frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Till ansvarsområde 4 hör polis-, åklagar- och tullärenden, utlännings- och arbets- marknadsärenden samt vissa frågor som 2 353 klagomålsärenden och togs 14 ini- tiativ (inklusive inspektioner) inom mitt Antalet inkomna ärenden har ökat med närmare 400 i förhållande till förra verksamhetsåret. Under verk- samhetsåret avslutades 2 428 ärenden. Av dessa avgjordes genom beslut av en byråchef efter delegation. Antalet besvarade remisser är högre än tidigare, 40 jämfört med 29 . Störst antal klagomål riktas mot polisen. Antalet uppgick under verksam- hetsåret till 1 003 (966), vilket är ca 40 fler än föregående år men något färre än . Antalet klagomål som rör åklagare ligger lägre än , 160 jämfört med ca 190. Klagomålen mot är avsevärt fler än tidi- gare och uppgick under verksamhetsåret till 574, jämfört med 283 . Det är sannolikt klagomålen på handläggningstiderna i framför allt ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning som ligger bakom den markanta ökningen av ärenden som rör . Jag har under verksamhetsåret haft ett uppföljande möte med företrädare för ledning om de långa handläggningstiderna vid verket. Jag återkommer till dessa frågor i det följande. Jag har också besökt Arbetsförmedlingen och samtalat med generaldirektö- ren och några av hans närmaste medarbetare om de utmaningar Arbetsför- medlingen står inför och behovet av att förbättra och utveckla metoder och ru- tiner för att åstadkomma en god förvaltning. Det var ett mycket givande möte och jag ser positivt på det utvecklingsarbete som pågår inom myndigheten och det fokus som finns på förvaltningsrättsliga frågor. Under verksamhetsåret har jag genomfört en inspektion av Polismyndig- heten, lokalpolisområde och av , Södra åklagarkammare i , samt en serie inspektioner av landets gränspolissek- tioner med inriktning på rutinerna för att säkerställa att beslut om utvisning och avvisning inte verkställs om det finns hinder mot verkställighet. Med ett un- dantag har inspektionerna letts av en byråchef. T I L L R I K S D A G E N I förra årets ämbetsberättelse nämnde jag en inspektionsserie med inriktning på hur beslut om kontaktförbud motiveras. I årets berättelse finns mitt beslut med anledning av granskningen intaget (dnr 2771-2015). Den visade att besluten i stort var välgrundade i sak, men att det i 30–av dem inte tydligt framgick vilka skäl kontaktförbudet grundades på. Kontaktförbud är en väsent- lig inskränkning i enskildas integritet och det är angeläget att en förbättring kommer till stånd. har tagit frågan på stort allvar och vid- tagit åtgärder med anledning av det som kom fram. arbetar man aktivt med uppföljning och utveckling av åklagarnas tillämpning av den aktu- ella lagstiftningen, vilket jag självklart ser mycket positivt på. En annan fråga jag tagit upp tidigare är polisens deltagande i sociala medier. Jag har i två nya beslut granskat inlägg på polisens Facebooksidor som jag an- sett varit tveksamma med hänsyn till polisens grundläggande uppgifter (dnr 4626-2014 och 300-2015). Ett av inläggen är särskilt betänkligt då det enligt min mening kan undergräva enskildas förtroende för polisen. I inlägget be- skrevs ett utdraget polisingripande mot en narkotikapåverkad man och dennes irrationella agerande mycket ingående och detaljerat. Det innehöll också foto- grafier av mannen. Det är självklart att den enskilde i sådana fall kan känna sig utpekad och att andra kan identifiera honom. Alldeles oavsett risken för iden- tifiering av utomstående menar jag att polisen bör avstå från att publicera ingå- ende beskrivningar av eller bilder på enskilda personer i utsatta situationer. Det är också olämpligt att använda enskilda individer som avskräckande exempel. Den som av en eller annan anledning kommer i kontakt med polisen ska inte behöva känna oro för att detta mer eller mindre utförligt kommer att beskrivas på polisens Facebooksidor. Tre beslut i årets ämbetsberättelse behandlar frågor om tillgång till försva- rare. Detta är inga nya frågor för JO och jag slår inte fast några nya principer om rätten till försvarare i de tre besluten. I stället handlar det om att påminna om betydelsen av att misstänkta får den tillgång till stöd och hjälp av en för- svarare som de har rätt till och att polis och åklagare har en skyldighet att sä- kerställa den rätten. Jag förtydligar att förhörsledaren har en skyldig- het att informera och rådgöra med förundersökningsledaren om det uppstår frå- gor om en misstänkts tillgång till försvarare under utredningsarbetet. Ett av besluten gällde en 15-åring som misstänktes för bl.a. försök till grov misshandel och som var frihetsberövad till följd av misstankarna (dnr 2502- 2015). Det hölls ett relativt ingående förhör med honom i samband med att han greps. Någon försvarare var inte närvarande, men däremot hans föräldrar. Det borde vara en självklarhet för polisen att förhöret inte skulle ha hållits utan försvarare och att den bedömningen inte kunde överlåtas på den misstänkte el- ler hans föräldrar. På samma sätt borde det varit uppenbart för förhörsledaren i det andra ärendet (dnr 2943-2015) att ett ingående förhör om misstanke om mordbrand inte skulle ha hållits med den misstänkte, som var skadad efter bran- den och vårdades på sjukhus, utan försvarare. Det gäller oavsett vad den miss- tänkte själv kan ha sagt tidigare och oavsett att försvararen godtagit att förhöret T I L L R I K S D A G E N Det är polis och åklagare som har det slutliga ansvaret för att rätten till försvarare tillgodoses. I det tredje fallet hölls ett förhör med en häktad man, misstänkt för stöld, utan att hans offentlige försvarare fick veta det (2470-2015). Förhörsledaren angav tidsbrist som skäl för sitt agerande och fick kritik för att hon äventyrat den misstänktes rättssäkerhet. De långa häktningstider som förekommer i , ofta med restriktioner, har uppmärksammats under en rad av år. mot tortyr har återkommande tagit upp frågan och har på olika sätt ar- betat med saken. Utgångspunkten är att restriktioner ska användas restriktivt. I praktiken måste svåra avvägningar göras mellan intresset av att en utredning inte skadas och de påfrestningar för den enskilde som restriktioner innebär. Det är av stor betydelse att åklagarna fortlöpande prövar om restriktioner ska kvar- stå och om det är möjligt att bevilja något slag av lättnad eller undantag. Denna fråga behandlas i ett av besluten i ämbetsberättelsen (dnr 679-2015). En man var häktad, misstänkt för synnerligen grov misshandel av sina tvillingsöner. Han hade restriktioner avseende bl.a. brev, besök och telefonsamtal och tilläts inte någon kontakt med sin hustru un- der utredningstiden. Jag fann att restriktionerna i den delen varit oproportio- nerligt ingripande och att det efter det att förundersökningen delgetts den miss- tänkte hade varit möjligt att åtminstone tillåta vissa brev och bevakade besök. Jag pekade också på vikten av att informera den häktade om de närmare skälen för restriktionerna. I ett annat beslut hade jag anledning att påminna om de lagregler om frihets- berövande av ungdomar som innebär att unga personer endast i undantagsfall kan anhållas och häktas (dnr 6383-2014). Jag kritiserade två åklagare för att en 15-åring fick sitta anhållen i på grund av en misstanke om försök till stöld ur ett skåp i ett omklädningsrum på ett badhus. Omständighe- terna var långtifrån sådana att det fanns skäl att anhålla en person som bara är . Slutligen ska jag nämna ett par beslut som rör behovet av skydd för uppgifter om målsägande i ett förundersökningsprotokoll och förhållandet till rätten för den misstänkte att få ta del av underlaget för beslut om åtal (dnr 6673-2014 och 1136-2015). I det ena fallet hade målsäganden en sekretessmarkering i folk- bokföringen för att hon behövde skydd från sin f.d. make. Under förundersök- ningen avseende en brottsmisstanke mot honom bytte hon efternamn. När för- undersökningsprotokollet delgavs mannen angavs hennes nya efternamn, vil- ket innebar säkerhetsrisker för henne. Handläggningen var emellertid korrekt eftersom en målsägandes namn alltid ska anges i förundersökningsprotokollet och den misstänkte har en ovillkorlig rätt att få del av protokollet. Skälet till att reglerna ser ut på det sättet är att den misstänkte behöver känna till målsägan- dens identitet för att effektivt kunna försvara sig. Jag kunde dock konstatera att när identiteten redan är känd finns det inte skäl för den misstänkte att få veta det nya namn målsäganden bytt till under utredningen. Jag överlämnade mitt beslut till då jag ansåg att det skulle övervägas om den nuvarande regleringen borde ändras på denna punkt. T I L L R I K S D A G E N I det andra beslutet påminner jag om att uppgifter som helt saknar betydelse för brottsutredningen inte bör tas in i förundersökningsprotokollet och att det är särskilt viktigt att beakta när det rör känsliga uppgifter om målsäganden. det här fallet handlade det om en stor mängd uppgifter från målsägandens mo- biltelefon som var irrelevanta för utredningen och bl.a. riskerade att avslöja hennes skyddade boende för den misstänkte. Jag har återkommande behandlat de brister som finns vid Arbetsförmedlingen när det gäller rutiner för dokumentation, kommunicering av handlingar och uppgifter samt motivering av beslut. Bland annat dessa frå- gor avhandlades vid det besök på jag Ett av de beslut i årets ämbetsberättelse som rör Arbetsförmedlingen tar upp just brister när det gäller kommunicering och motivering (dnr 2901-2015). betsförmedlingen får kritik för att en anvisning till en utbildning återkallades utan att den arbetssökande fått möjlighet att ta del av och yttra sig över de upp- gifter som låg till grund för återkallelsebeslutet. Beslutet var dessutom inte ut- format så att det tydligt framgick att det var ett beslut, de grundläggande kraven på beslutsmotivering var inte uppfyllda och det innehöll inte någon underrät- telse om hur man kunde få beslutet överprövat. Ärendet illustrerar behovet inom myndigheten av utbildning och utveckling på det förvaltningsrättsliga området och att det arbete som pågår är angeläget. Handläggningstiderna vid har fortsatt att vara föremål för ett stort antal anmälningar, liksom brister i service och tillgänglighet. gare kritiserat i dessa avseenden. Bland annat mot bakgrund av att det fanns anledning att tro att handlägg- ningstiderna skulle öka ytterligare har jag följt utvecklingen och besökte 2015 verket för att få en aktuell bild av handläggningstider, prioriteringar och Det framkom bl.a. man tagit fram en handlingsplan för tillståndsären- dena med målsättningen att åstadkomma en stabil handläggningstid över tid och godtagbara handläggningstider i ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning och arbete . Anmälningar om långa handlägg- ningstider och bristande service fortsatte dock att komma in och den kraftigt ökande migrationen innebar en förändrad situation och be- tydande utmaningar för . Vid ytterligare ett uppföljningsmöte med företrädare , bl.a. verkets operativa chef, informerade jag mig om den aktuella situationen vid verket när det gäller handläggningstider i asylärenden och öv- riga tillståndsärenden samt om de åtgärder som vidtagits och som planeras I mitt beslut (dnr 2132-2015) konstaterade jag att hand- läggningstiderna i asylärenden, som tidigare legat på en rimlig nivå, nu ökade T I L L R I K S D A G E N och att rutiner ändrats i flera avseenden. Jag angav i beslutet att jag under hös- ten kommer att granska handläggningen av asylärenden. Syftet är i första hand att bevaka att handläggningen sker under rättssäkra former. När det gäller övriga tillståndsärenden är det situationen i ärenden om up- pehållstillstånd på grund av anknytning som framstår som mest bekymmersam. Handläggningstiderna var redan tidigare långa och har ökat ytterligare, till följd av den ökade belastningen på . De långa tiderna drabbar enskilda hårt. I beslutet gör jag bedömningen att orsakerna till att situationen inte har förbättrats ligger utanför verkets kontroll och att inte på nytt ska kritiseras. Det är dock allvarligt att handläggningstiderna har varit mycket långa och att författningsreglerade tidsfrister regelmässigt överskrids. Det yttersta ansvaret för att har möjlighet att fatta beslut inom rimlig tid ligger hos regering och riksdag. Jag överlämnade därför beslutet till . I förra årets ämbetsberättelse skrev jag att ett speciellt bekymmer inom Mi- grationsverkets ansvarsområde är verkställighetsärendena. Jag har anled- ning att upprepa detta, men från ett annat perspektiv. har hu- vudansvaret för att beslut om utvisning verkställs, men kan lämna över ett ärende till om den som ska utvisas inte kan hittas eller om det kan antas att tvång kommer att behövas. Jag har vid granskningen av tre ärenden identifierat brister i lagstiftningen när det gäller polisens rätt att an- vända våld och tvång i dessa fall. I det första ärendet hade gränspolisen hämtat en kvinna och hennes två barn som inte ville lämna landet frivilligt och kört dem till flygplatsen (dnr 836- 2015). Den bestämmelse man grundade sitt hämtningsbeslut på var dock inte tillämplig i den aktuella situationen och det fanns enligt min mening inte heller något annat lagstöd för ingripandet. Jag konstaterade i mitt beslut att det är oklart hur utlänningslagens bestäm- melser i dessa delar är avsedda att tillämpas och överlämnade beslutet till Ju- stitiedepartementet. Jag lyfte fram att det självklart kan vara nödvändigt att in- skränka en persons rörelsefrihet för att beslut om avvisning och utvisning ska kunna verkställas. Det är lika självklart att det måste finnas författningsstöd för att tvångsåtgärder ska få vidtas. I de två andra ärendena hade gränspolisen mot de utvisades vilja fört dem till deras respektive hemlandsambassad för att vissa handlingar som krävdes för hemresan skulle utfärdas (dnr 2488-2014 och 1548-2015). De var båda tagna i förvar och var alltså frihetsberövade. Det kan framstå som rimligt att polisen inom ramen för frihetsberövandet hade rätt att genomföra besök på en ambassad, om besöket är en nödvändig förutsättning för att verkställa utvis- ningsbeslutet. Uttalanden i lagstiftningens förarbeten talar dock emot en sådan tolkning av förvarsbestämmelsen. Det är otillfredsställande att varken lagtexten eller förarbetena tydligt ger besked om vilka befogenheter polisen har i detta avseende. Det är enligt min mening också tveksamt om den sekretess till skydd för den enskilde som gäller kan upprätthållas i en intervjusituation vid ett ambassad- besök. T I L L R I K S D A G E N När det gällde en av de två utvisade personerna var det klarlagt att polisen använt våld för att genomföra ambassadbesöket. Den utvisade, som bar hand- fängsel under bilresan, spjärnade emot, höll sig fast och fick bäras in på am- Jag konstaterade att det var oklart om polislagens bestämmelser gav stöd för våldsanvändningen men att en av bestämmelserna i ka- pitel om grunder för ansvarsfrihet gett rätt att använda våld i den aktuella situ- Det är dock enligt min mening tveksamt om detta tillvägagångssätt för ett genomföra ett ambassadbesök är förenligt polisens föreskrift att verkställig- het ska genomföras på ett humant och värdigt sätt. Det var också tveksamt om det faktiskt var möjligt att uppnå det avsedda syftet med besöket med tanke på att den utvisade tydligt gett uttryck för att han inte på något sätt tänkte med- Jag fann att lagstiftningen borde klargöra dessa frågor och överlämnade även dessa beslut till . Att upprätthålla kraven på saklighet och opartiskhet och det starka skydd för yttrandefriheten som gäller i förhållande till det allmänna kan vara svårt, inte minst på kulturområdet, där gränserna för vad många inte tycker är acceptabelt Ett par av de beslut jag fattade under verksamhetsåret illustrerar I det ena beslutet kritiserade jag för att man avbokade en musikgrupp med hänvisning till åsikter gruppmedlemmarna uttryckt, bl.a. i ett tv-program (dnr 4602-2014). Beslutet stred enligt min mening mot objekti- vitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen, särskilt med beaktande av skyddet för yttrandefriheten i 2 kap. 1 §. Kommunen anordnar en ungdomsfestival – Keep it Loud – i samarbete med några föreningar och en radiostation. och den festivalgrupp som höll i arrangemanget bokade bl.a. gruppen Kartel- Genom ett ingripande av kommunstyrelsens ordförande avbokades dock Kartellen med hänvisning till gruppens historik, som inte stämde överens med I ett pressmeddelande och en debattartikel utveckla- des skälen och ordföranden angav bl.a. att gruppen lämnat otydliga besked om sin syn på politiskt våld som metod och inte tagit avstånd från sådant våld. Under utredningen nämndes också säkerhetsaspekter som skäl för avbok- ningen, men varken risk för ordningsstörningar eller risk för att brott skulle begås under framträdandet lyftes fram av kommunen. Utredningen gav i stället ett klart intryck av att det avgörande skälet för avbokningen var de åsikter grup- pen gett utryck för. Enskildas fri- och rättigheter måste respekteras av det allmänna och åtgärder med karaktär av sanktioner för att någon utnyttjat rätten att uttrycka sina åsikter får inte vidtas. Det innebär att företrädare för det allmänna som utgångspunkt får acceptera att uttalanden som de inte delar eller till och med finner olämpliga har gjorts av artister som uppträder på kommunala arrangemang. T I L L R I K S D A G E N Det andra beslutet rörde i som hyrt ut en hörsal till en förening för en föreläsning om invandring och mörkläggning (dnr 5221- 2014). Saken vållade debatt och beslutade att med före- läsningen hålla ett eget arrangemang: ett samtal om livet som papperslös. beslutade dock att med hänvisning till risken för ord- ningsstörningar säga upp avtalet om uthyrning av hörsalen. Ett antal faktorer gav dock intryck av att beslutet påverkats av den negativa opinionen, bl.a. att närmare överväganden av ordningsfrågan saknades och att man ordnade ett eget arrangemang som enligt ett uttalande i media var ett sätt för att stiga fram och låta olika röster komma till tals när man fick klart för sig vad föreningen tänkte bjuda på. i fick kritik för sätt att hantera ären- det, som inte levt upp till regeringsformens krav på objektivitet. Jag fann an- ledning att framhålla att de grundlagsfästa principerna om objektivitet och ytt- randefrihet kan urholkas om myndigheter faller undan för tillfälliga eller var- aktiga opinioner och låter innehållet i ett framförande påverka beslut om att t.ex. hyra ut en lokal. Under de fem verksamhetsår som JO fullgjort uppgiften som nationellt besöks- organ enligt tilläggsprotokollet Opcat till har 134 in- spektioner genomförts inom ramen för verksamheten. Ombudsmännen har be- slutat att inleda 27 initiativärenden med anledning av inspektionerna. Den särskilda Opcat-enhet som bistår ombudsmännen i uppdraget arbetar med att utveckla metoder för genomförande och uppföljning av det förebyg- gande arbetet och är fortsatt inriktad på att arbeta tematiskt. är en- hetens tematiska fokus information om rättigheter till frihetsberövade personer. En utgångspunkt för detta arbete är tidigare beslut och uttalanden av JO, bl.a. JO Renfors beslut av som rör om, när och hur intagna i polis- arrest får information om sina rättigheter och verkställighetens innebörd (JO 2014/15 s.104, dnr 2572-2013). Även de rekommendationer som lämnades ef- ter besöket av mot tortyr och omänsklig eller förned- rande behandling eller bestraffning (CPT) till 2015 utgör en del av JO:s arbete med att identifiera och följa riskmoment på platser där personer hålls frihetsberövade (CPT/Inf [2016] 1). Opcat-enheten har under verksamhetsåret genomfört flera utåtriktade akti- viteter. Framför allt kan här nämnas ett seminarium för riksdagsledamöter, myndigheter och organisationer om JO:s och andra aktö- rers erfarenheter från förebyggande arbete mot tortyr och annan grym, omänsk- lig eller förnedrande behandling. Intresset för seminariet var mycket stort och evenemanget har på ett positivt sätt lyft fram JO:s uppdrag som nationellt be- söksorgan. T I L L R I K S D A G E N Opcat-enheten har även internationella kontakter, och har bl.a. varit enga- gerad i ett regelbundet utbyte i sak- och metodfrågor med ombudsmanna- institutionerna i , och som alla, liksom JO, fullgör upp- draget som nationellt besöksorgan enligt Opcat. Under det gångna verksamhetsåret genomfördes 18 inspektioner (varav sex på ansvarsområde 2, två på ansvarsområde 3 och tio på ansvarsområde 4). är färre än föregående år. Att antalet inspektioner varierar mellan verksamhets- åren beror på verksamhetens inriktning för året och valet av inspektionsobjekt. har totalt tagits i anspråk för inspektioner. ningen på inspektionsteam har varierat och varit beroende av bl.a. institutio- nens storlek och eventuella säkerhetsklass. Majoriteten av inspektionerna har varit anmälda i förväg. Opcat-verksamheten var inriktad på temat frihetsberövade kvin- I detta arbete har inspektioner av Kriminalvårdens kvinnoanstalter och av psykiatriska institutioner prioriterats. Resultatet kommer att redovisas i en sär- Kvinnoanstaltsinspektionerna föranledde chefsJO Fura att öppna Ärendena gäller möjligheten till differentiering av intagna, säkerhets- och riskbedömningar i samband med utevistelser och transporter samt situationen för intagna med medföljande barn och gravida intagna. genomfördes även flera uppföljningsinspektioner av institutioner där JO tidigare uttalat sig om behov av förändring, t.ex. häktet och arresten i (se nedan). På uppdrag av chefsJO Fura inspekterade Opcat-enheten under verksamhets- året tre av Kriminalvårdens häkten och en kvinnoanstalt. Vid inspektionen av anstalten Ljustadalen konstaterades att anstalten hade en rutin som innebar att besökare till intagna i anstalten kroppsvisiterades utan att ett beslut grundat i en individuell bedömning fattats i det enskilda fallet. ChefsJO Fura påpekade att tidigare uttalanden hon gjort i denna fråga efter Opcat-inspektioner, bl.a. av Ljustadalen 2014, inte föranlett Kriminalvården att vidta några särskilda åtgärder, och uppmanade Kriminalvården att återkomma Denna uppmaning föranledde Kriminalvården att i en skrivelse redo- visa en kartläggning myndigheten gjort av förekomsten av rutinmässiga visi- tationer av besökare och de åtgärder som är vidtagna och planerade för att komma tillrätta med bristerna (dnr 3458-2015). Efter inspektion av häktet uttalade chefsJO Fura att hon inte fann skäl att ompröva sitt tidigare ställningstagande om att lokalerna är direkt olämpliga för bedrivande av häktesverksamhet. att oavsett om en plan för ett nytt häkte antas så ansåg hon att Kriminalvården måste upphöra med att placera häktade personer i nuvarande lokaler om inte omedelbara åtgärder vidtas. ChefsJO Fura uppmanade Kriminalvården att se- nast återkomma med en redogörelse för vilka åtgärder myndigheten vidtagit (dnr 872-2016). T I L L R I K S D A G E N Opcat-inspektioner av den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården Under verksamhetsåret inspekterades två psykiatriska kliniker, Regionsjukhu- set utanför och Brinkåsen utanför . Vid inspektionen av kom det fram att sjukhuset valt att inte införa en allmän inpasseringskontroll, men att samtliga patienter som varit ute på egen hand eller som vistats i sjukhusets aktivitetshus ändå kroppsvisiterades när de kom tillbaka till avdelningen. JO påminde om att beslut om kroppsvisitation i sådana fall måste fattas i det enskilda fallet innan visitationen genomförs och uttalade att hon förutsatte att kroppsvisita- tioner i fortsättningen sker i enlighet med regelsystemet. Vidare väcktes frågor kring hur sjukhusets praktiska hantering av långtidsavskilda patienter förhöll sig till gällande lagstiftning. JO uttalade sig inte i sak men påpekade att det kan finnas skäl för JO att samlat återkomma till frågor om bl.a. avskilj- ning (dnr 6308-2015). Opcat-inspektioner av polisens arrester och förvar