråden tar emot inom ramen för sitt uppdrag ska registreras av det berörda departementet i ett särskilt gåvoregister. Gåvor som saknar eller endast har ett obetydligt ekonomiskt värde behöver dock inte registreras. Gåvor som bedöms vara stöldbegärliga eller som har ett värde som överstiger ska fotograferas i samband med registreringen. Även andra gåvor kan fotograferas om det bedöms lämpligt. Det kan t.ex. gälla finare föremål som ska placeras i allmänna utrymmen eller tjänsterum på departementet. Varje gåva ska ges ett löpnummer i registret. Registret ska innehålla en beskrivning av gåvan. Av registret ska vidare framgå vem som har tagit emot gåvan, vem som har skänkt den, när och i vilket sammanhang gåvan togs emot och var gåvan förvaras. Eventuella fotografier ska också tas in i registret. Det anges att vissa gåvor även ska föras in i andra register. Gåvor vars värde överstiger och som beräknas ha en förväntad ekonomisk livslängd ska registreras i ekonomisystem.