frsrdg · H404JO1 · 2016-11-09 00:00:00 — Kriminalvården finner emellertid frågan hur de förvaltnings- domstolar, som har att pröva överklaganden av myndigheters beslut i ut- lämningsärenden, skulle bedöma tillämpbarheten av 21 kap. 3 § OSL i ett sådant ärende som varit för handen intressant. gavs möjlighet att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: I ärendet aktualiseras, förutom synpunkter på hur anstalten har hanterat hans begäran om utlämnande av allmänna handlingar, även frågor av mer generell karaktär. Frågorna rör i vilken utsträckning Kriminalvården kan sekretessbelägga uppgifter i myndighetens beslut och i förlängningen vilka möjligheter Kriminalvården har att skydda intagnas identitet. JO brukar som regel inte uttala sig i bedömningsfrågor. Skälet till det är bl.a. att JO inte kan ändra en myndighets beslut och att sådana frågor som regel kan bli föremål för prövning i domstol. Det finns emellertid inget som hindrar JO från att ge sin syn även på sådana frågor. Kriminalvården har i sitt andra re- missyttrande fört ett utförligt resonemang om varför det enligt myndigheten är möjligt att ta bort namn och personuppgifter i myndighetens beslut med stöd av 21 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Denna fråga är nära förknippad med anstaltens agerande vid prövningen av begäran och har dessutom betydelse för belysning av vilka möjlig- heter Kriminalvården har att skydda intagnas personuppgifter. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T anledningen anser jag mig oförhindrad att ge min syn på möjligheten att sekre- tessbelägga uppgifter med stöd av den nyssnämnda bestämmelsen. Efter att ha gjort detta övergår jag till bedömningen av vad som har framkommit om an- stalten Visbys handläggning av begäran. 3.1 Sekretessbeläggande av uppgifter i Kriminalvårdens beslut I 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen anges att varje svensk medborgare har rätt att ta del av allmänna handlingar i syfte att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Av 2 kap. 2 § första stycket följer att denna rätt får be- gränsas med hänsyn bl.a. till skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. I paragrafens andra stycke anges att en sådan begränsning noga ska anges i en bestämmelse i en särskild lag eller, om det framstår lämpligare, i en annan lag som den särskilda lagen hänvisar till. Den särskilda lag som omnämns i tryckfrihetsförordningen är offentlighets- och sekretesslagen. 3.1.1 Aktuella bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen Enligt 35 kap. 15 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen gäller sek- retess inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Av andra stycket i samma paragraf följer att sekretessen inte gäller beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd. Skälet till att Kriminalvårdens beslut inte omfattas av sekretess är framför allt att den slutna kriminalvården ska vara underkastad offentlig insyn till stöd för kontroll och debatt kring kriminalpolitiken.156 Även om kriminalvårdssek- retessen inte omfattar Kriminalvårdens beslut finns det andra sekretessbestäm- melser som myndigheten måste förhålla sig till. Enligt 21 kap. 3 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen gäller sek- retess för uppgift om en enskilds bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysning om var den enskilde bor stadigvarande eller tillfäl- ligt, den enskildes telefonnummer, e-postadress eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med denne samt för motsvarande uppgifter om den enskildes anhöriga, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs. 3.1.2 Sekretessbeläggning av vissa uppgifter i besluten Det är med stöd av den sistnämnda bestämmelsen som anstalten har sek- retessbelagt vissa uppgifter i de beslut som lämnades ut till har till syfte att skydda förföljda personer. Det är fråga om en primär 156 Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen (, Zeteo) kommentaren till 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T sekretessbestämmelse vars räckvidd inte har begränsats. Det innebär att upp- gifterna som anges i bestämmelsen kan omfattas av sekretess oavsett i vilket sammanhang de förekommer.157 Bestämmelsen gör det möjligt för en myndighet att hemlighålla bl.a. en en- skilds bostadsadress eller någon annan jämförbar uppgift som kan lämna upp- lysning om var den enskilde bor stadigvarande eller tillfälligt. Om sådana upp- gifter återfinns i Kriminalvårdens beslut och myndigheten finner att övriga för- utsättningar i bestämmelsen är uppfyllda, kan myndigheten – oavsett innehållet i 35 kap. 15 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen – sekretessbe- lägga uppgifterna. Kriminalvården har gjort bedömningen att sekretessen även omfattar intagnas namn, personnummer och deras målnummer i domstol. Som skäl för detta har myndigheten uppgett att om dessa uppgifter skulle ha lämnats ut, hade den som begärt ut handlingarna fått klart för sig att personerna befann sig i anstalten och därmed deras ”tillfälliga bostadsort”. Därmed omfattas dessa uppgifter enligt Kriminalvården av bestämmelsens reglering om ”annan jäm- förbar uppgift”. I förarbetena till bestämmelsen uttalas att ”sådana uppgifter som i första hand bör kunna hemlighållas med stöd av den nya bestämmelsen bör vara upp- gift om enskilds bostadsadress och andra jämförbara uppgifter som kan avslöja var personen bor stadigvarande eller tillfälligt, t.ex. uppgifter om adress till fri- tidsbostad eller hotell”.158 Innan bestämmelsen infördes gav en remissinstans () uttryck för att bestämmelsen borde göras mer vidsträckt och om- fatta uppgifter om ”enskildas personliga förhållanden”. Med anledning av detta uttalade regeringen följande: Regeringen delar uppfattning att den nya bestämmelsen bör omfatta fler uppgifter än vad kommittén har föreslagit. Det följer dock av 2 kap. 2 § TF att varje undantag från rätten att ta del av allmänna handlingar skall anges noga i sekretesslagen eller i en lag som sekretesslagen hänvisar till. Den s.k. folkbokföringssekretessen enligt 7 kap. 15 §159 har således be- gränsats på så vis att den bl.a. bara gäller i vissa angivna verksamheter. Med hänsyn till vikten av offentlighet anser regeringen att en primär sekretess- bestämmelse som skall gälla hos alla myndigheter och som skulle omfatta alla uppgifter om enskildas personliga förhållanden skulle få ett allt för vitt tillämpningsområde. Den nya bestämmelsen bör därför, på motsvarande sätt som har skett vid utformningen av det extra starka sekretesskydd som gäller för personalen hos myndigheter där personalen särskilt kan riskera att utsättas för våld eller annat allvarligt men, begränsas till att avse vissa angivna uppgifter (jfr 7 kap. 11 § fjärde stycket andra – tredje meningarna sekretesslagen160).161 157Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen (, Zeteo) kommentaren till 3 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. 2005/06:161 s. 50. 159Den numera upphävda sekretesslagen (1980:100). Motsvaras av 22 kap. 1–3 §§ offentlig- hets- och sekretesslagen, JO:s anm. 160Motsvaras av 39 kap. 3 § första och andra stycket offentlighets- och sekretesslagen, JO:s anm. 2005/06:161 s. 50. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Mot bakgrund av vad som anges i 2 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförord- ningen, utformningen av den aktuella paragrafen och den mycket tydliga skriv- ningen i förarbetena finner jag för egen del inget utrymme för att göra en sådan tolkning som Kriminalvården har redovisat i sitt remissvar. 3.2 Kriminalvårdens möjligheter att skydda intagnas identitet Jag vill framhålla att även om jag inte delar Kriminalvårdens uppfattning om vilka uppgifter som går att sekretessbelägga med stöd av 21 kap. 3 § offentlig- hets- och sekretesslagen har jag förståelse för de skäl som legat bakom myn- dighetens resonemang. Det kan av olika skäl finnas ett behov av att skydda intagnas identitet, och det har i tidigare ärenden hos JO framkommit att Krimi- nalvården anser att den nuvarande lagstiftningen är otillräcklig. De tidigare ärendena har rört utformningen av Kriminalvårdens beslut och – i likhet med det här fallet – det förhållandet att kriminalvårdssekretessen i 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen inte omfattar myndighetens be- slut.162 Kriminalvårdens synpunkter har gjort att jag översänt mina beslut till såväl som justitieutskott för kännedom. Den nuvarande lagstiftningen innebär även svårigheter för Kriminalvården att hemlighålla identiteten på intagna med skyddade personuppgifter. I ett ärende uppgav Kriminalvården, huvudkontoret, bl.a. följande: Som framgår av utredningen har Kriminalvården ingen speciell rutin när det gäller utformning av beslut rörande klienter med skyddade personuppgifter. Kriminalvården har mycket begränsade möjligheter att sekretessbelägga uppgifter om enskildas personliga förhållanden som före- kommer i beslut (35 kap. 15 § andra stycket OSL). Även om man skulle kunna överväga att endast skriva ut personnummer, vilket kräver en om- byggnad av systemet kvarstår detta faktum. Det kan noteras att Kriminal- vården har påtalat för regeringen att sekretessreglerna till skydd för enskil- das personliga förhållanden bör ses över. Det pågår ett arbete för att införa ett system med unika intagningsnummer för varje intagen, vilket skulle kunna användas som identifierare i beslut. Detta ligger dock ett fler- tal år framåt i tiden. Det kan slutligen anmärkas att vid en begäran om ut- lämnande av allmän handling görs regelmässigt en prövning av om uppgif- ter i ett beslut ska sekretessbeläggas med stöd av andra bestämmelser, t.ex. 21 kap. 3 § OSL.163 I ett annat ärende aktualiserades Kriminalvårdens rutiner för hantering av per- sonuppgifter om intagna som placeras på s.k. skyddsplatser. I samband med det anförde jag bl.a. följande: På den avdelning som klagomålen avser placeras intagna som av olika skäl är i behov av en skyddad placering. Skyddsplatser finns i ett antal anstalter runt om i landet, och i sammanhanget finns det skäl att nämna skyddsplat- serna i anstalten Saltvik. Intagna som placeras där tilldelas ett särskilt alias som används i stället för deras riktiga namn. Såvitt jag känner till är det bara anstalten Saltvik som har denna rutin, och den har tillkommit för att ge de intagna ett bättre skydd. Till saken hör att skyddsplatserna i anstalten 162Se exempelvis JO 2015/16 s. 186, dnr 392-2014. 163Se Kriminalvårdens yttrande i JO:s ärende dnr 5590-2013. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Saltvik utgör en särskild kategori eftersom de är inrättade i anstaltens sä- kerhetsenhet. Det innebär bl.a. att placering där sker efter ett särskilt beslut av myndighetens huvudkontor. Jag känner inte till skälen för varför Kriminalvården valt att inte använda samma system med alias för samtliga skyddsplatser i landet. Jag kan före- ställa mig att det för en enskild intagen kan framstå som en aning egendom- ligt att det inom en och samma myndighet används olika system för samma kategori av intagna. I en anstalt tilltalas de intagna inte ens med sitt namn, medan i en anstalt anges deras namn invid dörren till bostadsrummen. Oav- sett om det är rätt eller fel, har jag förståelse för att intagna i samband med en flytt från anstalten Saltvik till anstalten kan uppleva att de er- bjuds ett sämre skydd på den senare anstalten. Mot bakgrund av det redovisade bör enligt min mening Kriminalvården överväga att införa enhetliga rutiner för skyddsplatser i landet. I vart fall bör myndigheten sträva efter att rutinerna för sådana platser i samma säker- hetsklass är de samma. Om det är så att Kriminalvården uppfattar att skyddsplatserna i anstalten Saltvik tillhör en särskild säkerhetsklass som motiverar att vissa rutiner enbart ska tillämpas där, måste på övriga anstal- ter i vart fall det förhållandet att det är fråga om skyddsplatser tillmätas stor betydelse i fråga om hanteringen av de intagnas personuppgifter.164 Det nu aktuella ärendet aktualiserar på nytt frågan om behovet av en översyn av kriminalvårdssekretessen. I avvaktan på eventuella regeländringar finns det åtgärder som Kriminalvården kan vidta för att stärka skyddet för de intagna som placeras på skyddsplatser. Ett sådant exempel är införandet av unika in- tagningsnummer som skulle kunna användas för identifiering av intagna. Jag vill även återigen framhålla behovet av en samordning av rutinerna för Krimi- nalvårdens skyddsplatser. 3.3 Anstalten Visbys hantering av begäran om utlämnande I denna del aktualiseras frågan om anstalten har hanterat be- gäran om att få ta del av allmänna handlingar på ett korrekt sätt. 3.3.1 En begäran om att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt Enligt 2 kap. 12 § första stycket tryckfrihetsförordningen ska en allmän hand- ling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den så att handlingen kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas. Utgångspunkten för bestämmelsen är att en handling ska lämnas ut i direkt anslutning till sökandens framställning och att varje dröjsmål med utlämnandet ska kunna motiveras.165 Av 2 kap. 13 § andra stycket tryckfrihetsförordningen följer att en begäran om att få avskrift eller kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. I bestämmelsen ställs inte lika höga krav på snabbhet i fråga om handlägg- ningen som i 12 § (jämför ”genast”). Utgångspunkten ska ändå vara att de båda formerna för handlingars utlämnande ska behandlas lika, dvs. 164Se mitt beslut i dnr 1838-2015. 165Se , Offentlighetsprincipen, 9 uppl., 2015, s. 117. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T om avskrift eller kopia handläggs som om den hade gällt att handlingen skulle tillhandahållas på stället.166 Av utredningen framgår att skickade in sin begäran till anstalten om att få kopior av strafftidsbesluten för de intagna som fanns i anstalten. Anstalten påbörjade förvisso handläggningen av begäran direkt, men processen stannade av eftersom det ”uppkom annat arbete” och ansvarig handläggare därefter blev sjuk. Handläggningen återupptogs först ef- ter det att skickade in en påminnelse . Jag har i ett tidigare ärende framhållit att en myndighet måste ge prioritet åt handläggningen av en begäran om att få ta del av en allmän handling. Det bör bara förekomma att en tjänsteman prioriterar andra arbetsuppgifter framför så- dan handläggning om de andra arbetsuppgifterna har viss tyngd. Därmed är det inte förenligt med tryckfrihetsförordningen att tjänstemannen väljer att priori- tera arbetsuppgifter av mer allmän karaktär framför handläggningen av frågan om handlingsutlämnande.167 Kriminalvården har inte närmare uppgett vilka arbetsuppgifter den ansva- riga tjänstemannen ansåg sig behöva prioritera. Jag kan inte tolka det på annat sätt än att det varit fråga om mer allmän arbetsuppgifter som enligt min mening inte bör få försteg framför handlingsutlämnandet. Handläggningen fördröjdes därefter ytterligare av sjukfrånvaro, och jag vill framhålla att en myndighet måste organisera sin verksamhet på så sätt att handläggningen inte stannar av på grund av ett sådant skäl. Det måste finnas en beredskap för att kunna hantera frågor om utlämnande av allmänna handlingar även vid sjukfrånvaro och . Det som har framkommit om anstalten Visbys handläggning så långt har inte varit förenligt med tryckfrihetsförordningens krav på att kopior av allmänna handlingar ska lämnas ut skyndsamt. Utredningen visar att anstalten lämnade ut de begärda handlingarna dagen efter det att skickat en påminnelse. Som skäl till varför det dröjde innan handlingarna lämnades ut har Kriminalvården angett att anstalten dels såg sig tvungen att kontakta myndighetens huvudkontor för att få vägled- ning, dels var tvungen att kontakta . Med hänsyn till den inställning som Kriminalvården har redovisat i sekretessfrågan har jag förståelse för att det togs sådana kontakter, och därmed har jag ingen invändning mot att det gav upphov till en viss fördröjning. 3.3.2 Enligt huvudregeln får en myndighet inte efterforska vem som begär ut en handling Av 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen framgår att en myndighet inte får efterforska vem det är som begärt att få ta del av en allmän handling eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att lämna ut handlingen. Sökanden har alltså rätt att vara anonym. är det emellertid en förutsättning för att en myndighet ska få lämna ut en handling som faller under någon bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen att myndigheten 166Se , Offentlighetsprincipen, 9 uppl., 2015, s. 128 f. 167Se mitt beslut i dnr 3725-2015. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T kan bedöma vad utlämnandet kan leda till. I så fall får den som begär att få ut handlingen välja mellan att berätta vem han eller hon är och vad handlingen ska användas till och att avstå från att få del av handlingen.168 Det finns alltså en möjlighet för myndigheten att i vissa situationer efter- forska en persons identitet och syfte med att begära ut handlingarna. syn till den inställning som Kriminalvården har redovisat i fråga om möjlig- heten att sekretessbelägga intagnas namn och personnummer har jag ingen in- vändning mot att den ansvariga tjänstemannen i anstalten ställde vissa 3.3.3 En enskild ska lämnas upplysning om rätten att få ett beslut I 6 kap. offentlighets- och sekretesslagen finns mer detaljerade bestämmelser om handläggningen av frågor om utlämnande av allmänna handlingar. som i första hand har att pröva utlämnandefrågan vägrar att lämna ut en hand- ling eller lämnar ut den med förbehåll finns det enligt 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen en skyldighet att informera den enskilde om möjligheten att begära myndighetens prövning av frågan och om att det krävs ett skriftligt be- slut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Syftet med bestämmelsen är att den enskilde ska få klart för sig hur hand- läggningen av utlämnandefrågor går till och därmed kunna ta till vara sin rätt. Sådana upplysningar ska lämnas direkt.169 Den upplysning som lämnades till i samband med handlingsutlämnandet har inte varit tillräcklig. noterar emellertid att anstalten skickade sådan information till honom påföl- 3.3.4 Anstalten får kritik Anstalten har inte hanterat begäran om att få del av allmänna handlingar på ett korrekt sätt, och anstalten förtjänar kritik för att begäran legat utan åtgärd i närmare . Jag utgår från att anstalten ser över sina rutiner i syfte att undvika liknande brister . Det saknas skäl för mig att uttala ytterligare kritik med anledning av vad som har framkommit i ärendet. Som jag konstaterat tidigare aktualiserar utredningen i ärendet frågan om ut- formningen av kriminalvårdssekretessen. Jag har tidigare skickat över beslut i denna fråga för kännedom till och justitieut- Återigen finner jag skäl att göra så. 168Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen (, Zeteo) kommentaren till 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen. 169Se JO:s beslut i dnr 6501-2011. O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T möjligheter att skicka sekretessbelagda uppgifter per e-post (Dnr 1376-2013) Beslutet i korthet: En pappa klagade på att en socialsekreterare under en pågående barnavårdsutredning hade skickat e-postmeddelanden med in- formation om utredningen till honom och hans fru. JO uttalar bl.a. följande: Om den enskilde vill att myndigheten ska kom- municera med honom eller henne per e-post bör detta kunna göras under vissa förutsättningar. När ett e-postmeddelande innehåller känsliga uppgif- ter krävs särskilda säkerhetsåtgärder för att säkerställa att rätt person får åt- komst till uppgifterna och att de överförs på ett säkert sätt (t.ex. genom kryp- tering). E-postmeddelanden av enklare slag, som inte innehåller personupp- gifter som är känsliga ur integritetssynpunkt, bör emellertid kunna skickas även utan kryptering eller liknande. Om den enskilde däremot inte vill bli kontaktad per e-post ska detta respekteras. Det kan dock undantagsvis finnas tillfällen när en sådan kontakt ändå får godtas, t.ex. om saken är brådskande och gjort flera misslyckade försök att få tag på den enskilde på annat sätt. JO uttalar förståelse för att handläggaren i det aktuella fallet kontaktade föräldrarna på det sätt som gjordes och uttalar ingen kritik mot förvalt- ningen. I en anmälan till JO framförde N.S. klagomål mot Limhamn-Bunkeflo stads- delsförvaltning (numera Stadsområde Väster) i kommun. Han uppgav bl.a. följande: En socialsekreterare har skickat e-postmeddelanden till honom och hans fru med information om en pågående utredning som gällde deras barn. Socialsek- reteraren har i meddelandet skrivit bl.a. var hon arbetar och att hon vill att de ska kontakta henne. Trots att socialsekreteraren hade deras telefonnummer kontaktade hon dem inte per telefon. De vet inte hur hon lyckades få tag på deras e-postadresser eller hur hon visste att deras e-postadresser fortfarande var aktiverade. När ett e-postmeddelande skickas över ett öppet nät passerar det flera e-postservrar på vägen och meddelandet kan då kopieras och arkiveras av andra. Meddelandet kan också hamna i någon annan persons inkorg. Social- tjänsten har inte respekterat den sekretess som gäller, och socialsekreteraren har genom sitt agerande kränkt familjens integritet. lämnade tillsammans med anmälan in de e-postmeddelanden som so- cialsekreteraren hade skickat till honom och hans fru. Meddelandet till N.S. hade följande lydelse (namnet på sonen har ändrats till S. Vi talades vid angående din son S. Jag har fått uppgifter att det har skett förändringar i S:s liv och att han kanske inte be- finner sig i längre? O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Med anledning av pågående utredning skulle jag vilja få information kring hur S:s vardag ser ut avseende boende och skolgång, kontakt med BUP osv. Tacksam för svar på denna e-post eller om du har möjlighet kan du ringa mig på telefon […]. Vänliga hälsningar […] JO begärde att Limhamn-Bunkeflo stadsdelsfullmäktige skulle yttra sig över anmälan. Stadsdelsfullmäktige (socialutskottet) anförde i ett remissvar bl.a. följande: Sammanfattning av utredning 121211-130410: gjordes anmälan enl 14 kap. l § SoL [socialtjänstlagen, JO:s anm.] avseende S. från tidigare skola. Utredning enl 11 kap. l § SoL inleddes och genomfördes av i Limhamn-Bunkeflo. Utred- ningen avslutades utan åtgärd då föräldrarna inte önskade insatser från soci- altjänsten. Utredningen visade att S. levde under ordnade förhållanden till- sammans med sina föräldrar och att de var måna om honom men att S. hade stora svårigheter i skolan [ . . . ]. Föräldrarna hade svårt att se dessa svårigheter och hänvisade till S:s låga ålder och skolans brister. S:s föräldrar blev då rekom- menderade att låta S. utredas hos Barn- och Ungdomspsykiatrin (BUP). S. bytte därefter skola och ny anmälan inkom 121114 från denna skola, Gei- jerskolan. Bedömningssamtal skedde 121205 med båda föräldrarna och anmä- laren.